Així i tot: Alta tensió\nAra mateix no se m'acudeix cap altra novel.la negra més negra que aquesta. L'autor d'Alta tensió és Harlan Coben, un dels grans escriptors internacionals d’aquest gènere, va néixer a Newark (New Jersey, Estats Units) el 4 de gener de 1962. D’origen jueu, Després de llicenciar-se va treballar per una agència de viatges, publicant el seu primer llibre en 1990. Més tard va iniciar la sèrie de thrillers protagonitzats per Myron Bolitar que el farien famós.\nAlta tensió (el títol original és Live Wire), la desena novel·la protagonitzada per Myron Bolitar, guanyadora del IV Premi Internacional de Novel·la Negra RBA, acaba de publicar-se simultàniament a tot el món. En català ha anat a càrrec La Magrana. No sóc cap expert però la traducció en català grinyola una mica, no?\nIdeal per a qui vulgui llegir baralles, persecucions, crims, putes, joc, estrelles de rock, drogues, mafiosos, cadàvers i encara més coses. Quin paio, aquest el Bolitar... res a veure amb aquells detectius de barret i gavardina amb olor a naftalina. Bolitar era una jove promesa del basquetbol nord-americà, el millor jugador del seu estat, però en el seu debut a l’NBA, amb els Boston Celtics, una greu lesió de genoll, va acabar amb la seva carrera. Va canviar les cistelles per la toga, llicenciant-se en Dret a Harvard. Busca informació a Facebook i Google i utilitza els smartphones amb tota naturalitat.\nL'objectiu d'En Myron era simple: deixar-lo fora de combat amb el menor rebombori possible i sense malferir-lo. Amb la mateixa mà amb què havia desviat el cop de puny, aprofitant que era alçada i amb l'índex i el dit del mig entrellaçats, va llançar un atac en forma de dard a la cavitat tova que hi ha sota la nou del coll. Va encertar-lo de ple. Aquell italoamericà va començar a deixar anar un soroll de gloc-gloc. Les seves mans van cobrir-se instintivament el coll, deixant-lo completament exposat.


por Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 9:55 am\nAvui ja estic prenent una copa mentre espero la Kenna. Normalment l'espero abans de obrir la ampolla però avui s'ha fet una mica tard i he decidit començar a veure sense ella. Deixo la copa a un costat mentre agafo el llibre que estic llegint i rodó els ulls.\n—Mira que ens veuen romàntics, els muggles.\nSospiro i deixo el llibre a mitjes per aixecar-me i anar a la finestra, mirant les vistes.\nRe: Regal? [Kenna]\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 10:03 am\nAvui vaig una mica tard. En sóc conscient, però no hi he pogut fer més. Sense la June ajudant-me trigo més a recollir tot el material de les classes de divendres, i això vol dir que trigo més en acabar. I abans d'anar a veure l'Andrew m'agrada dutxar-me i preparar-me. Estar bé per ell. M'agrada sentir que li agrado.\n—Va...— em dic a mi mateixa, acabant de recollir les coses.\nAgafo la jaqueta i faig servir la xarxa migratòria per anar fins a Hogsmeade, des d'on apareixo a la porta de casa l'Andrew. Somric lleument i pico a la porta de seguida, sentint-me malament per fer-lo esperar.\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 10:21 am\nEm giro i vaig cap a la porta. Somric en veure-la entrar i li faig l'ullet.\nTanco la porta rere ella i li allargo una copa divertit.\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 10:24 am\nSomric en veure'l quan m'obre la porta i agafo la copa que m'allarga, contenta.\nDeixo la jaqueta i la bossa a l'entrada i el miro, anant cap a ell.\n—Bé... Perdona per arribar tard, he trigat més del que em pensava en recollir el material. I avui hem fet els kneazels i un s'ha posat nerviós i ha destrossat coses i un altre ha pixat per tots els racons possibles de l'aula. Entretingut— ric.\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 10:51 am\nLi acarono l'esquena suau i li faig un petó al front. Després li agafo la mà i la pego al meu cos, suau. Va preciosa.\n—I com ha anat la classe, a part d'això?\nEm fa gràcia quan parla de les seves classes.\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 10:56 am\nSomric quan em fa el petó al front i enllaço els meus dits amb els seus quan m'agafa la mà.\n—Oh, a part d'això bé.\nSomric una mica i li acarono els dits, enganxada al seu cos. M'encanta aquesta situació.\n—Els nens s'ho passen bé quan porto animals o criatures que no són fastigoses o terrorífiques. Els kneazels són un amor i tothom ha estat molt atent— ric entre dents i el miro —. Hauries de venir tu quan parés dels vampirs— bromejo.\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 11:05 am\nLi acarono suau la cadera. Li brillen els ulls quan parla dels seus nins i les seves criatures màgiques.\nVa ser un bon fitxatge per Hogwarts. Allò una cella quan diu que hauria de anar quan parlin dels vampirs i ric.\n—Tenint en comptes que pares han demanat que es fumigui el bosc... No sé jo si els hi agradaria saber que hi ha una classe on coneixen un de veritat. I no qualsevol: em coneixen a mi.\nLi acarono l'altra mà i la miro als ulls. Que es el que te la Kenna, que matreu?\n—Encara que a tu això no t'hagi importat mai...\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 11:07 am\nM'acabo la copa de vi i la deixo sobre la taula. Deixo anar una rialla amb les seves paraules i deixo que m'agafi l'altra mà, sentint-ho com un gest agradable. Molt. Que m'agrada perillosament.\n—Au, va, no em neguis que seria divertit— ric.\nRecolzo el front a la seva espatlla durant uns segons i després torno a aixecar el cap per mirar-lo als ulls, somrient.\n—Què vols dir, que a mi això no m'ha importat mai?— demano —. El què?\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 11:10 am\n—No se molt bé que voldries que hi fes, allà.—\nalço una cella.\nSomric amb la seva pregunta i li acarono una mica més la seva cadera. La Kenna.\n—Be... No vas venir al bar cercant-me a mi. Vas topar amb mi.—Li explico.—Pero quan vas saber qui era... Et va donar igual. Em vas tractar com als altres. Amb respecte, si, però amb el respecte que li tens als vampirs en general... Jo... Hi ha gent que em coneix de fa massa. Generacions i generacions. Els més puristes coneixen el meu nom i em sembla que no els hi agrado.\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 11:13 am\nSomric una mica amb la memòria del dia que el vaig conèixer. Com em va caçar, com de subtil i encantador a la vegada va ser, amb mi. Li envolto el coll amb els braços i somric.\n—Que es fotin, els puristes...\nLi acarono el clatell i somric lleument, mirant-lo als ulls.\n—Jo conec el teu nom i sí que m'agrades— dic, rient entre dents —. Però ara seriosament... Era poc conscient de qui eres quan et vaig conèixer, però m'alegro no haver deixat que em tirés enrere.\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 11:17 am\n—Vaig haver de perseguir-smte uns mica per evitar-ho.\nSomric lleument. Que hi farem. La Kenna es especial d'alguna manera que no crec que pugui arribar a entendre mai. Potser és per com li batega el cor quan em mira.\nPer com em parla, per com em deixa caçar-la. Li acarono suau el braç i la miro als ulls.\n— T'he imaginat explicant que els vampirs adults poden sobreviure mossegant dues vegades a la setmana a una classe plena de gom a gom.— somric, divertit.\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 11:21 am\nRic quan diu com m'ha imaginat i li agafo les mans. El duc cap al sofà amb mi i m'assec al seu costat, encara mig abraçada a ell.\n—Tu rius, però tenir coneixements pràctics de vampirs pot ser molt útil, a les classes que tractaran d'això.\nLi acarono els cabells, mirant-lo als ulls.\n—I sí, vas haver de perseguir-me una mica... Però va valer la pena, no?\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 11:23 am\n—Va valer la pena.\nSomric. Li agafo la mà i li acarono suau, abans de agafar la copa i beure una mica més\n—Jo he après més sobre els mortals.\nSomric divertit. Li aparto els cabells del rostre i li acarono suau la galta.\npor Kenna Irwin el Dj Nov 02, 2017 11:25 am\nEl miro, divertida, quan diu que ha après més sobre els mortals.\nLi agafo la copa, perquè jo la meva me l'he acabat abans, i li robo una mica de vi amb un somriure. Empasso i em llepo els llavis, somrient.\n—I què has après? Que amb vi estem més contents?\npor Andrew Murphy el Dj Nov 02, 2017 11:07 pm\n—Perdona lo del vi és important...\nLi agafo la meva copa i bec una mica, abans de tornar-li la copa. Li faig un petó al front i somric.\n—Tambe he après com tractar-los bé i fer-los feliços...\nLi acarono suau l'espatlla i sospiro.\npor Kenna Irwin el Dv Nov 03, 2017 1:57 am\nDeixo anar una rialla i agafo la copa quan me la torna, somrient.\n—No ho nego...— ric.\nM'acabo la seva copa de vi i somric, trapella. Quan m'acarona l'espatlla m'arrauleixo contra ell i somric. Deixo la copa a la taula i l'abraço.\n—Ja ho sé— somric una mica —. És a dir, has canviar la teva manera de tractar-me. Es nota que aprens.\npor Andrew Murphy el Dv Nov 03, 2017 2:21 am\nRic i faig que s'assegui suau sobre el meu cos.\nLi faig carícies a les cames i la miro als ulls.\n—aixo em fa sentir com si fos un gos.\nLi acarono el coll i li faig un petó suau.\npor Kenna Irwin el Dv Nov 03, 2017 2:27 am\nM'assec a sobre seu i el miro als ulls, somrient.\n—Au, va, que dius— ric, quan diu que el fa sentir com si fos un gos.\nEll em besa i jo somric. Li acarono els cabells i el torno a besar, contenta amb ell. Amb tenir-lo amb mi. Encara que no sé fins a quin punt el tinc amb mi, i això em confon.\n—A més, jo també estic aprenent, no creus?\npor Andrew Murphy el Dv Nov 03, 2017 3:03 am\nRic abans de mirar-la als ulls de nou. Li faig un petó llarg i li acarono la cadera.\n—Sonre els vampirs tens un deu.\nLi faig l'ullet i l'abraço suau. A vegades penso que només abraçant la així es adorable.\npor Kenna Irwin el Dv Nov 03, 2017 3:25 am\nUf, els seus petons em desconcentren. Perdo el nord cada,vegada que ens besem.\n—Un deu, eh?\nSomric i el miro als ulls. El torno a besar, sentint que és massa agradable estar amb ell, i li acarono les galtes mentre enganxo el meu cos al seu.\n—I com me l'he guanyat?— demano, somrient, trapella.\npor Andrew Murphy el Dv Nov 03, 2017 5:44 am\n—Te l'has guanyant treballant dur... Molt dur.\nLabraço al meu cos i li acarono l'esquena. Apropo els meus llavis als seus i li faig un petó curt.\n—Per exemple... En fer uns petons genials.\npor Kenna Irwin el Dv Nov 03, 2017 9:09 am\nLi mossego el llavi inferior i somric.\n—És que quan m'esforço ho faig molt bé...\nRic entre dents i el miro als ulls. Li acarono les galtes i apropo els meus llavis als seus. Començo un petó suau, dolç, i el vaig intensificant mica en mica. Baixo les mans pel seu pit i m'agafo a la seva camisa mentre exploro la seva boca amb la llengua, buscant també un punt de sensualitat. Gemego contra els seus llavis i, finalment, me'n separo.\n—Oi que sí?— xiuxiuejo.\npor Andrew Murphy el Dv Nov 03, 2017 9:21 am\nEm perdo. Em perdo en el seu petó. En les seves carícies, en el seu cos sota les meves mans.\n—Oh...— gemego.— Molt... Molt bé.\nLi agafo suau em rostre i li torno el petó, però fent-lo més suau.\npor Kenna Irwin el Dv Nov 03, 2017 9:41 am\nRic lleument i li acarono el pit quan em besa ell. L'adoro molt, a aquest home.\nRic i em frego lleument contra ell mentre li faig petons suaus al coll, a gust. Molt a gust.\n—Saps?— xiuxiuejo, sentint que vull confessar-li això —. Crec que els divendres són la meva part preferida de tota la setmana.\npor Andrew Murphy el Dv Nov 03, 2017 9:57 am\n—El millor dia de la setmana?\nLi acarono l'esquena i la pego més al meu cos. Després la estiro al llit i em poso sobre ella.\n—Saps... Has... Has de quedar-te tot un cap de setmana alguna vegada.\nLi acarono els cabells. No m'importaria gens que es quedés tot el cap de setmana.


