Triplet dels catalans a Primera | Futfem.cat\nBarça, Espanyol i Sant Gabriel protagonitzen una jornada rodona pel futbol català amb ple de victòries als seus compromisos de Lliga\nL'Espanyol va sumar la tercera victòria consecutiva aquest diumenge per primera vegada a la temporada. Les noies de José Antonio Montes van veure premiat el seu encert de cara a porteria amb una golejada per 5-2 davant el Collerense. El conjunt blanc-i-blau es va avançar amb un gol matiner de Lombi als 40 segons de partit. Un servei de cantonada llançat per Mendoza que la davantera del conjunt català va rematar al fons de la xarxa. El Collerense, però, va aconseguir l'empat en la primera arribada del conjunt mallorquí, gràcies al gol de Pili a la mitja hora de joc, resultat amb el qual es va arribar al descans. Una segona meitat brillant, amb arribades i efectivitat, va permetre a les de Montes decantar el partit del cantó blanc-i-blau. Després d'un primer intent, Paloma no va fallar la segona oportunitat per fer pujar l'1-2. La futbolista de l'Espanyol va ser una de les més actives del partit, aconseguint un doblet i assistint Lombi en el tercer gol de les catalanes. Dos minuts després del gol de la jugadora gallega, Paloma aconseguia el quart, desviant amb la punta de la bota la centrada de Pomares. El Collerense va retallar distàncies gràcies a una rematada de cap de Maitane a la sortida d'un córner, però Estella tancaria la golejada de l'Espanyol amb el cinquè i definitiu gol a dos minuts pel xiulet final. Amb aquesta victòria, el conjunt blanc-i-blau es situa a la sisena posició amb 36 punts i un marge de vuit punts respecte a l'Sporting de Huelva, el primer dels equips que queda fora de la Copa.\nEl Barça, per la seva banda, no va fallar davant el Rayo i va guanyar per 3-1 amb doblet de Mariona. Les blaugranes continuen liderant la classificació amb un marge de nou punts respecte al segon classificat, l'Atlético. Les de Xavi Llorens van sorprendre el Rayo amb una pressió alta que va tancar les madrilenyes al seu camp. Les blaugranes van anar encadenant ocasions, fins que al minut 11 de partit, Melani va obrir la llauna rematant una centrada d'Alexia. Només dos minuts més tard, Mariona feia pujar el 2-0 amb una rematada de cap amb suspens. El col·legiat va haver de consultar a l'assistent si la pilota havia traspassat completament la línia de gol abans de fer-lo pujar al marcador. Amb l'avantatge al marcador, el Barça es va relaxar i va cedir terreny al Rayo. Les madrilenyes van aconseguir retallar distàncies, a deu minuts pel descans, des del punt de penal. Ruth feia caure Marta a la sortida d'un córner i Jade, la futbolista més activa del Rayo, transformava la pena màxima. El Barça va reaccionar a la segona meitat i Mariona va aprofitar una assistència de Corredera per fer el 3-1, el segon al seu còmput particular. Les blaugranes sumen 63 punts, nou més que l'Atlético i deu més que el Valencia, que tampoc van perdonar els seus compromisos del cap de setmana. La propera jornada, les de Xavi Llorens visiten el Cerro del Espino per enfrontar-se a les madrilenyes en un partit que pot posar coll avall el títol de Lliga per al Barça.\nVictòria importantíssima també la del Sant Gabriel davant el Sevilla, rival directe en la lluita per la permanència. Les de Toni Camacho van superar amb contundència (3-0) el conjunt andalús i són penúltimes empatades a punts amb la Fundación Albacete, equip que marca la salvació. Una injecció de moral molt necessària per afrontar el tram decisiu de la temporada. Les blaves disputaran els propers quatre enfrontaments davant els últims classificats de la Lliga.


