La Turinada canvia el seu recorregut, mantenint el seu caràcter multitudinari i festiu - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a La Turinada canvia el seu recorregut, mantenint el seu caràcter multitudinari i festiu\nLa Turinada ha viscut aquest 2017 els canvis més importants de la seva història: el principal va ser el de la seva trajectòria, que es va modificar per motius de seguretat. Un cop més, la Turinada dels Murruts va esdevenir una festa multitudinària esbojarrada.\nEn els 27 anys d’història acollint el jovent d’Olot i Catalunya, la Turinada ha viscut pocs canvis en el seu format. Aquesta vegada, però, n’ha tingut dos d’importants. Per primer cop, el Ball de l’Hora tenia lloc abans de la cercavila, i no al final. A més, per tercera vegada en tots els anys de la rua popular s’ha modificat el seu recorregut.\nPerò tot i els canvis, la Turinada s’ha mantingut com la festa popular multitudinària amb música, aigua, beguda i diversió dels olotins. La Turinada ha estat organitzada un any més pels Murruts.


Màrius Serra: “Aquesta última novel·la s'ha venut molt més que qualsevol de les anteriors, la qual cosa em converteix en 'assassinable'” - Fira Llibre de València\nMàrius Serra: “Aquesta última novel·la s’ha venut molt més que qualsevol de les anteriors, la qual cosa em converteix en ‘assassinable’”\nEl filòleg, traductor, novel·lista i professional dels enigmes i els mots encreuats Màrius Serra (Barcelona, 1963) presenta a les 12:30 de hui a la 53 Fira del Llibre La novel·la de Sant Jordi (Ara Llibres), un relat paròdic de la societat literària barcelonina en el qual els escriptors de les obres més venudes són assassinats per un comando de poetes furiosos seguint les regles d’un joc de rol. Serra somiava amb aquest projecte des que va presentar la seua primera obra en la festa de Sant Jordi i “els lectors em confonien amb un llibreter. Estava clar que algun dia em venjaria. I la venjança és aquesta novel·la”, diu l’escriptor.\nL’acció de l’última novel·la de Màrius Serra transcorre en un període de temps que va des de les sis del matí a la mitjanit del dia de Sant Jordi, la festa de les roses roges i la literatura que converteix la ciutat de Barcelona en un gegantesc aparador al servei dels més variats egos del gremi de la ploma. Sant Jordi converteix els autors en línies de metro que han de passar cada hora per una llibreria o punt de venda diferent. Però els minuts passen molt lents quan un grup de poetes furiosos comença a matar a coneguts escriptors que tenen la sort d’estar en la llista dels més venuts i, per tant, són sospitosos d’haver venut la seua ànima al mercat. El propi Màrius Serra i el seu amic Oriol Comas es converteixen en personatges de la novel·la. Serra explica que “els assassins són identificats en aquesta novel·la a través de problemes de lògica que són la meua especialitat i la d’Oriol perquè som molt amics; ell és un especialista en jocs i per a entendre’ns funciona en la meua novel·la com una espècia de Pepe Carvalho”. El també periodista comenta que “he recorregut a la ironia i a la paròdia de la autoficció, tant dels meus personatges com de mi mateix, per a referir-me a les víctimes del comando de poetes furiosos que decideixen matar els autors que més venen per Sant Jordi com és el cas de Ruiz Zafón i Pilar Rahola” i comparteix l’anècdota que “es dóna la circumstància una miqueta còmica que aquesta última novel·la s’ha venut molt més que qualsevol de les anteriors, la qual cosa em converteix en ‘assassinable’”. Així mateix, “he volgut tractar el text, sobretot el dialogat, com si es tractara d’un enregistrament en un lloc molt sorollós. Jugue al fet que el lector endevine a qui pertany cada frase”, afig.\n“Ens ha agradat tant l’experiència que ja estem preparant la segona novel·la de la sèrie, que continuarem dins de límits racionals per a seguir explorant territoris relacionats amb el joc”, avança l’escriptor.\nDes de la seua primera obra, Línea, Màrius Serra ha anat acumulant reconeixements i títols amb Farsa, Res no es perfecte a Hawaii, Plans de futur, entre altres novel·les, llibres de relats i assajos. Les seues creacions giren entorn de la literatura, la comunicació i el joc. Ha publicat més de deu mil mots encreuats, cinc mil articles, quinze llibres de narrativa i set de ludolingüística. És col·laborador de Catalunya Ràdio i La Vanguardia, i membre de la Secció Filològica de l’Institut d’Estudis Catalans.


Els barris amb molts pisos turístics buits encara sense vida| betevé\nLa crisi del coronavirus deixa sense vida els barris amb molts pisos turístics\nAlgunes zones turístiques com la Dreta de l'Eixample presenten un aspecte inusualment tranquil tot i haver començat les mesures de desconfinament\nAnna Feliu | Jose A. Santos | diumenge, 17 de maig del 2020, a les 19.55\nSense turistes a la ciutat per la crisi del coronavirus, la majoria de pisos turístics s’han quedat, també, sense inquilins. Això ha fet que a molts barris cèntrics de la ciutat, on la presència d’aquest tipus d’allotjament és més gran, hi hagi molts immobles buits. Un exemple és la Dreta de l’Eixample, que aquest diumenge al migdia presentava un aspecte inusualment tranquil tot i estar permesa ja la sortida per franges a la ciutat.\nEn aquest barri encara hi ha molts pisos turístics tot i l’esforç que ha fet el consistori en els últims dos anys per eliminar-ne els il·legals. Lluny queden les dades del 2018 on segons el Servei d’Estadística de l’Ajuntament, un 14,5 % dels habitatges del barri eren turístics, sumant tant els legals com els il·legals.\nEls veïns contents amb la nova situació\nEls barris amb molts apartaments turístics estan notant molt menys l’augment de l’activitat que provoca l’avançament en el desconfinament. Els veïns reconeixen que s’han adaptat força ràpid a la nova situació ja que això els permet gaudir del seu barri sense tantes aglomeracions ni tant anar i venir de maletes. Ara bé, són conscients que aquesta aturada no és el que més convé a l’economia. Basilio Mena, veí de la zona, explica que “s’està la mar de bé sense estrangers” tot i que reconeix que l’economia no es pot parar. Manuel Fernández, un altre veí de la zona, assegura que no només estan buits els pisos “si no també els hotels”, que també abunden a la Dreta de l’Eixample.\nEls propietaris intenten revertir la situació\nA l’altra cara de la moneda, els propietaris dels pisos turístics estan fent esforços per llogar-los encara que sigui a clients locals i revertir aquesta situació. Segons dades d’Apartur, la patronal del sector, el 40 % d’aquest tipus d’allotjaments han passat a oferir-se com a lloguer residencial o es lloguen per mesos en lloc de per dies.\n— Apartur — coronavirus — pisos turístics\nLa ciutadania homenatja els sanitaris amb un “últim aplaudiment”\nManolo Márquez analitza com seran els entrenaments en grup\nTanca el dipòsit d’emergència habilitat al pàrquing del Tanatori de Collserola\nEl sindicat USTEC-STEs creu que no hi ha recursos per obrir les escoles al juny


La consellera Budó visita Calonge de Segarra i Balsareny - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nLa consellera Budó visita Calonge de Segarra i Balsareny\nLa consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó, visitarà a Calonge de Segarra i Balsareny (Catalunya Central) diversos equipaments i infraestructures que formen part del Pla Únic d'Obres i Serveis de Catalunya (PUOSC).\n10:00|Visita a l'Ajuntament de Calonge de Segarra.Sala El Forn|Calonge de Segarra (Anoia)\nLa consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó, arribarà a l'Ajuntament de Calonge de Segarra, situat provisionalment a la sala El Forn. L'alcalde Xavier Nadal rebrà la consellera que es reunirà amb els membres del consistori. Budó signarà al llibre d'honor de l'Ajuntament i, tot seguit, es traslladarà a la plaça on coneixerà la remodelació global del nucli de Dusfort. A continuació, visitarà les obres de remodelació i ampliació que actualment es duen a terme a l'edifici consistorial. Totes aquestes millores formen part del Pla Únic d'Obres i Serveis de Catalunya (PUOSC).\n12:00|Visita a l'Ajuntament i al camp de futbol de Balsareny.Ajuntament de Balsareny ( pl. de l'Ajuntament, 2)|Balsareny (Bages)\nLa consellera de la Presidència i portaveu del Govern, Meritxell Budó, visitarà l'Ajuntament de Balsareny on es reunirà amb l'alcaldessa del municipi, Noelia Ramírez, i membres de la corporació, i signarà en el llibre d'honor de l'Ajuntament. Tot seguit, visitarà el camp de futbol i coneixerà el projecte Riu, que es beneficiaran del Pla Únic d'Obres i Serveis de Catalunya (PUOSC).


Entrenaments (futbolístics) en la tercera fase - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEntrenaments (futbolístics) en la tercera fase\nEl Govern autoritza el pas endavant en la preparació de cara a un retorn de la lliga encara no confirmat després que les proves TMA realitzades als jugadors no hagin donat cap positiu\n18/06/2020 (16:38 CET)\nImatge d'un dels entrenaments realitzats els darrers dies. FAF\nEls clubs de la Lliga Multisegur i els dos de la Lliga Unida que encara tenen compromisos pendents ja poden entrenar amb grups amplis, d’entre vuit i deu jugadors, després que el Govern els hagi autoritzat a fer el salt a la fase 3 del protocol dissenyat per al retorn, encara per confirmar, de la competició. La decisió s’ha pres després d’analitzar els resultats dels tests d’anticossos fets als jugadors i, sobretot, de les proves TMA fetes a aquells als quals es va detectar IgG o IgM.\nRepresentants de la Federació (FAF) han mantingut aquest dijous una reunió telemàtica amb el Govern. Per part de l’entitat, hi eren presents el president, Fèlix Álvarez, i el secretari general, David Rodrigo, juntament amb el biòleg Joel López. Per part de l’executiu, hi han assistit la ministra d’Esports Sílvia Riva i el secretari d’Estat, Justo Ruiz. En ella, i un cop analitzada la situació, l’executiu ha donat el vistiplau a avançar a la fase 3.\nHi ha tres jugadors pendents de resultats de les TMA; fins que no els tinguin, no podran entrenar en fase 3\nAquest pas s’ha fet després del que es considera un “bon desenvolupament” dels entrenaments fets fins ara i, sobretot, l’absència de lesions en la fase 2, encetada fa dues setmanes. També s’han tingut en compte els resultats del cribratge amb tests d’anticossos fets a tots els jugadors i, en especial, de les TMA complementàries fetes a aquells que van donar positiu en IgM o IgG.\nEn concret, s’han fet proves a dotze jugadors. Ja es tenen els resultats de nou, que han estat negatius. Falten tres que es van efectuar el dimecres al vespre. Fins que no es coneguin, aquests futbolistes no podran entrenar a la fase 3. Aquesta permet fer treball amb grups més amplis, d’entre vuit i deu homes, sempre els mateixos, i que interactuïn entre ells.\nÀlvarez ha qualificat de “molt bona notícia” el permís per avançar en el protocol, tot destacant, a més, que fins ara “no hi ha hagut lesions”. També ha volgut “agrair als clubs la predisposició que han tingut en tot moment” així com “la participació dels jugadors, que han entès perfectament el protocol”. El president de la FAF es mostra confiat que la setmana vinent es pugui fer un altre pas endavant, que acabaria apropant el reinici dels partits pendents a la Lliga Multisegur i els duels de la Lliga Unida que han de servir per definir l’ascens.


