En lille stump af Himalaya - verdens tag - PDF\nEn lille stump af Himalaya - verdens tag\nDownload "En lille stump af Himalaya - verdens tag"\n1 En lille stump af Himalaya - verdens tag Frede Lauritsen\n2 2 Forord: Som børn havde hverken Hanne eller jeg forestillet os muligheden af at komme så meget rundt i verden, som tilfældet har været. Selv København var langt væk, - og udlandet - det var ufatteligt langt væk. Men i takt med teknikkens udvikling føles afstandene i verden stadig mindre. Denne gang skal vores nye landvinding være så tæt på Himlen, som det er muligt med begge ben fortsat solidt plantet på vor klode. Vi skal opleve en lille stump af Indien og den del af Himalaya, der ligger i Indien. Ordet Himalaya stammer fra hindusproget og betyder bolig af sne. Det er muligt, vi ikke når alle de m, der er til toppen af Mount Everest. For vi er nemlig blevet enige om at stoppe opstigningen, når vi ikke mere kan trække vejret. På de lange flyveture er flyvehøjden som regel omkring m, så vi håber, piloten ikke taber for megen højde. netop når vi er over Mount Everest. Bagerst i historien findes supplerende oplysninger opsat i kronologisk orden. Velkommen med på turen Hanne og Frede Lauritsen\n3 3 Når man tager ud i den store verden langt fra hjemlige egne, er der krav om visse vaccinationer og andre vaccinationer der anbefales. Angående Indien burde vi være sikre, hvis vi var vaccineret mod tyfus, smitsom leverbetændelse, malaria og gul feber. Og alt det har vi helt styr på. Så vi drager frisk og frejdig ud for at lukke døren op til nye landvindinger i den store vide verden. Første dør, vi åbner, har adressen Nørredige 30, Ringkjøbing. Sommerklædt med én kuffert, én Jyske Bank sportstaske, to Jyske Bank rygsække og to Jyske Bank kasketter, hvis vi skulle komme i sol, tager vi første step på vej mod Indien, Tibet og Himalaya. Første step foregår på gåben 500 m til Ringkjøbing Jernbanestation, hvor der forhåbentlig kommer et tog kl. 14:10, der skal ekspedere os til dronningens og vores hovedstad. Kalenderen siger lørdag den 17. juni Vi er i god tid, for det ville være utilgiveligt dumt at komme for sent til de næste destinationer. Så god tid - at vi kan nyde stationens karakteristiske arkitektur af den kendte danske arkitekt Ulrik Plesner (se 1861), der har trådt sine barnesko her på egnen nærmere betegnet i Vedersø Præstegaard adskillige år før en vis hr. Munk. (Mit research arbejde har imidlertid belært mig om noget ganske andet. Vel var Plesner en stor og anerkendt arkitekt, men Ringkjøbing Station har han dog ikke tegnet.) Under stationsskiltet Ringkjøbing stabler vi alle vore pakkenelliker op og poserer for Olympus Multi / F, der tager turens første billede og foreviger afskedens stund med vor kære by. Også for fotoapparatet skulle det blive en meget travl tur. Toget kommer præcis med højst en snes passagerer, så der er god plads. Første stop er Lem med opgravet bymidte, nykalket kirke (se 1931) og en meget velplejet kirkegård. Inden næste stop, som er Skjern, ser vi Dejbjerg Kirke trone på bakken og passerer på engen nedenfor tæt forbi en af vor fortids klenodier, nemlig stenen der markerer, at her blev Dejbjergvognene, der står på Nationalmuseet, fundet i 1881 og 83 (se 1881). Kom nu ikke for godt i gang med Danmarks historie, Frede, for det er Indien, Tibet og Himalaya denne tur handler om. Ja, ja - godt ord igen kære PC det var jo lige for at fortælle, at også Danmark har en historie, der går langt tilbage. Vi når Herning til køreplanens tid og hopper med alle pakkenellikerne i toget med front mod København. Kort efter passerer vi den særprægede men smukke natur omkring Søby, med de gamle brunkulslejre, kviksand, søer og nu også et lille museum (se 1977) fra klondikebyen under Anden Verdenskrig. Efter en tur ned gennem Jylland passerende Thyra og Gorms Høje i Jelling (se 890), det smukke Grejsdalen og Vejle Ådal holder toget i Vejle. Her slutter fire personer sig til vort selskab i vogn nr. 13, Egtvedpigen (se 1921) Astrid og Egtvedpigens mand Jørgen Wandel samt, svoger/svigerinde-parret hedder det vist, Edith og Jens Otto Jensen fra Bording. Sidstnævntes baby hunden Tim er sat i familiepleje i Egtved, derfor står også de på toget i Vejle. Turen fortsætter over Fynsland over den 6,6 km lange Vestbro med 63 brofag, hvortil der er brugt m 3 beton og tons stål, til Sprogø hvor kørebanen til biler er 24,1 m bred og jernbanen bruger en bredde på 12,95 m.\n4 4 Vi fortsætter ned i den 8 km lange togtunnel fra Sprogø på bunden af Storebælt til Sjælland. Togtunnelen består af to rør hver med en diameter på 7,7 m, og med største dybde under bæltet på 75 m. Tunnelen blev taget i brug 1. juni 1997 sammen med jernbanedelen på Vestbroen. (Se 1998) Da Victor Borge besøgte Danmark efter tunnelens åbning, fik han en togtur under bæltet, hvor han stod ude ved lokoføreren. Han kiggede interesseret frem i tunnelen, idet han sagde: Der er ikke meget trafik her. Det var der heldigvis heller ikke, da vi passerede tunnelen. For Hanne og jeg var det første gang, vi passerede broen i tog og dermed også tunnelen. Men vi havde jo den store fornøjelse at være med til broens åbningsfest og deltog i henholdsvis den lille cykeltur, den store cykeltur og halvmaraton, men det er der skrevet en lang historie om i Storebælt i cykelhøjde. Efter en særdeles velkommen medbragt sandwich triller vi ind over Sjælland, og tænk - her tillader man sig også at bruge vort kære Dannebrog, - konstaterer vi. Da vi når Hvidovre, opstår der problemer, toget vil ikke længere, det gælder også vogn nr. 13. Et sporskifte fungerer ikke, så vi må pænt vente, selv om det venstre spor ser ud til at virke udmærket, for der er ikke langt imellem modkørende tog. Togbetjenten bliver orienteret om vores videre færd, et fly til Delhi venter næppe, fordi et sporskifte på Hvidovre Station ikke virker. Tæt på en times forsinkelse når vogn nr. 13 Kastrup Lufthavn. Godt vi var i god tid. I lufthavnen møder vi ved check-in turens guide Ole Eliasen. En herre med et kraftigt, mørkt let grånende hår, markeret ansigt med overskæg, halvbriller langt ude på næsetippen og bare tæer i sundhedssandaler. Han er lidt yngre end de ældste af os midaldrende, så vi kalder ham for mellemyngre. Hans tøj er, hvad farve angår, særdeles neutralt - sort og gråt. Efter et taxfree besøg med opfyldning af whiskydepotet møder vi ved Gate 29 vores norske turkammerat Jan H. Leithe. Før han åbner munden, ser han mere svensk end norsk ud, brandgul skjorte der næsten når rundt om hans korporlige korpus, der ikke ligner en, der kun har spist klipfisk. Hvor lang tid han har været undervejs, ved vi ikke, men habitten bærer præg af en lang tur. Men et glad rundt ansigt med grånende tindinger hilser varmt, særdeles højt og lattermild på sine kommende danske rejsekammerater. Og sproget afslørede nationaliteten - syngende norsk i dur. Den lille gruppe, der skal følges på rundrejsen i Østen, består kun af ti personer. Ventende i Gate 29 ser vi en mor, som vist også kan tillades at benævnes mellemyngre, ved hendes side sidder to unge mennesker, de spiller kasino. Drengen, der er i konfirmationsalderen, sidder med sine kønne øjne i sporty rejsetøj og bliver af sin smukke, lidt ældre søster belært om spillets regler. Hanne, som den altid praktiske gris, siger til mig, - der er de Hun spørger, om de måske tilfældigvis skal en tur til Indien? Jo - det var da meningen, for det er Ians konfirmationsgave. Hans søster Karina og hans mor Susanne gør klogeligt følgeskab. Straks har vi alle ti hilst på hinanden, og da vi ved, at vi i fællesskab skal møde de næste par ugers oplevelser, er vi straks som én lille familie.\n5 5 Vel anbragt på vore pladser om bord triller flyet ud til start, - tror vi - men ak og ve, vi triller tilbage til gaten igen og får meldingen, en ventil til airconditionanlægget virker ikke. Uheldet bevirker en times forsinkelse. Skønt forsinkelsen virker lidt irriterende, er det dog betryggende, at reparationen kan foregå på landjorden, det siges at være ret besværligt, når man er deroppe, hvor der ikke er så mange brugelige vigepladser. Det blev altså virkelig nat, før vi fik vores meget tiltrængte natmad bestående af pastaskruer med bønner som forret og torsk med forskellige kogte grøntsager og kartofler som hovedret. En ikke særlig velvalgt menu til dette sene tidspunkt. Til menuen drak vi hvidvin. Desserten var en meget sød kage med nødder og chokolade sauce. Menuen afrundes med kaffe og cognac, og endelig klokken to er vi klar til en siddende blund. Men da tidsforskellen mellem Danmark og Indien er 3½ time, stiller vi først uret frem til kl. 5:30. Egentlig er tidsforskellen 4½ time, men vi har jo sommertid i Danmark - derfor. Forskellige oplysninger kom løbende frem på skærmen. Outside air temperatur svingede mellem C og C, flylevel feet or m, ground speed 914 km or 569 mph., distance 3630 miles og endnu flere tal. De forskellige oplysninger i flyfagsproget tyggede vi lidt på og fandt efterhånden også ud af, hvad de betød. Ruten gik over Sverige, Østersøen, Vilnius, Moskva og bjergene ved Samarkand og Kabul. Morgenmaden serveres kl. 9:30, og allerede nu har vi vænnet os til India time. En lækker anretning med rundstykker, yoghurt, ost, marmelade, honning, frugt, juice og kaffe/te. Under morgenmaden kaldes en læge over højtaleren for hjælp til en syg passager. Målet nærmer sig. Set fra luften er New Delhis bygninger og gader linet op efter en lineal, præcis som var det Fredericia eller New York. Meget langt tilbage i tiden, det var længe før Gorm den Gamle og Metusalem, for hen ved 200 mio. år siden kl. 5 vistnok, løsrev Indien sig fra superkontinentet Gondwana, som var det sammensmeltede Sydamerika, Afrika, Australien og Antarktis. Stadig bevæger Indien sig mod nord nu med 5 cm om året, det er noget med kontinentalsoklernes bevægelse og en meget lang historie, som du skal slippe for. Det er nu min måde at sige, at det for en amatør som mig er ret uforståeligt. Indien er siden oldtiden den geografiske betegnelse for alt land, der lå øst for Indusfloden. En vis hr. Columbus (se 1451) gjorde sit til at forvirre begreberne, da han 3. aug med 100 mand sejlede vestpå fra Palos i Sydspanien med "Santa Maria" og de andre skibe for at finde Krydderiøerne, som man dengang kaldte det fjerne østen. Herfra hentede man peber, safran, koriander, muskat, ingefær og andre kostbarheder. Men Amerika kom i vejen, og ord som indianere og Vestindien blev født. Indien er et stort land km 2, det svarer til 75 gange så stor som Danmark. Landets landegrænse er verdens fjerde længste med km. Men bortset fra grænsen mod Pakistan og Bangladesh er grænserne kun bjerge og hav. Urbefolkningen i Indien har levet langs Indusfloden. De historiske udgravninger her kan spores helt tilbage til f.v.t. Indien er en forbundsstat bestående af 25 delstater og syv unionsterritorier. Delstaterne har hver deres guvernør med hver sin styreform indenfor jordreform, sundhedsvæsen, skolesystem og opkrævning af skat.