Sí, pero no exactamente - Teatre Barcelona\nTots en algun moment de la nostra vida ens hem preguntat: “I jo, d’on vinc?”. A partir d’aquesta pregunta la Sandra Rossi dirigeix la mirada cap els seus orígens. La Sandra es mou entre dos mons, entre dues llengües, entre el passat i el present, i és la mateixa perplexitat de saber-se ancorada a les dues ribes de la seva vida, el que dóna llum a aquest espectacle. Sí, però no exactamente és un espectacle farcit d’humor, de tendresa i de sinceritat on la Sandra Rossi ens mostra les seves increïbles capacitats de comunicar-se amb el públic, canta, balla i interpreta quinze personatges però sobre tot, comparteix des del cor retalls de la seva vida.\nL’art d’explicar contes és una de les tradicions orals més arrelades a la nostra cultura i l’entorn familiar. Actualment, moltes biblioteques, teatres i centres culturals s’estan dedicant a recuperar aquesta disciplina on actrius com Sandra Rossi comparteixen amb els més petits històries que, antigament, acostumaven a transmetre les nostres avies. Sí, pero no exactamente trasllada hàbilment al món dels adults aquesta figura de narradora per relatar un viatge iniciàtic des de la infància fins l’actualitat, de Buenos Aires a Barcelona. Rossi realitza una tasca excel·lent a l’hora de captar l’atenció del públic amb les seves anècdotes, reflexions i records. A més, demostra ser una cronista excepcional del que significa marxar del teu país i adaptar-te’n a un altre. La radiografia de la societat catalana vista sota el seu particular prisma d’ironia i tendresa és la millor part de l’espectacle. En canvi, la primera part, plena de referents argentins resulta més difícil d’apreciar pel públic d’aquí, tot i que també conté grans moments com el seu primer amor, la descripció de la seva família o la paròdia del personatge televisiu anomenat “el Caballero Rojo”. Més profund del que aparenta, en resum, no només commou i diverteix, també és una defensa (potser involuntària) del valor del monòleg teatral que, darrerament, ha quedat una mica relegat darrera de gèneres més populars.\nEncara us agrada que us expliquin contes?\nLa contacontes Sandra Rossi és una argentino-catalana que es mou entre dos mons i dues llengües, us sona això? Utilitza el bilingüisme d’una manera sàvia i així ens explica la seva vida, començant enrere, molt enrere, pels besavis napolitans, sicilians i calabresos però, especialment, pels catalans emigrats a Argentina. I repassa la seva infantesa, l’escola, els amors i les amistats... És una mestra administrant el registre i el tempo; sap quan toca fer riure i quan toca emocionar, quan s’hi ha d’afanyar i quan s’ha d’entretenir i a més és molt expressiva tota ella, amb la cara, amb el cos i amb la veu. Si quan éreu petits us embadalíeu escoltant contes, i ara de grans encara us en hi caben uns quants més, aneu a veure-la i escoltar-la. És un bon consell.


Novedades 60 días (56)\nEn papel (6739)\nTodas las temática Novela contemporánea Narrativa anglosajona (460) Narrativa de Asia y áfrica (59) Narrativa en catalán (4890) Narrativa en euskera (143) Narrativa en gallego (5) Narrativa española (464) Narrativa extranjera (1774) Narrativa francesa (172) Narrativa germánica (93) Narrativa hispanoamericana (30) Narrativa italiana (95) Narrativa rusa (13) Otras narrativas europeas (109) Recomendaciones de la comunidad\nPara regalar (127) Para disfrutar (100) Para aprender (226) Imprescindibles (114) Condición\n2ª Mano (1194)\nCatalán (7613) Valoraciones\n(439) (390) (215) (53) (31) Precios\nEbooks gratis (27) Menos de 5€ (182) De 5€ a 10€ (2018) De 10€ a 15€ (2173) De 15€ a 40€ (3134) Más de 40€ (79) Ordenar por\nMai no deixaré de cercar el meu arxiplag de sinceritat...Vols formar-ne part?Mai no ens mentirem... Escoltam bé, aix implica alguna cosa més que ser sincer... En aquest món hi ha molta gent falsa... Les mentides tenvolten, i saber que hi ha un arxiplag de persones que sempre et diran la veritat és molt valuós... Vull que fo rmis part del meu arxiplag de sinceritat...El fet de saber que pots confiar en laltra persona, que mai no et mentir, que sempre et dir la veritat quan hi demanis, no té preu... Et fa sentir fort, molt poderós...I és que la veritat mou mons... La veritat et fa feliç... Crec que la veritat és lúnica cosa que importa... ...\nGuardado por: idlectores:1254708|230533|1874578#total:3#titulo:Lo tienen en su biblioteca3 personas\n«El brindis que acabava de proposar la Júlia era «el tradicional de la nit de Sant Joan» i la Júlia es va emocionar estúpidament veient com els costums esdevenen tradicions i com s'hereten igual que s'hereten els llibres i les cases.» L'estiu que comença recull els 50 anys de vida de la Júlia Reig... ...