Hotel La Cle d'or Barbizon França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n73 Grande Rue, Barbizon, Barbizon, França, 77630 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel La Cle d'or?\nTé alguna pregunta per a Hotel La Cle d'or?\nMés informació sobre Hotel La Cle d'or\nAl visitar Barbizon, vosté es sentirà com a casa a Hotel La Cle d'or, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Barbizon School Museum (Musee de l'Ecole de Barbizon), Millet's Studio (Atelier Jean-FrancoisMillet) són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nHotel La Cle d'or també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Barbizon. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, accés a internet (sense fils), calefacció, servei de despertador, mini bar per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Barbizon, el Hotel La Cle d'or és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nMaurice, Guaiana Francesa


L’home que es va aturar davant de casa, de Joaquim Carbó | Darabuc · literatura per a infants i joves\n← Breu: 4 de juny, l’Eulàlia Canal, a La Gralla\nPremi El Vaixell de Vapor 2009, per El triomf d’en Polit Bonaveu, de Carles Sala →\nUn passatge explícit del procés de maduració moral:\nJa he dit abans que la vida al ranxo va millorar aquella època feliç en què jo vaig deixar de ser un nen esquerp, indolent i malcriat i vaig començar a aprendre a ser un home de debò gràcies a aquells dos amics que cada dia m’oferien la idea que m’ha quedat ben gravada per sempre més: en aquest món, el pas més decisiu per a arribar a ser un home de debò és trobar l’alegria en el treball, en qualsevol treball, perquè tots són prou importants i necessaris. Si un dia em picava un dit amb el martell quan intentava tapar una esquerda de la paret del ranxo, sabia que ho feia per evitar que el vent hi entrés les llargues nits d’hivern; si em sortien durícies a les mans quan serràvem els arbres per fer-ne estaques, sabia que ho feia per protegir aquell bestiar amb la venda del qual podríem comprar tot allò que necessitàvem per a viure millor; si arribava el vespre i tenia el cul macat d’haver muntat tot el dia a cavall, no me’n sentia, o ho feia veure, perquè em semblava que em preparava per a més endavant, quan fos més gran i pogués anar a córrer món; si acabava baldat perquè havia bregat amb els vedells a l’hora de marcar-los, me’n sentia orgullós perquè era una de les maneres d’assegurar el que era nostre… Qualsevol feina era digna, bona i útil, com no paraven de demostrar-me en Sam, Llop Solitari i, no cal dir-ho, l’avi, que s’havia tret molts anys de sobre amb l’ajuda d’aquell parell i els pegats que li preparava l’home medicina per als genolls.\nDe dia, jo no parava de parlar ni, sobretot, d’escoltar els meus amics. Si en vaig aprendre, gràcies a ells, de les coses de la feina, de la vida i del món! De vegades, a l’hora dels àpats, o quan ens assèiem a reposar, l’un o l’altre m’explicaven fetes que tenien tot l’aire d’una rondalla, d’un conte. I jo, per correspondre’ls, els comentava coses d’aquells llibres que ara tenia menys ocasions de rellegir de tan ocupat que estava. (pp. 123-124)\nEn aquest enllaç podeu consultar una guia de lectura amb proposta d’activitats de l’editorial. Deixo per dijous vinent una ressenya que incideix en altres punts i explica la curiosa gènesi d’aquesta novel·la, a més de recomanar-ne vivament la lectura.\nJoaquim Carbó, L’home que es va aturar davant de casa. La Galera, col·lecció Mascaró de Proa, 1998, amb caplletres d’Arnal Ballester; col·lecció El corsari, 2006, sense caplletres.\nAquesta entrada s'ha publicat en Català, Darabuc, La Galera, Lectors joves, Novel·la i etiquetada amb a partir d'uns 12 anys, Arnal Ballester, Joaquim Carbó, novel·la d'indis i vaquers, novel·la de l'Oest, novel·la en català, novel·la juvenil. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\nOne response to “L’home que es va aturar davant de casa, de Joaquim Carbó”\nRetroenllaç: L’home que es va aturar davant de casa, de Joaquim Carbó (2) « Darabuc · literatura per a infants i joves


Visita del Grup del PSC municipal de Lleida - horecalleida.es\nTal com va anunciar el Grup municipal del PSC de Lleida, ha fet una ronda de visites a diferents organitzacions de la ciutat per explicar la seva posició respecte a la complexa situació política de l’Ajuntament de Lleida.\nPels que no ho heu seguit un adjuntem un recull on s’explica.\nEn resum la tasca política avui, per desgràcia en qualsevol institució, no respon al sentit comú ni a la lògica que podríem considerar normal. Respon a la lògica política, que en moltes ocasions no l’entenen ni els que si dediquen. Els politòlegs cada vegada tenen més feina i estan més especialitzats, però cada vegada són menys precisos. A veure com evoluciona la moció de censura.\nNosaltres el que volem és una ciutat dinàmica, transparent, dialogant, moderna… Cadascú tindrà una opinió de com s’està gestionant el municipi. El que està clar és que serà molt difícil que tant si prospera la moció, com si no, per l’enrariment del clima polític, en el millor dels casos, poder gestionar el dia a dia el millor possible, fins a les pròximes eleccions, maig del 2023. Ull, que mentrestant, podem perdre moltes oportunitats.\nSeria bo que tots anéssim prenent consciència de la importància de la gestió col·lectiva principalment als municipis, però també a altres institucions superiors, clau per afrontar amb millors garanties els grans canvis que estan venint. La política és un reflex de la societat, la culpa no és seva, no ens excusem, és nostra.


19 i 20 de juny de 2008\nScience and Technology of Agreement\nHotel Silken a les 9:00 hores\nEls propers 19 i 20 de juny tindrà lloc a l'Hotel Silken, el workshop internacional Science and Technology of Agreement organitzat per la Càtedra "El cervell social" i cofinanciat per la European Science Foundation.\nArribar a un acord és conceptualment crucial per a qualsevol individu que vulgui arreglar-se-les en societat. De fet, sense acords no pot existir cap tipus de cooperació, i per tant, difícilment pot emergir una societat. Pactar, crear aliances o arribar a un compromís són accions que formen part de la nostra vida diària i asseguren l'èxit social.\nEn el workshop, un grup multidisciplinar de científics debatrà les mesures necessàries per optimitzar sistemes constituïts per multi-agents (Adaptive multi-agent artificial systems, MAS). Per a això, s’aprofundirà en els circuits neuronals del cervell humà implicats en arribar a acords i es discutirà sobre els camins que s'han de seguir per traduir aquest coneixement en Ciència Computacional.


AMPLIACIÓ:Clam pels drets de les treballadores de la llar en el lliurament dels certificats d'un curs de coneixements laborals\nAMPLIACIÓ:Clam pels drets de les treballadores de la llar en el lliurament dels certificats d’un curs de coneixements laborals\nLa formació té com a objectiu apoderar les persones estrangeres i s'ha impartit els diumenges a la tarda per facilitar l'assistència\nACN Barcelona.-Una cinquantena de treballadores de la llar i les cures han obtingut aquest diumenge a la tarda el certificat del curs de coneixements laborals, que té per objectiu apoderar les persones estrangeres. L’organitza el Centre d’Informació per a Treballadors Estrangers (CITE) de CCOO de Catalunya, conjuntament amb les associacions Mujeres Pa’lante, Las Libélulas i Mujeres Migrantes Diversas, i forma part del Servei de Primera Acollida. Responsables del curs i representants d’aquestes associacions han reclamat que es dignifiquin les condicions laborals de les treballadores amb la ratificació del conveni 189 de l’Organització Internacional del Treball (OIT) que en milloraria els drets. El conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir el Homrani, ha volgut assistir a l’acte per reconèixer una feina que està “molt invisibilitzada”. El curs s’ha impartit els diumenges a la tarda per facilitar l’assistència.\nEl curs té com a principal objectiu que les treballadores de la llar i les cures coneguin els seus drets laborals. “És important donar-los informació. Hi ha dones que tenen un accident laboral i no saben que ho és”, ha constatat la secretària general de la Federació de Construcció i Serveis de CCOO de Catalunya, Aurora Huerga, després del lliurament dels certificats. Han participat al curs una setantena de persones i la majoria són treballadores de la llar internes, per aquest motiu s’ha impartit els diumenges a la tarda. Aquesta formació està recollida en la Llei d’acollida de persones immigrades i retornades a Catalunya i el certificat d’assoliment del mòdul es té en compte per obtenir els informes necessaris per a diversos tràmits d’estrangeria. Per això al curs també hi han assistit altres persones que en coneixien la utilitat i que els anava bé que fos en cap de setmana, ha destacat el director del CITE de CCOO de Catalunya, Carles Bertran. “No tenir papers no vol dir no tenir drets laborals”La principal reivindicació de les treballadores de la llar és que el govern espanyol ratifiqui el conveni 189 de l’OIT que ha de garantir els seus drets. “Les treballadores de la llar estem en un règim especial. No tenim dret a l’atur, ni baixa maternal o per malaltia o accident laboral. Som totalment vulnerables a l’exposició de l’ocupador”, adverteix Isabel Valle Brun, portaveu del grup Libélulas, una de les entitats que col·labora en el curs. “Aquest mòdul permet apoderar i defensar els nostres drets. No tenir papers no vol dir no tenir drets laborals”, ha afirmat en declaracions a l’ACN. Daybelin Juárez, de l’associació Mujeres Migrantes, ha reivindicat la relació laboral amb les treballadores de la llar: “Els ocupadors no ens fan un favor contractant-nos. Nosaltres els cobrim la necessitat de cuidar de la vida dels seus familiars i tenir neta la casa i ells ens cobreixen la necessitat econòmica. És un complement. En ocasions els patrons diuen que estan fent ‘un favor a la noia’. No, és una relació laboral”. “No entenc que, com a societat, estiguem tractant d’aquesta manera les persones que cuiden els nostres estimats”, ha afirmat Huerga, que ha afegit: “Volem posar de manifest que aquestes dones existeixen i que estan fent una feina poc reconeguda, però molt important”. Moltes vulnerabilitatsEl Homrani ha advertit que el treball de la llar i les cures es troba “molt invisibilitzat” i que les treballadores es troben en una “doble vulnerabilitat: la d’un sector d’economia submergida i la d’una situació administrativa d’irregularitat”. “Això se suma a moltes vulnerabilitats. Hem d’aconseguir que totes aquestes relacions laborals siguin regulars, fet que facilita que les dones puguin arreglar la situació administrativa, i també hem d’aconseguir que se’ls apliquin tots els drets laborals”, ha recalcat. El conseller ha carregat contra la Llei d’Estrangeria i ha posat d’exemple que si les dones que treballen d’internes a la llar no tenen contracte i no se les empadrona per part de l’ocupador tenen dificultats per demostrar l’arrelament en el procés de regularització administrativa.També ha alertat de les violències masclistes que alguns homes cometen en aquest àmbit aprofitant “els espais de poder” que es donen per “les vulnerabilitats de la pròpia situació d’irregularitat de treball i administrativa”. “És molt important que això es visibilitzi”, ha ressaltat.