\n6 6 Vi kender også Indien fra den portugisisk opdagelsesrejsende Vasco da Gama (se 1460), der i 1497 sejlede til Krydderiøerne. Danmarks første koloni Trankebar (se 1620) blev grundlagt i Indien i Det var krigskarlen Christian IV, der her var på spil. Senere erobrede Danmark endnu en koloni i Indien Serampore (se 1755) under navnet Fredriksnagor 30 km nord for Calcutta. Året efter erobrede vi den indiske øgruppe Nicobarerne (se 1756), der lå helt over mod Bagindien og bestod af 19 øer, hvoraf de syv var ubeboet. Præcis kl. 11:12 lokal tid sættes flyets hjul på indisk jord efter en behagelig flyvetur. En varm dis på 36 0 C rammer os, da vi forlader flyet på Indira Gandhi International Air Port, der ligger 14 km fra Delhi City. Vel anbragt i vores lille bus, der på ½ time skal føre gruppen til vort hotel, byder vores guide Ole Eliasen os velkommen til Indien - verdens største demokrati, der netop her i år 2000 har passeret 1 mia. indbyggere. Selv om landet er rigtig stort, så er det et af verdens tættest befolkede områder med over 300 mennesker pr km 2. I Danmark bor vi kun ca. 125 pr km 2. Fertiliteten har været stor i Indien, hvor alle allermest ønsker sig et drengebarn, fordi kun en dreng kan udføre det helt rigtige ritual ved forældres begravelse. I år 1901 havde Indien 238 mio. indbyggere, i 1961 var tallet 439 mio., i 1981 var indbyggertallet steget til 684 mio., og altså her i år 2000 er Indien vokset til 1 mia. indbyggere. Chaufføren og hans medhjælper har forrest i bussen et lille aflukket rum, hvor medpassagerer kan gå ud til en smøg. I frontruden står de to guder Shiva og Vishnu. Guderne kommer vi til at høre meget mere om senere. Der er kun vinduesvisker i chaufførens side. Medhjælperen er ofte i aktion i den tætte trafik, ikke sjældent springer han ud af bussen og dirigerer den gennem den kaotiske bytrafik. Han ville gerne selv blive chauffør, men det koster rupees, en økonomisk ret uoverkommelig sum for ham. Den tætte trafik er præget af mange cykelrickshaw, scootere og specielt mange tuc-tucer, en slags knallert med tre hjul og bagerst en bænk overdækket med kaleche. De anvendes som taxi og findes i et helt utrolig stort antal. Det virker lidt akavet, at vi kører i venstre side af vejen, en trøst er det dog, at det gør alle andre også. Vi ankom kl. 13 til det femstjernede Jaypee Hotel Siddharth 3. Rajendra Place. Skønt femstjernet er hotellet omgivet af slum. En lille gåtur rundt om hotellet var ret så uhumsk og bestemt ikke en behagelig byvandring. Men på hotellets område er alt i fineste orden. To uniformerede dørvogtere i hvide frakker, endda med hvide handsker trods den trykkende varme, byder os velkommen, idet de smilende åbner dørene for os. Efter at have fået udleveret værelsesnøglen tager vi elevatoren til 5. sal. Elevatorerne er af mærket Otis, som vi også ser i Danmark og mange andre steder i verden. Ellers tager vi oftest trappen for at få lidt motion også i ferietiden. Igen mindes vi om, at man holder til venstre, for vi buser hele tiden ind i den modgående trafik. Efter et par dage er vi dog også blevet mere venstreorienterede.\n7 7 Værelset er behageligt køligt med air kondition, tiltalende indrettet med gedigne møbler, grønt gulvtæppe, ventilator i loftet, køleskab, tv som vi dog næppe åbner, skivebord med spejl hvor der står en enkel lille grøn plante ægte endda, - den er plantet i en ubestemmelig grå masse, der nærmest ligner mudder med rødder. Sengene er opstillet som skilsmissesenge, det må vi straks finde en løsning på. Ved sengebordet ligger verdens mest solgte bog Holy Bible. Den er solgt i 6 mia. eksemplarer sådan ser tallet ud. Væggene er udsmykket med tre små kultegninger - ophængt særdeles usymmetrisk. Badeværelset er ganske perfekt - med badekar. Kun loftet er ikke flisebelagt. Ejendommeligt er det, at toilettet skyller ud med 50 liter vand hver gang et resursespild uden lige, for vi hører meget om vandmangel i Indien. Hanne går ned i receptionen for at veksle, hun er altid familiens økonomiminister. Man kan nemlig ikke veksle til rupees, som de indiske penge hedder, hjemmefra. Hun veksler 200 $ til rupees, for dem får hun et bundt pengesedler på ca. et kg. En rupees svarer til 20 øre, så den pris, du ser på en vare, skal altså divideres med 5 dvs. at 100 rupees svarer til 20 kr. På nogle af sedlerne ser man portrættet af Gandhi. Der bankes på døren, det er hotelkarlen med vores kuffert. Vi har fået at vide, at rejseselskabet gennem vores guide betaler drikkepenge, så det skal vi ikke spekulere på. Men den besked var der ingen trøst i, virkelighedens verden var en ganske anden. Hotelkarlen lod i hvert fald ikke til at være blevet bekendtgjort med dette drikkepengeforhold, for efter at han har lagt kufferten pænt på plads, er vores tjenende ånd helt utrolig længe om baglæns at forlade værelset. Det gjorde han klogt i, for i det samme kommer Hanne og flyr ham fluks nogle gram af de nyerhvervede pengesedler, - vi har jo også så mange af dem. Hurtigt erfarer vi, at drikkepenge er særdeles udbredt, mange ansatte i det lavere hierarki får en ussel løn og er meget afhængig af drikkepengene, omkring 10 % er, hvad der forventes. Det er altid en god ide at have små sedler på sig, for som regel kan handlende eller andre tjenende ånder ikke give tilbage, et tricks de bruger for at redde sig flere drikkepenge. Delhi består af Old Delhi og New Delhi. Hvor Old Delhi ligger, har der været by i flere tusind år, man ved ikke hvor længe, men det ældste af den nuværende by stammer fra 1600-tallet og er grundlagt af Shan Jahan, som du senere vil høre om. Først i 1909 flyttede englænderne hovedstaden fra Calcutta til Delhi, og New Delhi er bygget efter den tid. Her ligger regeringskvarteret og centrum for landets erhvervsliv, og vi får fortalt, at man her har verdens dyreste huspriser. Utroligt - for luften i en sådan storby er ret uspiselig. Officielt bor der 9,5 mio. mennesker i Delhi langt de fleste i Old Delhi, men tallet er mere sandsynlig mellem mio. I Lademann fra 1988 står der 4 mio., så en voldsom udvikling har der i alle tilfælde været. Her - som i alle andre storbyer er det de stærkt voksende slumkvarterer, der accelererer så kraftigt, og hvor personregistrering er det rene gætværk. Delhi er kun Indiens tredje største by, den største er Calcutta med 20 mio. indbyggere. Det var her, nonnen Mother Teresa (se 1910) fra 1948 viede sit liv til Calcuttas gadebørn, en organisation der er blevet verdensomspændende. Bombay er Indiens næststørste by med 13 mio. Som nr. fire kommer Madras med sølle 6 mio. indbyggere, men dog mere end hele Danmark. For alle disse byer gælder samme usikkerhedsmoment.\n8 8 En lille byrundtur viser os Parlamentet en stor rund bygning, hvorfra Indiens administration styres. Der er 28 politiske partier i Indien, Kongrespartiet og BJP er de største. I øjeblikket er det BJP, der danner en koalitionsregering. Det indiske flag vajer fra Parlamentet med sine tre tværstriber. Øverst orange for hinduerne, nederst grøn for muslimerne og i midten hvid for alle de andre. Symbolet i flaget er Asokas (se 273 f.v.t.) paraply. Asoka var kejseren, der samlede Indien. Vi ser vicekongens palads, der blev påbegyndt i Det tog 22 år at bygge paladset, så det stod først færdig i Paladset ligger i et stort grønt område med alle ministerier omkring. På en lokal restaurant får vi vort første måltid i Indien. Der hersker altid en vis spænding ved det første måltid, når man kommer til et fremmed land. Bliver det også, hvad mad angår en god tur? Frokosten består af 4-5 forskellige retter fortrinsvis med linser, ost og kylling. Alle retterne er velsmagende og rimelig stærke. Tilbehøret er ris og pandekagelignende velsmagende flade brød bagt af en blanding af graham og hvede. De har en diameter omkring cm. og kaldes chapati eller roti. Brødene bages i en rund ovn, hvor dejen smøres ud foroven i ovnen og løber ned ad siderne i dråbeformer, når dråben er nede, er brødet bagt. Disse brød fik vi til næsten samtlige retter turen igennem, men de var meget varieret i kvalitet og smag. Dem vi fik denne første gang forblev, efter vores opfattelse, de bedste turen igennem. Almindeligt lyst brød bagt på hvede kaldes for naan. Ejendommeligt nok havde restauranten ikke spiritusbevilling, så vi måtte nøjes med forskellige former for vand. Det er i Indien meget svært at få tilladelse til at servere alkoholiske drikke. Det indiske køkken er kendt for at bruge mange krydderier, det hænger sikkert sammen med, at man gennem århundreder har dyrket mange forskellige krydderier, og har således kunnet plukke dem i baghaven. Kardemomme, ingefær, nelliker og gurkemeje er de mest brugte, og findes i alle indiske hjem. Gurkemeje bruges også som et vidundermiddel til bekæmpelse af alverdens lidelser og sygdomme lige fra forstuvninger til maveonde og sågar til hudcreme. Ikke underligt man i gammel tid brugte betegnelsen Krydderiøerne. Får man en beef i Indien, så kommer den sikkert fra en vandbøffel, den er åbenbart knap så hellig som andre køer. Normalt spiser inderne med fingrene uden brug af bestik, og så bruges brødet som en ske. Du skal altid bruge højre hånd, uanset hvor kejtet du er. Den venstre hånd bruges nemlig til toilette og anses som uren. Det forstår vi bedre, efterhånden som vi opdager, at papir på toiletterne, det er ingen selvfølge men nok om det. Herefter besøger vi den indiske politiker og filosof Mahatma Gandhis (se 1869) mindeplads Raj Ghat, hvor han blev kremeret, her brænder en evig flamme. Et stort, smukt grønt område med mange mindepladser for forskellige indiske ledere der gennem årene er blevet offer for attentat. Mahatma blev myrdet 30. jan af Venayak Godse en fanatisk hindu og modstander af Gandhis ikke voldelige forsoningspolitik med muhamedanerne. Området besøges af rigtig mange mennesker. I en lille pavillon sælges bogværker af og om Mahatma samt bånd og cd er med hans ønskemusik. Samme skæbne overgik Indira Gandhi (se 1984) 31. okt. 1984, hun blev myrdet af sine livvagter som hævn for regeringssoldaternes storm på sikhernes helligdom Det gyldne Tempel. Hendes søn Rajiv Gandhi (se 1991) blev også myrdet. Det skete under en valgkamp 21. maj Gerningsmændene var at finde blandt De Tamilske Tigre.