\n"El futur de les persones no està escrit, sinó que s'inventa dia a dia. Però l'arrelament a la terra, a la família, als primers mestres, als amics primigenis, als cops que dóna la vida des de ben jove, no s'oblida mai. Són trets definitius en el caràcter i la trajectòria de tothom". 19,90 €\nPlans de futurés una novel·la sobre l'esperança. Recrea lliurement el peculiar entorn familiar del matemàtic figuerenc Ferran Sunyer, tetraplègic i autodidacte, que va assolir projecció internacional malgrat les seves limitacions físiques i els entrebancs de la universitat franquista. En aquesta hist&og rave;ria de família destaquen les dues cosines, Maria i Àngels Carbona, que li van dedicar la vida, i el pare absent, que va fugir de casa de manera inexplicable. Les dificultats i desgràcies que pateixen les famílies Sunyer i Carbona contrasten amb l'actitud positiva i vital del matemàtic tetraplègic i les dues cosines. L'acció transcorre entre la casa familiar a Sarrià i la casa d'estiueig empordanesa a Vilajoan. També hi ha incursions a Niça, Figueres i Cadaqués, on Salvador Dalí va fer un retrat de Maria Carbona que els acompanyarà la resta de les seves vides i que tindrà un paper en el desenllaç final de la novel·la. Discurs d'agraïment de Mârius Serra pel Premi Sant JordiReportatge informatiu de TV3 sobre la figura de Ferran SunyerInformació de Tramuntava TV de l'exposició sobre Ferran Sunyer a Figueres ...\nGuardado por: idlectores:2424493|551949#total:2#titulo:Lo tienen en su biblioteca2 personas\nDesprés de No t'amago res i Reflectida en tu, les lectores esperen saber com segueix la intensa, emocionant i apassionada història entre l'Eva i en Gideon. 17,90 €\nEL SOMRIURE DE L&@39;ANGELICA (EBOOK)\nLedat no impedeix a en Montalbano reviure els goigs de ladolescncia: la inadaptació emotiva, els trasbalsos del cor, la lascívia; i per descomptat els enamoraments sobtats amb esclats dira i gelosia. Se sap de memria aquells versos que diuen ...el savi no és sinó un jove / a qui reca haver-se fet gran. Afortunadament en una matria tan relliscosa, el comissari té ben a prop linspector Fazio. En canvi, qui no les té totes és la promesa Lívia, que sospita que en Montalbano ha estat enlluernat per la bellesa de la jove Angelica.Entretant, un personatge misteriós confon el comissari amb un reguitzell de furts organitzats geomtricament i de manera astuta. No falten estocades variades i passos en fals, amb morts i ferits. La situació és embolicada i té moments aspres. I per acabar-ho dadobar, en el furor de la investigació irromp la bella Angelica. Tots els ulls se la miren... ...\nAmb els ulls d'una nena que descobreix el món. Temps d'innocència és una història real plena d'emocions, un recorregut íntim i nostàlgic, trenat per records diníantesa, que conforma el retrat panoràmic d'una família de la burgesia catalana mallorquina i del seu entorn durant la postguerra. 20,00 €\nAnar de part i no voler parir. Excitar-se en un enterrament. Escriure un conte sobre la guerra civil amb una dona nua roncant sobre teu. Perdre el cap estenent la roba. No acabar mai més la llista de la compra. Els disset contes d'aquest llibre plantegen situacions quotidianes, irreals, còmiques, emotives, amb un to que va de la ironia mordaç a la revelació íntima. Tina Vallès és una narradora dotada d'una gran perspicàcia en l'observació, que detecta l'imprevist quotidià i capta l'emoció secreta, que acompanya el lector parlant-li amb una senzillesa que sedueix. El parèntesi més llarg és un llibre de contes i també un llibre de pauses, d'escapades agraïdes, de moments de treva que acaben generant un canvi. ...\nUna histria tempestuosa, divertida i commovedora sobre els enamoraments inadequats, els amors insatisfets i una acceptació decidida i valenta de les nostres diferncies sexuals. 22,50 €\nFins ben entrat el segle XIX, el tràfic d'esclaus entre la costa africana i Amèrica era una activitat corrent i lucrativa que alguns prohoms catalans haurien volgut esborrar de la memòria per sempre més. El mar dels traïdors és una magnífica novel·la d'aventures que neix d'aquest episodi tèr bol de la nostra història. El protagonista és un metge novell i idealista que l'any 1864 fa el seu bateig marítim a bord del vaixell Verge de Montserrat. El que havia de ser un viatge comercial amb ivori, eben i espècies esdevindrà un malson quan, en arribar a Sierra Leone, el jove metge descobreix els centenars d'africans que han de ser venuts il·legalment a Cuba i a Puerto Rico. La novel·la, que retrata les passions humanes més fortes, té el nervi moral dels grans relats marítims de Stevenson, Conrad i Melville. Punyent en el conflicte i àgil en l'acció, El mar dels traïdors és, al capdavall, un cant a la igualtat entre els homes.Veure vídeo. ...