Pastors Astronautes i Ovelles Astrònomes. T'hi veus?\nSovint es parla del potencial de les persones, del poder de convicció, del lideratge i de la iniciativa d'aquestes.\nEstem en una societat en la que, ens agradi o no, se'ns atorga un rol, en el que molts hi estem d'acord, d'altres no i molts altres no saben quin tenen o es pensen que en tenen un que no és real.\nSigui com sigui el nostre entorn i la nostra manera de ser fan un còctel personalitzat que suposa la imatge que els altres veuen de nosaltres. Per més que vulguis ser autèntic, són els demès els que t'hi han de veure, doncs responem als nostres actes, no nomès a les nostres intencions.\nDonant-hi voltes, he arribat a la conclusió que en el món hi ha dos grans grups de persones: aquelles que tenen iniciatives i les busquen per viure-les en primera persona, i d'altres que no les tenen i viuen de les iniciatives dels altres, buscant saber què són, però des d'una perspectiva més segura.\nAl mateix temps i relacionant-se amb aquesta perspectiva de la vida, apareix un segon ítem determinant de les accions que fem. Tindríem doncs aquelles persones que il·luminen sense saber-ho o no, o ho necessiten fer, i que amb les seves idees donen a d'altres un motiu per seguir-los, i òbviament hi ha les persones a les que els agrada i necessiten seguir a aquells que per ells son miralls, doncs se senten partícips d'aquelles idees i això ja els reconforta.\nAmpliant i fent servir els extrems de cadascun dels dos ítems tindríem:\n-\tPersones amb iniciativa i persones sense iniciativa.\n-\tPersones amb lideratge i persones liderades.\nTan sols aquesta diferenciació ja ens permet veure quines d'elles tenen més opcions d'arribar a l'èxit o al fracàs i les que, al no prendre riscos, generalment mai s'equivocaran.\nEl debat doncs es clar LIDERATGE o INICIATIVA.\nCada factor definitori no exclou l'altre, és més, és possible trobar persones amb característiques compartides. Això ens portaria a quatre combinacions possibles.\nDe cara a fer mes entenedores les línies següents i amb un toc d'humor, parlarem de:\n"\tPASTORS ' Aquell que guia pel bon camí.\n"\tOVELLES: ' Aquelles que son guiades.\n"\tASTRÒNOMS: ' Els que volen conèixer l'espai i l'estudien a fons, però des d'una perspectiva de seguretat.\n"\tASTRONAUTES: ' Els que volen conèixer l'espai i viure'l en primera persona millorant la seva iniciativa, tot i el risc.\nJa entrant en matèria de bàsquet o esport, per posar exemples afins al nostre ram, tindríem 4 possibles combinacions, totes elles extrapolades a rols d'equip o staff tècnic:\nLíder pur, a qui apassiona el risc. Creu i està convençut que tot és possible. Disposa de molta seguretat en si mateix i té la iniciativa per anar més enllà. No li fa por retrocedir si s'equivoca.\nTé capacitat per a liderar-se i liderar als demès prenent decisions, encara que aquestes el portin a allò desconegut. Gaudeix del repte.\nPot respondre tant a primer entrenador com a segon amb altes competències, cosa no tan normal.\n-\tJosep Guardiola (FCB)\n-\tRicard Casas (Lleida)\n-\tXavi Pascual (FCB)\n-\tDimitris Itoudis (PAO)\n-\tZelko Obradovic (PAO)\n"\tPASTOR ASTRÒNOM:\nLíder pur, però que no està per riscos innecessaris si no és clar el resultat, poc somniador i massa realista, creu que les estrelles no es poden tocar. Té iniciativa, però reduïda dintre el marc que ell coneix i prendrà decisions sempre dins aquest espectre.\nTé capacitat per a liderar-se i per fer-ho amb els altres. Expert en allò que sap i molt convincent d'inici.\nPot respondre tant al paper de primer entrenador com de segon dins un marc de més de veterania.\nA aquest perfil responen:\n-\tPhil Jackson\n-\tBozidar Maljkovic\n-\tLuís Aragonès\n"\tOVELLA ASTRONAUTA:\nSeguidor relatiu, està a l'ombra, però a primera línia de foc, ja que vol viure al màxim de les situacions que visqui el seu líder, doncs no es conforma només en saber i absorbir.\nVol tocar les estrelles, però des d'una posició de seguretat, doncs no té o no ha pogut tenir l'oportunitat de ser pastor, però es la seva inquietud.\nTambé pot ser el perfil d'antic pastor que, veient que s'ha quedat endarrere, vol estar de segon en posició de seguretat respecte un primer jove i impetuós a qui poder assessorar, si cal.\nEntraria també aquell entrenador que no té aspiracions de primer, però que vol avançar en el coneixement de l'esport des de dins i des de la seguretat de ser segon o tercer, sense assumir tants riscos en les decisions.\nGeneralment respon a segons entrenadors joves, o primers entrenadors veterans amb autoconsciència de millora que passen a segons. I segons veterans amb inquietuds.\n-\tIñigo Zorzano. (FCB)\n-\tTito Vilanova (FCB)\n-\tCarles Marco (Ass Manresa)\n-\tAgustí Julbe (FCB)\n"\tOVELLA ASTRÒNOMA\nSeguidor nat, amb l'única intenció del coneixement des de la seguretat, no sol tenir iniciatives, és un molt bon súbdit, es conforma en mirar les estrelles, tot i estar lluny.\nVol saber però mantenint el seu marc de seguretat. Necessiten que algú els digui allò que han de fer i d'aquesta manera es troben millor.\nEn alguns casos no formen part ni d'un staff tècnic però, des de fora, els segueixen a tot arreu intentant saber-ho tot.\nAquest rol el podrien tenir tant entrenadors que ja no volen estar al davant, cremats generalment o amb ganes de re-il·lusionar-se. Hi entren els segons entrenadors o tercers que no tenen temps per a l'equip i estan allà per ajudar. I també, al meu parer, entrarien aquí tot aquell seguit de periodistes crítics permanents i d'opinió que busquen i pateixen per l'equip, però que no perden el lloc si aquest guanya o perd.\n-\tAitor Karanka\n-\t2ns entrenadors d'abans.\n-\tJordi Robirosa\nAquests quatre grups òbviament no son tancats, en el sentit que existeixen gradacions cap a qualsevol dels altres grups, segons els matisos, la personalitat, el rol adquirit, etc.\nAixí, podríem dir que, a vegades, amb l'edat i l'experiència, els pastors astronautes es tornen més astrònoms i, d'igual manera, amb el temps, els líders acaben sent ovelles.\nEl que cal tenir clar és quin rol vols i què o cap a on vols evolucionar o involucionar.\nDoncs no cal negar que el camí d'un rol a un altre existeix, el que passa és que, sovint, en alguns casos, és molt difícil.\nEn el següent gràfic, un "concèntric de rols", es veu com tots ells permeten anar d'un lloc a l'altre. Es podria completar marcant la resistència al canvi en funció de la direccionalitat, però crec que es pot intuir.\nEn aquest mateix gràfic m'he permès situar al Pastor astronauta al mig, doncs és el que per mi motiva el moviment i l'evolució d'una societat, els líders emprenedors després cauen, però sempre han impulsat noves idees i canvis.\nEl pas normal d'evolució sol ser:\nOvella Astrònoma a Ovella Astronauta a Pastor Astronauta a Pastor Astrònom i a Ovella Astrónom\nTot i que en alguns casos se salten passos o te'ls fan saltar, per exemple és normal veure com a un jugador se'l fa entrenador i des del primer dia és innovador i dinàmic, guanyant, apart del càrrec, el lideratge real associat i mantenint-se anys en la posició de Pastor Astronauta amb èxits, com és el cas d'Obradovic o de Pep Guardiola.\nAltres, com sabem, canvien d'equip cada un o dos anys, i sempre fent allò que saben fer, sense novetats, fins i tot, deixant d'entrenar i fitxant per equips inversemblants que busquen un líder astrònom i no arrisquen per l'astronauta.\nJavier Clemente o Camacho inicien aventures sempre amb el mateix format. Son exemples clars.\nDeixant clara aquesta diversificació de rols en funció del com et veuen i el com ets, seria divertit veure fins a quin punt diversos rols poden coexistir en un mateix staff tècnic. Sorprèn per exemple l'staf de Panathinaikos amb Obradovic i Itoudis, els dos clars líders astronautes i aconseguint l'èxit i altres com el del FC Barcelona amb Pascual, amb el seu staff més en segon lloc, també l'han aconseguit.\nLes preguntes obertes radicarien en què podria passar si el primer entrenador és Pastor Astrònom i el segon és pastor astronauta; o el primer és ovella astronauta, i el segon és pastor astrònom, etc.\nJa tancant aquest article, m'agradaria deixar clar que el més important, no és el càrrec que s'ocupa o el rol que et donen, sinó el com acceptes aquest rol dins la teva pròpia coherència com a persona amb els teus valors. Doncs la teva satisfacció i pau interior molt probablement vingui donada en aquest sentit.\nUs deixo aquest vídeo en to d'humor, a veure quins rols hi reconeixeu!!!\nAlegries intangibles d'un entrenador.\nA mesura que un entrenador creix en experiència, apart de les coses tangibles i òbvies com el saber estar, l'observació, els coneixements aplicats, etc.; hi ha un seguit de situacions, fets intangibles als demès, que van esdevenint en la vida de l'entrenador, que passen i et toquen fent-te partícip, en aquell moment, d'una gran felicitat interior.\nAquesta setmana llegia d'un bon amic unes línies on deia que els joves i no tan joves entrenadors han agafat, en general, la tendència a l'autoritarisme a les banquetes, veient-se autèntiques aberracions sobre nens, on l'essència del formador es posa al límit del dubte.\nMolt sovint, es tracta de la poca experiència o la limitada visió del que és l'essència d'aquest esport en la seva plenitud. Mai hem d'entendre que tot es resumeix a guanyar AVUÍ; doncs potser guanyes avui però: que passarà la setmana vinent, i l'altra, i les següents?\nQui viu NOMES pendent d'això i no d'entendre y viure el camí, és d'úlcera segura o, en el seu defecte, només viurà si porta equips sobradament millors.\nEl motiu de la meva reflexió no és altre que el d'enumerar, en base als canvis psicosocials que experimenta un entrenador durant la seva maduresa com a tal, un seguit de situacions que fan que guanyar o perdre no sigui l'únic que envolta el món del basquet de formació i que, fins i tot m'atreviria a dir, el del bàsquet de rendiment. Parlem d'un seguit de vivències que amb el temps t'omplen i generen la mateixa satisfacció que guanyar o possiblement MÉS:\n"\tLa satisfacció després d'un bon entrenament.\n"\tEl sentiment que l'equip ha estat amb tu i tu amb l'equip en comunió en un partit difícil, independentment del resultat o, fins i tot, perdent.\n"\tAquell moment en que un jugador, sense esperar-ho, t'agraeix aquelles correccions que li has fet entrenant.\n"\tSer conscient de l'interès que genera el teu equip per part d'altres entrenadors del club o, fins i tot, de fora, en saber que s'està treballant increïblement bé.\n"\tEmocionar-te quan veus la il·lusió en els ulls d'un jove entrenador que vol aprendre alguna cosa de tu, demanant-te consell.\n"\tRespirar alleugerit quan, gràcies a un ajudant o al coordinador, amb empatia i respecte, t'allarga una ma, salvant junts una situació problemàtica.\n"\tDonar-te compte que no en saps prou gràcies a algú que t'il·lumina amb una nova idea o concepte que tens ganes de provar.\n"\tSer conscient quan, en un moment de tensió negativa, de forma conscient, fas una broma que relaxa a l'equip, augmentant el rendiment positiu.\n"\tPoder explicar orgullós, quan els teus et pregunten en arribar a casa, com ha anat l'entrenament o el partit.\n"\tLa sorpresa quan el teu segon, sense saber-ho, et fa un regal pel que li has aportat, quan som nosaltres qui els hauríem d'estar agraïts pel que fan.\n"\tRecordar i compartir quan et trobes amb els vells amics entrenadors per les pistes i saps que t'enfrontes a un amic o algú de qui vas aprendre'n.\n"\tL'orgull quan acabes una temporada i en el moment del sopar final, quan veus als teus jugadors marxar, t'adones que els has fet millorar i marxen satisfets i motivats pensant en la següent temporada.\nLa llista podria ser molt llarga, doncs cada entrenador, amb el temps, va adquirint més i més moments d'aquests. Penso que aquests són els records que realment et queden i conformen les il·lusions no esportives, no tangibles, amagades, de les vivències d'un entrenador.\nHe volgut escriure sobre aquest tema arrel del que m'ha succeït aquests dies.\nImagineu que esteu entrenant un equip humil, formatiu, ja rodat a les alçades de novembre, amb un staff de primer entrenador amb 33 anys, un segon entrenador de 39 anys i delegat.\nUn equip que ja està treballant bé i, de sobte, un jove jugador junior, que juga en un altre club molt més important, et demana un "favor": Poder ajudar!!\nSóc conscient dels temps que corren, sóc conscient de les moltes activitats que pot fer un adolescent en l'actualitat, sé el poc temps del que disposa un junior de nivell que entrena 4 dies tard i té els estudis, i un munt d'extres.\nImagineu la meva sorpresa quan em demanava com a favor que l'acceptés dins el staff, encara que fos de tercer, perquè volia aprendre de nosaltres. SIMPLEMENT.\nLa meva reacció va ser dir-li: Endavant! però que, si m'ajudava, el favor era mutu.\nAvui ha vingut a la primera sessió. La seva implicació, la il·lusió, m'ha donat fe en les noves generacions d'entrenadors. No tots, per sort, comencen volent guanyar diners y partits.\nAquest intangible d'aquests dies, per mi il·lusionant, em demostra que encara hi ha joves entrenadors que busquen l'essència d'entrenar, en els que la il·lusió de base son precisament aquests intangibles.\n"El nostre destí de viatge mai és un lloc, sinó una nova forma de veure les coses"\n"El basquet no només és un tema d'estratègia tècnica i tàctica. Es fonamenta més en la intuïció, la confiança, l'honestedat i, sobretot, en el cor"\nEstiu d'essències i tobogans.\n11 d'Agost 2011\nUn any més, sota la calor d'aquests mesos, es cou en la ment dels que vivim amb, per i pel bàsquet, un somni d'estiu.\nMolts són els "campus" que s'ofereixen a jugadors i entrenadors, cursos, xerrades de savis mestres i ara, fins i tot, congressos de "coaching".\nÉs curiosa, al seu torn, la tendència d'aquest tipus de formació per a entrenadors. En un volum altíssim d'aquestes opcions anteriorment esmentades, s'ofereixen a l'entrenador armes per a la gestió de grups, per al control d'equips a nivell d'hàbits de treball i una paraula que forma, cada vegada més, part de la nostra motxilla del "bon entrenador ": el lideratge.\nLluny queden xerrades sobre atac a la 1-3-1 de "fulanito", o la gran defensa Box & 1 treballada per "menganito".\nUna tendència és "alguna cosa" que, en un buit existencial o demanda inconscient, algú omple i als altres els encanta i corren a imitar-lo.\nAixí, hi ha algú que va veure que feien falta tobogans, va començar a oferir-ne i a la gent li encanta, seguint-los.\nAra el món de l'entrenador, com he dit abans, està en una tendència i troba a faltar un tipus de formació i se li està començant a oferir.\nEn aquest món d'entrenadors, l'aspiració és liderar al grup o equip amb fermesa, coherència i credibilitat responsable. Com examinador de tendències, autodidacta com sóc, he estat sempre home de pocs "clínics" i, si no, molt selectiu. Per aquest any, tenia la ferma intenció de buscar la meva formació en aquesta tendència però: per què anar al tobogan del parc de casa si puc anar a un parc d'atraccions?\nNo ho vaig dubtar ...\nParaules com: sistema, rol fantasma, meta-habilitats, essència i altres moltes... Era el que buscava, era el que esperava omplís aquest espai de la meva formació. La vivència es va fer molt, molt curta, ja que en aquest parc d'atraccions només podia veure i pujar una vegada en l'atracció i a velocitat de nens. Com desitjaria veure el potencial en directe, a alta velocitat, a prop del perill.., amb problemes, fins i tot, per controlar-lo i controlar-me!\nDe tot això, em quedo amb una paraula que em tele-transporta a aquest parc, per poder colar-me i explorar-lo. Aquesta entrada secreta és la paraula "essència" que és el meu salconduit per seguir explorant per mi mateix, a les fosques i sense guia en aquest parc d'atraccions.\nMolta gent dirà que el tobogan del seu parc és el més genial (potser no han sortit del seu barri), altres creuran haver anat a altres parcs millors o haver pujat on altres no ho han fet, i alguns, fins i tot, no segueixen aquesta tendència i els parcs d'atraccions i els tobogans els importa un rave, important-los més la 1-3-1 de "fulanito".\nAra em veig amb la capacitat de recrear quan, en llocs inhòspits de la meva vivència com a entrenador, aquestes atraccions se m'apareguin. És genial no tenir por al que, fins i tot sense semblar-ho, simplement és adrenalina per a l'entrenador.\nAmb la meva clau ("l'essència") vaig ser un any més al meu campus preferit, aquest lloc on, en competència i col·laboració amb els altres companys entrenadors, et formes i et formen, tractes amb jugadors de molt bon nivell que et desintoxiquen, et posen a prova i on evoluciones al seu costat.\nQuina seria la meva sorpresa quan, vivint un gran privilegi, aquests xavals em van oferir, ni més ni menys que, la possibilitat de viure una d'aquelles atraccions que... ¡només una vegada proves en aquest parc espectacular!\nLa vivència va ser espectacular i tot l'equip va viure aquest estadi d'adrenalina, aquest moment, en què es veu el què és realment important en bàsquet, què és el que realment fa el salt de qualitat en un equip, multiplicant el potencial.\nUn viatge curt i intens, que recordarem amb un somriure de complicitat quan ens veiem i recordem com vàrem passar per aquesta atracció, gràcies a les essències.\nFaig menció expressa en aquest article a:\nII Congrés de Coaching aplicat a lideratge de sistemes.\nXXV Campus Elite Jove, 3r torn.\nSucre pels talents. L'individualisme es ven bé.\nAquest cap de setmana ha estat un dels més moguts en molt de temps, un d'aquells en els que, per a molts entrenadors, hi ha molt en joc: conclusió d'una temporada, mirall de filosofia a Europa, jugar contra un líder, promocionar una filosofia diferent en un torneig, jugar per un descens o jugar per ser el millor d'una lliga.\nEn aquest article m'agradaria mostrar què m'ha sorprès en dos d'aquests partits que he pogut veure.\nEn primer lloc, parlo del NIJT2010 (Nike International Junior Tournement 2010), torneig equiparable al d'Hospitalet. Al cap de 4 dies i, desprès de guanyar a equips com el Barça, el Crevena Zvezda, un combinat Xinès, l'Ulker, l'Insep i el Fmp, arribaven a la final el mític Zalguiris de Kaunas i el KK Zageb.\nEm va estranyar en els primers dies que facebook i twitter parlaven més de jugadors que de joc, fet que penso que desprestigia la feina d'un entrenador i la qualitat d'un torneig. Quan un jugador se sobreposa a la labor d'un equip, passen dues coses: o el jugador es enormement "crack" o l'equip no té un bon joc d'equip.\nDiumenge a les 10 del matí es jugava la final, al Sant Jordi; el mostrador de jugadors de nivell quedava servit. M'il·lusionava suposar l'espectacle.\nDit i fet, diumenge a les 9:50 arribo a la porta d'accés i ¿quina és la meva sorpresa? Veig que està tancat al públic (raons de seguretat) i un personatge de dos metres passats i més de 150 quilos està com posseït brandant les reixes de la porta. Més tard esbrinaria que es tracta del Sr. Saric, el pare del "millor" jugador del torneig Dario Saric. Aquest fet ja em va donar tema per pensar: Com serà el seu fill? Quina educació li haurà donat? Serà el fill diferent del pare? Més tard i durant el partit es confirmaria que es tracta d'un d'aquells pares "entrenadors" des de la banda. Tot un espectacle digne de les tardes de Telecinco!\nEntrant en matèria, el partit entre Kaunas i Zagreb va caracteritzar-se per dues visions completament diferents a nivell d'entrenadors.\nPer una banda, el Kaunas feia un joc tàctic semblant al de qualsevol preferent d'aquí, sistemes clars, més o menys orientats a certs jugadors en certes posicions, carregant moltíssim el rebot ofensiu i defensiu.\nEl Zagreb, al contrari, jugava amb el referent de Saric (interior) amb una visió de passada (que no vol dir joc) molt gran i una gran tècnica individual, pel cos de 2,05m que té. En Dario jugava tant de base, com d'aler, com de poste, en funció del seu marcador. El bloc directe va ser l'eina fonamental del seu atac, buscar Saric en continuació tancada o oberta, o sent ell qui rebia el bloc per tancar defenses i doblar.\nEs tractava, en definitiva, d'un joc improvisat (molts dirien "erròniament" creatiu) en el que en Saric decidia a cada atac què fer: si Bloc directe, si rebre'l, si jugar al poste baix, etc. Així cada atac. Em recordava al pati de l'escola quan juguen els dolents i el bo és el que mana, mentre el professor (entrenador) controla que els nens no es facin mal des d'una posició de privilegi.\nMentre el Kaunas buscava rotacions curtes perquè tothom estigues ficat, el Zagreb va jugar tot el partit amb 6 o 7 jugadors. L'error no significava banqueta per en Saric, la no-defensa no era penalitzada per a en Saric, i quan, a manca de 5 minuts per acabar el partit i amb el Zagreb amb 10 per sobre, en Saric es lesiona amb un tall al llavi i el Kaunas comença a remuntar, ràpidament, en Saric torna a pista.\nVeient el partit, vaig imaginar quin seria el futur real d'en Saric, amb un entrenador que li va donar el 150% de confiança, fins a un punt que aquesta no té valor. Un jugador entén el valor del joc quan juga, sabent que no ho podrà fer si no rendeix. Un jugador llença amb confiança quan veu que li entren (saben que altres vegades no han entrat). Un jugador entén la confiança quan defensa bé i pot seguir jugant, sabent que, si no ho fa l'entrenador amb COHERENCIA D'EQUIP, l'asseurà.\nVaig imaginar-me a en Saric, jugant en un sistema complex de 5x5, amb dobles bloquejos indirectes i opció de triangulacions de tres i 4 jugadors. Vaig imaginar-me a en Saric defensant en una estructura pactada d'equip i, sincerament, em costa de creure que ho pugui fer en un any.\nRecordo anys endarrere quan el Junior A de Manresa amb en Marc Solà i Miquel Feliu, dominaven els campionats d'Espanya Junior. Tothom els augurava un futur ACB esplèndid. Ningú va veure que el bàsquet es 5x5 i que el 2x2 amb bloc directe es més de cadets de 1r any o un recurs, no un estil de joc formatiu? Quin flac favor vàrem fer-los a en Marc i a en Miquel, incapaços d'adaptar-se en el moment del salt?\nJo mirava a en Saric i veia el mateix.\nEl Kaunas, per la seva part, els seus jugadors, amb un bàsquet més ofensiu i defensiu d'equip, treien les virtuts de cadascú en un marc de sistema global de conceptes. La pega és que potser no hi havia tant de talent... Pega!!\nPot ser que el to d'aquest escrit sigui una critica a la gestió de talents del Zagreb. Potser estem davant d'un geni d'entrenador. L'èxit futur dels seus jugadors ho dirà, però jo només vull transmetre amb aquestes línies que, per ser una final d'edat junior, el que vaig veure no només no em va agradar, sinó que no em va donar la sensació que allò ajudés als seus jugadors talentosos de cara a un futur professional.\nLa cara positiva d'aquella matinal, a part de compartir-la amb el mestre Imbroda, Bosch i Pescio, va ser veure com el jove talent cadet del 95, Mario Hezonja, exterior talentós, amb bona mà, bona visió de joc, generós i agosarat amb un bon físic, demostrava al final del partit tenir algun valor més que la resta de companys. Just en acabar la final i proclamar-se Zagreb campió del torneig, els jugadors van sortir a la pista amb molta alegria i emoció, saltant i anant directament a la xarxa de la cistella per tallar-la, desprès mantejar al seu entrenador, etc. El Kaunas esperava a la banda per donar la mà. Només un jugador del Zagreb hi va anar, en Mario. En Saric ja estava envoltat per un cúmul de periodistes ensucrant les seves paraules per saber del seu futur.\nJa a la tarda, em mirava la final de la "Final Four" i, de nou, em trobo amb una situació semblant: Un equip amb un promig ofensiu de vuitanta punts, amb un joc vistós, d'equip, treballat i ric en conceptes i un entrenador senyor, que cau davant un equip que em recordava al Llemotges; amb un joc lent, pobre en conceptes ofensius i amb la clara idea de treballar a partir de bloc directe d'un crack, en Diamantidis; els altres a esperar que es tanquin per si ens la passen per tirar. Totalment lícit, totalment fàcil d'entendre, però de nou m'esperava alguna cosa més.\nVistes les dues finals, entre present i futur, la meva intranquil·litat radica en quin futur depara a la vistositat del nostre joc. ¿Es premia la creativitat ofensiva o la defensiva? ¿Es premia la construcció ofensiva davant els problemes o la destrucció defensiva com a seguretat?\nPotser si que en Saric tindrà un futur NBA, però un lloc al Panathinaikos també!!\n"Prem aquí, per enllaçar estadísiques".\nUna societat envoltada pel futbol.\nAhir i avui són uns dies de mala llet. La sobredosi del futbol per tot arreu, arriba a tal punt que es insuportable, pels que estimem, ja no el bàsquet, sinó l'esport en general.\nS'ha jugat dos derbis político-esportius seguits, com son el Barça-Madrid, i encara en poden quedar tres!!!Deu meu...\nNo obstant, com soc simpatitzant del Barça i m'agrada l'esport i es clar que me'ls miraré, però si anem una mica més enllà veurem que és el que realment està passant i quines conseqüències se'n deriven i derivaran a curt-mig termini.\nNo us n'he adonat? Els metges tallen a Barcelona la ronda litoral, creant un col·lapse en hora punta de 3 hores i a les noticies, la repercussió equival a deu minuts d'ampliació. Fa pocs dies, el Perfumeries Avenida de bàsquet femení, es proclama campió d'Europa. Qui sabia que jugaven? els quatre que sabem que es mou pel bàsquet? a A3Tv van fer una falca als esports de vint segons; les noticies de T5, ni ho van anomenar als esports, per contra van gastar 1 minut dels esports per dir que Shakira es veuria amb Piqué a Mestalla (4 dies abans). Digueu-me que no es penós!!!\nAhir a la tarda (dimecres 20 d'abril), la programació de televisió hauria de ser denunciable per més de 10 col·lectius. En primer lloc, hem d'entendre que els nens no tenen classe i corren per casa avorrits amb els avis, doncs els pares molts treballen; i les ofertes televisives eren:\nT5 no cal comentar la programació de "marujeo" de nivell cultural baixíssim on qui mes crida i mes paraulotes fa servir millor!!! (T5...Descartada)\nA3 Una mica de lo mateix, sense paraulotes, i amb una mica de sort a les 18h ja començaven concursos una mica intel·ligents. (A3...Regular)\nTv3 Una programació especial de tarda, centrada en el "avant-avant-avant-pre-pre-vestidor-pre-pre-pre-game". Total, futbol des de les 15h fins a les 0h de la matinada en que va acabar el show. (Tv3...sobredosi futbol)\nJo entenc que agradi, però senyors de les noticies; senyors de la programació, senyors politics...perquè droguem al poble, perquè estigui entretingut i calli de les desgracies de la societat? Perquè ens centrem en un únic esport, quan altres cada vegada mes estan passant penúries, perquè mediàticament es creu que no tiben?\nCom entrenador de bàsquet, em veig amb l'obligació de manifestar la meva denúncia al mal tracte social que rep el bàsquet i altres esports, envers el futbol. Quants nens ens vindran d'aquí a dues setmanes, quan acabi la sobredosi de futbol dient aquelles "mítiques" paraules de: "Jo l'any que bé, faré futbol!!", i als entrenadors no ens queda mes remei que aplicar-nos hi al màxim per demostrar que el nostre esport es igual de divertit, igual de competitiu, però que malauradament la societat majoritària porta la bena als ulls.\nFa uns mesos vaig estar a EEUU, tots sabem, que en moltes coses potser son estranys, però en d'altres n'hauríem d'aprendre i molt!!\nPer posar un exemple que fos convincent als politics i els mitjans de divulgació.\nQuan en un país, una empresa o idea empresària ha funcionat, generalment han aparegut clons d'aquestes empreses, que feien el mateix producte, el mercat s'obria, l'economia pujava i tots hi guanyaven. Allà a EEUU, això ho van veure en l'esport i van decidir potenciar el màxim d'esports que generessin beneficis a les cadenes de Tv que en tenen 1500, i als clubs esportius o Universitats, amb drets d'imatge,etc i van arribar a la conclusió que podien tenir 4 esports "REI" a l'hora,generant 4 vegades mes ingressos que tenint-ne nomes un. No entraré a valora els perques,però el model funciona a nivell econòmic.\nA nivell esportiu, no existeix competència entre esports, que lluiten per no quedar-se uns sense jugadors, en detriment de la massa social majoritària. I diré més, les seves lligues, des de les escoles de primària, i fins a la universitat, el curs escolar es divideix en tres grans "trimestres" i en cadascun d'ells, es fa un conjunt d'esports amb la seva lliga nacional pertinent.\nTenim doncs que a la tardor poden fer Futbol americà (un dels reis) i altres esports; a l'hivern, poden fer bàsquet (un dels reis) i altres esports; a la primavera, poden fer beisbol (un altre esport rei) i altres esports... D'aquesta manera un nen des dels 8 anys i fins als 25 que acaba la universitat, pot jugar cada temporada de forma federada tres esports. Creieu que aquest model crea competència entre esports? Creieu que aquest model potencia mes esports que un, i per igual? I el mes important, la practica esportiva polivalent genera unes condicions coordinatives millors que un únic esport. Per posar un exemple Michael Jordan va ser professional de futbol i de basquet,aquí seria impossible... hauria fet futbol en un 50%\nAquí a Espanya,amb uns models de lligues obsolets, amb una crisi brutal a nivell d'espònsors dels grans clubs ACB, amb la competència aferrissada del futbol catalogat com a "rei", y amb els mitjans de comunicació avalats pels politics que ja els hi va bé que la gent es distregui, s'esbravi i s'empatxi de futbol; el futur del bàsquet i dels altres esports es molt negre.\nHi ha un exemple molt bo en la filmografia recent, "Gladiator", hi ha un moment de la pel·lícula que "Còmodo" (el malvat Cèsar, després d'haver matat al seu pare, Marc Aureli), vol sufocar un revolta social, degut a la gana i la misèria que apretava a l'imperi Roma, i se li acut una brillant idea: organitzar uns jocs esportius i espectacles de gladiadors de 150 dies. La frase del Senat (a l'oposició) va ser: "No es tan tonto com semblava!!".\nSuposo que ara veieu clara la similitud 2000 anys després oi? qui te el domini del que calla i entreté a les masses? Els politics.\nTinc l'esperança, i amb això acabo, que algun dia coincideixin el fill d'un president de la Generalitat, la filla d'un rei, i els fills dels directors de la Tv, plorant davant del seus pares dient que els agrada el basquet, i que estan farts d'empatxar-se de futbol a noticies, xerrades, col·loquis, carrer, diaris, etc de moment ens haurem de conformar amb les rampoines.