Quina diferència hi ha entre la cancel·lació i l’OTS a la banca? 2020\nQuina diferència hi ha entre la cancel·lació i l’OTS a la banca?\nHi ha dos tipus d’anul·lació. Primer Prudential i segon cancel·lació real.\nLa cancel·lació prudencial significa cancel·lar aquells comptes NPA on la classificació d’actius té dubtes o pèrdues amb requisits de provisió del 100%. Aquests actius no obtenen ingressos, però les provisions addicionals del 100% es basen en el compte de pèrdues i guanys del banc.\nPer tant, es produeixen una doble pèrdua per al banc, ja que no es produeixen ingressos i es proporcionen dotacions completes per als requisits del balanç segons les directrius del RBI sobre Reconeixement de Renda, Classificació d'actius i aprovisionament.\nNo obstant això, pot haver-hi actius tangibles hipotecats al banc que es puguin recuperar mitjançant mesures legals. Els bancs presenten fitxa en aquests comptes i mantenen els detalls del compte en un registre de notes que no formen part dels llibres de comptes principals del Banc. Els bancs guanyen per tal de cancel·lar-se, ja que no necessiten disposicions al 100% del seu compte de pèrdues i guanys. A més, també és possible recuperar les taxes mitjançant la venda d’actius hipotecats mitjançant mesures legals.\nPel que fa a la cancel·lació real, els bancs liquiden aquells comptes de préstecs en què no hi ha actius tangibles, els prestataris han mort i no hi ha possibles possibilitats de recuperació, encara que es presentin demandes contra els morosos. De vegades pot passar així, encara que els prestataris són empresonats i no hi ha possibilitat de recuperació. Com que els bancs han d’incórrer en despeses d’aquests processos improductius presentats en comptes presentant compareixències judicials, prenen una decisió conscient de no presentar casos en aquests comptes després d’haver obtingut el permís de les autoritats superiors per renunciar a accions legals.\nAra expliquem One Time Settlement (OTS). En determinats comptes els bancs consideren que hi ha possibilitat de recuperació si es donen determinades concessions per import dels interessos als prestataris sense acudir al jutjat. Els bancs realitzen certs sacrificis que tècnicament s'anomenen "tall de pèl". Els prestataris paguen l’import acordat mútuament amb el banc en una o més quotes màxim d’un termini determinat. Si no respecten el seu compromís, pot adoptar mesures legals contra ells. Tanmateix, un cop arribada la TAO, el prestatari es priva de futures facilitats creditícies dels bancs.\nUNA DETALLADA (OTS) es dóna als prestataris quan la posició NPA del banc és dolenta i vol reduir el nivell de NPA ràpidament. En virtut d’aquest pla, els bancs s’estendran els OTS, on la part d’interès del préstec es renuncia fins a un cert punt i el prestatari ha d’abonar l’import del saldo, preferentment, en una quantitat única. Tot i que el banc sacrifica una certa quantitat renunciant als interessos, el compte NPA es tanca. Si les taxes de préstec són Rs. 100, per OTS banc pot obtenir Rs. 80 i la pèrdua serà del 20%. Aquest import es pot utilitzar per a més reciclatge de préstecs.\nD’altra banda, la cancel·lació dels préstecs s’elimina una vegada per totes del balanç, després d’esgotar totes les vies de recuperació i les possibilitats de recuperació del préstec són molt remotes. Normalment, el banc estableix certes condicions, com l’edat del préstec ha de ser de 5 a 8 anys, la classificació d’actiu ha de ser un bé dubtós o bé una pèrdua, les possibilitats de recuperació són molt dubtoses i el valor realitzable dels títols amb càrrec a el préstec és inferior al 10% del seu valor, etc. Tot i que el préstec està escrit sobre les recomanacions del gerent de sucursal, es tindrà en compte més endavant l’aspecte de rendició de comptes. A més, un banc es reserva el dret a recuperar les taxes íntegres del préstec fins i tot després d’escriure el préstec. DR. MJ SUBRAMANYAM\nLa cancel·lació significa que s'hagi cancel·lat completament als llibres bancaris que proporcionaran una provisió (dels seus beneficis), tenint en compte que el préstec es pot recuperar, procedirà legalment contra l'adjudicació\nOTS: liquidació única, si algun client no pot pagar en la seva modalitat regular (quota mensual), el banc oferirà algunes solucions puntuals amb una certa liquidació.\nEx: un préstec que es pren al banc X de Rs1lakh, ha de pagar 1200000 / - (amb interès) En una quota mensual, suposem que per defecte després de pagar 5 quotes, saldo que ha de pagar 90000 / - com a liquidació completa, però a causa del client incapacitat en l’abonament de quotes, el banc pot oferir-li que pagui 70kor 60 k alguna cosa així com resoldre el contracte i el client ha de pagar en un moment de 70k (decidit pel banc) per resoldre contracte, això es diu OTS, liquidació única.


El Govern avança tota la informació i les dades oficials del referèndum de diumenge\nper Redacció dissabte, 30 de setembre 2017 - 17:25h\nImatge de la roda de premsa. | Cedida\nEl Govern de la Generalitat ha fet una roda de premsa aquest migdia en què, a més d'ensenyar la ja famosa urna on es votarà diumenge, també ha donat totes les dades i informació oficial sobre la cita. En la compareixença, en què hi han estat el vicepresident, Oriol Junqueras, i dels consellers de la Presidència, Jordi Turull, i d'Exteriors, Raül Romeva, s'ha assegurat que «diumenge es votarà».\nA més, han especificat que hi ha 5.343.358 persones majors de 18 anys convocades. Turull ha explicat: «Hi haurà 2.315 col·legis electorals a tot el territori. Hi haurà 7.235 persones implicades en el procés, com a responsables i coordinant. En els col·legis repartits pel territori hi haurà 6.299 meses electorals». Per la seva banda, Romeva ha volgut defensar la legalitat del referèndum i ha assegurat: «Això no va d'independència, va de democràcia. El referèndum és un instrument democràtic que permet a tothom expressar-se. No és delicte, no està prohibit».\nEn castellà, Oriol Junqueras ha lamentat l’acció del govern espanyol: «El govern de Catalunya no està fent res dolent. Les persones detingudes són persones honestes que treballen al servei de la ciutadania. Cada acció del govern espanyol per impedir que els ciutadans votin només han fet augmentar la determinació de la ciutadania i l'empatia internacional».\n10 professions que molt poca gent tria en què es guanyen molts diners\nAtenció: Les 4 condicions dels Mossos per no desallotjar els col·legis electorals


Esglèsia de l'Ascenció - XeralloXerallo\nConstruïda al 1952, està situada en uns dels llocs on es domina tota la vall, i des d’on es veu l’antiga pedrera, la fàbrica, així com el poble i els seus accessos. Per accedir l’ermita de l’Ascensió, s’ha d’agafar el desviament que hi ha al final de l’avinguda Pirineus. Es pot pujar en cotxe encara que es pot pujar tranquil·lament tot donant un passeig. Actualment roman tancada i s’obre en comptades ocasions (algun cop per la Festa Major o per algun esdeveniment molt concret).\nArquitecte: Eduardo Torroja Miret\nEnginyer i arquitecte, nascut a Madrid al 1899. Fill d’Eduardo Torroja Caballé, arquitecte i doctor en ciències, amb important bibliografia sobre matemàtiques i geometria, que van fer progressar aquests coneixements a Espanya. Eduardo Torroja Miret va dirigir l’Institut Tècnic de la Construcció i del Ciment, i en la mayoria de les seves obres va ser un renovador amb les seves estructures arquitectòniques de formigó armat. Els seus treballs es troben repartits tant a Europa com a Amèrica i Àfrica. En l’ocupació del formigó armat, la seva principal característica va radicar a aconseguir conjugar les tècniques més avançades amb unes formes d’allò més elegants. Va impulsar l’ocupació de la volta de membrana, que va aplicar en les estructures del hipódromo madrileny de La Zarzuela. També a Madrid són molt coneguts els seus treballs en el Frontón de Recoletos, i en el anomenat Viaducto de los Quince Ojos de la Ciudad Universitaria. Durant tota la seva vida va conjugar la pràctica amb la teoria i va ésser un gran estudiós de les possibilitats i resistència que presenta el formigó armat, l’ocupació del qual va contribuir a popularitzar i difondre, fins a ser avui un dels materials més utilitzats a les grans obres d’enginyeria. Fruit de les seves conjetures van resultar alguns llibres molt coneguts, com la seva famosa obra Filosofía de las estructuras (1958).\nVidriera: Víctor Pérez Pallarés\nNeix a Lleida en 1933. És un dels primers alumnes que al 1947 obren la Escola de Belles Arts de Lleida. Al 1951 es trasllada a estudiar a Barcelona on rep també el mes alt guardó en l’assignatura de dibuix. Al 1957 se li concedeix una beca per a anar a estudiar a París. Al 1958 el govern francès li concedeix el Premi Watteau de gravat. Té una molt bona valoració per part de la crítica a Madrid durant la seva exposició en la Galeria Prado de la capital. Dedicat durant més de vint anys a la docència, també és destacable la seva important obra com a muralista.\nel rio eix oms el territorio prova compost bolets empresa nacional director general una altra lents decisions cinque llac tardor victoriano de mont altra alra moderns origen sierras


El Festival Sang Cugat arrenca el 5 de novembre amb una quinzena d'activitats ~ EL BLOC DE LA BÒBILA\n[Cugat.cat, 21 d'octubre de 2015]\nEl primer Festival de Novel·la Negra de Sant Cugat, Sang Cugat, arrenca el dijous 5 de novembre amb una quinzena d'activitats. La iniciativa engegada perEdicions Xandri i Cal Temerari proposa quatre dies d'activitats gastronòmiques, literàries i musicals relacionades amb la crònica negra. Tots els actes seran a Cal Temerari, excepte la festa de gàngsters, que serà a La Bohèmia, i la venda de llibres de novel·la negra, que serà a la plaça Pep Ventura.\nEls escriptors locals Carles Martín, Xavier Moret i Joan Ramon Armadàs seran els encarregats de donar el tret de sortida al festival amb una xerrada que parlarà de Sant Cugat com a escenari del crim i presentaran les seves últimes novel·les negres.\nLa literatura serà una de les protagonistes del festival amb ponències i xerrades d'una quinzena d'autors com Miquel Giménez, Anna Maria Vilallonga, Roser Cabré, Ignacio Cast i Laura Díaz Roig, entre d'altres. Les lletres hauran de compartir protagonisme amb la gastronomia ja que la programació també inclou actes culinaris com un menú de matança i degustacions de gintònics amb música de sèries i pel·lícules del gènere negre.\nEl festival també acull una taula rodona per analitzar crims i successos al periodisme. A l'activitat, moderada per Cugat.cat, hi participaran els periodistes Toni Muñoz ('Rac1'), Tura Soler ('El Punt-Avui') i Mariona Sagalés ('Tot Sant Cugat'). A més, l'organització ha reservat espais de la programació per sorprendre els assistents.\nUn dels responsables de la iniciativa, l'editor d'Edicions Xandri Joan Ramon Armadàs, ha explicat que l'objectiu del festival és que sigui un punt de trobada de la literatura negra catalana.