\n9 9 Der er meget varmt her i Delhi 42 0 C i skyggen. Solen står så højt på Himlen, at vore skygger svarer nogenlunde til diameteren på vores korpus. Tilbage på hotellet er der god tid til afslapning, et spil yatzy, læsning, skrivning, en lur, et bad eller hvad man nu er til, før vi kl. 20 skal mødes til middag i hotellets restaurant. Her får vi flere gode og med ingefær stærk krydrede retter. Til middagen serveres lokal øl, den smager udmærket, men er efter vores smag ikke helt på højde med dansk øl. Det er prisen derimod, 200 rupees svarende til 40 kr. for ½ liter. Desserten er en ulidelig sød kagetingest, som er den bagt af lutter rørsukker. Derudover får vi heldigvis forskellige frugter som bananer, fersken, blommer og ananas efterfulgt af en kop kaffe. Efter middagen serverer vores guide Ole Eliasen et chok: Der er i morgen tidlig telefonvækning - kl. 3, bagagen afhentes kl. 3:30, hvor der også serveres morgenmad, før vi kl. 4 kører til indenrigslufthavnen, hvor vi kl. 6 med Indian Airlines flyver til Leh i det nordlige Indien i Himalaya. Det tidlige tidspunkt til trods får vi dog en lækker morgenmad på hotellet med omelet, toast, ost, marmelade, juice og te/kaffe. Præcis klokken fire, hvor der er 26 0 C udenfor, entrer vi vores lille bus, der kører os gennem det morgenstille Delhi til indenrigslufthavnens bygning. Vi og vores bagage checkes meget omhyggeligt. Grunden er, at vi befinder os indenfor militært område, og militæret tager man meget alvorligt i Indien. Omkring os vrimler militær med skilte Security. Al bagagen pakkes ud, og efter den grundige kontrol stemples hver enkel del Security Checked, hvis altså det accepteres. Inden afrejsen anbefaler vores guide, at vi alle tager en Diamox mod luftsyge. Grunden er, at Leh såvel lufthavn som by ligger i 3500 meters højde. Det er bestemt ikke os alle, der følger denne anbefaling. Flyveturen fra Delhi til Leh er beregnet til 1 t 15 m. Igen får vi serveret en lille morgenanretning. Netop denne tur kaldes for verdens smukkeste flyvetur, rigtigheden heraf kan vi endnu ikke bekræfte, da vi stadig mangler pletter på vores klode at udforske. Men vi skal gerne medgive, at vi beskuer en helt utrolig smuk natur. Himalaya bjerglandskabet med kridhvide toppe skaber de besynderligste formationer. Fra de meget lange bjergrygge, der her går N S, udgår der vinkelret mod Ø andre bjergrygge. Øjensynlig ligger de med ganske bestemte afstande, som var det et stakit. De ser alle knivskarpe ud med stejle skrænter til begge sider. Enkelte steder anes i det klare vejr en lille bjerglandsby ved foden af bjerget. Betagende og meget, meget smukt. Før kunne du læse om jordskorpen eller kontinentalsoklerne, der bevæger sig. Det er dog ikke kun på vandret plan, jorden bevæger sig, det gør den også i højden. Himalaya bjergkæden vokser stadig mellem 0,33 og 1,27 cm om året. Hvert år er der nogen, der forsøger at kravle op til toppen for at kontrollere det, og hvert år falder nogen af dem ned. Det ekstreme tiltaler åbenbart mange mennesker, for nu er den gået hel gal. En 38-årige far til fire, skiinstruktør og slovak Davo Karnicar nåede toppen af Mount Everest 8. okt Men det var kun for at spænde skiene på benene, og så gik det nedad med over 100 km i timen,\n10 10 rablende skørt. Og tænk - han er ikke engang den første, der har prøvet dette galmandsværk, men han er den første, der har overlevet trods iltmangel og forfrysninger. Første gang Mount Everest blev overfløjet var 3. april 1933 af to britiske piloter. Gennem årene har der været mange alvorlige jordskælv (se ) i Indien. I 1905 rammes Kangra hvor omkom. Assam rammes i 1950 her omkom Samme antal blev ofre øst for Bombay 30. sept Senest her i 2001 har der været alvorlige jordskælv nord for Bombay med mange tusinde ofre. Himalaya er verdens højeste og yngste bjergkæde. Der findes i verden 14 bjerge på over 8 km, af dem ligger de 9 i Himalaya med Mount Everest på m som verdens højeste, men den ligger i Tibet. Der findes 100 bjerge over 7 km og 1000 bjerge over 6 km. I dette selskab kan Europa ikke gøre sig særlig gældende, Mount Blanc i Alperne på grænsen mellem Frankrig og Italien er Europas højeste bjerg med m. Vores Yding Skovhøj med 173 m ville nærmest ligne et hul i dette enorme landskab. Indflyvningen til Leh Lufthavn er bestemt ikke for begynderpiloter. Vores 150 passagerers Airbus dykkede ned mellem bjergtoppene, her flyver den to runder for at komme tilstrækkelig ned i højde til landing. At lande på lufthavnen på Madeira, som vi for nylig har besøgt, og som af mange betragter som en ret vanskelig landingsplads, er det rene vand ved siden af Leh Lufthavn. Med min beskedne erfaring i pilotfaget skal det indrømmes, at jeg på et tidspunkt sendte en lille bøn til de højere magter, at nu var det bestemt i elvte time at svinge til venstre, hvis vi ikke skulle hilse på bjerget foran os. Piloten hørte min bøn, svingede elegant ind på finalen, flaps ud og landede blødt som var det på en fløjlsdug. Og højden her i Leh på m kunne virkelig mærkes på kroppen. Ved almindelig indånding kan man kun udnytte 75 % af ilten, sat i forhold til den højde vi normalt befinder os i. Så der kræves betydelig mere energi, alene for at trække vejret. Og skal du op af en trappe, så ringer alarmklokkerne straks. Vi er kommet til byen Leh i Ladakh distriktet, Ladakh betyder mange bjergpas. Et yndet område for trekking. Der bor i Leh, der tidligere var en vigtig karavaneby, i dag er militærbasen byens vigtigste aktivitet. Hotel Singge Palace i Leh ligger med sine to stjerner yderst diskret i en meget smal sidegade. Gangene til værelserne går fra receptionen gennem en lille hyggelig have, med forskellige krydderurter og blomster, over marmorfliser, terrasse og - så kommer der trapper igen - op af nogle forbistrede tunge trapper. I haven, hvor der i skyggen er 31 0 C, serveres en dejlig kold velkomstdrink. Møblementet på værelset er i orden, men væggene er totalt nøgne uden nogen som helst form for dekoration. Der ligger løse gulvtæpper på cementgulvet, men trods varmen er der intet køleskab. Rengøringen er i orden, og toilettet er plomberet med et bånd: This Seat Has Been Specially Cleaned For Your Protection. Mange tak. Men cisternen er utæt, så badeværelsesgulvet flyder med vand.\n11 11 Fra værelset er der udsigt til adskillige sneklædte bjergtoppe i 5 til meters højde. Ja - og igen står sengene som skilsmissesenge, men Hanne siger, at så træt som jeg ser ud her oppe i den tynde luft, kan det være fuldstændig lige meget. Frokosten får vi kl. 12 på hotellet, en velsmagende vegetarfrokost, knap så stærk som vore tidligere måltider, hvad vi ikke beklager. Som drik til frokosten får vi Bladan, nå nej - Badan står der på etiketten, men det smager faktisk som æblemost. Det er på det nærmeste blevet os forbudt at drikke øl eller anden form for spiritus, det ville være en dårlig cocktail, fordi kroppen skal vende sig til højden. En af tjenerne overrasker os ved med et charmerende smil at benævne retterne på dansk ost, grøntsager og kaffe. Han spurgte, om vi ikke ville have en lille smule, og ville vi det, fulgte han det op med en lille smule mere. Han var synlig stolt over vores overraskende og glædelige reaktion. Der er om eftermiddagen ikke arrangeret noget i fællesskab. Rejseselskabets erfaringer siger, det er vigtigt, at vi slapper af og bliver akklimatiseret her i den tynde luft i højderne. Så der skrives, læses og hyggesnakkes rundt omkring, og der er god tid til et hvil før aftenens middag på hotellet. Enkelte gik en lille tur i byen, og selvfølgelig var Hanne en af dem, hun har altid kondien i orden. Senere påstod de, at de havde oplevet originale påklædninger, antikke tæpper, ægte sølvvarer og en masse spændende gadeliv. Jeg - der for en gangs skyld var total groggy, valgte frem for gåturen en lille lur. Vi havde jo været oppe, før en vis herre fik sine morgensutter på, var min undskyldning. Dette kombineret med den tynde luft bragte mig omgående i drømmeland, men drømmene var de rene feberfantasier: Flyet tvinges med pilotens yderste kraftanstrengelse lige netop op over bjergtoppen. Husene på jorden hvirvler rundt som i en centrifuge. Jeg har ikke kun sved på panden, nej - sveden springer ud af mine porrer over hele kroppen, jeg er dampende våd og har meget svært ved at holde fast. Hanne går ned ad det stejle bjerg, men bjerget bliver stejlere og stejlere, farten bliver tilsvarende højere, og til sidst tumler hun med vild fart ned ad bjergsiden mod bjerglandsbyen, bjergsøen og det ukendte. Jeg har ulidelig kvalme. Kravler krampagtig og yderst forsigtig baglæns efter hende ned mod det ukendte. I bunden finder jeg Hanne og konstaterer, at hun er forslået til ukendelighed, næsten dækket af ørkensand - men dog levende. Og virkelig levende var hun, for det var hende, der vækkede mig - badet i sved. Senere på eftermiddagen er jeg igen nogenlunde normal, så Hanne foreslår for motionen og den friske lufts skyld, at også jeg skal opleve en tur rundt i byen, hvor hun nu allerede er godt kendt. Vi besøger basarer og torve og studerer samtidig de mange mennesketyper i det brogede folkeliv. Der er en livlig trafik, visse steder hvor veje mødes, har man lavet en rundkørsel. En rundkørsel her er ikke nogen kostbar og besværlig affære, man stiller blot en olietønde midt i krydset sådan - færdigt arbejde. Og er det et stort kryds, stiller man blot tre olietønder.\n12 12 Hunde og køer traver rundt på gaderne uden mindste hensyntagen til trafikken. Den enkelte ko har sit hjemsted i et hus i byen, når det er malketid, vandrer den trygt hjem til sin parcel, bliver malket, får måske en lille bid foder, men helst skal den selv finde sin føde. Næste dag er den igen på gaden og spiser af det affald, der er smidt i rendestenene. Her i Ladakh er køerne ikke hellige, for her er befolkningen overvejende buddhister. Mange hjem har ikke indlagt vand. Derfor er der på mange gadehjørner installeret vandhaner, beregnet til at forsyner befolkningen. Her står der næsten konstant en kø, der fylder vand på flasker og dunke. Vi kommer forbi en skole, der netop har fået fri, så det vrimler med børn. Da de ser os med fotoapparater, peger de ivrigt og begynder straks at stille op. På under et minut står over halvtreds strålende glade børn klar til det mest charmerende skolebillede, man kan forestille sig, og vi knipser løs. Vores guide Ole gik modigt ind til en barber, han blev både barberet og klippet for 20 rupees dvs. 4 kr., og det så ganske tilforladeligt ud. Jeg er helt elendig, få dage før vi rejste herover, ofrede jeg 140 kr. for en tilsvarende behandling, endda uden barbering, man skulle jo se ordentlig ud i håret til den lange tur. Til gengæld kunne jeg låne Billed Bladet, men med min snakkeglade frisør levnes der ikke megen mulighed for læsning. Med hensyn til min dårlige økonomiske timing, kan jeg kun sige, det var ikke første gang, den glippede og næppe heller sidste. Men næste gang jeg kommer til Indien, så skal frisøren prøves. Men så var det, jeg kom til at tænke på den kreative og delikate nytårsaftensmenu, min frisør serverede