\nCada nou llibre d'Alice Munro és un esdeveniment i una sorpresa. En aquest que acaba de publicar, l'escriptora adverteix: "Les quatre peces finals d'aquest llibre no són ben bé contes. Formen una unitat a part, autobiogràfica, en el fons, per bé que no sempre del tot fidel als fets. Em penso que són les primeres i le s darreres paraules -i les més íntimes- que he de dir sobre la meva vida". I les altres peces? Les altres avancen de dret cap al misteri contingut en el més petit fragment de qualsevol vida. Cap als corrents irracionals que determinen les accions dels personatges més sensats. Cap a la perplexitat -i l'excitació- que significa formar part de la vida: tot això, Alice Munro ho diu com si fossin "les primeres i les darreres paraules" -les que sospesa, amb tot el seu talent i des d'una maduresa prodigiosa, una de les escriptores gegants de la nostra època. ...\nEls gossos és sense cap mena de dubte un dels textos eròtics i pornogràfics més radicals de la literatura contemporània. Dos homes i una dona. Dos gossos i un amo. Una manera catàrtica d?expressar la síndrome d?abstinència que produeix l?amant quan ja no hi és. O una manera impúdica de fer una anàlisi irònica dels petits drames personals. Aquí, si el plaer topa repetidament contra el dolor és per mirar de sortir-nereforçat. Tal com va assenyalar la crítica al seu moment, Hervé Guibert assoleix amb aquest relat una forma inigualable de paroxisme mitjançant un tractament oníric i cast de l?obscè, i és amb una sobrietat quirúrgica que descriu l?explosió del sentiment catastròfic i insensat que transfigura els actors d?aquesta història feliç. La violència infernal que provoca tota forma de gelosia troba una imatge perfecta en el gravat de Miquel Barceló que il·lustra la coberta d?aquest llibre: dos gossos barallant-se per un mateix tros de carn. I és que Hervé Guibert i Miquel Barceló van compartir una amistat única i diverses complicitats. Per això, res millor que uns gravats de gossos de Barceló per acompanyar la traducció d?Arnau Pons. ...\n"Germans! -va anunciar de manera solemne Frigola, visiblement desencaixat-. Us haig de comunicar una notícia que no hauria volgut mai haver-vos-la de referir, i menys en aquests termes. Tots sabeu que avui esperava la visita de l’abat de Breda, el pare Bernat de Josa. -Va fer una pausa per agafar aire abans d’ac abar la frase, però tots els gestos eren premonitoris. Va empassar saliva-. L’han trobat... mort, a prop del monestir...".És la primera d’un seguit de morts violentes a les quals s’haurà d’enfrontar l’últim abat de Sant Benet de Bages, Pere Frigola. Una conxorxa orquestrada pel rei de Castella i la Congregación de la Observancia de Valladolid amenaça de posar en perill els monestirs catalans, que s’uneixen per resistir l’embat imperialista. ...\n"La propaganda ultraliberal ens fa creure que és impossible resistir-se al dictat dels mercats. Aquí aviat ningú no cuidarà els pobres, els vells, els estrangers. De moment no esclata cap revolta perquè hi ha el futbol, el Reial Madrid, el Barça; però quan això ja no serveixi per compensar la frustració i la misèria, la gent explotarà, deia".En una Barcelona convulsa, en plena crisi econòmica i amb el teló de fons de les manifestacions del 15-M, un jove marroquí busca el seu lloc en aquest món."Enard ha sabut captar l'esperit d'una època. Carrer Robadors mereix ocupar un lloc privilegiat perquè fa comprendre la situació dels immigrants d'una manera impecable. Hi ha alguna cosa bellíssima en aquest llibre". Els llibreters de Livre-Sterling, París "El que ens captiva de Carrer Robadors és la llengua, l'eloqüència, el sentit de la narració i les referències constants a la literatura i la poesia. Enard és un narrador extraordinari". Le Figaro" Carrer Robadors és un conte que explica el món d'avui amb un pessimisme negre de tinta, però també amb l'entusiasme d'una nova generació que vol lluitar. Una novel·la escrita en calent que gela la sang". Les Echos ...\nLa placidesa habitual de la ciutat sueca d'Ystad es veu trencada quan tres homes apareixen salvatge-ment assassinats. Les víctimes feien una vida assossegada i tranquil·la, dedicades a l'ornitologia, el cultiu d'orquídies i la poesia, la qual cosa fa encara més incomprensible el gairebé insuportable sadisme de qu han estat objecte. Durant la investigació del cas, l'inspector de policia Kurt Wallander descobreix que s'ha d'enfrontar amb un adversari de la seva talla: implacable, sanguinari i intel·ligent. ...\nDesprés del terratrèmol és un dels primers reculls de contes de Murakami, que gira al voltant de l'impacte del terratrèmol de Kobe en les vides d'uns personatges humans i colpidors. 