Solidaris,: Cap on va el 15 M ?\nCap on va el 15 M ?\nEl Moviment dels Indignats, o 15 M -- data en que començà a tenir repercussió pública --, ens recorda l´històric i transcendental Maig del 68 que, encara que no pogué aconseguir gran part dels objectius que s´havien marcat els manifestants, forçà un canvi de rumb en la política de “grandeur” semidictatorial i personalista del General de Gaulle cap a una democràcia més representativa i socialment més justa. “Obligà” el poder a desmuntar les estructures arcaiques de l´Ensenyament, sobretot les Universitàries, i a atorgar més i millors drets laborals i socials per als treballadors, i feu que la República “gaullista”, per evitar la revolució i reconduïr la revolta, ampliés l´”Estat de Benestar Social” atenent al “més val perdre que més perdre” o “que cal canviar el que siga per a que tot continue igual”.\nEls partits politics de l´esquerra “oficial” , temerosos de que la protesta desencadenara conseqüències politiques “negatives” per als propis interessos de classe , renunciaren a liderar el canvi estructural i ideològic exigit pel moviment universitari i recularen davant les pressions i promeses del gaullisme desautoritzant la classe obrera que , des dels inicis, s´havia afegit a la protesta.\nL´esquerra “no oficial”, anarquistes, troskistes, maoistes, etc, és a dir, l´”extrema-esquerra” -- tot i que contava amb el suport actiu, personal, moral i polític d´intel.lectuals de prestigi, entre ells Jean Paul Sartre, el més significatiu, --no tingué la força suficient ni l´organització necessària i imprescindible per evitar que el moviment fos “derrotat”.\nEl 15M, com també el Maig del 68, agafa els polítics amb “el pas canviat”, que, sorpresos i impressionats per l´inesperada i exitosa convocatòria dels indignats, es troben desorientats. La majoria encara no han entés el perquè de la protesta .\nEl 15 M manifesta la seua indignació protestant, al carrer i a les places, per la incompetència – i/o mala fé – del Govern i de la majoria dels polítics, perque veuen que en conte de construir una democràcia politico-econòmica-social realment representativa – no nos representan!! criden els manifestants -- justa i lliure, que resolga els problemas de les classes populars (obrers, camperols, universitaris, professionals, autònoms, xicotets i mitjans empresaris, etc), el que fan és sometre´s , recolzar i afavorir descaradament els interesos dels “mercats”, del capital financer i especulatiu.\nEl 15M naix i es rebel.la contra la “insolència”, “hipocresia”, i “cinisme” dels polítics perquè permeten que, el cost de la crisi es carregue a les espatlles de les classes populars obligant-los a realitzar enormes sacrificis econòmics i socials, mentre alleugeren la càrrega als que han estat els vertaders i únics responsable: especuladors, financers, banquers, grans empresaris, és a dir “mercats i mercaders”.\nEl 15M s´oposa a l´actual sistema econòmic neoliberal i als qui li estan donat suport i se´n beneficien. Per fer patent la seua irada protesta no dubten en mobilitzar-se al crit de “no somos mercancía en manos de políticos y banqueros” i denuncien l´increment de l´atur, el retall de llibertats, la corrupció política, la democràcia escassament representativa, el sotmetiment del Govern i la majoria del Parlament als designis dels mercats mitjançant l´aprovació de lleis beneficioses per al capital especulatiu i financer, per a la Banca i les grans Empreses, rebaixant-los els impostos , i s´indignen davant del frau fiscal consentit i d´una política recaptatòria de l´Hizenda Pública inmoral, injusta i antisocial causa directa del dèficit públic de l´Estat.\nHipòcritament, el Govern, i el Partit que li dona suport, i altres que s´hi afegeixen al cor de l´”Europa dels mercats i mercaders”, fan culpable de la crisi econòmica, de l´increment de l´atur i del dèficit públic als drets laborals “excssius” , als salaris “elevats” , a les pensions, a les prestacions socials – Sanitat, Educació, Serveis Socials, etc – que prenen com a excusa per justificar l´atac als drets dels treballadors i per anar desmantellant l´Estat de Benestar Social , fent creure què no hi ha altre remei per controlar el dèficit i reactivar l´economia que reduïr les despeses rebaixant salaris, congelar pensions, augmentar els impostos indirectes, retallar les prestacions socials, etc\nEl 15M es rebel.la contra la pretensió dels “poders econòmics”, i dels politics que li fan costat, de “demonitzar” el deute públic . Perque enten què per qualsevol Estat i Govern socialment progressiste és necessàri, i obligatori, mantenir un mínim de deute públic si vol aconseguir que els ciutatans gaudeixquen d´un nivell digne de Benestar Social (Sanitat, Ensenyament, Serveis Socials, Pensions, Transport, etc.). Tot el contrari del que pretenen els polítics i la política econòmica neoliberal que no deixen de repetir: “l´Estat de Benestar Social és el culpable del dèficit:desmuntem-lo!!, quan en realitat el que pretenen és que anem a “morir” al mercat, que caigam en el parany del serveis privats.\nI contra això, contra eixe sistema, eixa societat , es revolta amb dignitat el 15M perquè amb aquest tipus de política saben que els rics cada dia són més rics mentre els pobres cada dia són més pobres.\nAmb els mitjans de comunicació al seu abast, els ideòlegs del capitalisme arriben a convénçer-nos de la bondat del sistema i aconsegueixen que acceptem beatíficamente el desmantellament progressiu dels guanys socials obtinguts, amb grans sacrificis per part dels treballadors, des de la Revolució Industrial, més significatius a partir de la segona dècada del segle XX gràcies al contrapés que exercia des dels seus inicis , front al sistema capitalista, la Revolució d´Octubre i sobretot a partir de la segona Guerra Mundial quan comença la “guerra freda” .\nAquesta, en la pràctica, no era més que una cursa ideològica , científica, social, armamentística i econòmica, entre dos blocs antagònics – el socialista, representat hegemónicamente per la URSS i el capitalista , defensat i dirigit pels EEUU – que “obligava” als Governs dels Estats Occidentals , davant l´exigència de les pròpies classes populars, a concedir i reconéixer-los drets laborals i socials progressivament més favorables . Era una manera de contrarrestar la influència i penetració de la ideologia comunista en la societat occidental, comparant el benestar social de que gaudien les classes populars d´una part i altra del “teló d´acer”.\nNo sols el 15M ha obligat els Partits polítics a mostrar les seus “vergonyes” – sobretot d´aquells que s´atorguen la representació de l´esquerra o de les classes populars – sinó també ha descobert les dels Sindicats més “representatius” dels treballadors com és el cas de CCOO i UGT. D´ahí el crit de “no nos representan”.\nEnfonsat el Règim soviètic sorgit de la Revolució d´Octubre, destroçada l´URSS, i sense cap análisi pormenoritzat, coherent i objectiu de quines han estat les causes del fracàs, l´esquerra “occidental” – l´”euro-esquerra” -- ha renunciat no sols al socialisme sinó també a la “inocent, pacífica i pactista” socialdemocràcia , instal.lant-se còmodament – “drogats” pel missatge neocapitaliste de la fi de la història – en el sistema capitalista.\nL´efecte manipulador dels mitjans de comunicació – dominats, des de la sombra pel poder econòmic—ha “domesticat” l´esquerra fins l´extrem de fer que s´avergonyeixca i es culpabilitze dels “desgavells” de la Revolució d´Octubre i que oblide els extraordinaris avanços socials i culturals que experimentaren les classes populars del , i gràcies al, règim soviètic i de retruc les que aconseguiren els treballadors del món occidental. S´ha arribat a l´extrem de demonitzar molt més l´esquerra socialista, però sobretot la comunista , que no pas el nazisme. I tot amb el silenci, còmpliç, consentit, de la pròpia esquerra. L´indignitat s´ha convertit en norma.\nCom que el camí , purament anti-social, mamprés fins ara per eixir de la crisi, només ha servit per aguditzar-la malgrat els progressius retalls en drets laborals i en benestar social, no és d´extranyar que el 15M s´escampe per tot arreu. Descoordinat i desorientat a l´inici, sense leaders ni experiència, sense saber ben bé quins objectius cal exigir i com aconseguir-los, les forces es van retroalimentant i ampliant en el debat assembleari esperant que d´un moment a altre apareguen els “intel.lectuals orgànics” que – sense perdre la característica assemblearia – dirigiran i orientaran el 15M cap a alternatives reals concretes i possibilistes.\nPerò ¿quines són les alternatives? :\nPartint de que el que hi ha no ens agrada: canviem-ho!! , l´ideal seria la “revolució”, la substitució radical de l´actual sistema econòmic-polític capitalista per altre socialista en que la gestió dels mitjans de producció estigués en mans d´un Consell dirigent integrat per representants dels treballadors i del món empresarial. Una part dels beneficis caldria destinar-la a la inversió per ampliar i millorar els mitjans, altra a augmentar les prestacions socials col.lectives i una tercera distribuir-la proporcionalment entre tots els que participen en el procés productiu. La finalitat última seria crear una societat solidària, justa, lliure , dirigida políticament per una democràcia parlamentària ,social i econòmica, que cerqués l´utopia “de cadascú segons el seu treball i a cadascú segons les seus necessitats”\nPerò ¿ com arribar-hi? És eixe món possible ? Per a nosaltres, utòpics per naturalesa, sí que serà possible quan s´hi donen les següents condicions:\n1.- Crisi econòmico-política generalitzada , com l´actual que va escampant-se i , tard o d´hora, haurà afectat greument a tot el món capitalista.\n2.- Aparició de moviments, col.lectius, associacions, de pressió , qüestionant la crisi i oposant-se als sacrificis (econòmics, socials, familiars, etc) que pateixen, injustament, les classes populars .\n3.- Generalització, o globalització, i coordinació, dels moviments de protesta al distints països del món capitalista.\n4.- Aparició, des de , i entre, les bases, d´ « intel.lectuals orgànics » , que s´encarreguen de dirigir i orientar les masses per poder transformar una revolta en una vertadera revolució o canvi radical de sistema.\n5.- Que l´ocupació de places i carrers, oficines, empreses, administracions, supermercats, siga, per massiva i constant, capaç de produïr l´absoluta paralització de la vida econòmica i institucional i colapsar el sistema convertint en inútil la repressió per part de les forces encarregades de mantenir “l´ordre públic”.\n6.- Que, previamente, s´haja constituït un Front social i polític d´Esquerres que done suport i defensa a les protestes ciutadanes, col.labore, com un col.lectiu més, amb els moviments assamblearis i reconega els seus leaders com a dirigents hegemònics aportant-los l´experiència de l´avanguarda política imprescindible per aconseguir l´ensorrament definitiu del sistema capitalista en crisi i substituir-lo pel socialisme, ajudant a crear les bases per a la seua implantació , desenvolupament i defendre´ls dels adversaris.\nEn marxa el moviment, cada vegada més massiu i radical, alhora que es generalitza i aguditza la crisi, pas a pas les classes populars aniran adquirint consciència de la necessitat d´un canvi radical del sistema, de tal manera què, encara que l´objectiu final no s´aconseguís sempre s´hauria guanyat quelcom: aturar les retallades, que aquestes no fossin tan bèsties i tan antisocials i antiobreres i que el sacrifici per eixir de la crisi no el soportés exclussivament les classes populars. “Els mercats” i els “mercaders” tampoc haurien guanyat , per complet, la batalla. Almenys, si no haguéssim vençut el Capitalisme en la seua absoluta expressió , sí que, hauriem estat capaços de tallar-li les ales a la seua branca més injusta i insolidària: el Neoliberalisme econòmic. I no dubtem que tardaria moltíssims anys en tornar a volar.\nEn Corbera, per Sant Vicent de la Roda, de l´Any desgraciat pel Senyor…Rajoy, 2012.\nPublicat per moco a 08:03