for os, og så forstår jeg pludselig bedre, at hun nødvendigvis må have mere end 4 kr. i skuffen. En smed har travlt med at smede hestesko. Hver gang en hestesko er færdig, smider han den i dyngen på fortovet udenfor butikken, her ligger der flere hundrede hestesko. Så roder hesteejeren i dyngen, efter de størrelser hestesko han mangler, betaler og går hjem og skor selv sin hest. Efter danske forhold er hesteskoene meget små, bemærker vi. Aftenens middag bliver en anelse anderledes, idet gruppens kvindelige ungdomsrepræsentant Karina fyldte 26 år. Holdet overrakte hende en lille gave i form af et bordeauxrødt sjal i kashmiruld. Til kaffen kom der en flot pyntet lagkage med Dannebrog, lys og tallet 26 påskrevet i glasur. Indslagene blev efterfulgt af en lille hyldest i et hjemmegjort digt, så aftenen blev anderledes og lidt mere festlig end sædvanlig. Morgenvækningen er allerede kl. fem med afgang i små jeeps kl. 5:45. Vores lokale guide er Tsering Angous Togochhe-Malho, han bor i en lille landsby udenfor Leh. Dagens udflugt går til tre klostre oppe i bjergene. Chaufføren i vores bus er Nazir Rah Lan. Første besøg gælder Thiksey Gompa, gompa er det tibetanske navn for tempel. Ved mange af gompaerne ser vi mængder af sten, hvorpå med sirlig skrift er påskrevet bønner. Thiksey er et buddhistisk kloster grundlagt i 1300-tallet, det ligger 19 km syd for Leh. Vi kører ud langs Indusflodens nordbred og ankommer til klostret før kl. syv for at opleve morgen-pujaen, som er morgenbønnemødet. Det foregår, med munkene siddende på gulvet i skrædderstilling ved lange lave borde, mens de ved forsangerens hjælp synger lange bønneskrifter fra bønnebogen. Samtidig drikker de deres morgente, der serveres af novicer, drenge der er i munkelære.\n13 13 Tekanderne er kæmpestore, de kan vel tage i nærheden af ti liter. Til teen spiser de linser og kokos opløst i vand. Pujaen tager omkring en time. Da det er rimelig tidlig på dagen, ser vi af og til en af munkene gabe ret så inderligt. Klostret bebos af 70 munke og novicer. Buddhismen (se 560 f.v.t.) startede oprindelig som en købmandsreligion i de borgerlige kredse. Der findes ca. 6 mio. buddhister i Indien, de trives primært her i Ladakh. Buddhisme taler mod egoisme, man deler med hinanden. Det mest ekstreme er brødre, der deles om én kone, fordi der er mangel på kvinder. En lille landsby ses forude. Tæt, sort og voldsom røg stiger fra centrum af byen. Vi taler om, hvad der mon brænder. Trafikken går næsten i stå. Da vi kommer nærmere, ser vi, det er en bevidst røg. Der lægges nemlig et nyt lag skærver og asfalt på den i forvejen meget dårlige vej. Langs vejen gennem byen står der masser af tønder med tjære, der hældes op i store kar. Under karrene er der et kraftigt bål, der holder asfalten flydende. Det stinker af varm tjære, og en ulidelig, kvalmende, sort røg gør luften tyk og udsynet særdeles beskedent. Kvinder med tørklæder for mund og næse hælder den varme tjære op i noget, der ligner en vandkande med spredebom. Kanden svinger de frem og tilbage over vejen, mens tjæren løber ud over de skærver, arbejdere med trillebøre har kørt ud på vejen. Så går de næste arbejdere i gang, jævner ud med et håndværktøj der ligner en meget bred rive, men i stedet for tænder er det et bræt, der jævner massen ud. Sluttelig kommer der en vejtromle, som synes at være det eneste motoriserede hjælpemiddel i hele arbejdsgangen, som vi er temmelig chokeret over. Urationel og særdeles sundhedsfarligt. Det synes klart, at det store flertal af arbejderne er kvinder, de går alle med slør for ansigtet, efter sigende fordi det ikke er charmerende med mørk hud, her hvor Solen er så hyppig en gæst. Men det kunne også være for at beskytte lungerne mod den hårde belastning, og dermed leve et enkelt år mere. Arbejdet synes absolut umenneskeligt og helt utilladeligt. Maskinarbejdskraft er ikke meget udbredt i Indien, hvor man har den opfattelse, at maskiner kun er med til at skabe arbejdsløshed. Midt i hele virvaret passerer biler frem og tilbage. Ikke noget med at man asfalterer den ene vejbane, mens et blinklys skifter mellem rødt og grønt og dermed styrer trafikken. Nej - hele vejbanen asfalteres på en gang, og trafikken er åben fra begge sider. Vejen er så smal, at når to biler passerer hinanden, må begge biler have højre nå nej, venstre hjul ud og smage på rabatten, for fortov er der ikke noget af. Arbejderne hjælper til med at regulere bilerne frem og tilbage. Men uanset denne hjælp og det fysiske umulige i at springe ud af køen så dyttes der i et væk fra alle sider. Som var det en hobby at sidde bag rattet og dytte. Da vi omsider kommer uden for byen, er der igen et stykke med tilsvarende vejarbejde, men her har man den mulighed at lede bilerne ud over klipperne, noget af en rystetur, men dog på sikker grund. Efter en lille times forsinkelser er vi igen på alfarvej. Flere nye og chokerende oplevelser kom med i bagagen. Vi passerer Indusfloden ad en smal bro, idet næste kloster ligger på sydsiden af Indusfloden i 4000 meters højde. Hemis Gompa ligger 45 km. syd for Leh, og er det største i Ladakh med 400 munke. Klostrets skat er en 12 m høj, forgyldt statue af Sakyamuni Buddha. Man er her i\n14 14 færd med såvel restaurering som tilbygning, så det ligner meget en rodet byggeplads. Ned fra bjergene suser et vandløb tæt forbi klostret, den gør området grønt og frugtbar. I gården sidder fire munke, de spiller pauke, tabla tromme og bækken. Til musikken danser først drenge dernæst voksne munke. De øver sig på ramadans, som de skal opføre til den årlige berømte Hemis festival. Såvel musik som dans er uhyre ensformigt. Efter en rundvisning på stedet går det videre til det tredje kloster Shey Gompa, der ligger på hjemvejen kun 12 km syd for Leh. Klostret er en underafdeling af Hemis Gompa. Vores erfaring med vejarbejdsforsinkelser gør, at chaufføren finder en alternativ rute syd for Indusfloden. Vejene her i Indien er bestemt langt, langt fra hjemlig standard, men den, chaufføren her har fundet, er helt unik, jeg tør frejdigt vove den påstand, at der ikke i Danmark findes en så hullet asfalteret vej, så vi er meget rystet, da vi når frem til Shey Gompa. At gøre notater undervejs er her en umulighed. Klostret har oprindeligt været opført som en borg til beskyttelse af områdets beboere og som karavaneopholdsplads på den berømte Silkevej. Også her er vi rundt og se på Buddhaer i en uendelighed, og bedemøller der ligner kæmpe garntrisser med inskriptioner af buddhistiske bønner. Man skal passere bedemøller mod venstre, med højre skulder mod bygningen samtidig med, at man drejer bedemøllerne rundt, så bønnerne spredes til ånderne udenfor. Hvis man vil gøre det helt rigtigt, går man tre gange rundt om bygningen, - men vi snød ind imellem. Fælles for de tre klostre er, at de ligger højt hævet over byerne, alle med en utrolig flot udsigt over Indusdalen. Det har kostet enorme kræfter at bygge disse paladser oppe i bjergene på de allerhøjeste og mest utilgængelige pladser, hvor eneste transportmulighed har været æsler og mennesker. Vi er tilbage på hotellet til en sen frokost, og efter en time er det igen ud i de små jeeps på vej til næste oplevelse. Flygtningelejren i landsbyen Choglansar er for de tibetanere, der er flygtet fra det Kinesiske Tibet over bjergene til Ladakh, som også kaldes Lille Tibet. Udgifterne til flygtningelejren betales af Det tibetanske Samfund, som er tibetanere udenfor Tibet. Vi samles på lejrens kontor, hvor lederen fortæller om stedets tilblivelse og udvikling. Lejren startede i 1976 som et familiehjem, men blev større år for år. I dag er der 714 børn i lejren, hvoraf de 600 er tibetanske flygtningebørn, resten er fra Ladakh. Der bor 20 børn i hvert hjem ti piger og ti drenge, de betragtes som en familie og har en plejemor, der også bor på hjemmet. Mange af børnene er forældreløse grundet krigen, og mange har kun deres mor, som er fattig og ikke har mulighed for selv at bekoste barnets opvækst. Flere af disse mødre arbejder ved det vejvæsen, som vi netop har oplevet. Størsteparten af disse mødre dør i en ung alder grundet det usunde arbejdsmiljø. Tibetan SOS Children s Village School står der på et stort skilt over skolen, vi besøger. Skolegangen starter som 5-årig i børnehaveklassen. Grundskolen går fra 6-9 år og en overbygning fra år. Efter skolen er der mange forskellige kurser i boglige retninger, forskellige håndværksmæssige uddannelser eller som chauffør. Desværre kommer vi så sent, at undervisningen er overstået for i dag, og børnene har fået fri. Men det resulterer i, at børnene interesseret følger vores færd. Også her elsker de at blive fotograferet. Der er god mulighed for at gå ind i de forskellige klasseværelser. Tavlerne er\n15 15 malet direkte på væggen, og der er en tavle både forrest og bagerst i klasseværelset, hvor der er sammenbyggede borde og bænke, der minder om dem fra vores skoletid. På væggen ser vi skilte: They get a frie life og Talk less listen more. I et klasseværelse er en gruppe elever i færd med drama. Skønt vi myldrer ind, fortsætter de uanfægtet med deres opførsel som viser sig at være Tornerose. Trods nervøsitet formentlig grundet vores indtræden taler de højt og tydeligt på fint engelsk. Naturligvis bliver de efter forestillingen belønnet med en velfortjent klapsalve, og mange af dem holder sig i nærheden af os, da det giver mulighed for at blive fotograferet. I Indiens almindelige skoler tages pigerne oftest ud, når de er omkring 11 år, - de skal jo alligevel kun giftes. Man skønner, at 40% af hele Indiens befolkning er analfabeter, vores guide mener endda 60%, for stort set alle indbyggere i Indiens småbyer er analfabeter. Der er tibetanske flygtninge i området her. Af dem der får plads på skolen, har de forældreløse 1. prioritet, dernæst børn med kun en forælder, herefter børn af fattige og nomade familier. Et af lejrens børnehjem besøgte vi. Det var synligt, at børnene var glade, så velplejede ud og tilmed var ualmindelig høflige. På verandaen udenfor husets indgang stod deres sko, ingen gik ind i huset med skoene på. I lejrens køkken stod flere kæmpekar, her kogte de majs, ris, kål og kød. I bageriet bagte de brød ved damp. På vores lille rundtur i flygtningelejren ser vi, at der i næsten alle rum hænger et portræt af Dalai Lama. Flygtningelejren har også en butik, her sælges de produkter, der for det meste bliver produceret i lejren. Der handles livligt i den lille butik, som der altid gøres, når vi holder en lille pause i nærheden af en sådan, man skulle jo nødigt komme hjem med tomme kufferter. Nå - det er der nu vist heller ikke stor risiko for. Her lægger vi specielt mærke til ekspedienten, der med stor omhu og sirlighed pakker de købte ting ind i avispapir, en særdeles høflig men meget langsom betjening. Efter endnu en spændende og oplevelsesrig dag nærmer vi os dinner time. Så efter at dagens støv er skyllet af, mødes vi i hotellets restaurant for spændt at se aftenens menu. Ingen grund til klage, men megen variation i måltiderne er der bestemt ikke. Den følgende dag blev en noget anderledes dag. Der var nemlig generalstrejke i Leh. Strejken er særdeles effektiv, ikke én butik er åben, og ikke én taxi kører. Så dagens program bliver ændret til en gåbentur i byen Leh. Anledning til strejken er, at Ladakh hermed markerer, at de ønsker at forblive under Indien, hvorimod nabodelstaten Kashmir ønsker en selvstændig islamisk stat. Efter morgenmaden starter bygåturen mod slottet Castal At Tsemo, der har sit eget kloster. Og naturligvis ligger også dette som alle andre klostre højt hævet over byen, det er da også selve byens vartegn. Vi har nu vænnet os så meget til højderne og den tynde luft, at vi trods prusten og stønnen når helt op. Som præmiering herfor er der fra slottet en ganske enestående udsigt over Leh by, lufthavnen og dalen.