Pot el suïcidi ser poètic? | Oriol Osan\nPot el suïcidi ser poètic?\n“Jo no volia néixer”, diu la protagonista d’Uluburun, després de prendre’s un pot de pastilles. Afirma que, en cas de fer-ho, hagués preferit ser una guineu, un riu o l’ombra d’un arbre. Aquesta obra, escrita i dirigida per Aleix Duarri, explora el drama del suïcidi des de diferents òptiques. La més agosarada: la poesia. A l’Àtic del Tantarantana fins al 7 d’abril.\n‘Uluburun’, de la companyia Tres Marias Racoon al Tantarantana. Foto: Aleix Duarri\nArrenca la funció a ritme de pas doble. I això que els protagonistes (Jaume Forés, Oriol Escalé, Júlia Santacana i Anna Vendrell) no només van descalços sinó que vesteixen de no se sap ben bé què. A primer cop d’ull, sembla que siguin mestres sensei, samurais pacifistes armats amb fumigadors (periòdicament, es van ruixant), o professors de taitxí, d’acord amb els moviments que despleguen a càmera lenta davant del públic. Aquesta amalgama, a priori sorprenent, es revela captivadora. Si a això se li suma salts en el temps, salts en l’espai, salts temàtics i salts en els personatges, l’obra esdevé desconcertant com el seu títol, Uluburun, que no era altre que un vaixell mercant de l’edat de bronze (això és, 3.000 a.C.!) que es va enfonsar davant de la costa turca.\nEscrita i dirigida per Aleix Duarri, la sorpresa no acaba aquí, perquè la proposta arrenca amb una temàtica que no és ni fàcil ni engrescadora: el suïcidi. Una noia (Vendrell) vol llevar-se la vida. El motiu? No volia néixer. El mètode? Empassant-se un tub de pastilles. L’altaveu? Una carta de comiat adreçada als pares i a la germana. La seva decisió esquitxa qui l’envolta: el seu xicot (Escalé), els infermers que la salven (Forés i Santacana) i la seva família. Els quatre actors, però, interpretaran, durant l’hora i escaig de la funció, altres personatges.\nA partir d’aquest inici, l’autor aborda la darrera crisi econòmica (amb l’encertat exemple de Grècia, un dels millors moments de l’espectacle) i de com ha quedat el món després d’aquesta sotragada. Filosofia, aforismes, història, dissertacions sobre la vida… Potser el vaixell Uluburun és una al·legoria del naufragi de la societat on vivim. Però com dèiem, tot plegat casa millor del que es pot imaginar, i la peça desprèn un magnetisme no exempt de caos i de certes irregularitats. Un dels punts a favor és el recital a quatre veus dels protagonistes –que també ens fan de narradors-, que adquireix una musicalitat solemne gràcies al ritme i a la seva excel·lent dicció, sobretot la dels dos nois; i l’espai escènic, firmat per Ona Grau, amb una suggeridora catifa d’encenalls de suro.\nCuriosa i estranya proposta de la companyia Tres Marías Raccoon, en què, malgrat tots aquests elements, ofereixen una peça que llisca contra les forces naturals. Ens quedem amb una frase de la protagonista: “el meu cor és una bombolla de sabó”. Algú pot negar que això no és pura poesia?\nAleix Duarri Anna Vendrell Jaume Forés Júlia Santacana Oriol Escalé Tantarantana Tres Marías Raccoon Uluburun