'Amb Perspectives volem analitzar les lluites del nostre país des dels mateixos protagonistes' | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\n‘Amb Perspectives volem analitzar les lluites del nostre país des dels mateixos protagonistes’\nEscrit per L'Accent Publicat el 21/05/2013\nEl web Espai Fàbrica, espai de producció i reproducció d’idees, ha reprès aquest any l’activitat després renovar disseny, i ara emprenen una publicació en paper, Perspectives. En parlem amb l’Eloi i en Martí, dos dels impulsors del projecte.\nQuè és Perspectives?\nAmb Perspectives volem encetar una publicació anual de pensament i anàlisi crítica per a l’acció. Vol ser una eina per als moviments populars i polítics de l’esquerra transformadora per a la reflexió, que ajudi a posar en comú visions diverses, definir els reptes als quals s’enfrontaran els moviments socials i polítics. Una publicació que aporti diferents perspectives sobre la realitat transformadora i de lluita dels Països Catalans.\nEl web de l’Espai Fàbrica fa anys que funciona, com és que ara es llença a fer aquest projecte en paper?\nL’Espai fàbrica (abans La Fàbrica) funciona des de fa anys com a espai de trobada i debat entres les esquerres rupturistes catalanes, i alhora com a espai per a difondre en català el pensament crític d’arreu del món mitjançant les traduccions. Hem publicat centenars d’articles de més d’un centenar d’autors dels Països Catalans i d’arreu del món.\nAmb Perspectives volíem superar la reactivitat del web que tot sovint es mou seguint l’actualitat, o en monogràfics, i intentar oferir una eina específica per a analitzar més a fons els contextos i les perspectives de les lluites del nostre país des dels seus propis protagonistes. Esperem que el paper a més permetrà arribar també un públic diferent que el web.\nCom s’ha fet la selecció dels temes i dels autors? hi ha gent força diversa.\nVam pensar que seria interessant abordar els àmbits que definiran l’agenda dels moviments socials i polítics del proper any, i a partir d’aquí vam cercar persones representatives d’aquest diferents àmbits o bé que puguin oferir punts de vista interessants. Així de la crisi capitalista ens en parla l’Ivan Gordillo, del seminari d’economia critica Taifa; en Jordi Mir parla de la lluita per l’educació pública; l’Àngels Martínez, de Dempeus per la Sanitat Pública, i el periodista de Cafè amb Llet Albano Dante, de la sanitat; els sindicalistes Josep Garganté i Jordi Martí del moviment obrer; la Sílvia Alberich de Feministes Indignades, i la Maria Rodó, del col·lectiu Gatamaula, reflexionen des del feminisme; en Manel López des de l’esquerra independentista; els advocats i juristes Benet Salellas, Jaume Asens, Isabel Vallet i Gerardo Pisarello de les lleis repressives; i dels desnonaments i el moviment popular que n’ha sorgit en parlen en Pau Llonch i l’Ada Colau de la Plataforma d’Afectats per la Hipoteca.\nNo hi són tots els que voldríem, alguns que no han pogut col·laborar enguany intentarem que ho puguin fer en properes edicions, també sabem que cal tractar altres àmbits que aquest cop no hi han cabut. Volem que sigui un projecte viu que anirà creixent i evolucionant cada any a partir de la resposta que obtingui.\nI en Josep Fontana us en fa el pròleg\nHa estat una gran il·lusió que un historiador tant referent com en Fontana hagi volgut donar-nos un cop de mà, i ens ha agradat molt que per fer-ho se n’hagi llegit els textos i hi debati críticament en el seu pròleg. Persones com ell, que a més del seu prestigi acadèmic i intel·lectual tinguin aquest compromís polític i social incombustible, són imprescindibles, és un honor per a nosaltres la seva col·laboració.\nPer què heu decidit finançar Perspectives mitjançant el micromecenatge?\nVam pensar amb el finançament comú podíem demanar a la gent si aquesta idea li interessava, i a més és un sistema que permet que tothom pugui fer l’aportació que estigui més al seu abast. Seguint el suggeriment dels lectors, la publicació es distribuirà sota una llicència Creative Commons, que permetrà que qui vulgui distribuir-la i fer-ne traduccions ho pugui fer sempre que reconegui i citi l’autoria, no en tregui un profit comercial i la distribueixi amb una llicència igual. D’aquesta manera qui col·labora amb el projecte està ajudant a sembrar unes idees perquè després germinin i es difonguin. Al capdavall no som cap editorial, el nostre objectiu és difondre les idees, i que aquestes s’escampin, siguin fructíferes i ajudin a tota la gent que lluita.\nRespecte a l’Espai Fàbrica, heu renovat recentment el web.\nSí, fa uns mesos que hem reprès la publicació de textos, amb nou web i nous col·laboradors. Pensem que ara més que mai als Països Catalans fan falta eines com aquestes, que donin veu a les propostes i alternatives crítiques amb l’actual estat de les coses, l’esquerra transformadora té més raó que mai d’existir, en temps durs i alhora interessants com aquests que vivim, en què sembla que s’acceleren els fets: la situació econòmica que despulla la veritable naturalesa del capitalisme, el seu caràcter cada vegada més palesament incompatible amb al democràcia, l’esclat de noves formes d’organització i lluita popular, l’emancipació dels Països Catalans,… i alhora que és més necessària que mai aquesta esquerra, hi ha més per fer que mai en la definició de projectes, d’alternatives.\nL’esquerra radical, els moviments populars, els economistes crítics, l’han encertat de ple en la seva crítica al capitalisme, el que ha passat els darrers 5 anys confirma el que molts textos com els publicats a l’Espai Fàbrica havien estat dient feia anys, el que ara ens fa més falta és debatre les nostres propostes, conèixer i discutir els exemples i experiències de processos de lluita, d’emancipació i transformació social.\nEls defensors d’aquest sistema criminal sempre acusen als crítics de no tenir una solució, i sense caure en aquesta trampa, perquè cap sistema històric ha estat definit abans de fer-se realitat, sí que cal que oferim algunes propostes alternatives, o que coneguem millor les alternatives que ja hi ha, que debatem, proposem i expliquem algunes de les bases per a una societat diferent, veritablement democràtica, sense explotació ni opressió de les persones i els pobles.\nVolem doncs col·laborar en la mesura del que puguem a fornir eines per al debat i per a aquesta tasca col·lectiva, des de la nostra realitat concreta, alhora que projectats al món i oberts a les propostes d’arreu. L’Espai Fàbrica és una d’aquestes eines, i Perspectives en vol ser una altra, animem doncs a tothom a col·laborar-hi per fer-la possible.\n+ http://www.verkami.com/projects/5230-perspectives + http://www.perspectives.cat/ + http://www.espaifabrica.cat/\nEtiquetes: pensament crític Categoria: L'Entrevista Visualitzacions: 1441\nOcupació, desnonaments i propietat\nLa veu de la FAPAC i de CCOO no és la nostra veu.\n‘Molts col·lectius d’immigrants callen per aconseguir més subvencions’\n‘No sobren autobusos, sobren tots els directius de TMB’\n‘Volem situar el Camp de Túria dins de l’agenda cultural dels Països Catalans’\nPerdent la salut per una vida digna\nAmpa escola Arc St. Martí: “El maltractament de la nostra escola és un cas de racisme i classisme institucional\n‘El Govern valencià no ha demostrat que la gestió privada estalvie diners públics’


Daniel Justribó i Àvila, 46 anys.\nVaig néixer a Barcelona, al barri del Clot, on hi vaig viure fins que em vaig emancipar. Molts dels meus records estan lligats en aquest barri i segueixo entrenant-me al seu parc malgrat que des de fa tretze anys visc al Guinardó.\nM’agrada llegir, escriure i conèixer. Sóc curiós de mena i em puc meravellar de petites coses que sovint passen desapercebudes. Hi ha gent que diu que sóc cerebral però per dins em vull la passió.\nVaig llicenciar-me en biologia i a hores d’ara miro de redirigir la meva carrera professional cap a la comunicació científica. No tinc fills ni parella però he viscut i m’he lliurat quan als ulls no es veia dubte. Sóc en danili.\nTinc centenars de vinils, CDs i altres formats. La música sona constantment a casa. De vegades he pensat, tot i que no n’estic segur, que preferiria quedar-me cec a ser sord perquè sense música tindria al capdavall una ceguesa pitjor. Partint d’això haver d’escollir una peça per a aquesta entrevista ja depèn només del dia i de com bufi el vent.\nSempre he tingut fascinació per aquells grups o solistes que el temps ha oblidat malgrat que en el seu dia van editar obres de qualitat. Un bon exemple és el de la Karen Dalton, una índia nord-americana amb un timbre únic que va morir ja fa uns anys i de qui en els darrers s’ha recuperat el seu treball. Ella em porta records forts d’una parella amb qui compartia moments de bromes i paròdies màgiques. Passa pocs cops a la vida i quan escolto aquesta cantant i en especial el ‘Something on your mind’ composat per Dino Valenti sempre penso en aquell follet de mirada inquisidora i dentetes de conill i somric.\nVaig apuntar-me a la Corte Inglés de 1987 amb uns companys de COU. Aquesta va ser la oportunitat que em va obrir un camí perquè jo abans, des dels catorze anys, m’havia limitat a córrer al meu aire els caps de setmana per una urbanització. Gairebé sense entrenar-me vaig poder fer-la a cinc minuts el quilòmetre vestit en banyador, samarreta de bàsquet, sabatilles de carrer, mitjons gruixuts i una cinta al cap. És curiós que mai no m’ha cridat gaire fer curses i encara avui les selecciono molt. En 28 anys n’hauré fetes només unes 85 i d’elles 20 maratons.\nPotser la més dramàtica va ser quan fa cosa de tres anys tornava corrent del Parc del Clot i pujava pel carrer on hi visc. Era a cent metres de casa i feia molta ventada, tanta que un test de fang va caure d’una finestra i va petar a molt pocs centímetres davant meu. Allò contra el terra va sonar veritablement fort i el test va quedar esmicolat. Va anar de mil·lèsimes que no m’hagués pogut fer molt mal. Aquest incident em va fer reflexionar sobre mi, el que tenia i volia a la meva vida i va fer-me acabar de decidir per deixar una feina que no em motivava i mirar cap a una altra banda. D’aquella voluntat també va sortir el temps per poder escriure el llibre que vaig editar l’any passat, una experiència dura però que era necessària per donar tribut a gent que ho mereixia.\nEl somni de baixar de les tres hores en la marató ja el vaig fer encara que fos un sol cop, per tres segons de marge i després de setze anys d’intents. Hi ha fites d’aquelles que ja no juguen amb el temps del cronòmetre sinó que miren de reüll el temps vital d’un mateix. M’agradaria batre el rècord del món del maratonià de més edat. Està molt difícil perquè el té en Fauja Singh amb 100 anys. Això em demana, si ningú no ho millora abans, arribar als 100 anys en forma! El segon consisteix a assolir la diferència d’anys més alta entre la teva primera i la darrera marató. Jo ara la tinc en 25 anys i el rècord el té Johnny A. Kelley amb 64 anys i 44 dies. En aquest cas hauria de completar, com a mínim a dia d’avui, una marató als 83 anys. Més assolible, però també difícil, tinc un darrer somni: arribar als 100.000 quilòmetres correguts. Ara vaig per una mica més de la meitat. Sigui com sigui el somni més important ja el tinc assolit de fa un grapat d’anys que és córrer amb felicitat.\nNo en tinc cap en concret. Si que penso en tots els moments que he passat per trobar-me allà lluitant, en especial si és una marató, i que més tard me’n penediré si no ho dono tot. Podria dir que de vegades en els moments difícils apareix un mantra que es va repetint a cada gambada i que diu vinga, vinga, vinga... Sí, crec que és això.\nTots tenim les nostres manies. Ens agradaria saber quines són les teves, relacionades amb el córrer.\nNo sé si es pot considerar una mania però a les Aigües no creuo la Carretera de Sarrià a Vallvidrera pel pont sinó que baixo i pujo per la carretera. Ho faig per resseguir el traçat antic que he fet des de sempre, molt abans que posessin el pont, i poder així comparar els temps. Més enllà d’això no tinc manies i ara sóc de fet molt més despreocupat. Si tot està en ordre ja m’està bé. En una cursa miro de tenir la roba preparada la nit abans per no haver de pensar-hi l’endemà al matí, anar a dormir d’hora i esmorzar amb calma. Poca cosa més.\nCom explicaries les sensacions que manifestes davant l’objectiu assolit i també davant del no assolit.\nL’objectiu de fet sempre l’assoleixo perquè el plantejament és ser a la línia de sortida. Això només ja és la victòria i em fa sentir complet i vital. Per il·lustrar-ho millor us puc comentar que m’he retirat dos cops a ma vida, en dues maratons i sobre el quilòmetre 36. En una ho vaig fer per lesió i en l’altra per esgotament i malgrat no acabar-les no considero que tornés a casa amb el sarró buit.\ndanili, és marató?\n- Per a mi córrer ha anat de bracet amb córrer marató, una distància que sempre m’ha captivat. No puc dir fins a quin punt la meva manera d’actuar i fins i tot de percebre la realitat està forjada per haver corregut des de bon principi en aquesta distància però sospito que ho ha fet molt. Córrer marató i buscar un límit, que potser s’assolirà a anys vista, requereix molta determinació, paciència i creure en un mateix. Alhora sempre es juga entre l’acceptació de les pròpies limitacions i la lluita per rebatre-les.\nDe petit ja somniava amb la marató. Recordo un cop, ben menut, quan anava amb els meus pares cap a la platja quan des de la finestra del cotxe vaig veure un home entrenant-se amb la calorada. Quan tornàvem potser unes tres hores després - a la meva mare li agradaven els llargs banys de sol - ell encara hi era carretera amunt i avall. Allò era excèntric i em va fer decidir que de més gran correria algun dia una marató. Ho vaig aconseguir molt més ràpid del que vaig pensar. Potser tot quedaria recollit quan un cop vaig escriure en una crònica d’aquelles tan meves que penjava al fòrum fa anys: Corro marató. Sóc.\nA on et podem trobar entrenant-te?\n- Bàsicament, a quatre llocs: als parcs del Clot, de la Ciutadella i del Guinardó i a la Carretera de les Aigües. En els tres primers hi dono voltes i en el quart hi vaig i hi torno. I de cap dels quatre emplaçaments m’hi avorreixo. Com sóc, n’estic segur, la persona que ha fet més voltes en el Parc del Clot de vegades reflexiono si alguns veïns del barri que em tenen vist des de fa lustres es deuen preguntar sobre el meu nom i interessos. M’agrada pensar que formo ja part del paisatge del barri en una mena d’obra plàstica fugissera.\n- Dono fe. Visc a tocar del Parc i acostumo a veure-ho corrent moltes vegades pel barri.\nCada vegada que el veig passar, no puc evitar un sentiment d'enveja, sana, en veure l'aparent facilitat, lleugeresa i elegància amb que es desplaça.\nEspero veure't passar durant molt de temps, danili.