\n16 16 En ældre lokal munk er blevet rekvireret til at låse op og vise slottet og klostret frem. Slottet er ubeboet og fungerer kun som et museum, hvor der kun bliver åbnet på opfordring. Munken er en hyggelig gammel mand, der som alle andre herude elsker at blive fotograferet, og vi må love at sende ham billeder, hvad vi da også har gjort. Slottet er så forfaldent, at en restaurering ville være en næsten umulig økonomisk opgave. Men i et af klosterafdelingens rum ser vi noget ganske unikt. En 400 år gammel udskåret reol med religiøse sirlige bemalinger. I reolen er der 100 rum, der hver for sig måler 17x17x50 cm. I rummene har man gemt gamle håndskrifter indbundet i silke og beskyttende træbind, de er skrevet af munke op mod 400 år tilbage i tiden. Vores lokale munk er glad for at vise tingene frem, så han tager villigt skriftbøger ud af reolen, vi får lov at røre ved dem og fotografere. På vej fra klostret til det næste kloster vi skal besøge, ser en af os, i en have bag et hegn, folk i færd med at fremstille mursten, så vi stopper op for at fotografere og om mulig få en snak. Indehaveren af huset byder os ind i haven, hvor vi besigtiger fabrikationen. Mursten er, ikke noget man køber i Indien, nej - dem laver man selv. De består af en blanding af æltet jord og ler, der fyldes i forme, og derefter lægges ud på jorden, hvor de soltørres. Et lille drivhus på 1 x ½ meter fanger vores interesse. I drivhuset står der plasticdunke fyldt op med vand, det vi ser, er husets varmtvandsbeholder. Vi kommer i snak om økologi, og det viser sig, at manden er ansat som konsulent i et firma, der arbejder med udvikling i økologi indenfor såvel håndværk som landbrug. På et spørgsmål om man havde samarbejde med andre lande, kom han med det chokerende svar, ja - gennem Danida havde man samarbejde med Danmark. Det gav et gisp i os alle over dette ejendommelige sammentræf så langt fra hjemmet. Også han blev synlig forbavset, da han hørte vores nationalitet. Pludselig havde vi et fællesskab. Vi blev budt med indenfor for at se familiens nye hus, bygget i 1999, som han forståeligt nok var meget stolt af. Huset var større end flertallet af byens huse, og var tegnet med hjælp fra en tysk arkitekt, han havde mødt i sit arbejde. Man var i færd med sidste fase dvs. 1. sal. Men de fleste af de nye mursten var dog beregnet til hegn omkring familiens jordparcel, hvor man bl.a. dyrkede kål, koriander og løg. I den sydvendte stue, med udsigt til m høje sneklædte bjergtoppe, bliver vi bænket på meget lave bænke belagt med tæpper, og på tæpper der næsten dækkede gulvet. Vi må igen konstatere, at vi nordboere ikke er så gode til skrædderstilling som de indfødte. I stuen er der to bogreoler med bøger og billeder af familien, her viste Sonam Gyatso, som var mandens navn, stolt et billede frem, hvor hans far var fotograferet sammen med Dalai Lama. Faderen Tasti Rabgias havde, så vidt vi forstod, en betydelig position i Ladakh. Han havde skrevet en bog, som vi også så: History of Ladakh Called The Mirror which Illuminates all. Såvel bænke som borde var af træ og udført som fint håndskåret arbejde, loftet var lavet af poppeltræ. Det eneste billede, der hænger på væggen, er en kalender med et farvestrålende motiv af Utzons Operahus i Sydney, så også her var der et dansk islæt.\n17 17 Køkkenet var temmelig stort med gaskomfur, køleskab og hylder overalt. Her stod et væld af dåser, glas, flasker, porcelæn, potter og pander. Det så ud til at være et meget velforsynet køkken med fliser på gulvet. Også i entreen var der fliser på gulvet, her stod et væld af urtepotter med blomster - de fleste pelargonier. Heller ikke i entreen var der billeder på væggene, eller nogen som helst anden form for dekoration, det gav et nøgent indtryk. Overraskelserne var endnu ikke forbi, senere på året skulle Sonam Gyatso på en 2½ måneders tur til Danmark i studieøjemed. De var tre fra Indien, der sammen med 22 andre fra Asien og Afrika, blandt mange andre økologiske spørgsmål skulle studere udviklingen og en bedre udnyttelse af foder til dyr. Vi så brevet, Sonam Gyatso havde modtaget dagen før, fra den danske ambassade, den havde betegnelsen non government organisation. Lidt overraskende for rejse og ophold blev ifølge Sonam Gyatso betalt af Danish International Development Agency som er den korrekte betegnelse for Danida, der er udenrigsministeriets afdeling for internationalt udviklingssamarbejde. Sonam Gyatsos kone var fra Leh, parret har to drenge. Hun bryggede te til os, hertil serveres biskuit, men fruen var ellers meget tilbagetrukket. Sluttelig besøgte vi husets toilet. Trods et fint hus var toilettet her som så mange andre steder, kun et hul i gulvet, her var det i 1. sals højde. Omkring hullet lå der sand og en skovl beregnet til at skovle sand ned over eventuelle efterladenskaber. På husets flade tag opholdt hunden sig med sin hvalp, de snakkede ivrigt med. Når vi sammenligner med andre huse i byen, bærer dette hus og dens indmad præg af, at det er en velhavende familie. Det var en spændende oplevelse, og her tænker jeg ikke på toiletbesøget. Ja - det kan vel nærmest betegnes som et mirakuløst træf, at vi skulle ramle ind til én af tre indere, og dem er der jo 1 milliard af, der netop skulle på studietur til Danmark. Sonam Gyatso fik vore adresser, hvis hans vej skulle falde forbi under sit danmarksophold. Et tilbud han senere har benyttet sig af. Hos os har han været på besøg to gange, hvor vi har vist ham byggeri af et halmhus, en del af vores natur og besøgt et traditionelt landbrug. Her var hans største forbavselse at se en malkemaskine, en sådan havde han aldrig set før. Vi har også gjort et kort visit på Viby Landbrugsskole, hvor gruppen var indlogeret. Efter denne ekstra oplevelse gik vi op til det lille Sankar Kloster, der er hjemsted for 20 munke. Endnu en håndfuld Buddhaer bliver besigtiget. Klosterhaven er harmonisk og meget fredfyldt med smukke lyslilla bougainvillea. Her er alt pænt, rent, nydeligt, nykalket og særdeles velholdt. Tilbage på hotellet får vi den hidtil bedste frokost i Leh - med hjemmestegte pommes frites og lækre toast med ost. Efter en times pause er det igen på gåben ud i byen. Vi skal besøge et, som der står i programmet, traditionelt tibetansk hjem. Men det er efter vores bedste overbevisning bestemt langt fra et traditionelt tibetansk hjem.\n18 18 Familien, vi besøger, består af tre generationer bedstefar på 82, bedstemor på 75, sønnen, dennes kone og et barnebarn, der hjælper til som ung pige i huset. Sønnen og konen er gået til kora dvs. til bøn i klostret. Det ser absolut ud til at være bedstemoderen, der har bukserne på, hun snakker i hvert fald næsten uafbrudt desværre kun på sit eget sprog - ladakhi. Den snakkesalige bedstemor har en sort hat over sit lange sorte hår, der i sammenbundne fletninger når under bæltestedet. Hun er klædt i en tyk brun fløjlslignende lang kjole, der næsten når hendes små sorte lædersko. Man aner hendes lange sorte bukser og lilla strømper. Om halsen har hun et tyrkisk farvet halstørklæde, der delvis dækkes af en lysebrun vest i blomstret stof. Lange øreringe, armbånd og fingerringe i udskåret ben samt en halskæde med spraglede blå og røde sten, farver der passer fint ind i helheden. De lange fletninger, der som regel er bundet sammen forneden, er helt normalt i Ladakh. For det er helt usædvanligt, hvis piger klipper deres hår. Bedstefaderen er der gjort knap så meget stads af, han har en blå kalot over sit grå hår, er i hvid, næsten da, jakke og bukser der med længsel ser hen til vaskedag. På fødderne har han skindmokkasiner. Parrets ansigter er furet af alder og stedets skiftende vejr fra den varme sommer med megen sol til den meget kolde vinter. Angående sproget så er det ikke så ligetil, der findes over 100 forskellige sprog i Indien, heraf er de 17 skriftsprog, og dertil kommer 1500 dialekter. Indiens officielle sprog er hindi, det tales af 602 mio. indere, og er dermed verdens næstmest talte sprog, kun overgået af mandarinkinesisk der tales af kinesere. Her i Ladakh området taler man det tibetanske sprog ladakhi. Vi bliver bænket langs ydervæggen, hvor der ligger tæppebelagte hynder, igen er der mulighed for at øve os på skrædderstillingen. Der serveres en original tibetansk te, brygget på te, salt, mælk og smør. Til teen serveres sampa, der laves af ristet byg blandet med smør og sukker. Konsistensen er som dejen til kokosmakroner smagen sød og vammel, jeg kan smage det endnu - desværre. Vi sidder i husets største rum, der både er køkken, stue og bryggers. Der er et ganske usædvanligt stort udvalg i tekander, ølkander og smørkander foruden gryder, potter og pander i et antal der passer til et hotel med kapacitet til mindst 200 gæster. Alene dette er bevis nok til, at hjemmet her ikke virker som et traditionelt hjem. I køkkenafdelingen står et smukt gammeldags komfur dekoreret med flotte metal ciseleringer. Komfuret er til fast brændsel, der består af kokasser og kviste. Asken bruges som gødning på markerne. Kogødning er for øvrigt en betydelig vare i Indien, kun 20% af den bliver brugt som gødning, 80% bruges som brændsel. Man ælter kogødningen med strå til flade kager, et arbejde det foregår med hænderne. Værdien af dette brændsel anslås i hele Indien at svare til 100 mio. tons kul pr. år. Tit så vi en hestevogn transportere et læs kokassebrændsel på vej til markedet. Indiens kulproduktion er ellers ret stor, og de har verdens fjerdestørste kulreserver. Det fine komfur bliver ikke brugt om sommeren, hvor det kun står til pynt. Men om vinteren bruges det både til opvarmning og madlavning. I et andet hjørne står nemlig et gaskomfur, her står bedstefar og brygger teen samtidig med, at han rører rundt i en gryde, der er over ild.