Clàssics a la romana.: EL DIVORCI A L'ANTIGA ROMA\nPensava que el divorci era una cosa bastant nova ja que abans es tractava a la dona com un bé material. Bona l'entrada!\n13 de febrer de 2012 a les 19:25\nbueno jo pensava que el divorciera una novatat de ara al nostra mont pero segons aqui es veu com durant molt de temps es podian divorsia\n22 de febrer de 2012 a les 13:10\nMolt interessant saber que fa molt anys es podia divorciar, jo pensava que abans les dones mai es volien divorciar perquè eren les que feien les feines de casa les que cuidaven als nens, i respectaven molt al seu home, ha estat molt bé saber coses i cultures de abans!\n22 de febrer de 2012 a les 13:23\nCrec que ja va haver-hi alguna entrada del divorci, però a qui ho he entes millor perquè explica molt bé el tipus de classes de divorci. No entenia la paraula repudi però ja ho he buscat pel diccionari i ja ho entes tot el text. No sabia que es podia fer divorci però molt bé en haver trobat aquesta informació.\n22 de febrer de 2012 a les 13:27\nOstres, jo pensava que el divorci, abans no es podia divorciar de la teva parella(marit o dona), però està molt bé que tinguin el dret de divorciar-se, perquè jo crec que si tenen problemes entre ells o si saben que no estan bé junts, és millor divorciar-se! Molt bona l'entrada! :D\n28 de febrer de 2012 a les 12:26\nHem pensava que a l'antiga Roma no tenies dret a divorciar-te, és a dir hem pensava que si et casaves havia de ser per sempre. De les raons vàlides que has donat per poder divorciar-se la més injusta hem sembla la primera, ja que l'home es podia casar inmediatament en canvi la dona havia d'esperar 10 mesos, però mirat-ho des de una altre perspectiva en aquella època l'home era més que la dona.\n28 de febrer de 2012 a les 13:16\nOstres si cada vegada que alguna parella es volia divorciar tenia que donar una raó de pes davant d'un tribunal de 7 testimonis ´s una brutalitat! Sincerament penso que si la parella ja no s'entenen el divorci ha de ser més fàcil de dur-se a terme sense donar una de les anteriors raons!!!\n1 de març de 2012 a les 14:09\nPensava que tot això era més nou, però l'Artur té raó si has de justificar en el moment que t'has de separar... es una mica exagerat ja que alomillor es una situació difícil...\n5 de març de 2012 a les 12:12\nJo sabia que existia el divorci de fa temps, perquè a socials, en ho van explicar.\nMolt interessant, jo ja m`ho imaginava que existia el divorci perque les dones patien molt en aquesta epoca dels romans, jo crec que a canvi de que no podien votar els hi feien una mica d'importancia.\n5 de març de 2012 a les 19:01\nRealment com a gairebé tothom li ha sorprés l'entrada, ja que pensavem que antigament no existia el divorci i era un element actual. Tot i que es fes davant un tribunal pensava que era pecat fer això a l'antiga roma, no m'ho hagués imaginat mai de la vida.\nMolt bona entrada Nadia, felicitats :)\n6 de març de 2012 a les 13:13


I, de cap a cap de dia, les activitats de la llar... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nI, de cap a cap de dia, les activitats de la llar...\nAutor:Moll i Camps, Antoni\nObra:Inventari de minyonia (p. 48-49)\nIndret:Casa de Josep Maria Quadrado\nI, de cap a cap de dia, les activitats de la llar i del taller es desenvolupaven al llarg d'un eix vertical: tot pujant i baixant escales. Tot era esforç ascensional. La minyona pujava al terrat a estendre la roba rentada a una pica del soterrani. A una estança veïna del mateix soterrani treballaven les màquines. Els impressors de casa portaven els fulls, impresos de fresc, a una cambra arran de golfes. El cove caramull i les grans piles de paper seguien la mateixa ruta.\nHi havia un soterrani que s'estenia sota els porxos del carrer i rebia una llum escassa per dues claraboies de vidre espès i tèrbol, per on passaven els transeünts. Aquell soterrani era ple d'ombres mòbils, com la caverna de Plató, ple de trepig i pampallugues. Hi havia dues piques, una carbonera i un gran amuntegament de caixons d'embalatge. L'estança contigua era la més fosca. D'un pou a un racó, els impressors pouaven a cops de bomba, quan era hora de plegar, en un intent infructuós de netejar-se les mans, empastifades de tinta. Una escala de pedra, de graons humits i escantellats, venia del vestíbul. En el tercer soterrani, el més alt de sostre, que rebia per una vidriera la llum grisa d'un patiet, trepidaven les màquines.\nEls soterranis tenien racons i amagatalls, enfonys on s'atapeïa la tenebra i la basarda. Hi havia una cova, on a cops de massa s'enllestien els motlles. Aquesta cova comunicava amb el pati per dos espiralls cilíndrics, iguals que els d'un vaixell, per on el nen, del pati estant, feia ressonar sovint, cavernosa, la pròpia veu. No gaire lluny del pou, un forat, tapiat a mitges, era, segons deien, l'entrada d'una mina. Però de tots els soterranis, res no impressionava tant el nen com l'escala de fusta: una escala empinada i sense arrambador, que comunicava el departament de caixes amb el de màquines.