Enric Quilez escribe en LA VEU: Les antenes 5G són segures? -La Revista de La Cerdanya\nEnric Quilez escribe en LA VEU: Les antenes 5G són segures?\njunio 5, 2020 Juan Societat 0\nAquests dies, he llegit moltes declaracions absurdes per les xarxes socials sobre la tecnologia d’antenes 5G. Primer, que produïa càncer i ara que és el responsable del coronavirus. Mirem de posar una mica de llum sobre el tema.\nPer començar, fem una mica de memòria. Fa un segle, any més, any menys, quan es van començar a electrificar les ciutats, hi va haver un moviment de protesta que afirmava que l’electricitat era dolenta i que ens acabaria matant a tots. Fins i tot cremaven els pals elèctrics. Us sona? El mateix que alguns fan avui dia amb les antenes 5G.\nDesprés, farà cosa d’un parell de dècades, van començar a dir que els telèfons mòbils eren cancerígens i que produïen tumors en el cervell. Fins i tot es venien uns divertits gadgets per posar-te’ls a l’orella i evitar que les perilloses i malvades radiacions et fregissin la massa encefàlica.\nBé, si això hagués estat cert, tenint en compte la quantitat de dispositius mòbils, wifis i altra fauna hertziana que ens envolta, estaríem tots ben morts. Vaja, que no era per tant. Han pujat els percentatges reals de càncer? No.\nBé, alguns diran que sí, que han pujat una mica i és cert. Més que res, perquè les darreres dècades l’edat mitjana de la població també ha pujat una mica i el càncer sol ser una malaltia lligada a l’envelliment. Si corregim les dades tenint en compte això, veiem que la taxa de morts per càncer es manté força estable.\nI ara les antenes 5G, que ja se sap, les microones que emeten són dolentíssimes. Per si us interessa, la llum visible té moltíssima més potència que les microones i no diguem la llum ultraviolada. És curiós que molts d’aquells que detesten les antenes 5G se’n vagin després a prendre el sol a la platja o a la muntanya, quan se sap des de fa molt de temps que la radiació solar, sense protecció, és potencialment cancerígena. Que li ho expliquin als dermatòlegs i als oncòlegs.\nLes microones, de fet, no penetren pràcticament la pell: reboten. I no són radiacions ionitzants, com sí que ho és la radioactivitat, que consisteix en partícules molt energètiques que penetren l’organisme i poden alterar el nostre ADN, generant mutacions perilloses.\nPerò de fet, és molt més preocupant viatjar sovint en avió. Els rajos còsmics a què estan sotmesos els viatgers sí que són preocupants. No passa res si viatges amb normalitat, però per exemple, pot afectar els tripulants que fan molts viatges al llarg de l’any.\nTambé hi ha uns quants “informes” suposadament “científics” que afirmen que les antenes 5G són pitjors que el dimoni. A més a més, que es tracta d’una tecnologia poc estudiada i que caldria ser previnguts. Doncs no. I mira que és estrany, perquè hi ha un munt d’informes sobre el 5G i no n’hi ha cap de seriós que digui que és perjudicial.\nLes microones de les antenes 5G són més direccionals que les de les antenes actuals. Això vol dir que són menys indiscriminades. Hauríem de viure al costat de l’antena, aquesta emetre a una potència colossal i, a sobre, a la freqüència exacta de ressonància de la molècula de l’aigua per a notar algun efecte nociu, com un escalfament del nostre cos.\nPerò les ones electromagnètiques tenen el costum de disminuir la seva intensitat amb el quadrat de la distància. Això vol dir, que si ens allunyem una mica d’elles, la intensitat de la radiació cau molt de pressa.\nI és que encara que les antenes 5G fossin lleugerament nocives en algun aspecte que no s’hagués detectat, estem envoltats per coses molt més perilloses, com el radó dels edificis, els rajos solars o la contaminació i bé que sobrevivim.\nTambé haureu sentit a dir que a Suïssa han prohibit la tecnologia 5G. Bé, i a molts altres països hi ha altres coses que estan prohibides. Això no invalida els arguments que he exposat. De vegades, els governs són sensibles a les demandes populars, encara que aquestes no siguin gaire racionals.\nFinalment, el tema del coronavirus. De pandèmies n’hi ha hagut durant tota la història. La pesta negra, sense anar més lluny. També va ser responsabilitat de les antenes 5G? No hi ha cap informe seriós que posi en relació el coronavirus (ni cap malaltia contagiosa) amb la tecnologia 5G ni amb cap altra.\nEns agradi o no, les malalties infeccioses existeixen des que el món és món, i els virus tenen una antiguitat de centenars o milers de milions d’anys. El que és estrany és que ens afectin relativament tan poc.\nLa mascarilla y la distancia física, obligatorias hasta que haya vacuna para la Covidien\nAtenti: el ayuntamiento comienza acciones con vehículos abandonados en la vía pública


Lasva Hotels - PREUS AMB ELS DESCOMPTES MÉS GRANS a tots els hotels a Lasva\nConvenientment situat a Lasva, Kalijärve Holiday Home és una base ideal des d'on explorar aquesta ci\nConvenientment situat a Lasva, Kalijärve Holiday Home és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Kalijärve Holiday Home, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, aparell de televisió, nevera, plat de dutxa, assecador de cabell a cada habitació. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com sauna, jardí. Kalijärve Holiday Home és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Lasva.\nImpressions dels viatgers sobre Lasva\nDescobreixi els barris de Lasva\nTrobar els preus més barats en els millors hotels a Lasva, Estònia és fàcil amb Agoda.com. Oferim una gran gama d'hotels per ajudar-vos a trobar el millor lloc on estar a Lasva. Moltes àrees, cada una amb una atmòsfera distinta, esperen ser descobertes a la ciutat. Lasva té moltes atraccions per explorar amb un passat fascinant, un present intrigant i un emocionant futur. Hi ha tantes coses per fer, potser vol quedar-se una altra setmana o més per tal d'experienciar-ho tot. Pot confiar en Agoda.com per ajudar-lo a trobar les millors ofertes als hotels de Lasva.\nAllotjaments a Vorumaa Comtat\nAllotjaments a Lasva\nQuè fer a Lasva\nTrobar més allotjaments a Lasva\nHotels Lasva populars


El tràngol d'informar d'una mort: «Abracem i, si cal, deixem que ens piquin» - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl tràngol d'informar d'una mort: «Abracem i, si cal, deixem que ens piquin»\nEls Mossos de Trànsit admeten que comunicar accidents mortals és la pitjor cara de la seva feina\njosep sallent | manresa 20.03.2018 | 10:15\nJoan David, cap de torn de Trànsit dels Mossos de Manresa.\n«Si has de buscar alguna cosa que no ens agrada de la nostra feina, evidentment, és aquesta: haver de comunicar a la família la mort d'una persona en accident», reconeix Joan David, cap de torn de Trànsit dels Mossos de Manresa.\nCada cop que han d'acudir a un domicili per aquest motiu, sempre procuren, abans de dir res, dues coses: que no hi hagi nens davant, per raons òbvies, ni tampoc gossos: «Hi ha gent que, quan els comuniques una mort, reacciona cridant. I, és clar, l'animal pensa que estàs atacant el seu amo. I podem tenir un disgust», explica. I és que cada persona, quan rep un notícia d´aquest tipus, és un món: «Hi ha gent que crida i que, fins i tot, et pot arribar a agredir. D'altres es posen a plorar de seguida. I d'altres es queden callats, sense reaccionar».\nEls Mossos han hagut d'aprendre a fer de psicòlegs en aquestes situacions. «Si has d'abraçar, abracem. I si et piquen per la ràbia i la impotència que senten, t'has de deixar que et piquin, sempre procurant, és clar, que no et facin mal», explica una companya seva, sergent de l'Àrea Regional dels Mossos a la Catalunya Central.\nLa tasca de comunicar una mort a la família comença ja al mateix lloc de l'accident. «Quan veus els objectes personals del cotxe, ja pots veure, per exemple, si és un pare de família. I comences a rumiar a qui et trobaràs al seu domicili: la seva esposa (o el seu marit)... si hi haurà canalla davant...», explica Joan David. Si hi ha nens, a vegades, ja se senten des de la porta estant. «Llavors, primer de tot, truques als veïns, i els demanes si es poden fer càrrec durant una estona dels fills del veí. Un cop entrem, a més, si veiem gossos, els demanem que els tanquin en una habitació», afegeix. «Tot això t'ho has d'anar plantejant en un espai de temps molt curt», assenyala.\nUn cop comuniquen la notícia, es troben amb reaccions molt diverses: «Una vegada recordo que una dona em picava. Era la germana de l'home que s´havia mort. En canvi, un altre germà que estava al domicili ens mirava com si no passés res», explica la sergent de l'Àrea Regional de Trànsit. «Normalment, sempre vas a buscar el familiar més sencer. Però, a vegades, només et trobes una sola persona en aquell domicili», explica.\n«Alguns et demanen si et pots esperar 10 o 15 minuts, perquè ha d'arribar la mare, o un fill, perquè els ho comuniquis tu un altre cop», explica Joan David. «I, és clar, és tornar a començar un altre cop. I es fa etern. I, quan arriba el familiar en qüestió, la imatge que veu ja val més que mil paraules», diu. «Jo, als infractors de trànsit, en lloc de fer-los pagar multes, els obligaria a acompanyar-nos en aquests llocs, perquè veiessin la reacció de la gent», exclama.\nL'hora d'acomiadar-se tampoc no és fàcil. «Quan marxes, penses que has desgraciat la vida d'aquesta família», admet Joan David. «La gran majoria de persones et donen les gràcies. Fins i tot ens truquen a posteriori a la comissaria. Hi ha molta gent agraïda», destaca.