17,00 €\nEn Ferran m'ha deixat. Ha vingut, ha dit que feia temps que s'havia tornat a veure amb la seva ex i que avui ha passat per davant d'una botiga de núvies i ho ha tingut clar quan s'ha imaginat la cara de la núvia i ha vist que era la Gemma i no jo. 18,50 €\n12 d'abril del 1097. Al petit castell de Dornoch arriba un home alt i prim, un poc encorbat i amb el nas aixafat i deforme. És Macbeth, fill de Macbeth, rei d'Esccia. Va a trobar-se amb Fleance, fill de Banquo, amb qui l'uneix una histria de crims i sang. Han passat quaranta anys des que el rei Macbeth va morir decapitat co m a venjança d'un dels crims que havia ordit per aconseguir regnar. Qu pretenen ara dos vells, a la seixantena, quan a penes se sostenen dempeus? Es tracta d'un duel sense dagues, de regles incertes i orígens llunyans, de paraules i records, de profecies i revenges, per d'un duel ferotge al cap i a la fi. A partir d'aquesta trobada, hi té lloc tota una nit d'esdeveniments, secrets i confessions, just abans d'una batalla decisiva. ...\nMostrando 1 a 30 de 7613 resultadosPág. 1 de 25412345siguiente


El Museu Würth se suma un any més a la celebració del Dia Internacional dels Museus - Bonart\nEl Museu Würth se suma un any més a la celebració del Dia Internacional dels Museus\nbonart agoncillo - 20/05/19\nEl Museu Würth La Rioja, avinguda Cameros 86-89 d'Agoncillo, se suma un any més a la celebració del Dia Internacional dels Museus. El dissabte 18 de maig de 2019 es reivindicarà el paper futur dels museus amb tres trobades entre creadors de diferents disciplines.\nDes de 1977, el Consell Internacional de Museus (ICOM), òrgan dependent de la UNESCO, impulsa cada 18 de maig el Dia Internacional dels Museus amb l'objectiu de reforçar els museus com a focus culturals, de reflexió i de cohesió social. Per a això, cada any, la institució crea un lema que proposa una reflexió perquè tots els museus del món puguin sumar-se a aquest esdeveniment.\nEl lema proposat aquest any és Els museus com a eixos culturals: el futur de la tradició. El paper dels Museus a la societat està canviant; s'han convertit en eixos culturals que funcionen com plataformes on la creativitat es combina amb el coneixement i on els visitants poden co-crear, compartir i interactuar. La cultura contemporània es nodreix de la cultura popular tradicional i l'actualitza, la resignifica i la dignifica.\nPer això, per aprofundir en aquest aspecte de la creació contemporània el museu ha dissenyat una jornada de trobada amb diferents creadors de diferents punts d'Espanya que aposten per l'actualització de les tradicions tèxtils, per la recuperació de les nostres arrels en les seves formes de fer i per una intenció de contemporaneïtat en el seu resultat final.\nA partir de les 18: 00h, a l'atri principal del museu, es duran a terme tres converses que estaran moderats per la directora de l'Escola Superior de Disseny de la Rioja (ESDIR), Mònica Yoldi.\nEn primer lloc, Saba d'Or (llenceria exclusiva) i Ananda Pascual (moda ètica) ens parlaran sobre diferents tècniques de tintatge natural i estampació tradicionals aplicades a moda contemporània.\nIloema (artesania tèxtil) i Teixeix l'aranya (intervencions tèxtils sobre mobiliari urbà) presentaran els seus projectes en què la implicació d'artesanes i l'ús de tècniques tradicionals de teixit tèxtil forma part fonamental dels punts de partida del seu treball.\nPer concloure, Sixto Bezares (últim sastre a La Rioja) i Lasastre (sastreria femenina) conversaran sobre la llarga tradició de la sastreria, base de les seves marques, i de com adaptar al femení un ofici dirigit al públic masculí.\nA la imatge, Museo Würth La Rioja, Justo Rodriguez, 2018.\nDia Internacional dels Museus Museu Würth La Rioja\nSALA GASCONS GUANYA EL CONCURS DE PINTURA DE LLAMBILLES\nEL MUSEU SUBIRACHS SERÀ UNA REALITAT EL MAIG DEL 2017


L’home i els seus límits. La capacitat de causar dolor – LA RESISTÈNCIA\nHome / Projects / L’home i els seus límits. La capacitat de causar dolor\nDuelo a garrotazos, de Francisco de Goya (1819).\nDes dels principis de la humanitat fins els nostres dies si hi ha un límit que el Sapiens s’ha entestat a depassar ha estat el de la pràctica de la crueltat. Hi ha crueltat extrema en la història, en les religions, en l’art, en la política, en la convivència, en determinades pràctiques sexuals o en les lleis. Cada vegada que veig el quadre de Goya Duelo a garrotazos tinc calfreds per la crueltat que hi reflecteix. I no cal parlar del martirologi cristià, un recull de pornografia per satisfer el sàdic més exigent. És obvi que en el mon no hi ha prou paper per a fer un recull de tots els fets cruels de la història de la humanitat.