Elisabet Casanovas torna a casa amb Kassandra | Ràdio Sabadell\nElisabet Casanovas torna a casa amb Kassandra\nElisabet Casanovas torna a casa amb Kassandra | Cedida\n31.05.2019 15:36 Helena Molist\nTot i ser una comèdia, l'obra Kassandra (escrita per Sergio Blanco i dirigida per Sergi Belbel) parla d'una dona transsexual que ha hagut de refugiar-se a Occident fugint de la guerra i també de la violència.\nL'obra, que compta amb una interpretació magnífica d'Elisabet Casanvoas, es va estrenar a finals del 2018 a Barcelona, on va arrasar tant de públic com també per part de la crítica. Avui a les 9 de la nit, els sabadellencs tenen l'ocasió de deleitar-se amb la Kassandra a l'Estruch, en una funció que compta amb col·loqui posterior amb els artistes.\nLa sabadellenca Elisabet Casanovas és l'única actriu d'aquesta obra, un monòleg de 105 minuts amb un anglès "macarrònic". La mateixa actriu assegura, en una entrevista al programa Al Matí, que per preparar-se per aquest personatge va haver de "desaprendre" l'idioma. Tot i això, Casanvoas considera que la mescla entre l'anglès i el castellà de Kassandra "és un encert del director per connectar més amb el públic".\nUns espectadors que tenen un paper protagonista en aquesta obra. Kassandra pràcticament no compta amb escenari. Tal com defineix Casanovas, a Kassandra "no existeix la quarta paret," és a dir, es trenca la relació clàssica espectador vs. artistes i aquí el públic és un personatge més de l'obra. L'actriu assegura que està aprenent molt d'aquesta relació, ja que "cada públic és diferent". Sobre el to de l'obra, Casanovas considera que a través de l'humor amb què Kassandra es defensa, "la intenció a vegades fa més mal una cosa explicada des del riure que no la tragèdia".\nKassandra arriba avui a les nou de la nit a l'Estruch.\nEscolta l'entrevista completa al següent enllaç:


Productes - Matcha Magic\nCasa Produkte Pàgina 1 de 2\n6 BEGUDES ENERGÈTIQUES MATCHA 16 opinions 13.44 €\n6 BEGUDES ENERGÈTIQUES MATCHA\nPreu amb IVA inclòs i dipòsit de 6 x 25ct més despeses d’enviament Descobriu la primera beguda energètica Matcha orgànica del món! Beguda energètica orgànica a base de te matcha Sabor refrescant de te verd amb una nota afruitat de mango-cítrics La nostra beguda energètica vegana matcha orgànica és la primera ...\nmolt 6 llaunes (0,80 € / 100 ml)\n6 BEGUDES SUPERFOOD MATCHA 11 opinions 13.44 €\n6 BEGUDES SUPERFOOD MATCHA\nPreu amb IVA inclòs i dipòsit de 6 x 25ct més despeses d'enviament. Descobriu el nostre producte més destacat amb poc contingut de sucre amb el matcha addicional. Beguda orgànica Matcha Superfood Redueix el sucre i la beguda superfood tonificant amb una porció extra de matcha La nostra beguda superalimentària vegana matcha orgànica ...\nTAPS HOJICHA (compatible amb Nespresso®) 4 opinions 4.99 €\nTAPS HOJICHA (compatible amb Nespresso®)\nPreu IVA inclòs més despeses d'enviament Demaneu ara el nostre te ecològic japonès aromàtic i torrat! Hojicha Caps: te verd torrat de la millor qualitat orgànica. Te verd orgànic torrat en càpsules de te compostes i compatibles amb nespresso. Les nostres tapes Hojicha són càpsules de te compatibles amb Nespresso, ...\nSOSTENIDOR DE MATCHA BROOM 6 opinions 6.90 €\nPreu amb IVA més despeses d'enviament Garantit una vida útil particularment llarga de la vostra escombra de bambú Matcha. Suport d'escombres Matcha per a una llarga vida útil de la vostra escombra de bambú A causa de l'emmagatzematge acurat, l'escombra de bambú conserva la seva forma corba, que és necessària per espumar el te Matcha. Del...\nColor Blau Negre Grün\nTAPS MATCHA (compatible amb Nespresso®) 25 opinions 5.99 €\nTAPS MATCHA (compatible amb Nespresso®)\nPreu IVA inclòs més despeses d'enviament Ordeneu ara i prepareu el Matcha en qüestió de segons! Taps Matcha reciclables per a la vostra màquina Nespresso® Deliciós Matcha amb la millor escuma de color verd maragda amb només prémer un botó. Matcha no s’ha preparat mai tan de pressa! Amb només prémer un botó ...\nMATCHA GOURMET 25 opinions ab 12.90 €\nMATCHA HORIZONT 8 opinions ab 34.90 €\nMATCHA LATTE 23 opinions ab 17.90 €\nEl preu inclou l’IVA més l’enviament Demaneu ara un paquet de 3, estalvieu un 5% i obteniu enviament gratuït (DE & AUT). Matcha latte en pols fet amb matcha orgànic i sucre orgànic de flor de coco La nostra barreja de matcha latte orgànica vegana fa que la preparació d’un matcha latte sigui un joc infantil. El nostre ...\nmolt Llauna de 200 g (8,95 € / 100 g) Llauna de 3 x 200 g (8,50 € / 100 g)\nMATCHA LLET MÉS 12.90 €\nMATCHA LLET MÉS\nPreu IVA inclòs més despeses d'enviament L'alternativa elèctrica al batedor de bambú Matcha La nostra escumadora Matcha és l'alternativa elèctrica al batedor de bambú clàssic i un producte de la marca Severin. Amb ell no només es pot preparar te matcha, és especialment útil ...\nAGULLES DE MATCHA 2 opinions Venut\nMATCHA SAMURAI 35 opinions ab 16.90 €\nCONJUNT DE MATCHA - GOURMET 8 opinions Venut\nPreu amb IVA inclòs més despeses d’enviament Estalvieu ara més d’un 20% en comparació amb el preu unitari dels productes. el bol Matcha Nagano en un ...\nCONJUNT DE MATCHA - SAMURAI 11 opinions 49.90 €\nCONJUNT DE MATCHA - SUPERFOOD 34 opinions Venut\nMATCHA TENNO 39 opinions ab 24.90 €\n1 2 Pròxim "


6 noves tendències en el customer experience - moneder\n6 noves tendències en el customer experience\n21 Feb 6 noves tendències en el customer experience\nPosted at 09:00h in E-commerce\tby\t@Moneder\nL’experiència de l’usuari cada vegada és més important en les estratègies de les empreses , per això us volem mostrar les tendències més rellevants per aquest any en el customer experience.\nEl customer experience té com a objectiu oferir el millor producte i aconseguir que la compra sigui inoblidable i recordable. L’experiència inclou accions, com la percepció que té el client sobre els productes, els serveis de l’empresa i la marca a nivell global, per sobretot, que l’experiència d’usuari sigui única des de la primera acció fins a l’última interacció amb la marca.\nEl customer first va guanyant força dins les estratègies de les empreses, ja que aquestes estratègies es relacionen amb l’objectiu de satisfer les necessitats i desitjos dels clients, gestionar les emocions i mantenir una relació llarga i durable, a més de fer sentir el client part de l’empresa. Per dur a terme aquesta estratègia cal tenir un coneixement profund de l’equip de l’empresa, dels clients i de les accions que volem dur a terme.\nXat bots i Intel·ligència artificial\nCada vegada és més important aconseguir una experiència d’usuari òptima i una atenció al client 24/7 en tots els canals. És per això, que les aplicacions d’intel·ligència artificial ja són una realitat. Aplicacions com els xats bots, els portals de veu i els sistemes d’autoservei permeten als usuaris realitzar consultes simples i solucions ràpides, sense intermediaris.\nOmnicanalitat, una estratègia imprescindible\nEl consumidor interactua en gairebé tots els canals, siguin directes o indirectes. Un exemple clar és que el client comença la seva experiència d’usuari en un e-commerce o xarxes socials i acabar comprant el producte en una botiga física. És per això que cada dia és més important apostar per l’omnicanalitat, un mitjà per arribar al client des del canal online i offline, de forma coordinada i oferint les mateixes experiències d’usuari en tots els canals.\nEls usuaris volen experiències ràpides i molt personalitzades, a més de connectar amb les marques d’una forma més personal. Per tant, per part de les empreses és important oferir ofertes/promocions personalitzades segons el públic al qual es dirigeixen o fer arribar missatges/newsletters amb el nom de la persona, entre altres opcions per fer sentir el client part de l’empresa.\nEl Journey Analytics o “viatge del client” serveix a les empreses per saber d’on provenen els clients i la seva demanda, a més d’analitzar les seves intencions. Per tant, ens permet perfeccionar els canals i oferir una millor experiència d’usuari.\nEmployee experience, és una altra tendència que també s’està fent important en el customer experience, ja que cada cop es valora més la implicació de les persones que formen part de l’empresa abans que els clients. Això no significa que es deixin de banda la implicació en satisfer les necessitats dels clients, sinó que, quan obtenim una bona experiència amb els treballadors de l’empresa podem oferir un millor servei i experiència als nostres clients i usuaris.\ncustomer experience, empreses, estratègia màrqueting, experiència usuari