Nom: CASTELL DE CARTELLÀ\nAdreça: Al nord del nucli de Sant Gregori, seguint la carretera de les Alzines\nRomànic La capella del castell.\nActual Altres usos\nNúm. Registre / Catàleg: 1461-MH\nSegles: XII - XVI // XVIII - XIX\nCastell situat en la confluència de les rieres de Pedrola i Gàrrep. La fortalesa s'assenta al principi d'una mena de península que es forma just abans de la trobada de les dues rieres. Aquest aïllament natural es reforçà amb l'excavació de dos fossars paral·lels en direcció est-oest, que comunicaven les dues rieres, deixant el clos del castell aïllat, només accessible a través de dos ponts estrets. No està clar si els ponts que han perdurat fins a l'actualitat són d'època medieval. Segurament, varen ser refets en més d'una ocasió al llarg del temps. Aquests ponts permetien travessar la llenca de terreny que es forma entre el mur septentrional del castell i la capella. Aquest pas era part del camí ral que unia les valls d'Amer i del Llémena amb els burgs nord i oest de la ciutat de Girona i el pont de les barques, un dels passos més importants a nivell comercial durant l'edat mitjana. Per aquest motiu, la part nord del castell és la més ben defensada, atès que controlava aquest pas del camí ral.\nEl castell de Cartellà és un edifici amb planta en forma d'U, amb pati central, desenvolupat en planta baixa, pis i golfes. El quart costat del pati està format només per un pany de mur emmerletat, en el que s'endevina un camí de ronda, gairebé desaparegut.. A l'angle nord-est, un allargament del mur nord culmina en una torre quadrangular, amb la porta d'entrada fortificada, que constitueix el punt amb la cota més alta de tot el conjunt. En un inici la torre s'enllaçava amb la resta del castell amb un simple mur, convertit més tard en un volum de quatre parets.\nCastell situat en la confluència de les rieres de Pedrola i Gàrrep. La fortalesa s'assenta al principi d'una mena de península que es forma just abans de la trobada de les dues rieres. Aquest aïllament natural es reforçà amb l'excavació de dos fossars paral·lels en direcció est-oest, que comunicaven les dues rieres, deixant el clos del castell aïllat, només accessible a través de dos ponts estrets. No està clar si els ponts que han perdurat fins a l'actualitat són d'època medieval. Segurament, varen ser refets en més d'una ocasió al llarg del temps. Aquests ponts permetien travessar la llenca de terreny que es forma entre el mur septentrional del castell i la capella. Aquest pas era part del camí ral que unia les valls d'Amer i del Llémena amb els burgs nord i oest de la ciutat de Girona i el pont de les barques, un dels passos més importants en l'àmbit comercial durant l'edat mitjana. Per aquest motiu, la part nord del castell és la més ben defensada, atès que controlava aquest pas del camí ral.\nEl castell de Cartellà és un edifici amb planta en forma d'U, amb pati central, desenvolupat en planta baixa, pis i golfes. El quart costat del pati està format només per un pany de mur emmerletat, en el que s'endevina un camí de ronda, gairebé desaparegut. A l'angle nord-est, un allargament del mur nord culmina en una torre quadrangular, amb la porta d'entrada fortificada, que constitueix el punt amb la cota més alta de tot el conjunt. En un inici la torre s'enllaçava amb la resta del castell amb un simple mur, convertit més tard en un volum de quatre parets.\nLes parets portants són de maçoneria, amb carreus a les cantonades i emmarcant les obertures. La part superior de la façana principal és rematada per merlets. L'accés al pati interior es realitza per aquesta façana a través d'una porta adovellada i, al nivell del primer pis, hi ha una finestra biforada amb arquets trilobats. La resta d'obertures dels paraments exteriors són emmarcades amb carreus. L'única porta original és la lateral dreta (segle XVI), que exhibeix l'escut dels Agullana (quasi totalment repicat) a la dovella central. Els murs presenten espitlleres que evidencien el seu caràcter defensiu.\nEl pati d'armes és de planta rectangular, amb dues escalinates laterals de pedra per accedir a una terrassa situada al primer pis, sostinguda per mènsules de pedra en gradació de mida notable. Aquesta galeria volada fou construïda al segle XVI. Hi podem veure, al centre de la barana de pedra, un petit rosetó que mostrava les armes dels Agullana.\nA l'interior, destaca la gran sala principal que, juntament amb el pati, és l'espai més important del castell. Segurament, hi havia una cambra de grans dimensions d'origen alt medieval, que es va reformar radicalment al segle XVI, amb l'arribada dels Agullana. L'espai s'engrandí, s'unificà i s'obriren grans finestrals. A la mateixa època es reformà, també, la sala inferior. Ambdós espais es comunicaven a través d'una petita obertura quadrangular i una escala mòbil. Posteriorment, a principis del segle XIX; els grans finestrals foren desmuntats i empetitits, alhora que es dividia l'altura de la sala en dos nivells. Actualment, les seves restes es poden entreveure en jambes i brancals o des de l'interior. Només perviu un gran finestral que dóna al pati, conservat gairebé íntegrament, excepte una de les columnes. Els àbacs dels capitells, com en les finestres més petites, contenien els escuts pintats de la família propietària.\nL'adaptació dels espais del recinte per part dels masovers, dotà l'espai interior del primer pis de l'ala occidental d'un aspecte de masia. Encara s'hi poden veure piques, llars de foc i forns.\nEl castell disposa d'una capella, que és de planta rectangular amb absis poligonal. Es desenvolupa en dos nivells i la coberta és de teula àrab a dos vessants. Les parets portants són de carreus a la planta baixa. L'absis presenta una escala exterior adossada, per accedir al pis superior. Sobre la coberta s'aixeca un campanar de cadireta. L'accés a l'interior es realitza per una porta originàriament adovellada i que, actualment, presenta una llinda de pedra. Aquesta porta d'accés està situada a la façana de migdia. L'interior s'estructura a partir d'una nau coberta amb volta de canó. L'edifici primigeni data del segle XIII. Posteriorment, li fou adossada una torre poligonal (absis) i foren molt refetes la coberta i la façana.\nEl conjunt que ha arribat fins a l'actualitat, format pel castell i la capella (al costat de la capella trobem, també, una edificació annexa destinada als masovers) és fruit de diferents fases constructives:\n- La primera fase, datada de l'últim quart del segle XI, inclou una part dels nivells inferiors de l'espai rectangular nord-oest.\n- La segona correspon a la construcció de la torre, al segle XV.\n- El primer període dels Agullana, a la primera meitat del segle XVI, suposa l'embelliment de la sala principal i la primera organització i densificació del pati d'armes. Es construeix el passadís volant del pati, s'alcen els murs i es formen les ales oest i sud a mitjana alçada. En aquesta època es dóna al castell bona part de la fesomia que té actualment.\n- Cap al tercer quart del segle XVI, es produeixen la resta de reformes dels Agullana. Es recreixen les ales oriental i meridional del pati, on s'afegeix una planta més i un entresolat. A la nova planta es formen quatre finestres quadrangulars, que encara es conserven, amb un ornament floral propi de l'època.\n- Al segle XVIII, quan el castell perd la seva utilitat defensiva, es fan reformes a efectes residencials. Les ales oest i sud perden la seva alçada original i les cobertes es degraden.\n- La resta d'intervencions daten dels segles XIX i XX, quan el castell havia esdevingut, pràcticament, una masia. Castell situat en la confluència de les rieres de Pedrola i Gàrrep. La fortalesa s'assenta al principi d'una mena de península que es forma just abans de la trobada de les dues rieres. Aquest aïllament natural es reforçà amb l'excavació de dos fossars paral·lels en direcció est-oest, que comunicaven les dues rieres, deixant el clos del castell aïllat, només accessible a través de dos ponts estrets. No està clar si els ponts que han perdurat fins a l'actualitat són d'època medieval. Segurament, varen ser refets en més d'una ocasió al llarg del temps. Aquests ponts permetien travessar la llenca ...\nCastell termenat del qual trobem les primeres notícies al segle XI, en els pactes de vassallatge entre els Montcada i els Cartellà, durant l'època de la revolució feudal. Els reculls documentals mostren que, a finals del segle XI, el castell de Cartellà pertanyia als dominis dels Montcada, família fidel al comte de Barcelona, que acumulà un vast territori controlat mitjançant pactes de vassallatge amb famílies de la baixa noblesa i castlans, com els Cartellà.\nLa prosperitat de la família dels Cartellà anà en augment, escalant posicions i mantenint-se al costat dels comtes i, posteriorment, dels reis, com Jaume I el Conqueridor i el seu fill Pere el Gran. L'any 1238, Galceran de Cartellà i la seva esposa Agnès funden un benefici dedicat a Santa Maria a la capella del castell. Més endavant, entrat el segle XV, es tenen notícies de la construcció d'un retaule per part de Guillem de Borrassà, un dels artistes més destacats de l'època.\nLa família Cartellà dugué a terme una política matrimonial orientada a unir-se als llinatges gironins més importants. Guillem Galceran de Cartellà, mitjançant l'enllaç amb els Hostoles, uní els castells de Cartellà, Falcons, Hostoles, Puig-alder, Rocacorba, Creixell i Pontons. Aquest va ser un cavaller mític que lluità al costat del rei, per la Mediterrània, al capdavant dels almogàvers, arribant a ser virrei de Sicília i comte de Catanzaro. Una altra unió important dels Cartellà va ser el casament de Beatriu de Cartellà amb Dalmau, vescomte de Rocabertí. Fou, precisament, Beatriu de Rocabertí qui vengué el castell a Ramon Xatmar, ciutadà de Girona, a principis del segle XIV.\nLa família Xatmar va tenir la propietat de Cartellà durant el segle XIV i bona part del XV. Era una família de la baixa noblesa gironina que va fer fortuna mitjançant el comerç i que, per via matrimonial s'uní als senyors de Palafolls. Els Xatmar varen adquirir la propietat de diversos castells i propietats, aconseguint un important patrimoni i arribant a controlar gran part de les fortificacions dels voltants de la ciutat de Girona.\nUn dels moments més notoris en la història d'aquest castell s'esdevingué durant la Guerra dels Remences. Durant aquest conflicte Cartellà va jugar un important paper. L'any 1470, va ser ocupat per les tropes de Verntallat i va patir el setge de les tropes de la Diputació, comandades pel capità Joan Sarriera, que varen aconseguir fer-se, novament, amb el control del castell.\nL'any 1495, Baldiri Agullana va adquirir el castell en una subhasta pública, pel preu de 750 lliures, mentre que un segle abans havia estat venut per 5000 lliures. Aquesta minva del seu valor és possible que sigui deguda als desperfectes soferts durant la guerra o a la pèrdua d'importància estratègica.\nLa família Agullana, de la baixa noblesa, era originària de Peralada. Al segle XV, es traslladaren a la ciutat de Girona i esdevingueren una de les famílies més pròsperes i influents. Obtingueren la seva riquesa mitjançant el comerç internacional de productes tèxtils. Seguint el model d'altres famílies enriquides pel comerç, invertiren en terres.\nCoincidint amb els enfrontaments entre els Agullana i els Sarriera a la ciutat de Girona al segle XVI, amb el clima d'inseguretat que es vivia, el castell de Cartellà esdevé el lloc de refugi de la família. En aquest moment, és quan es reforma per tal de transformar-lo en residència i per reforçar les seves estructures defensives. L'enfrontament es solucionà amb el casament de Joan d'Agullana amb Jerònima Sarriera, unint-se, així, l'important patrimoni de les dues famílies, en el qual quedà inclòs el castell de Cartellà.\nEl matrimoni format per Elionor d'Agullana i Martín Sanz de Latrás, noble aragonès que renuncià al seu cognom per casar-se, continuà, a principis del segle XVII, les obres d'embelliment i consolidació del castell. Durant aquesta època, sembla que el castell ja no té una funció clara de residència més o menys habitual i, segurament, podria haver estat ocupat per masovers. La filla d'aquest matrimoni, Magdalena d'Agullana, ven el castell l'any 1657 al seu marit, Joan Agustí Sans de Latrás, segurament parent del seu pare.\nEl retorn de la família Agullana a Girona a finals del segle XVI va suposar l'inici d'un ús eminentment agrícola de la propietat. Fins a l'actualitat, ha patit diverses reformes lligades a aquest ús i un progressiu deteriorament de les parts menys utilitzades. Sobretot, es varen adaptar les primeres plantes com a habitatge i, fins i tot, durant certes èpoques, es compartimentaren en diversos habitatges. A principis del segle XIX, la gran sala fou dividida en dos nivells, les finestres coronelles foren parcialment tapiades i reduïdes a petites finestres. Les cobertes dels pisos superiors es varen anar esfondrant i, a mitjans dels anys noranta del segle XX, es va haver d'intervenir per reparar-les. A l'ala nord es va rehabilitar la coberta al seu nivell original i la sala principal va recuperar el forjat col·locat sobre les mènsules originals.\nL'any 2014, la propietat projecta una consolidació de les cobertes de l'ala oest i sud del castell, que fins ara estaven protegides amb unes planxes metàl·liques provisionals, col·locades als anys noranta. Castell termenat del qual trobem les primeres notícies al segle XI, en els pactes de vassallatge entre els Montcada i els Cartellà, durant l'època de la revolució feudal. Els reculls documentals mostren que, a finals del segle XI, el castell de Cartellà pertanyia als dominis dels Montcada, família fidel al comte de Barcelona, que acumulà un vast territori controlat mitjançant pactes de vassallatge amb famílies de la baixa noblesa i castlans, com els Cartellà.\nLa prosperitat de la família dels Cartellà anà en augment, escalant posicions i mantenint-se al costat dels comtes i, posteriorment, ...\n1994 Coberta ala nord. Cobertes provisionals ales oest i sud\n2014. Acord Comissió Coberta ales oest i sud\n2016. Acord Comissió Reforma interior i finestres\n2017. Acord Comissió Construcció d'un annex per a instal·lacions i magatzem, serveis, zona d'aigües i calefacció, i reparació d'un dels ponts d'accés\nArxiu CTPC Girona Serveis Territorials Girona COLOMER , Joel; FUMANAL, Miquel Àngel; GASPAR DE VALENZUELA; José- Estudi i memòria Projecte consolidació cobertes. 2013\nPumarola, Jaime 1967 El Castillo de Cartellà. A: Revista de Girona