\n19 19 Solbatterier leverer elektricitet til huset, der bærer præg af at være et gammelt hus. Inventaret er slemt belastet af stilforvirring. Et kvarts stueur på væggen klæder ikke helheden, og pludselig ringer telefonen midt under en længere forklaring omkring den tibetanske levevis. Vi var netop kommet til skilsmissen, der dermed blev lidt udsat. Forklaringen serveres på engelsk, så vi, der ikke er alt for stive udi dette sprog, må holde ørerne strittende, men ustandselig er der forstyrrelser på ledningen, af bedstemors snakken med på ladakhi altså. En stor del af Ladakhs unge mænd går til hæren, det er et ærefuldt job. Og i Indien bruger man ikke mindre end 37 % af BNP til militæret. Familien er din sociale forsikring, ikke mindst derfor værner man meget om sin egen familie. Landets sociale net er meget beskeden, men der findes dog en arbejdspension. I området Ladakh, hvor der bor omkring mennesker, betales der p.t. ikke skat. I det øvrige Indien er de første rupees om året skattefri. Den normale sengetid i Ladakh er mellem kl. 22 og 23, til gengæld står man op allerede mellem kl. 5 og 6. Der bliver spurgt, om en af pigerne vil iklæde sig bedstemoderens ladakhiske brudedragt der er gået i familiearv. Ikke uventet melder Hanne sig som mannequin. Såvel bedstemoderen som barnebarnet går med hende ind i husets bederum, for en sådan har de skam også, og her opbevarer de dragten. Skønt to påklædersker går der en rum tid, før de er tilbage. Det forstår vi bedre, da Hanne kommer ind iført det helt store skrud til stor moro, men ikke uden beundring fra os andre. At beskrive dragten er en større opgave. Den rødbrune kraftige ulddragt er håndsyet, den går næsten til gulvet, har lange ærmer og er dekoreret med kinesiske tegn, der nærmest fremstår som guld. Dragten er kantet med et sølvgråt bånd, men ved hals- og armlinninger er stoffet gulgrønt, et skærf om livet er lilla. Skoene er mokkasiner som bedstefaderens, det ligner rensdyrskind og de er flot dekoreret. Hovedprydningen er ganske speciel, efter Hannes udsagn vejede den alene 10 kg. Den tunge hovedudsmykning, er nærmest at sammenligne med et ovalt tæppe på ½ m 2 total belagt med flotte turkis smykkesten. Den er ikke bare tung, den ser virkelig tung ud. Derudover hænger der forskellige smykker ned fra hovedprydningen, i ørerne, på reverset, om halsen og dertil forskellige pyntebånd. Hanne ligner noget af et juletræ. Under det tunge åg går Hanne noget stivrygget, og mindre graciøst end sædvanligt. Hun påstod, at hatten var for lille, derfor måtte hun knejse ekstra med nakken for ikke at tabe alle kostbarhederne. Ifølge bedstemoderens udsagn kostede dragten rupees. Efter aftenens middag og en god nats søvn står en spændende tur foran os. Dagen starter med afgang i små jeeps kl. 8:20 ud af Leh. Krydsende op ad bjergveje går det højere og højere. På bjerget vi ser langt ude på den anden side kløften, aner vi konturen af en streg skråt op ad bjerget langt over os, det er den næste hylde, vi skal køre på, og sådan fortsætter det bjerg efter bjerg. Vi er på vej til det højeste pas i verden, hvor der kan passere biltrafik.\n20 20 Ved check point, der ligger ca. halvvejs oppe ved passet, skal vi vise vore pas, der nøje sammenlignes med de lister rejseselskabet tidligere har indleveret og fået godkendt, det er en betingelse for, at vi kan få lov at komme over passet og ned i Nubra Dalen. Passene kontrolleres meget grundigt af militæret, for vi er tæt på grænsen til Kina, skønt der i dag ikke findes en fastlagt grænse i Ladakh mellem Kina og Indien. Men den politiske spænding imellem de to lande om Tibets tilhørsforhold tager man meget alvorligt. Stadig kommer vi højere og højere. Et sted er vi hel tæt på en flok yakokser, og hel tæt betyder omkring fem meter. Mellem dem går også en del almindelige køer og zooer, som er en krydsning mellem yakokser og køer. Stigningen vil ingen ende tage, nu er vi i snehøjden, den varierer mellem meter. En helt enestående udsigt er der, hvor vi kan se helt tilbage til Leh. Selv den medbragte nordmand er duperet - jette flot. Samtlige fotoapparater er i fuld aktivitet. Vejenes kvalitet på denne tur begyndte rimelig, men for hver gang vi klatrer op ad et nyt bjerg bliver vejkvaliteten ringere og ringere. Men vi må jo huske på, at afstanden fra Leh til Khrusjtjov, vort mål på den anden side passet, er 120 km og meget anlægskrævende. Dette taget i forhold til den særdeles beskedne trafik så kan vi bestemt ikke tillade os at klage. Jeg erfarede, at her i højderne træder centrifugalkraften helt ud af kraft, for hver gang jeg sad yderst til afgrunden, og vi svingede omkring et skarpt klippehjørne, så krammede jeg betænkelig meget ind mod Hanne. Ifølge lærebøger skulle centrifugalkraften slynge udad. Kort efter når vi passets top Himank meter over havet. En lille bod på toppen serverer varm masala - det indiske ord for krydderte, en dejlig forfriskning her i kulden, for sådan virker det, når vi kommer fra 30 0 C i Leh. Et skilt fortæller, at dette er verdens højeste punkt for en farbar vej feet. Foran skiltet kommer fotoapparaterne igen i livlig aktivitet. Hanne har et lille Dannebrog med, som vi har lovet to af vore børnebørn Mia og Malene at placere på toppen af Himalaya. Dannebrog blev et meget populært indslag, det blev flittigt udlånt til fotografering. Selv et par fra Canada, som vi kom i snak med, ville gerne låne Dannebrog. De kunne ganske vist ikke dansk, men deres bedsteforældre boede i København, og så ville de tage et billede af canadiere på Verdens Tag sammen med et Dannebrog og sende det til København. Efter den helt store udlåningsceremoni kravlede vi endnu højere op over vejen, hvor vi plantede flaget, som vi havde lovet. Men én ting var meget synd. Dette historiske smukke sted var totalt skamferet af en oplagringsplads for vejarbejdsmateriel med hundredvis af tjæretønder, lastbiler, bulldozere og en masse andet skrammel. Vejarbejdsmateriellet her består trods alt af mere end skovl, kande og rive. Skammeligt at denne naturskønne plet i den grad var blevet misrøgtet og ødelagt. Naturligvis skal materiellet opbevares et sted, men i denne storslåede natur er der kilometervis af andre placeringsmuligheder. Det svarer nogenlunde til, om vi brugte det smukkeste af Rebild Bakker til materialegård. Fy Indien - skamme sig!


Forskere offentliggør nye resultater: glemsomhed kan være tegn på høj intelligens - Deldette.dk\nForskere offentliggør nye resultater: glemsomhed kan være tegn på høj intelligens\nEn fremragende hukommelse gør livet lidt nemmere, særligt i skoletiden. Der er absolut ikke nogen af os, som bryder sig om følelsen af, at vi har glemt, hvad vi har lært – vores hukommelse begynder imidlertid at svækkes med tiden, vi glemmer vigtige begivenheder, datoer, og navne forsvinder på mystisk vis fra vores hukommelse, selv om vi føler, vi har dem på tungen. Glemsomheden kan også mærkes i den grå hverdag – vi går en tur i supermarkedet, og kommer tilbage uden det, som var det vigtigste.\nI modsætning til hvad mange tror, er glemsomhed ikke et tegn på, at noget er galt! Vi taler her selvfølgelig ikke om tydelige tegn på alzheimer under udvikling, men om hjernens naturlige processer, som gør, at vi ved dagens afslutning ... er blevet en lille smule klogere!\nDette er konklusionerne fra forskere, som skrev en artikel til Neuron Journal. Undersøgelsen blev gennemført af forskere fra Torontos Universitet, og viser, at en fremragende hukommelse ikke har meget at gøre med vores intelligens! Hvad mere er, har det afgørende betydning for hjernes aktiviteter, at vi er i stand til at glemme ligegyldige småting.\nForskerne mener, at hjernen virker mere effektivt, når den ikke skal huske på detaljer, men koncentrerer sig om et større perspektiv. Hippocampus, som befinder sig i den del af hjernen, som er ansvarlig for hukommelsen og overførsel af informationer, vælger selv, hvad der er værd at huske, og hvad der ikke er nogen grund til at bruge energi på.\nGå til næste side, for at få mere at vide om resultaterne af disse spændende undersøgelser!


Du tænker måske ikke på at marinere i cremefløde, men syrens svagt sure natur hjælper med at øge kød, mens tykkelsen hjælper med at holde krydderierne på plads. Denne marinade får ekstra kraft fra vineddike og citronsaft og er perfekt til kylling og endda fisk.\n1/2 kop / 120 ml sur creme\n1/4 kop / 60 ml hvidvineddike\n2 grønne løg (fint hakket)\n2 teskefulde / 10 ml sennepspulver\n2 tsk / 10 ml citronsaft\nKombiner alle ingredienser i en medium plast eller glasskål. Placer kylling eller fisk i en genlukkelig plastpose. Hæld marinade over toppen, sækkepose og sæt i køleskab. Mariner kylling i 3-4 timer og fisk i 30 minutter.\nGrill eller bage kylling, når kylling (eller fisk) har marineret. Denne blanding virker også godt på langsom komfurkylling. Du skal blot tilføje 1/4 kop / 60 ml mere af cremen og bruge 4 mellemstore kyllingebryst. Brug som en sovs i stedet for en marinade. Hæld blandingen over kyllingebryst og lav på lav i 4-5 timer. Det vil producere og lækker, ømt kylling.\nNatrium 1.201 mg\nMock Pecan Pie Made With Havregryn\n15 minutter Prep: 15 minutter, Koge: 0 min Udbytte: Serverer 8 til 10 Vurderinger (10) Af Diana Rattray Opdateret 10/03/17 Del Pin E-mail Print Hvis du elsker en klassisk broccoli salat, men skal lette det, er det et glimrende valg. Den er lavet med let mayonnaise og meget lidt sukker (eller sukkerstatning)\nPolsk St. Martin's Day Croissants (Marcinki) OpskriftSesambagt Tofu OpskriftEasy Crepes Suzette OpskriftParty Chili Dog Sauce med Ground Beef


Er kopi møbler lovlige eller ulovlige?\nDu har sikkert set banners eller reklamer for webshops, som sælger efterligninger og kopier af møbler fra flere af de største kendte danske designere. Men er kopivarer lovligt?\nSelvom det i nogen øre lyder utroligt, så er kopi møbler lovlige til eget forbrug. Dvs du som forbruger gerne må købe dine kopi møbler i UK, og importere dem lovligt til Danmark, så længe de er til eget forbrug.\nEUs regler angående varernes frie bevægelighed i EU, sikre dig som forbruger en gylden mulighed for at spare en masse penge. Det er selvom reglerne i Danmark siger, at kopi møbler er ulovlige. Men i UK er lovgivningen anderledes. Her er ophavsretten kortere og anderledes anlagt, så de langt tidligere lovligere lanceringer af møbelværker. Og det hele er ganske lovligt.\nSå du kan stille og roligt kigge mod vest, hvis du gerne vil have en ægget kopi i stuen. Handler du de rigtige steder, så kan du få en ganske pæn efterligning til en brøkdel af prisen. Mange webshops har endda både dansk kundesevice og dansk sprog som mulighed. Men pas på, for markedet er præget af flere svindel webshops som snyder og bedrager!