Palestina. La primavera als seus ulls - Revista L'Altra Mirada\nLa tragèdia de Gaza es revelarà cada vegada amb més claredat amb el pas del temps\nPer a què no floreixi la primavera en llurs mirades. Israel se n’encarregarà d’això. El govern d’Israel amb Netanyahu de líder, ens recordes que farà tot el possible i allò més cruel per a què no floreixi en els ulls dels palestins, i seguirà amb el seu empenyorament de buidar les mirades dels palestins fins a la inanició. Segueix empenyorat en buidar les terres de Palestina d’àrabs... el somni sionista de netejar el somiat Gran Israel de palestins.\nÉs sense dubte, la continuació de la Naqbah de 1948., la catàstrofe palestina es perllonga ja més de seixanta anys. És una Naqbah que es perllonga ja massa en el temps. I fins que no es reconegui que l’Estat d’Israel , l’Estat sionista, la fràgil etnocràcia que no democràcia, és un Estat construït sobre les cendres dels cossos dels palestins de la Naqbah de 1948, i en endavant, per crear un fictici Estat purament jueu. Fins que no es reconegui l’arrel del problema, el sionisme, no hi haurà pau possible. Així el govern d’Israel continuarà la Naqbah , la neteja ètnica sistemàtica, continuarà amb elseu terrorisme d’Estat. I sempre necessitarà acontentar la dreta més radical, al sionisme i els seus sequaços racistes. I la Naqbah continua, no cessa.\nI avui les bombes d’Israel maten palestins des de terra, aire, i ara des del mar mediterrani. Aquesta mar que Israel prohibeix ésser navegada pels pescadors de Gaza, I cauen a Gaza, la major presó a l’aire lliure d’éssers humans del món, són bombes que serveixen a Netanyahu per fer l’ullet a la dreta israeliana, als sionistes racistes bel•ligerants que deshumanitzen als àrabs i els veuen únicament com a un obstacle per al seu somni del Gran Israel. Lluita per aconseguir l’absència total de palestins. Perquè per a ell i els seus partidaris, quants menys palestins, més Israel, més territori, més possibilitats d’acariciar el somni sionista de l’Eretz Israel. Bombes per acontentar els seus còmplices i aliats dretans, i aconseguir tot el poder en les eleccions del proper 22 de gener.\nI tot això ho pagaran els palestins, els seus infants, la seva gent. Els funerals, les llàgrimes, la por , la ràbia, la consternació es succeeixen a mesura que van caient les bombes israelites. Els nins són assassinats sense pietat. Aquests infants, eren terroristes perillosos? Eren terroristes en potència? Per a Netanyahu sens dubte és així. Per als sionistes,qualsevol àrab és un terrorista en potència.\nAquesta visió orientalista del palestí, no neix del no res. Com ens recordava Edward W.Said és un ésser obsessionat amb tot allò que ell suposa que és seguretat. I està obsessionat amb matar la major quantitat de palestins, i establir la major quantitat d’assentaments i colònies a les terres de Palestina, sobretot a Cisjordània i Jerusalem-est, on ja hi viuen més de mig milió de colons jueus. Amb la intenció de materialitzar el somni sionista de judaïtzar tota Palestina.\nNo cal recordar que per a Netanyahu els palestins són éssers inclinats inevitablement cap a la violència, en quant àrabs, per tant, per a ell i els sionistes són terroristes en potència., Netanyahu escrigué sobre terrorisme des d’un punt de vista orientalista i propagandista a la seva obra Terrorism: how the west can win quan era ambaixador de les Nacions Unides, i era un dels dirigents del Jonathan Institute sobre terrorisme. En aquesta obra defensava que els àrabs eren proclius al terrorisme pel simple fet d’ésser àrabs.\nUn suposat centre d’estudis i anàlisis sobre terrorisme, un grup d’”experts” en terrorisme que es dedicava a fer propaganda i propagar la idea i els clixés necessaris per a què qualsevol israelià veiés un terrorista en els ulls dels palestins. Aquestes idees s’incrustaven en les mentalitats dels israelians,. Així Netanyahu “el soldat ideològic” com l’anomenava Said, es féu tan expert en terrorisme que avui lidera una campanya de terrorisme d’Estat en estat pur. Per a Netanyahu el fet que Israel existeixi passa per anihilar la major quantitat possible de palestins. El Netanyahu racista.\nSaid recordava com Netanyahu era un ambaixador a les Nacions Unides que no podia suportar estar en una mateixa habitació amb un àrab . I evitava , de totes totes, coincidir amb algun àrab en una mateixa sala. I fins i tot el 1988 va coincidir amb el filòsof palestí en el mateix vol cap a Europa, i quan se n’adonà que en Said estava al seient contigu al seu, demanà que el canviessin tot d’una de lloc. El seu funcionari de les Nacions Unides que es trobava en el mateix vol li va mussitar a Said: “crec que l’ambaixador li té por, senyor Said”... Un exemple de la palestinofòbia que té i oreja la persona del primer ministre d’Israel de 2012, aquest racista governa l’estat etnocràtic que no democràtic d’Israel.\nAvui la situació és diferent, d’aquell cru desembre del 2008 a Gaza, quan Israel anihilà a més de 1.400 palestins, entre ells més de 400 infants. I darrera de les xifres, el trauma, les llàgrimes, la impotència, la por per a sempre. L’odi. El cansament. El fet d’implorar no-res amb la mirada. Avui, no és com ahir, però la neteja ètnica continua, encara que els ressorts de la zona són diferents. La primavera àrab ha reconfigurat Orient Mitjà. Ja no hi és en Mubarak al capdavant d’Egipte, que fou un còmplice de la matança del 2008 i còmplice d’Israel. Avui és Mohamed Morsi el president d’Egipte i és el líder dels Germans Musulmans. I Hamàs és fill polític d’aquest partit islamista que naixé els anys vint del segle passat. Morsi vol liderar la causa palestina, i va enviar al seu primer ministre Hisham Kandil a Gaza aquest cap de setmana, per a mostrar el seu suport al govern d’Ismael Haniya de Gaza, que governa des del 2007, després de guanyar les eleccions palestines de gener del 2006 i després de la ruptura de les seves relacions amb Al Fatha i Mahmoud Abbas que “governa” Cisjordània.\nPer tant la situació des de la primavera del 2011 ha canviat. ¿S’atrevirà Netanyahu a portar a terme una acció de genocidi brutal com la del desembre de 2008? sigui com sigui, la Naqbah no ha acabat, el patiment de Palestina no cessa des de fa més de seixanta anys ja. On està la comunitat internacional? Obama, el del somni, el de l’esperança, el del premi (insultant) Nobel de la Pau, continua donant suport moralment i econòmicament a Israel, i es rendeix als peus del sionisme, i del lobby sionista nord-americà.\nAvui l’hospital de Shifa, a Gaza, no dóna per a més, les tovalloles fan de benes, tot escasseja, excepte els ferits que no aturen d’arribar i augmenten sense aturar. El dissabte eren ja més de dos-cents ferits, d’aquests 62 eren infants.\nAl carrer qui s’atreveix a mirar el cel, no hi ha estrelles fugaces ni estels acariciant el cel i els somriures dels infants, sinó que només hi ha lloc per a la necessitat d’arrecerar-se o de comptar les bombes i els morts, o somriures esquarterats dels infants per la crueltat del govern racista i sionista.\nLa Naqbah no acabà mai, la neteja ètnica no cessa, I la nostra indiferència serà còmplice de la massacre, del desnonament de Gaza, del patiment palestí. Si no reaccionam ja serem còmplices del fet que als ulls dels infants palestins no floreixi la primavera.\nQue el silenci s’esqueixi per la llum de la poesia de Mahmoud Darwish\nLa terra se’ns estreny...\nLa terra s’estreny per a nosaltres\n_Ens apila en el darrer passatge i ens despullem dels nostres membres per passar\n_La terra ens dessuca. Ah si fóssim blat per morir i renàixer!\n_Ah si fos la nostra mare per compadir-se de nosaltres!\n_Ah si fóssim imatges de roques que el nostre somni portés com a miralls!\n_Hem vist els semblants d’aquells que matarà el darrer de nosaltres en la darrera defensa de l’ànima.\n_Hem plorat els aniversaris dels nostres fills. I hem vist les cares d’aquells que llançaran els nostres fills per les finestres d’aquest darrer espai\n_Miralls que polirà la nostra estrella\n_On anirem després de les darreres fronteres? On volaran els ocells després del darrer cel?\n_On dormiran les plantes, després del darrer aire?\n_Escriurem els nostres noms amb vapor tenyit de carmesí, tallarem la mà al caire perquè el completi la nostra carn\n_Aquí en l’últim passatge\n_Aquí o ací... la nostra sang plantarà les seves oliveres.


16-g València: Concentració en solidaritat amb el poble kurd. Contra els assassinats de l’Estat turc | CGT València\nHome / Acció Social / 16-g València: Concentració en solidaritat amb el poble kurd. Contra els assassinats de l’Estat turc\n16-g València: Concentració en solidaritat amb el poble kurd. Contra els assassinats de l’Estat turc\nA les 12h davant el Consolat turc (Passeig Russafa, 11).\nDavant la massacre que l’Estat feixista Turc està duent a terme, amb l’aquiescència i el silenci de les “democràcies occidentals”, que callen quan qui comet atemptats contra els drets humans és un amic, amb el silenci còmplice dels seus mitjans de comunicació que amaguen el que als seus amos no els convé que se sàpiga.\nFem una crida a la militància i afiliats de CGT a mobilitzar-se i acudir a les mobilitzacions per denunciar la matança i mostrar la nostra solidaritat amb el valent poble Kurd.\nL’acte tindrà lloc dissabte 16 de gener a les 12h davant el Consolat turc a València, situat al Passeig Russafa, 11\nDiversos col·lectius valencians recolzen la convocatòria de la concentració que, sota el lema “En solidaritat amb el poble kurd i contra la repressió de l’Estat turc” posarà de manifest el suport solidari al poble kurd davant els atacs armats que està patint des de fa anys, tant per part de l’ISIS com de l’exèrcit i la policia turcs. La concentració, serà així mateix un recolzament “a l’experiència kurda de construcció d’una societat basada en comunitats autogestionàries, lliures i federalistes”.\nD’aquesta forma, en un comunicat que es farà arribar al Consolat turc a València, col·lectius i persones posaran de manifest la “solidaritat amb les persones que pateixen la violència i el dolor”, fent-la extensiva “a les víctimes de l’atemptat d’aquesta mateixa setmana a Istanbul i a les seues famílies”, ja que, continua la missiva, “En cap cas pot justificar-se l’assassinat d’éssers humans absolutament innocents i aliens als conflictes armats que es pateixen a Orient Mitjà i dels quals tampoc pot ocultar-se una bona part de responsabilitat dels Estats occidentals, per les seues polítiques de control i explotació dels recursos econòmics, interessos geoestratègics i suport al comerç d’armes”.\nAixí mateix, denuncien “la brutalitat d’aquesta guerra llançada contra el poble kurd de les zones alliberades” i també “la repressió sistemàtica del govern presidit per Erdogan contra la població kurda que viu en zones turques, a la qual s’està sotmetent a tot tipus d’agressions: detencions, tortures, execucions i altres violacions dels Drets Humans.” Campanyes militars contra la població civil que ja han ocasionat, recorden, “el desplaçament forçós de més de 200.000 persones des de 1990”.\nA més de fer extensiva la condemna “a les mesures repressives del govern de Turquia contra moviments socials, mitjans i professionals de la comunicació, sindicalistes de base i altres col·lectius de la ciutadania turca que s’oposen a les polítiques repressives governamentals”, el manifest assenyala que aquesta massacre per part de l’Estat turc “l’està duent a terme amb l’aquiescència i el silenci de les “democràcies occidentals”, que callen quan qui comet atemptats contra els drets humans és un govern o grup armat amic”.\nFinalment, destaquen el silenci de mitjans de comunicació i apunten a la Unió Europea que “amb el seu silenci és còmplice de la repressió a Turquia” ajudada per “la doble moral dels governs europeus, que condemnen la vulneració dels Drets Humans en funció de l’afinitat política amb els estats o milícies que la cometen. En el cas de Turquia els atenuants que emmudeixen a la classe política de la UE són la seua pertinença a l’OTAN i el paper que se li ha assignat al govern d’Ankara com a frontera amb el món musulmà i mur de contenció dels milions de refugiats que fugen de les guerres, les persecucions o la pobresa extrema provocades pel xoc entre la diferents formes d’aplicar el control i l’explotació dels pobles”.\nAmb l’acte del dissabte, emmarcat en una campanya internacional a la qual s’han sumat Madrid i Barcelona, s’exigirà públicament al govern de Turquia “el cessament de qualsevol hostilitat contra la població kurda i contra els activistes socials, periodistes i grups dissidents turcs”. I respecte a les autoritats europees, se’ls demana “un major esforç per actuar com a observadors i garants dels drets i llibertats en tots els països en conflicte”.


Corona I - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nObra:Camins i llocs (p. 119-121)\nIndret:Santa Agnès de Corona\nLa vénda de Corona, el seu pla i la seva costa són llocs que conserven, encara, l'atmosfera de l'Eivissa tradicional, a pesar que a cap casa no manquin els avenços tecnològics: l'automòbil, l'electricitat, el televisor i el telèfon. També la mecanització s'ha introduït en el conreu de la terra. Existeix a l'inici del pla, vora la carretera que baixa de les Marrades, un petit edifici escolar, d'una sola planta. S'han construït algunes cases noves, a vegades al lloc on ja n'hi havia una de més antiga. La dispersió dels habitatges continua igual. Sols al llogaret que fa de poble hi ha quatre cases a l'entorn de l'església parroquial, dos bars i una botiga. No es veu per enlloc cap aglomeració barroera. De fet, el paisatge és el mateix de sempre. La costa, despoblada, és més verge que mai.\nLa volta sencera al pla de Corona no l'he feta mai. Avui, malgrat que no sigui la millor època, la faré. El dia és assolellat i plàcid. Deixo el cotxe davant del bar Cosmi, tancat per vacances. L'altre bar, la Palmera, també és tancat. És mig matí i no se sent ni una ànima. Al tancó d'una casa el gat reposa dalt d'una estora de canyetes. Començo a caminar, com si tornés cap a Sant Rafel, pel tram recte de la carretera fins al bar cas Ferrer. Allí puja a les Marrades o tomba cap a les Rotes. Faré la volta al pla, circumdant-lo en el sentit de les agulles del rellotge.\nA l'alçada des ulls el paisatge és grisenc, té un deixant si és no és trist. Els ametllers esfullats i sense flors provoquen aquesta impressió. Si un mira cap als guarets, prop o més lluny, la cosa canvia. Quin goig que fan aquestes llepades rogenques de terra regirada i aplanada, gelosa guardiana de la sement! O les clapes verdoses, més verdes encara davall les figueres somortes, esquitxades de multitud de floretes grogues. No sé si és que aquesta nit passada ha plogut o la rosada ha caigut copiosa, però hi ha bandes xopes que el sol fa brillar segons com.\nEls sons i els silencis del camp no necessiten cap batuta que els indiqui el compàs. Amb ritme natural tot hi és successiu, alternat o coincident. La belarolla dels anyells saltant prop de les seves mares en una feixa recol·lecta. La remoreta apagada per la distància d'un tractor. El cant joiós del pit-roig, discret, quasi camuflat en una branca d'ametller.\nL'ocell que més ronda es la titina. Saltironeja eixerida pel camí o bé per les feixes acabades de sembrar. Quina figura més fina i elegant té la cullereta, que ve a passar, confiada, l'hivern a les nostres latituds. Em recorda certes estampes de l'estètica taoista. Les veig seguint el pagès que aplana la terra, abans solcada per l'arada, tirat per dues mules. Una imatge certament intemporal, difícil de veure, però no impossible. Malgrat la mecanització, al rústec camperol li agrada el treball de les bèsties.\n— Ei! On anau tan de pressa?\nUna veu escanyada s'arria puig avall cap al ramat que fa dringar en la seva corredissa rioleres esquelles.\nD'unes altres cases, més endavant, surt al camí una dona de mitjana edat empaitant cap al prat d'herba unes cabres amb cabrits que no paren de botar, fent gracioses acrobàcies. D'ací ve que de saltar segons com se'n digui fer cabrioles... La dona va dient, melosa: Bisa, bisela, bisoia..., unes expressions que no escoltava des de la meva infància.