Uendos, Greixets i Maremortes: de març 2011\nComença el tret d'eixida per a les presentacions del poemari:\n8 d'abril a les 22,30 a la Casa de Cultura de Puçol.\n9 i 10 d'abril a la Fira del Llibre de València.\n17 d'abril a La Fira del Llibre de Vinaròs i de Benicarló.\n5 de maig a les 19,30 a la biblioteca de la Societat Coral el Micalet de València.\nCom de la terra\na la palma orgullosa,\nales del cel.\nCarta que Acció Cultural del País Valencià ens ha enviat per demanar-nos ajuda i poder fer front a les denúncies del govern de Camps per emetre TV3 al País Valencià.\nBenvolguda/ Benvolgut, Com ja sabreu, Acció Cultural del País Valencià no ha pogut pagar la multa de 600.000 euros que li va imposar el Govern valencià per no tallar les emissions de TV3 al País Valencià dins del termini de pagament voluntari. Per això, a partir d'ara ha de suportar un recàrrec sobre aquest import que suposarà haver de pagar al voltant de 800.000 euros en un termini aproximat de 50 dies, quantitat que una entitat com la nostra sense ànim de lucre no pot assumir. És per això que necessitem el vostre ajut, ja que el temps se'ns acaba, i si no fem front al pagament s’iniciaria un procés d’embargament dels nostres comptes corrents i béns mobles i immobles. Us demanem, doncs, el vostre suport econòmic. Ens podeu ajudar de tres maneres:\nSi voleu més informació, podeu simplement contestar a aquest correu o telefonar al vostre Casal o a l’OCCC (96 315 77 99 ext 209)\nAhir, 26 de març, vaig estar en la manifestació que se celebrà pels carrers de València contra la corrupció política que ja fa massa anys que estem suportant els valencians per part dels polítics de la Generalitat Valenciana, començant per Francisco Camps i passant per Costes, Fabres i tuti quanti.\nDos sentiments encontrats: d'una banda em vaig alegrar de veure que hi ha molta gent que comença a mobilitzar-se (més de 60.000 persones eixírem al carrer), de l'altra, pense que els partits polítics de l'oposició no estigueren a l'altura de col·locar mig milió de manifestants -ja sé que la convocatòria no la feia cap partit, però sense alçar cap pancarta partidista s'hauria d'haver mobilitzat la ciutadania consciencejada i farta que li roben la llibertat, els diners i la identitat.\nDos sentiments més encontrats: d'una banda també em vaig alegrar que no es cometera cap acte reprobable que ens pogueren tirar en cara; de l'altra, em va semblar moltes vegades que en lloc de ser 60.000 ciutadans cabrejats i bramant contra la corrupció pareixia moltes vegades que anàvem en processó, de tan civilitzats com marxàvem.\nI encara dos sentiments encontrats més: d'una banda les molt modernes batukades donen marxa als moviments -i això està bé-, però d'una altra, es mengen tot l'espai auditiu i no hi ha lloc per a res més; les consignes i la resta de música valenciana (dolçaines, tabalets, minibandes) resten anul·lades. Caldria una mica d'organització en aquestes macromanifestacions -perquè sembla que al PP no ens el traguem de damunt ni amb aigua bullint. Cal que els bramb de "President a Picassent", "Camps dimissió" o " Xorissos Gürtel i Bosses Buiton" ressonara més pels carrers de la maltractada València.\nPs. Una anècdota: al llarg del recorregut pel carrer de les Barques, algunes senyores vestidetes de diumenge, amb una sabata en cada peu, ens increparen dient-nos "rojos" i d'altres floretes que no sentia molt bé. Espere que no els haja donat un subet, perquè les dones semblaven molt afectades i alterades.\nNo, no és que jo haja tornat a mamprendre La iseta a l'informatiu; en aquesta ocasió és una columna de l'amic Andreu Sevilla que convida a la reflexió. Paga la pena esmerçar-hi uns minuts.\n"Si ens parem a comptar, realment la suma d’esdeveniments posa els pèls de punta.\nEl major atemptat terrorista de la història, que en colpejar les Torres Bessones i el Pentàgon, símbols del domini econòmic i militar de la primera potència mundial, va desencadenar un parell de guerres que s’allarguen en el temps que quedaran cicatritzades en fals, i que han posat en dubte la capacitat dels Estat Units per garantir l’ordre que ells mateixos han imposat, excusa perfecta per a retallar drets individuals en nom de la seguretat...\nBATECS DE LA TERRA\nS'aclama al cel\nel dolor de la terra,\nfoc de palmeres.\nEls fantasmes del Lacrima Coeli també es passejaren pel Casal Jaume I d'Elx. De la mà de la professora i directora de la col·lecció Esplai de l'editorial Bullent Pilar Puchades fou presentat al Casal el 17 de març.\nUs deixe les paraules de Pilar.\n(Foto de Las Provincias)\nLa Capella de la Sapiència del Centre Cultural La Nau de la Universitat de València va reunir anit una cinquantena de poetes en castellà i en català per a commemorar el Dia Mundial de la Poesia.\nConvocats i dirigits per les poetesses Isabel Garcia Canet i per Begonya Pozo, un per un, per ordre alfabètic, anàrem passant per l’altar major de la capella: Josep Ballester (llegí un poema de Maria Beneyto que fa pocs dies ens deixà un poc més orfes), Antonia Cabanilles, Mari Carme Arnau, Vicent Berenguer, Iolanda Bonet, Francesc Bononad, Lucía Boscá, Iván Brull, Antonio Cabrera, Ana Calero (llegí en alemany), Xelo Candel, Guillermo Cano, Lorena Cayuela, Pere Císcar, Mercè Climent, Rafael Correcher, Elena Escribano, Feri (recità en persa), Jesús G, Vicente Gallego, Isabel García Canet (en francès), Marc Granell, Ramon Guillem, Irina Ionescu (en romanès), Rubén Luzón, Katarina Markus (en serbi i eslové), Alicia Martínez, Francesc Mompó, Jaume Pérez Montaner, Àngel Montesinos, Eusebi Morales, José Morán, Vicent Nàcher, Joan Navarro, Carolina Otero, Vicent Penya, Josep Picó, Begonya Pozo, Isabel Robles, Lluís Roda, Luci Romero, Mari Carmen Sàez, Encarna Sant-Celoni, Marta R. Sobrecueva (anglès) i Eduard Verger.\nDiverses llengües, diverses veus, diversos tons, però una sola intenció: l’amor a la poesia. València ahir, per damunt de la misèria cultural a què l’ha condemnada el govern de Francisco Camps, es va amarar de poesia; i com era d’esperar, les càmeres de Canal 9 no hi eren. Per a què, si el govern valencià no té cap tipus d’interès en la cultura que es fa al País Valencià? Per TV3 tampoc no ho veurem perquè pel nostre bé el Pare Comunitatis ens impedeix rebre les emissions. “Llàstima de país”, que diu un vers del poeta Jaume Pérez Montaner.\nI si les autoritats ens havien reduït a la invisibilitat, alguns de nosaltres els tinguérem unes paraules de record i d’altres com el poeta Jesús G, ens regalà una magnífica composició dadaista on sota la tècnica de la deconstrucció sil·làbica i fònica retia un antihomenatge a Rita Barberà (per veure'l prem ací).\nUn vi d’honor oferit per la Universitat sota les arcades de dalt del magnífic edifici i sota l’amatent mirada de Lluís Vives donà per conclòs el Dia Mundial de la Poesia.\nAlgunes instantànies de l'acte:\nIES NIT DE L'ALBÀ D'ELX: ELS FANTASMES DEL LACRIMA COELI\nDijous 17 de març, organitzat per la professora Pilar Puchades i presentat per la professora alcoiana Anna Domenech, vaig tenir un encontre amb els alumnes de 3r d'ESO de l'IES Nit de l'Albà d'Elx al voltant de la novel·la Els fantasmes del Lacrima Coeli (Ed. Bullent). Al llarg de dues hores parlàrem de la novel·la en concret i de la creació literària en general. Va ser un matí ben profitós.\nEn acabant vaig firmar exemplars.\nCARLES PASTOR CANTA "QUE SEMPRE TORNA" AMB LLETRA DE JAUME PÉREZ MONTANER\nCarles Pastor canta el poema Que sempre torna, de Jaume Pérez Montaner, inclòs en el disc ELS ULLS DE BOB.\nAhir, 10 de març, vaig tindre la sort d'assistir al recital poètic que Jaume Pérez Montaner, com a cloenda del SEMPER, ens regalava a la sala d'actes de Ca Revolta.\nUna vintena d'assistents, la majoria participants del Seminari Poètic, compartírem atenció i sopar amb el protagonista en un ambient càlid i que per les característiques físiques del local sempre em porta ressons existencialistes.\nEntre el públic hi havia els poetes Begonya Pozo, Manel Marí (tots dos organitzadors del SEMPER), Fancesc Bononat, Isabel Robles, Eusebi Morales, Ramon Guillem. Alguns acceptàrem el repte de llegir un poema de Jaume. Manel Marí i Ramon Guillem, amb un toc de creativitat,llegiren a dueto el poema L'anguila que Jaume havia creat per a L'Ànguila Literària. Jo vaig llegir -per segona vegada en públic- el poema Que sempre torna, que és una peça de Solatge i que apareix en el disc Els ulls de Bob de Carles Pastor.\nCarles Pastor acaba d'enregistrar el disc 'Els ulls de Bob' en què ha musicat onze poetes valencians actuals (Jaume Pérez Montaner, Ramon Guillem, Isabel Robles, Eusebi Morales, Maria Fullana, Encarna Sant-Celoni, Francesc Mompó, Teresa Pasqual, Enric Monforte, Manel Alonso i Berna Blanch) i en farà la primera presentació a la cafeteria Ca Tarsi de l'Olleria. Dissabte a les 20 h. El disc duu una presentació del crític musical Josep V. Frechina, i la funda és única. Totes són úniques, perquè de les 1.000 que se n'han fet no n'hi ha dos d'iguals (coses del pintor Jordi Albinyana). Alguns dels poetes que apareixen en el disc han anunciat que acudiran a la presentació.\nUna de les cançons del disc A Guillem Agulló, amb lletra de Francesc Mompó la podeu escoltar en aquest enllaç.\nDiscurs d'obertura que va fer la poetessa Isabel Robles al recital poètic amb motiu del 8 de març, Dia Internacional de les Dones, organitzat per l'AELC el 3 de març de 2011 al Centre Octubre de València.\nPer cinquena vegada consecutiva, a Ca Les Senyoretes d'Otos hom celebràvem el dia de Sant Ovidi (Montllor, evidentment). L'acte començà amb el passe d'un vídeo inèdit (tot i que ja estic penjant alguns moments d'aquell sopar en homenatge a Joan Fuster oferit pel col·lectiu l'Olla). En acabant (el Barça acabava de guanyar al Saragossa) Assumpció en oferí un deliciós sopar i després Pau Alabajos ens regalà un acústic amb cançons del seu darrer disc Una amable, una trista, una petita pàtria i també temes d'Ovidi Montllor.\nPenge un vídeo amb la cançó Zàpping amb què obre el disc.\nAnit, dia 4 de març, al Casal de l'Horta Sud de Catarroja el poeta Eusebi Morales feia una lectura de poemes. L'acte fou presentat pel poeta Ramon Guillem qui ens analitzà l'obra d'Eusebi. Com que millor que el presentador no ho faria jo, us deixe el vídeo de la presentació.\nEn acabant, Eusebi Morales ens féu un tast de la seva obra des d'un enfocament diacrònic. Poemes d'El somni on visc, de Devoro chocolate i de Niu calent entre d'altres volaren per un casal ple d'amics i de gent interessada en la poesia que s'està fent al País Valencià.\nEn acabant enfilàrem camí a la recerca d'una bona taula.\nAmb Ramon Guillem, Eusebi Morales, Mercè Climent, Enric Monforte i Jaume Pérez Montaner.\nAhir, dijous 3 de març, dintre del marc Escriptors al terrat que organitza l'AELC, el terrat de l'Octubre Centre de Cultura Contemporània s'emplenà a gom per escoltar el recital que amb motiu del 8 de març Dia Internacional de les Dones reuní les veus de cin poetesses.\nIsabel Robles obrí l'acte amb un magistral discurs sobre l'esdeveniment (Hem quedat que me l'enviarà; ja l'hi penjaré).\nEl cicle d'Escriptors al terrat, que habitualment té lloc el darrer dijous de cada mes, s'avançà per sumar-se als actes commemoratius que se celebren amb motiu del Dia Internacional de les Dones. Per a l'ocasió, l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana proposà, com ja ha fet en anteriors, un recital poètic en què només han participat dones.\nChristelle Enguix, nascuda a París, però resident a Beniarjó, autora de diversos poemaris.\nMa Josep Escrivà, poetessa de Gandia, reconeguda amb diversos guardons i traduïda també a diverses llengües.\nMaria Fullana, nascuda a València, es va traslladar a Galícia, on es dedica a l'agitació cultural i política.\nBegonya Pozo, que a més de poetessa, és traductora i professora d'italià a la Universitat de València.\nPepa Úbeda, que el passat setembre va obtenir el 33 Premi MIquel de Palol de poesia amb el poemari La meua frontera.\nAprofitant que dissabte celebren Sant Ovidi a Ca les senyoretes d'Otos, us deixe un vídeo en què Ovidi ens recità en un sopar el poema d'Estellés M'aclame a tu.\nAbans que l'urpa\nde les perennes neus\na pols de la memòria,\nt'oferires a l'art.\nHerido de Amor Ana Belén Federico Garcia Lorca\nMANIFESTACIÓ A VALÈNCIA CONTRA LA CORRUPCIÓ DEL PP...\nCASAL JAUME I D'ELX: ELS FANTASMES DEL LACRIMA COE...