‘Vildveje’ (Blodets Bånd 1) 3-dages-konkurrence | Kultur For Unge\naf Peter | Blod og hugtænder, Fantasy | 25 januar 2013\nKonkurrence: Sammen med forlaget Carlsen trækker vi lod om 3 eksemplarer af det nye, første bind i Amanda Hockings vampyrserie ‘Blodets bånd’.\nSom så mange andre teenagere dribler syttenårige Alice omkring og prøver at klare sig nogenlunde gennem highschool, mens hun halvhjertet fordriver tid med sin veninde, Jane, og med noget mere overbevisning tager sig af sin lillebror, Milo.\nMen hendes liv skifter fuldstændig kurs, da hun en aften møder den sjove og charmerende Jack. Alice forstår ikke helt, hvad det er ved Jack, som gør ham så tiltrækkende, og heller ikke hans besynderlige livsstil, men de bliver hurtigt venner. Og måske også lidt mere end det … I hvert fald indtil hun møder Jacks bror, Peter.\nHver aften på dagene fredag d. 25. januar 2013, lørdag d. 26. januar 2013, søndag d. 27. januar 2013, trækker vi lod blandt deltagerne og finder én dagvinder blandt dem, der har besvaret opgaven. Vi slår vindernavnene op på denne konkurrence-side, du læser på nu, og vi sender en vindermail til hver vinder.\nHvis du vinder én af dagskonkurrencerne, deltager du ikke i de resterende lodtrækninger.\nHvis vinderne ikke har svaret på den vindermail, vi sender til dem, eller på anden måde ikke har fået etableret kontakt til os senest 10. februar 2013, fx via vores kontakt-e-mail som kan findes via menu’en eller på vores side på facebook, bortfalder præmien!\nVampyrerne blev først rigtig populære i bøger og historier for omkring 200 år siden. Hvad synes du, vampyrerne kan, som andre væsner ikke kan? Der er ingen forkerte svar, skriv det, du føler og forestiller dig omkring vampyrer. Hvad er det lige, der fascinerer DIG ved vampyrerne?\nDagvinder fredag 25. januar 2013 kl. 21.: Caroline Rasmussen\nDagvinder lørdag 26. januar 2013 kl. 21.: Amalie Illum Brams\nDagvinder søndag 26. januar 2013 kl. 18.: Natacha Knudsen\nTagget iamanda hocking blod blodets bånd kærester kærlighed vampyrer vildveje\nCarina Stubager - januar 25th, 2013 på 14:04\nVampyrer symboliserer evig skønhed og liv- samtidig med at de lever i evig fristelse. De bliver fristet af mennesker og mennesket bliver fristet af dem. For mig er de et klart symbol på alt hvad der fristede borgerskabet i den victorianske tidsalder (for ca. 200 år siden) – og alt det farlige (som i virkeligheden var sex). Siden kom Freud, den seksuelle frigørelse og aftaburisering af sex og drifter, og idag læser husmødre Fifty Shades of Grey. Vampyrhistorierne er dog stadig facinerende, for de afspejler en tid, hvor kærlighed og sexfristelse betragtes som særligt betydeligt og helligt i deres verden. Det er måske en verden som man drømmer sig tilbage til, hvor mænd gør kur til kvinder – og hvor den her forelskelsesfølelse bliver symboliseret via vampyrernes evige fristelsessmerte.\n– Ret mig endelig, hvis jeg tager fejl… mvh. Carina:)\nCarina Stubager - januar 25th, 2013 på 14:07\nCarina Stubager – 25 år 🙂\nMarie - januar 25th, 2013 på 14:09\nDet der fascinerer mig ved dem er deres skønhed, hvor end vi møder dem (om det er en film eller en bog) bliver de altid beskrevet, som nogle smukke væsner, ud over skønheden er det også deres styrke .\nEn anden ting er det her med at de kan leve i alt evighed, sikke meget en vampyr, kan opleve med alle de år. Både personlige ting og tidskifte i samfundet.\nMarie - januar 25th, 2013 på 14:18\nMarie Samuelsen. 24 år\nLine Norup (14 år) - januar 25th, 2013 på 14:22\nHmmm jeg elsker ved dem at de er sådan dystre og hemmeligheds fulde XD\nOg så også at de har evig ungdom og er smukke 😀\nLine Vahl-Møller - januar 25th, 2013 på 14:34\nVampyre er udødelige, utroligt smukke og har (i Twilight) andre evner! Og hvem ville ikke gerne have/være alt det? Evnerne er noget af det sejeste. Det gør at alle ampyre ikke bare er de samme. Vampyre er bare i det hele taget utrolig facinerende og når de så bliver sat i den rigtige historie bliver det bare fantastisk!\n-Line Vahl-Møller, 15 år.\nMarie-Louise Rekvad (16 år) - januar 25th, 2013 på 14:38\nVampyre er rigtig fascinerende, og man høre om mange forskellige beskrivelser af dem, at de er smukke, næsten udødelige og drikker blod osv, man får også altid at vide at vampyre er nogle af de stærkeste væsner der findes! 🙂\nKathrine S - januar 25th, 2013 på 14:41\nDet der fascinerer mig ved vampyrer er især deres udseende og udødelighed! Jeg er mest ‘fan’ af de mere fredelige vampyrer fra fx twilight, som lever fredeligt blandt mennesker i mange, mange år, og når at opleve alverdens ting og sager.\nUd over det er jeg også fascineret af deres forskellige overnaturlige evner og enorme styrke!\nKathrine Schmidt – 16 🙂\nNatacha Knudsen - januar 25th, 2013 på 15:25\nDet der facinere mig ved vampyre er, at der er så mange forskellige ideer omkring dem, skinner de i solen, dør de? Hvad gør de?\nDerudover er det facinerende at de har over naturlige kræfter og udødelighed. 🙂\n– Natacha Knudsen, 16 år\nAnne Mette Bach Jeppesen - januar 25th, 2013 på 15:26\nJeg synes det er virkelig interessant, at de kan leve evigt (medmindre de bliver slået ihjel). Alle de oplevelser, tidsaldre og historier, som de får over den tid de lever, ville jeg selv ønske jeg kunne opleve. I de seneste vampyrhistorie, er det jo især den måde, som forfatterne eller instruktørerne skildrer deres personlighed og livshistorie på og ikke mindst deres skønhed, som mange misunder, inklusiv mig selv. De har en masse fordele, såsom at de ikke kan blive syge, deres udseende, hvor meget de har set og oplevet med egne øjne, deres hurtighed, og muligheden for at opnå mange ting i deres liv. Selvom er der også ulemper, såsom blodet, men i den tid vi lever i idag, er der for eksempel rigtig mange uddannelser man kan tage, og det kan være svært at begrænse sig til én, og vampyrer har muligheden for at gøre hvad de vil. Jeg kunne selv godt tænke mig at opleve hele verden, men et menneskeliv er så begrænset i forhold til en vampyrs.\nVampyr er bare fascinerende, fordi de har så mange ting de kan opnå i deres liv, i forhold til mennesker, og det er grundlæggende dét, som fascinerer mig.\nAnne Mette Bach Jeppesen, 22 år.\nMaja Sofie Holst Hansen 16 år - januar 25th, 2013 på 16:14\nDet mest fascinerende omkring vampyrer er helt sikkert at meningen bag deres eksistens og deres måde at overleve på er at drikke blod fra mennesker. Alt samtidigt med at de har en menneskelig side samt et tryllebindende udseende, som sammen får dem til at tiltrækkes af mennesker følelsesmæssigt ligesom menneskene tiltrækkes af dem.\nAltså: Spise menneske vs. Blive kærester med menneske\nRet modstridende, og enormt spændende 😉\nKaren Christiansen 16 - januar 25th, 2013 på 16:20\nDer er et eller andet ved vampyrer. De mennesker og så alligevel ikke. Selvom jeg udemærket ved at vampyrer er livsfarlige, ville jeg stadig være draget af en, hvis jeg mødte ham. De er smukke, farlige og uovervindelige på én gang. Hvis man sætter dem i forhold til f.eks. varulve, er de smukke. De er i det hele taget bare nogle hjerteknusere.\nAnna Hansen 14 år - januar 25th, 2013 på 17:08\nDet, der fascinerer mig mest, er nok, at de er sådan mystiske væsner, har overmenneskelig styrke, drikker blod, og at de er udødelige.\nCaroline Rasmussen 14 år - januar 25th, 2013 på 17:12\nDet der fascinere mig ved vampyrer er at de er så mystiske, man ved aldrig helt hvad de kan, og hvad de ikke kan, men jeg syntes stadig de er seje, især det med at de kan levet i alt evighed.\nCaroline Rasmussen – 14 år\nSharon Voldby Nielsen, 15 år. - januar 25th, 2013 på 17:51\nDet specielle ved dem er, at en bog/film altid kan være spændende hvis de er indblandet. De er udødelige, mystiske og ofte indblandet i kærlighed. De er samtidig også uhyggelige, ofte smukke og altid blege.\nCaroline Johansen - januar 25th, 2013 på 18:16\nDet fascinerende ved vampyrer er, at de er mennesker, men så alligevel ikke. De er udødelige, mystiske og unaturligt smukke. Det er der selvfølgelig også mennesker, der er, men der er et eller andet dragende over vampyrer. Jeg ville nok være lige så håbløs som Bella i “Twilight”, hvis jeg mødte en vampyr, og jeg ville til en hver tid foretrække at være vampyr frem for varulv. Om så det er en “Twilight-vampyr”, “Trueblood-vampyr”, en “The Vampire Diaries-vampyr” eller en “Supernatural-vampyr”. Vampyrer er bare sejere. De er udødelige, uendeligt smukke og vildt stærke. Det er nogle supervæsner, og mystikken omkring dem er så fantastisk.\nCaroline Sofia Johansen, 14 år\nSabine Breusch - januar 25th, 2013 på 18:30\nDet ved vampyrer som fascinere mig er, at de er udødelige, evigt unge og smukke. Derudover er de utrolig stærke, og hvem ville ikke ønske disse ting? Derudover synes jeg det er spændende at de fleste har levet i flere hundrede år, har oplevet så mange ting og at de er så forskellige fra mennesket, men alligevel har ligheder. Jeg bliver hvert fald aldrig træt af at læse om vampyrer.\nSabine, 23 år\nSara lange - januar 25th, 2013 på 18:38\nDet fascinerende ved en varmpyr er at\nSara Lange 14 år\nKathrine Jensen - januar 25th, 2013 på 19:49\nJeg ved faktisk ikke helt, hvad det er, der er så fascinerende ved vampyrer. Jeg tror det er mystikken omkring dem… Jeg har ikke været ude for, at én vampyr har været ligesom en anden. Du kan aldrig forudsige, hvad deres næste træk er. Om de forelsket sig i en menneskepige, eller om de river hovedet af deres næste offer og tømmer det for blod?