\nPerò, els dogmes han estat sempre els impulsors de les pitjors salvatjades i la llista, també, seria inacabable. Una d’aquestes barbaritats van ser les condicions de vida dels penals de la Guaiana francesa entre l’any 1852 —quan fou inaugurada per Napoleó III en part per buidar les presons franceses, sobresaturades després de l’abolició de la pena de galeres l’any 1748, i en part per enviar-hi els seus enemics polítics, els republicans que s’oposaven a la seva coronació com a emperador—, i l’any 1946, que va ser clausurat i els presoners repatriats.\nEn la meva adolescència a Campdevànol, l’any 1969 no hi havia cap casa on no hi hagués almenys un llibre, Papillon, en el qual un suposat ex reclús fugat, Henri Charriere, va obtenir un èxit de vendes notable tot explicant les condicions de vida del penal de l’Illa del Diable i la seva fuga. El fet que el llibre fos a totes les cases era perquè la Caixa de Girona, l’única entitat bancària del poble, el regalava a tots els clients, és a dir, a tothom. L’any 1973 el director Franklin S, Shaffner va fer una pel·lícula sobre la novel·la. Aquest director sol passar desapercebut, potser pel seu nom impronunciable, i és el responsable de pel·lícules tan interessants com El senyor de la guerra o la primera versió d’El planeta dels simis.\nTràiler oficial de Papillon (1978), amb Dustin Hoffman i Steve McQueen.\nLa realitat, com sempre, supera la ficció i la crueltat com van ser tractats els presoners confinats va ser extrema i es practicava, ni més ni menys, que en nom de la justícia. A banda de les històries si fa no fa novel·lades, en van deixar constància els testimonis del cèlebre capità de l’exèrcit francès, Alfred Dreyfus, que hi va ser entre 1895 i 1899, o el de Renè Belbenoit, autor de La guillotina freda, que fins i tot va ser censurat pel govern francès per criticar el duríssim règim de les illes de la costa de la Guaiana.\nEn els gairebé cent anys que va funcionar «l’Illa del diable» —una de les tres illes que formen l’arxipèlag de la Salvació— hi van passar 80.000 presoners. Els condemnats baixaven encadenats dels vaixells procedents de França a una illa de 14 hectàrees d’on només se’n podia fugir a través de l’Atlàntic, ple de taurons, o travessant una selva perillosa i inhòspita en la qual es diu que hi vivia una tribu violenta que encara practicava el canibalisme. El clima tropical, els mosquits, les malalties i els maltractaments van fer que fossin pocs els qui en va poder tornar. Abandonats en un cul de món, havien de picar pedra, dormir poc en qualsevol racó, menjar el mínim i rebre càstigs i maltractaments continus per part dels seus carcellers. No calia ser un assassí en sèrie per anar a parar en aquell infern. Qualsevol jutge podia condemnar al confinament a l’illa a un petit delinqüent, a un assassí o a un contrincant polític. Entre la guillotina i l’Illa del Diable no se sabia què podia ser pitjor. Qualsevol infracció del draconià reglament penitenciari mereixia ser enviat a la cel·la de càstig on es tancava el reu a les fosques i amb fang fins als genolls. Pocs en sobrevivien. El penal va funcionar fins l’any 1946, quan va ser clausurat per suposades raons humanitàries.\nLa badia de Guantánamo és un indret de l’illa de Cuba a la província de Guantánamo, controlat pels Estats Units. Des de la dècada dels anys setanta del segle passat, la base de Guantánamo, a Cuba, havia servit com a camp de detenció. Inicialment s’utilitzava per allotjar-hi refugiats cubans i haitians interceptats en alta mar. Aquest ús, però, va ser declarat anticonstitucional el juny de 1993, motiu pel qual els refugiats foren alliberats.\nEl centre de detenció de Guántanamo l’any 2022. Foto: Shane T. McCoy, US Navy.\nActualment es pot fer un paral·lelisme semblant al de la Guaiana amb la presó d’alta seguretat de Guantánamo, que funciona des de l’any 2002 per a sospitosos de terrorisme. Hi ha tancada gent de molts països, alguns de molt llunyans, on no tenen dret a defensa ni a l’habeas corpus. Tots hem vist com son tractats pels carcellers i pels militars que hi ha a la base penal nord-americana. Hi ha gent que encara ni tan sols sap perquè hi és, i la cosa continua cap a pitjor. Rere aquest actualíssim exemple de crueltat hi ha religió, territori i economia en forma de dogmes.


Estate24 Apartment - Rūdolfa street Riga Letònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRudolfa Iela 1, Suburbis de l'Est, Riga, Letònia, LV-1012 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Riga, Estate24 Apartment - Rūdolfa street és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Estate24 Apartment - Rūdolfa street, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Estate24 Apartment - Rūdolfa street és una selecció idònia per a la vostra estada a Riga.