La transmissió del coneixement, vital per a la medicina del futur\nAl Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus generem, transformem i transmetem coneixement en tots els àmbits de les ciències de la salut. Des de l’Hospital Universitari, els centres de recerca i els serveis especialitzats volem formar els futurs professionals de la salut. Mitjançant diversos programes, des del nivell universitari, passant per la residència i formació especialitzada, alhora que apostant per la formació continuada dels professionals. Tenim 550 residents propis, 150 residents externs al mes i 170 estades formatives d’especialistes nacionals i estrangers.\nEspecialitza’t a Vall d’Hebron!\nDescobreix per què la residència en un hospital de referència internacional és la millor opció per a la teva formació especialitzada.\nAula Vall d’Hebron i activitats docents\nPromovem una política de formació dirigida a potenciar el desenvolupament de l´organització i de les persones que la integren. Per això, produïm un gran nombre de cursos, jornades i tallers.\nEstades d'especialistes d'hospitals de l'Estat espanyol\nEstades adreçades a especialistes de l’Estat espanyol o estrangers que estan treballant a centres sanitaris espanyols. Tenen una finalitat exclusiva de formació i reciclatge professional.\nRebem professionals de 28 nacionalitats que duen a terme períodes de formació addicional de fins a sis mesos integrats als equips assistencials de més de 40 especialitats.\nImpartim docència en els estudis de Llicenciatura i Grau de Medicina, Grau de Ciències Biomèdiques i Grau d’Infermeria. Tot això ho duem a terme a la Facultat de Medicina de la Universitat Autònoma de Barcelona.\nAl Campus impulsem diversos màsters i postgraus. Entre ells, s’hi troba el Màster de Recerca Biomèdica, que s'imparteix al Vall d'Hebron Institut de Recerca.\nEls professionals del Campus tenen a l’abast un ampli programa de cursos, seminaris i conferències, especialitzades, amb ponents d’excel·lència, per adquirir o renovar els seus coneixements.\nAcollim alumnes en pràctiques de Cicles Formatius de la branca professional de salut de Grau Mitjà i Grau Superior. L’estada permet aplicar l’aprenentatge teòric a la realitat assistencial.\nConeix les nostres Unitats Docents\nVall d’Hebron és un dels majors hospitals formadors de l’Estat, amb 149 places acreditades de 46 especialitats. Navega per les diferents unitats docents de Vall d’Hebron i consulta els itineraris formatius d’un dels majors hospitals formadors de l’Estat.\nIntegrat a l’Hospital Universitari Vall d’Hebron, dona servei d’una manera transversal a la institució. Forma un dels pilars de la Direcció de Docència de l’Hospital, fent formació amb la simulació com a aspecte primordial.


Jazz nostre que esteu en el cel | BonDia Diari digital d'Andorra.\nBurgués, entre Miles Davis i Ray Brown, que no són precisament mala companyia.\nDv., 23/10/2020 - 02:00\nJazz nostre que esteu en el cel\nVa ser el juliol del 1985 a la primera edició del Festival de Jazz d’Escaldes-Engordany, que era el nom exacte de l’invent. Fats Domino, que paradoxalment ha passat a la història com un dels pares fundadors del rock&roll, es va enfilar a l’escenari de la vela del Parnal amb la banda, es va asseure al piano de cua i va començar a tocar, cada vegada amb més entusiasme, fins que l’escenari va acabar cedint. Normal, d’altra banda, perquè l’home era més aviat baixet –1,65, diuen– però pesava els seus 100 quilos. Però no es va deixar impressionar –per això era un mite–, va continuar el concert de peu i Joan Burgués Martisella en va disparar la foto que immortalitza el moment i que poden contemplar asl CAEE.\nHo va fer aquella nit memorable al Parnal i també les dels vint juliols més que va durar el miracle del Festival de Jazz. No es va perdre ni un concert, assegura, va disparar milers de fotografies –calcula que més de 5.000, probablement cap a 10.000– i d’entre aquest portentós oceà n’ha seleccionat un centenar, li ha posat el títol d’Ítem Jazz i les exposa fins al 22 de novembre.\nLa llista de patums a què Burgués ha disparat és sensacional. Una cosa que costa de creure des de la perspectiva actual, i que demostra –si entre els lectors hi ha algú que ho dubti– que el Festival va catapultar Escaldes a la primera divisió del jazz universal i li va donar a la parròquia –i per extensió, al país– una projecció com probablement només havien tingut fins aleshores Radio Andorra i el Duralex. Podies no haver trepitjat mai terra andorrana, però si tenies 20 anys als 80 i als 90 i certa dèria musical, havies sentit a parlar del Festival de Jazz d’Escaldes. Al costat de Fat Domino i de Tete Montoliu, que en va ser el padrí des de la primera edició i que protagonitza un dels retrats preferits de Burgués –el pianista català, en trànsit, amb les tecles que se li reflecteixen als vidres de les ulleres–, un equip d’autèntica Champions: Ray Charles, Paquito D Rivera, Wynton Marsalis, Tito Puente, Oscar Peterson, Manhattan Transfer, Chick Corea, Al Jarreau, Maceo Parker, B. B. King, Joshua Redman, Michel Legrain, Miles Davis, Al Di Meola i anar fent.\nTot això va desfilar entre el 1985 i el 2005 per la vela del Parnal d’Escaldes. I tot això es va acabar perquè les institucions, que eren les que ho sufragaven –bàsicament, el Comú– van deixar de creure-hi. Molts diners i poca voluntat política. En queden, en fi, les fotografies de Burgués, que tenia (i té) el do de la insistència i que es va cruspir tots els concerts, tots els dies, totes les edicions, per destil·lar una cosa semblant al moment decisiu de Cartier Bresson, en versió jazzística. Ho poden comprovar en el bateria Tito Puente, ulls tancats i claquetes a punt de percudir.\nEra una llàstima que aquestes fotografies estiguessin confinades al fons d’un calaix. I és un acte de memòria històrica i de justícia artística, perquè estem parlant de l’era immediatament anterior a la irrupció del digital, amb llum més aviat justeta, sense flaix i en el reglamentari blanc i negre. Ja no se’n fan, de festivals com aquell. Mira que Andorra Turisme s’hi ha trencat les banyes, i ho tenia ben a prop. I de fotografies com aquelles, tampoc, no se’n fan, perquè difícilment tornarem a reunir mai més aquesta constel·lació d’estrelles com qui diu al costat de casa. Ara les tenen en efígie al CAEE. No s’ho perdin.\nToni Soler: “Aquí no som àngels de l’infern, sinó del cel”\nEl Festival de Jazz: una visió acadèmica


Banyoles tapa forats i millora l'aparcament gratuït de la Solana - Diari de Girona\nBanyoles tapa forats i millora l'aparcament gratuït de la Solana\nLa zona d´aparcament que s´ha arranjat a la ciutat. joan comalat\nL'aparcament gratuït de la Solana de Banyoles, situat al costat de la residència per a la gent gran i a prop del Club Natació, ha millorat les seves condicions després que l'Ajuntament hi hagi fet tapar forats i l'hagi recobert amb una capa de sauló compactat.\nL'arranjament d'aquest pàrquing es complementa amb altres actuacions per ampliar les zones d'aparcament gratuït de la capital del Pla de l'Estany, ja que a principis d'any es van crear 50 places noves a la vora del pavelló, al sector de la Draga. Més recentment, se'n van obrir 90 a la Farga. En canvi, segueix tancat l'aparcament propietat de la promoció d'habitatges de l'antic «Cisne», al front de l'Estany -informa Ràdio Banyoles.


Ocells del Barcelonès i rodalies: Dia mundial de les aus: contra la caça il·legal i cruel.\nSi voleu credibilitat en el bloc, és necessari que en la votació sobre el nom d'ocells, n'hi hagi un d'encertat. En cas contrari, només provoqueu confusió en la gent que no coneix la fauna.\nL'ocell de la fotografia és una cotxa cua-roja (Phoenicurus phoenicurus)\n30 de novembre de 2011 a les 20:43\nEntenc el seu comentari. La fotografia de la cotxa cua-roja pot induir a confusió. No obstant això, li diré que les esquestes fan referència a l'apart L'ORNITONIGMA, que s'hi troba a la pàgina que hi ha a sota de l'encapcelament del bloc, i així ho explicita el títol de cada enquesta. Com podràs veure a totes dues hi ha una opció correcta. Li facilito l'enllaç per si encara vol donar el seu vot.\n30 de novembre de 2011 a les 21:45


Consells per Publicar: les editorials | ESBOSSOS D'UNA MUSA\nConsells per Publicar: les editorials\nPosted by cybercaeiro 23 Octubre 2013\nFa unes setmanes em vaig posar en contacte amb antics professors de narrativa. Els vaig explicar que estava en la fase de correcció de la novel·la i, de passada, els vaig demanar un consell per publicar la novel·la. Estic molt content de la resposta que vaig obtenir. Em van donar ànims i una gran varietat de consell que resumiré en 3 posts. Va aconsellar-me Editorials, Agents literaris i també una opció que no havia contemplat, la dels Concursos. Avui comencem, però, amb les editorials.\nA partir del poc o molt que saben del meu projecte, els meus professors em van recomanar molt certes editorials. Algunes de clàssiques i consagrades i d’altres de petites i que aposten per autors novells. Faré un resum de les editorials recomanades. Hi ha moltes editorials a les quals m’agradaria enviar l’original però hauré de seleccionar bé:\nUn clàssic… que pertany a Random House Mondadori. Potser és picar massa alt.\nAposten per autors estrangers i catalans, ja siguin coneguts com no tan coneguts. Les històries que hi publiquen poden ser actuals o d’ambientació històrica. Crec que la història d’en Frederic i la Clara es trobaria còmode en el seu catàleg.\nDesconeixia aquesta editorial. Publiquen moltes històries locals d’autors catalans. És una opció interessant a contemplar.\nPublicar a Angle és sinònim d’èxit. Els seus llibres exploren la Catalunya d’ara i de temps enrere. Fa respecte enviar un original a una editorial de la qual has llegit tants llibres, però també pot ser un honor publicar-hi. El seu catàleg de llibres explora la Catalunya d’ara i de temps enrere.\nCrec que la història d’Esbossos d’una musa encaixa perfectament amb el catàleg de Columna (de tant en tant va bé deixar enrere la modèstia).\nAposten per propostes noves i suggeridores. La trobo una editorial interessant i que arrisca. Potser Esbossos és un xic massa clàssica pel seu catàleg.\nAquí han publicat alguns dels professors de l’Ateneu. Pot ser una bona porta on trucar.\nHan publicat Olor de Colònia. Això vol dir que estudien el material que els arriba i que no tenen por a publicar autors novells.\nPosted in: Ateneu Barcelonès, PublicacióPermalinkDeixa un comentari\n← Com organitzar una correcció\nConsell per Publicar (2): les agències literàries →