\nJeg elsker selv både bøger, film og tv-serier med vampyrer og mitv værelse er overklistret med plakater af Edward, Stefan, Damon og diverse andre vampyrer. De, altså vampyrerne, har en eller anden fantastisk evne til at tryllebinde folk med deres skønhed. Og efter at have set Vampire Diaries sæson 1 for 10. gang stiller jeg igen mig selv spørgsmålet…. Findes de?\nJeg ved ikke, om de findes. Om jeg lige pludselig en dag står ansigt til ansigt med et blodsugende monster…\nMaria Kirstine Hvolbek - januar 25th, 2013 på 19:55\nDet der facinere mig ved vampyrer er, at de på trods af det lange forløb de har været kendt i bøger og film, ikke har mistet glansen for sit publikum. Det tror jeg er fordi dette romantiske væsen besidder noget vi alle ønsker. Evig ungdom og skønhed. Det er i hvert fald det, der gør at jeg faldt for ved dette prægtige eventyr væsen!\nMaria Hvolbek, 19 år 🙂\nCasper Rune mejer - januar 25th, 2013 på 20:00\nVampyrer er fascinerende fordi de på en eller anden måde indeholder alt det, det moderne menneske ønsker! Vi ønsker at beside visdom, der kun kan opnås efter århundredes undersøgelse. Vi ønsker evig ungdom og styrke og vi ønsker dyb respekt.\nCasper mejer, 24 år\nKatrine Kempel - januar 25th, 2013 på 20:40\nVampyrer er fascinerende, fordi de har en slags camouflage… De er unge, smukke og virker perfekte, men de suger livet ud af levende uskyldige væsner. Mystikken over dem gør dem også meget fascinerende! De kan leve evigt og har en umenneskelig styrke og fart.\nVi får ofte indtrykket af, at vampyrer er onde og farlige væsner , men mange gange oplever vi også, at vampyrer har en blød side og ofte hader sit eget væsen.\nKatrine Kempel, 14 år\n– Katrine Kempel, 14 år\nOfelia Fischer Godske - januar 25th, 2013 på 20:43\nDet fascinerende ved vampyre er deres måde at jage på. Deres anderledes livstil, og deres uddødlighed. Som i Twilight, hvor Vampyre altid vil være unge og smukke, eller i Nattens hus, hvor man bliver mærket med et halvmåne mærke, og så bliver man til en vampyr, eller i Vampyr akedemiet hoveder findes 3 forskellige slags vampyre, der vær har en opgave at gøre og udføres.\nOfelia Fischer Godske 13 år\nFreja Lind Petersen - januar 26th, 2013 på 13:42\nDet der facinerer mig ved vampyrer er deres styrke og samtidig er de utrolig smukke. Det smukke og styrken sammen får dem til at blive ‘rå’.\nDe lever evigt og derfor kan de nå at opleve en masse i deres liv. Man hører tit, i historier, at de har været rundt om i verden. -de går bare ikke glip af noget!\nDe er også meget kloge, eftersom de har levet længe og har oplevet alt gennem årene som nulevende mennesker kun har hørt om.\nDe er også gode til at skjule sig. De kan leve deres eget liv blandt mennesker uden de lægger mærke til dem.\nFreja Lind Petersen, 14 år\nSimone Hagemann (18 år) - januar 26th, 2013 på 16:16\nJeg er meget fascineret over vampyrers ret vilde styrke. Jeg synes virkelig det er utroligt, at et væsen kan have så meget styrke i sig. Desuden er jeg også ret fascineret over, at de kan leve så lang tid, som de kan. Det må på en eller anden måde være ret fedt, at kunne opleve så mange forskellige perioder i samfundet 🙂\nAmalie Illum Brams - januar 26th, 2013 på 16:42\nVampyrer er et spændende væsen. Jeg er facineret af deres natur, mystik og krafter. Plus jeg har lidt en svaghed for hotte, rå fyre… *Blink blink*\nAmalie Illum Brams, 14 år\nMichelle - januar 26th, 2013 på 18:07\nVampyrer er udødelige – shit hvor ville jeg gerne leve længe og se alt det de ser… Og så selvfølgelig deres evner – styrke, hurtighed, skønhed… Det er alt sammen en del af en fascinerende pakke, som jeg bare elsker at læse om!\nMichelle Revsbech – 24 år\n«Næste indlæg ‘Det frosne tempel’ (Humaran-trilogien 3) af Sascha Christensen\nAnmeldelse: Christopher – ‘Colours’ Foregående indlæg»


Et usædvanligt forhold mellem en kat og en papegøje. Hvis jeg ikke havde set denne film, ville jeg ikke tro på, at dyr kan opføre sig på DEN måde! - Podaj.to\nSom vi alle ved, elsker katte at jage efter fugle, og det lykkes ofte for dem. Tilfældet med katten og papegøjen fra filmen nedenfor viser imidlertid, at dyr ikke blot kan leve i fordragelighed, men ligefrem blive hinandens bedste venner.\nPonzu og Mango - for sådan hedder disse charmerende dyr - blev bedste venner fra første øjekast. Det er svært at tro på, men de er bogstavelig talt uadskillelige. De leger sammen, spiser og sover, mens de ligger ind til hinanden.\nPapegøjen er vild med at vise alle, hvor glad den er for sin ven, så den hopper op på ryggen af katten, hver gang den får lyst til at de skal gå en tur. Synets af de to dyr på fælles spadseretur er simpelt hen noget af det skønneste, jeg længe har set.\nSe ubetinget dette usædvanlige venskab.


Passagerernes forening har oplevet en firedobling siden Molslinjens ankomst – Nyheder fra Bornholm » Bornholms Tidende\n2. APR 2019 4. apr 2019 • 14:16 AF\nPassagerernes forening har oplevet en firedobling siden Molslinjens ankomst\nSiden den 1. august 2018 er antallet af medlemmer i Bornholms Passagerforenings facebookgruppe mere end firedoblet.\nDet fortalte foreningens formand, Ann Hartl, da hun mandag aflagde beretning til deltagerne i passagerforeningens ordinære generalforsamling i Aakirkebyhallerne.\nEfter i en lang periode at have ligge stabilt på cirka 500 medlemmer, steg antallet af Facebook-brugere, der meldte sig ind i gruppen, drastisk i dagene umiddelbart efter den 1. september 2018, hvor Molslinjen overtog den samfundsbegrundede færgetransport til og fra Bornholm.\nSåledes blev medlemstallet i gruppen mere end fordoblet i den første måned efter Molslinjens overtagelse. Og stigningen fortsatte indtil midten af januar 2019, hvor væksten begyndte at stagnere og medlemstallet tilsynelandende fandt et stabilt niveau lige over 2.000 medlemmer.\nI dag er der 2.264 medlemmer i gruppen.\nOg det er vel at mærke medlemmer, der har øget aktivitetsniveuet i gruppen markant i forhold til tidligere. Alene siden den 1. august 2018 er der blevet postet mere end 1.538 beskeder i gruppen. Beskeder der tilsammen har udløst 25.188 kommentarer fra andre medlemmer i gruppen.\nDertil kommer alle de reaktioner, de mange beskeder har udløst i form af likes, sure, glade eller vrede smileys. Dem er der 71.570 af.\nAnn Hartl: Bornholm blev ført bag lyset\nTirsdagens leder: Hvor blev Molslinjen af?\nHelt galt er det ikke, siger passagerernes formand om Molslinjen


Sneijder mangler kun at sige ja - Fodbold Cookie- og Privatlivspolitik\nForsideFodboldSuperligaenCyklingHåndboldTennisBoksningGolfIshockeyDrømmeholdetAnden sport Wesley Sneijder er tæt på et skifte fra Inter til Galatasaray. Foto: FILIPPO MONTEFORTE\nSneijder mangler kun at sige ja\n13:2641-årige Henke Larsson i comeback sammen med sønnen12:35Allan Simonsen færdig i Fredericia11:35Kølige Arnesen: Første sommerferie i 37 år11:20Medie: FCK forhandler om landsholdsspiller10:37Wenger klar til at sætte transferrekord\tPNN.dk\n13:03Sam Trickett hovedperson i ny dokumentarfilm11:07Betting: Gus er bookmakers favorit til at vinde WSOP Main Event!10:38POY: WSOPs hestebetvinger puster Negreanu i nakken09:58WSOP: Klausen færdig med Las Vegas for i år09:20T.J. Cloutier fravalgte Las Vegas: Min kærlighed til craps-bordene er for farlig\tAf MICHEL WIKKELSØ DAVIDSEN, tipsbladet.dkFredag den 11. januar 2013, 20:15\nInter: Ja til tyrkisk bud på SneijderGalatasaray: Taler med Inter om Sneijder annonce\nWesley Sneijder er snart fortid i Inter, og han mangler kun at bekræfte over for Galatasaray, at han skifter til klubben.\nGalatasarays fans kan godt begynde at tage plads i lufthavnen i Istanbul for at modtage deres nye, store stjerne, Wesley Sneijder. For der mangler kun tilsagn fra hollænderen selv, før hans dage i Inter er talte.\n- Samtalerne startede i går, og i dag kom en delegation fra klubben for at mødes med ham. Nu er beslutningen op til ham. Alt er muligt i fodbold, og Tyrkiet begynder at være en eftertragtet destination, siger Sneijders agent, Søren Lerby, til Gazzetta delo Sport.\nSneijder har været i unåde i Inter længe, da han ikke vil underskrive en ny aftale med klubben. Derfor har han ikke været på holdkortet i den italienske storklub på det seneste. Men nu er der altså udsigt tl spilletid igen - i det tyrkiske.\n- Hvis alt går efter planen, så går handlen igennem. Vi vågner i morgen, og så vil alt være mere klart, siger Lerby.\nGalatasaray betaler angiveligt 75 millioner kroner for Sneijder, hvis handlen går igennem. I så fald skifter hollænderen væk fra Inter efter tre-et-halvt år, et mesterskab og en Champions League-titel.\n14:06Medie: FCK siger nej til 60 mio. for Cornelius\nDetaljer om Kates fødsel er dukket op


HSK-fodbold i morgen torsdag den 10. maj kl.1200 – Pingvinnyt.dk\nCykelruten Kulturringen godkendt som permanent cykelrute\n9. maj. 2018 | Lars Toft-Hansen\nAf fodboldformand Gert Jensen\nHoldet til den vigtige kamp i morgen 12.00 ude mod Vorup FB, tvivl om Mike Skouboe (lider stadig efter Bloms 100 kilo ned over sig og albue i kroppen). Martin Vetterlain Koch gilder ind, hvis Mike ikke er klar. Vores to skiguider Anton Niewald Mikkelsenog Victor Niewald Mikkelsen har trænet hårdt, efter de er vendt tilbage, og de er med i truppen.\nHåber nogen af jer kommer og hepper på⚽👏😎. Casper Clausen og Niclas Duelund Schneider har afbud til i morgen, men de spiller for serie 4 lørdag 13.00 i Langå👏. Serie 5 spiller lokalopgør mod Søften hjemme på NMT-BYENS Arena lørdag 12.00. Håber det bliver en god weekend for HSK Fodbold\nBørn og unge, Hadsten, Hammel, Hinnerup, Sport og fritid, Ulstrup\nHvorfor graves der på Rækkevej? Beboerne på Rækkevej og Favrskovvej er blevet godt og g...