7 propostes culturals per arrancar l’any amb optimisme\nElena Altés i Ariadna Roca\nFont: Festival Mil·lenni.\nFont: Federació Catalana dels Tres Tombs\nGastronomia, música, teatre i art per començar el 2021 gaudint amb els cinc sentits.\nComencem l’any 2021 amb l’esperança de poder tornar a gaudir de la família i els amics i d’anar a totes aquelles festes majors i actes cultura popular que la pandèmia de coronavirus ens ha robat durant el 2020.\nLa tornada a la normalitat serà un procés llarg, però, per agafar forces, aquest mes de gener arriba carregat de propostes culturals de tota mena, que s’han adaptat a les actuals restriccions Covid.\nObra de teatre: ‘Boira a les orelles’ (Barcelona, del 8 de gener al 7 de febrer)\nAquells qui vulguin anar al teatre estan d’enhorabona. La companyia Els Pirates Teatre estrena aquest mes de gener ‘Boira a les orelles’, una creació que parla sobre la vida d’un noi que és sord i els problemes que se li presenten a causa dels prejudicis de la societat i el desconeixement sobre de les diversitats funcionals. Aquest espectacle el podreu veure a la sala El Maldà.\nFestival Internacional de Teatre Mundial (La Bisbal de l’Empordà, del 9 gener al 6 de febrer)\nEl Teatre Mundial de la Bisbal de l’Empordà, acull el primer cicle de concerts hivernal del Festival Internacional de Teatre Mundial (fITM), que comptarà amb música per a tots els gustos. El fITM oferirà cada dissabte actuacions d’artistes de l’escena musical independent com Maria Jaume, Jaume Arnella i Carles Belda, La Ludwig Band, Capa Negra i Medusa Box.\nFesta dels Tres Tombs (Diversos municipis de Catalunya, a partir del 10 de gener)\nLa tradicional festa dels Tres Tombs es tornarà a celebrar aquest 2021 als diferents municipis de Catalunya, però es farà en format reduït, per poder respectar les mesures de seguretat per la Covid-19. A partir del 10 de gener, cada diumenge -i alguns dissabtes- els cavalls, carros i altres animals de tir es passejaran pels voltants de les esglésies o ermites dedicades a Sant Antoni Abat, el protector dels animals.\nLa Garoinada de Palafrugell (Palafrugell, del 15 de gener al 28 de març)\nTorna, un any més, un dels esdeveniments gastronòmics més populars i antics de la comarca de Girona: La Garoinada. Des de mitjans de gener fins a finals de març, els amants de la garoina, popularment coneguda com a eriçó de mar, podran degustar-la als restaurants i hotels de Palafrugell, Calella i Llafranc. El menú d’enguany consisteix en un entrant de garoines, un plat principal de ‘Catxoflino’ (o bé un plat alternatiu) i unes postres de cítrics.\nObra de teatre: ‘Monroe - Lamarr’ (Tàrrega, 16 gener)\nAl Teatre Ateneu, de Tàrrega, podreu veure la Laura Conejero i la Elisabeth Casanovas interpretant una trobada entre les actrius Hedy Lamarr i Marilyn Monroe. Aquesta obra, basada en fets històrics, relata la confrontació entre dues dones molt afectades per la pressió de la celebritat, la submissió de la dona als anys seixanta i el pas del temps.\n22 Festival Mil·lenni (Barcelona, a partir del 28 de gener)\nLa 22ª edició del Fetival Mil·lenni arranca el 28 de gener a la Sala BARTS amb el concert de _Juno, un grup de música format per la María Zahara Gordillo Campos i el Martí Perarnau IV. Demarco Flamenco, Fangoria, Pastora Soler i David Otero són alguns dels artistes que completen el cartell d’aquesta nova edició adaptada a les mesures de seguretat Covid. Recorda: la cultura és segura.\nXXXVII Recepció anual d’entitats (Reus, 28 de gener)\nCom cada any, el Centre de Lectura de Reus reunirà les entitats culturals, esportives, socials i cíviques del municipi per a crear una taula rodona on es parli de l’actualitat del teixit associatiu. Enguany, amb la pandèmia de coronavirus com a fil conductor.\nExposició: ‘Clucart 2013-2017’ (Tàrrega, fins al 31 de gener)\nEl Museu Tàrrega-Urgell fa un homenatge pòstum a la galerista i promotora cultural targarina Alba Vilamajó. L’exposició ‘Clucart 2013-2017’ és un reconeixement a la tasca que van dur a terme l’Alba i la galeria Clucart de Tàrrega i mostra les creacions de 21 artistes que van tenir algun vincle amb ella o que van passar per aquesta sala.\nimperdibles, cultura popular i tradicional, cultura, teatre, música, Tres Tombs, feminisme, diversitat funcional, Covid19\n8 llibres feministes per fer avançar el món\nLa festa dels Tonis de Taradell torna amb una edició en 'streaming'


Bloc recomanat: Carnaval de Roses | Sarrià de Ter en Xarxa, un espai de Roger Casero a Ràdio Sarrià\nBloc recomanat: Carnaval de Roses\nAvui us recomanem el web d’uns dels Carnavals més tradicionals i populars de les comarques gironines, el Carnaval de Roses!\nNom: Carnaval de Roses\nAdreça del bloc: www.carnavalderoses.com\nAutor: TIC Roses\nTemes: en aquest web hi trobareu tota la informació, programació i història del Carnaval de Roses, un dels més populars de les comarques de Girona. També hi ha informació de servei pels qui vulguin participar, o simplement assistir i veure, al Carnaval de Roses.\nPer cert, contradient la màxima del Carnaval, des del Carnaval de Roses aquest any diuen que per Carnaval NO tot s’hi val!\nThis entry was posted on 12/02/2015 by rogercaserogumbau in Actualitat, Articles, El bloc, General and tagged blocs, carnaval, carnaval de roses, noves tecnologies, ràdio sarrià, sarrià de ter en xarxa.