Crackòvia - 19/03/2012 - Crackòvia\nCrackòvia - 19/03/2012\nA "Crackòvia", el programa de paròdia del món de l'esport, Pep Guardiola (Pep Plaza) decideix que, si no pot parlar dels àrbitres, dirà el que en pensa cantant. Per fer-ho rep l'ajuda de Gerard Quintana i el president Sandro Rosell (Queco Novell).\nMentrestant, al control de realització, Johan Cruyff (Jordi Ríos) i Charly Rexach (Toni Albà) volen millorar el programa amb l'ajuda del director de cinema Jaume Balagueró. Gràcies a ell, tot el programa pren un aire molt més terrorífic. Fins i tot, el periodista Jordi Grau (David Olivares) es troba dins del seu pitjor malson.\n"Crackòvia" descobreix si en el sorteig de la Champions hi va haver boles calentes o el resultat va ser només cosa de l'atzar. Mourinho (Toni Albà) i Karanka (Blai Rodríguez) intenten posar remei a la fredor del públic del Bernabéu. A més, després de la lesió de Ricky Rubio (Xavi Serrano), Jordi Robirosa (David Olivares) viatja fins a Minnesota per animar-lo i tenir-ne cura. I, com sempre, els últims resultats de Barça, Madrid i Espanyol.\nA l'afició del Madrid li falta animació\nGuardiola canta als àrbitres\nEl Madrid marca primer\nRobirosa cuida Ricky Rubio\nGuti fent de DJ\nEl Màlaga empata amb el Madrid\nJordi Grau viu el seu pitjor malson\nEls mecànics de Ferrari\nNúñez i Gaspar sota un mateix sostre


Piqué i Shakira passen el dia en família a Disneyland\nLa parella i els seus fills van anar al parc d’atraccions aprofitant el descans de 'El Dorado World Tour' i l'aturada de la Lliga pels partits de seleccions\nper Redacció divendres, 21 de setembre 2018 - 12:28h | Actualitzat a 21/09/2018 12:40h\nPiqué, Shakira i els seus fills a Disneyland | Gtres\nAprofitant el descans de la seva gira 'El Dorado World Tour' i l'aturada de la Lliga pels partits de seleccions, Shakira i Piqué van poder gaudir d'uns dies en família. El jugador del Barça va viatjar fins als Estats Units —la cantant va fer el seu últim concert a Miami el 6 de setembre— i va anar a veure el US Open abans de trobar-se amb els seus éssers estimats.\nJa tots junts, el diumenge 9 de setembre van aprofitar per anar a Disneyland, ubicat a Califòrnia, on la parella i els seus fills van poder gaudir en família i pujar a diferents atraccions com la muntanya russa infantil. Shakira es va asseure al davant amb Milan, mentre Piqué es va asseure darrere amb Sasha.\nEntre atracció i atracció, tots quatre van passar grans moments divertits, com quan Piqué va agafar Milan per les cames i el va portar així durant una estona. Per la seva banda, Shakira no deixava de fer fotografies als seus fills. La cantant, a més, va portar durant tota l'estona un adhesiu vermell enganxat a la cara, com si es tractés de Minnie Mouse.\nAmb mesures de seguretat\nLa gran repercussió mediàtica que té la parella va fer que no gaudissin com una família normal i estiguessin acompanyats per dos guardaespatlles en tot moment. Això, però, no va agradar molt a la gent que es trobava al parc perquè els hi generava certa incomoditat. El tema va arribar ràpidament a les xarxes socials, on van catalogar-ho com una escena «vergonyosa» i van titllar la parella de «prepotents» acusant-los de voler donar la nota.\nPiqué jugant amb Milan mentre Shakira fa una fotografia | Gtres\nUn sopar romàntic de Piqué i Shakira\nJa de retorn a Barcelona, la parella va voler dedicar-se una nit per ells dos sols i se'n van anar a sopar al luxós restaurant Blue Spot, del qual també en són propietaris. «L'última nit va ser una nit de cita», publicava la cantant a les xarxes socials amb una fotografia dels dos, posant fi als constants rumors sobre una possible crisi a la parella.\nLa salut mental de Carmen Borrego, afectada després de sortir del quiròfan\nVictòria Frederica, enxampada molt afectuosa amb un jove torero


Redacció | divendres, 6 de setembre del 2013, a les 21.06\nLa plaça de l'escriptura és l'espai on es presentaran llibres nous. Aquesta és una de les més de 250 activitats que acollirà la Setmana del Llibre en Català, una bona ocasió, segons els autors, per donar-se a conèixer. El llibre d'aquest autor així com la resta de volums que es presentin es podran comprar als més de 70 estands de La Setmana. Tots ofereixen llibres i revistes en català i, en la majora, no n'hi falten de relacionats amb la Diada i el Tricentenari. Aquest any ja s'han editat els primers llibres infantils que expliquen el significat de la Diada i també volums com aquest, que narra el setge de 1714. També s'hi oferiran títols ja reconeguts com el 'Jo confesso', de Jaume Cabré, o 'Cançons d'amor i de pluja', l'últim de Sergi Pàmies. Després de l'èxit de l'any passat, en què van assistir cent mil persones, la Catedral ja s'ha consolidat com l'escenari d'aquest certamen. Montse Ayats, presidenta de la Setmana del Llibre en Català "Aquesta edició ja crec que és una edició de consolidació en unes dates al voltant de la Diada, que això ja fa una mica més de temps que ho duem a la pràctica i en un espai com l'avinguda de la Catedral, que és un espai immillorable." Tot i que la Setmana acaba de començar, els paradistes creuen que les vendes d'aquesta tarda han estat un bon inici. En tot cas, tindran temps de fer bona caixa fins al proper 15 de setembre.\nLa directora de la Setmana del Llibre en Català, Montse Ayats, considera que “aquesta edició és la de la consolidació“, sobretot perquè se celebra a l’Avinguda de la Catedral, un espai, segons Ayats, “immillorable”.\nEls paradistes preveuen mantenir les vendes de l’any passat i asseguren que els llibres més venuts seran els relacionats amb la Diada de Catalunya i amb el Tricentenari dels fets de 1714. Aquest any, com a novetat, s’hi poden trobar llibres infantils que expliquen el significat de la Diada. També s’hi poden comprar títols com ‘Jo confesso’ de Jaume Cabré o ‘Cançons d’amor i de pluja’, de Sergi Pàmies.\nA banda del mercat de llibres, durant aquests dies es duran a terme més de 250 activitats com ara presentacions de llibres, converses amb escriptors, itineraris i espectacles. A més, La Setmana s’uneix a l’Any Espriu; i, a més, els llibreters i editors s’uniran a la Via Catalana aquest 11 de setembre.\n— avinguda de la Catedral — lectura — llibres\nLa Setmana del Llibre creix a l’avinguda de la Catedral\nEls llibreters de Gràcia s’uneixen per remar plegats contra la crisi\nL’Assemblea Social del Poblenou organitza activitats culturals en un hort urbà\nLes exposicions sobre Pissarro i Sorolla, estrelles de la nova temporada del CaixaForum\nLa cantant virtual Ona, protagonista de les nits de la Ciutadella durant la Mercè\nEl Teatre Gaudí posa en escena un text d’Ignacio del Moral, ‘Fugadas’.


L'Ajuntament de Montmeló a través del Consell Comarcal i de l'Associació A.R.A. VINCLE ha dut a terme un programa amb un grup de famílies per tal d'estructurar el projecte de família, posant especial cura en el clima relacional i reforçant les competències parentals.\nDes del dia 8 d'octubre, un total de 6 mares de família han participat en els tallers d'ARA Vincle a la seu de l'Ajuntament. S'han trobat per tal de compartir les seves experiències i integrar noves habilitats per impulsar el desenvolupament de la família de manera més satisfactòria. A banda de les circumstàncies particulars de cadascú, hi ha molts elements comuns que afavoreixen un intercanvi enriquidor i l'obertura a d'altres perspectives i enfocaments alternatius.\nL'equip tècnic de serveis socials de l'Ajuntament, que es que ha gestionat i coordinat els tallers i reunions, han valorat molt positivament aquesta activitat, ja que és la manera més directa i eficient de donar a coneixer els neguit, les inquietuts i les reflexions sobre la família.


Articles - www.gentdalella.cat\nOpinió: Alella a l’era de la responsabilitat\nPot-ser li falta gantxo a aquest títol però, com va dir Obama en el seu discurs d’investidura “estem a l’ERA DE LA RESPONSABILITAT”. Després de dos anys en els que hem descobert les entranyes del capitalisme financer, improductiu, dels abusos dels executius; hem detectat, gracies al bon treball dels fiscals, el casos de corrupció dels que haurien de ser servidors públics i hem descobert, astorats un frau i un robatori de diner públic des d’un Palau.\nHem viscut durant molts anys el robatori de la RESPONSABILITAT política de la ciutadania, que no és escoltada, ni se la te en compte quan parla, quan pensa, quan proposa, quan se’n dona compte de les mancances del seu entorn. La ciutadania responsable no és professional de la política, és professional de la vida, i res del que l’envolta, li pot ser aliè. No obstant, els partits polítics s’allunyen de la realitat quan els seus membres deixen de ser ciutadans.


Avui s'obre el període de votacions dels pressupostos participatius\nTotes les persones majors de 16 anys empadronades a Calaf poden participar en aquest procés per escollir les propostes que es durant a terme a través dels primers pressupostos participatius de Calaf\nDes d'avui i fins al 14 de gener es manté obert el període de votacions per escollir els projectes dels pressupostos participatius. L'Ajuntament de Calaf promou aquesta iniciativa per primera vegada, que es configura com un dels màxims exponents de la participació municipal.\nDurant la primera fase es van rebre 22 propostes, la majoria presentades per entitats i que responen a diverses necessitats i iniciatives. D'aquestes, 18 han superat els filtres dels tècnics del consistori, que han hagut de descartar-ne alguns per falta d'informació o bé perquè sobrepassaven el pressupost. La partida destinada per a l'any 2017 per aquests primers pressupostos participatius és de 50.000 euros. En voler-se dur a terme un mínim de cinc projectes, cap d'ells podia superar els 10.000 euros.\nLes votacions es podran fer a través de butlletes de votació que s'hauran de portar físicament a l'Ajuntament o bé a través del web municipal on trobareu un enllaç per participar-hi. Les butlletes es poden trobar dins la revista municipal ‘L'Altiplà de Calaf', al mateix consistori, al Punt d'Informació, a l'Escola de Música Municipal i al Centre de Recursos per a la Ocupació (Centre cívic). Així, mitjançant la butlleta de votació o a través del web, cal repartir cinc punts entre els projectes que elegeixi cada ciutadà. Podran votar tots aquells que el dia que ho facin hagin complert els 16 anys i estiguin empadronats a Calaf. Informàticament es controlarà que cada persona pugui votar només un cop.\nEls projectes que es poden votar són:\nNou equip de so. Adquisició d'un nou equip de so per a la Unió Calafina destinar a ús propi i per a les entitats acollides. 9.441,63 €\nDocument de recull de propostes i butlleta de votació (1rs Pressupostos Participatius) - 283Kb - PDF\nPortal de votacions dels Pressupostos Participatius


Two-Bedroom Holiday home Ploumilliau 0 06 Plestin les Grèves França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nTwo-Bedroom Holiday home Ploumilliau 0 06Ploumilliau, Plestin les Grèves, França - Veure al mapaTwo-Bedroom Holiday home Ploumilliau 0 06Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 48 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Ploumilliau, vosté es sentirà com a casa a Two-Bedroom Holiday home Ploumilliau 0 06, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Two-Bedroom Holiday home Ploumilliau 0 06 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com pesca que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Two-Bedroom Holiday home Ploumilliau 0 06 és una elecció inteligents per a viatgers a Ploumilliau, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióneverareproductor de DVD/CDempolles d'aigua de cortesiarentadora forn microonesrenta vaixelles Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.