L'altre dia un expresident de la junta d'Extremadura va fer-nos saber que els havíem de tornar els 150000 extremenys que els vam sostreure fa quaranta anys. Sembla ser que ha rectificat, però el que està dit està dit.\nSegurament no hauríem de donar-hi més importància, però aquest argument no és original d'aquest senyor. Aquest argument l'he sentit sovint a Catalunya, moltes vegades esgrimit per gent que no són immigrants, ni fills d'immigrants. És el vell argumentari que diu que Catalunya va ser aixecada per andalusos, extremenys i murcians que van ser deportats pel franquisme cap a Catalunya per privilegiar als catalans.\nLa desgràcia dels mites històrics (i els mites obrers són boires sublimades dels mites històrics) és que distorsionen irracionalment la realitat, però quan algú parla de sostracció de persones fa quaranta anys, quan ja no hi havia deportacions ni exilis judicials és que lliga les persones a la terra, al feu, retrocedim molts segles de pensament occidental. Per això no entenem Espanya, bona part d'Espanya.\nPer sort, a banda d'algun cafre estrany, ningú jutja la catalanitat per puresa de sang ni per lligams a la terra. En el fons és català qui ho vol ser i per tant podem deixar de ser-ho en el moment que vulguem.\nAquestes cafrades (la d'en Lara la deixo per un altre dia si hi ha temps), potencialment, ens poden fer perdre el sentit de país que hem aconseguit mantenir fins ara. Sembla que els partits majoritaris del sector autodeterminista no estan disposats a caure a la trampa. Els peix bullit, per ara, tampoc. El problema, per aquesta banda, el tenim en els deterministes, grossos i petits.\nDesgraciadament, l'unionisme a Catalunya és etnicista i profundament tribal. Per això intenta arrossegar als altres, especialment als peix bullit, cap a aquest tipus de dicotomies per tal de poder acusar als altres (sempre hi ha els altres) de racistes i xenòfobs.\nConfio que tots plegats ens sabrem sostreure d'aquest tipus d'argumentacions, però tinc por que fem sortir argumentaris tronats propis de la primera "ciència" antropomorfista i de màquines binàries.


Palma Old Town Studios Budva Montenegro - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPalma Old Town Studios\nTrg Palmi 12, Budva Old Town, Budva, Montenegro, 85310 - Veure al mapa\n"Very friendly employees and perfect location Andela is going..."\nApartament Luxury (Luxury Apartment)\nMés informació sobre Palma Old Town Studios\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Budva, no busqui més enllà de Palma Old Town Studios. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Palma Old Town Studios, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de llançadora.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, cuina americana per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Palma Old Town Studios.


La Flama del Canigó tornarà a Masquefa el dia 23 de juny portada pel Club Excursionista Anoia\nPàgina principal >> Esports >> La Flama del Canigó tornarà a Masquefa el dia 23 de juny portada pel Club Exc...\nUn any més, el Club Excursionista Anoia pujarà al cim del Canigó per a regenerar el Foc de la cultura i la llengua catalana.\nEl club masquefí participarà en primera persona i com a organitzador de l’acte de la regeneració de la Flama del Canigó el proper dia 22 de juny. Seguidament aquesta Flama s’anirà repartint per a tots els indrets de parla catalana amb l’objectiu de poder encendre les fogueres de Sant Joan.\nCal recordar que el Club Excursionista Anoia forma part de l’Associació Flama del Canigó d’Igualada, entitat que assumeix la total responsabilitat d’aquesta regeneració.\nEl grup de persones que formaran part de l’expedició Flama del Canigó 2018 organitzada pel Club Excursionista Anoia, partiran de Masquefa el proper dimecres dia 22 de juny a les 8 h. del matí per reunir-se a les 11 h al Castellet de Perpinyà amb la resta de companys de l’associació igualadina. En el Castellet es guarda aquesta Flama que crema des de fa seixanta anys i que aquest dia es portada fins a dalt del cim del Canigó per a ser regenerada i tornada una vegada més al Castellet.\nLa Flama els serà lliurada per les màximes autoritats i pujada al punt més alt del massís situat a 2784 metres d’altura. Abans d’això, el Foc haurà de ser pujat a peu fins al Refugi de Cortalets i lliurat al seu guarda, perquè el vetlli durant la pujada al cim.\nA les 12 en punt de la nit la Flama del Canigó serà regenerada, renovant així l’esperit més cultural dels catalans i d’aquells que s’hi sentin units per afinitat, per cultura, llengua i sentimentalment. Una vegada renovat aquest Foc, un grup de corredors pertanyents a l’associació organitzadora, iniciarà la baixada a peu passant per la complicada xemeneia i recorrent un traçat creat ara fa cinc anys per la mateixa entitat que els durà fins als refugis de Marialles i de Els Estables per arribar finalment al coll d’Ares, on el gran gruix de la Caravana de la Flama els esperarà per iniciar corrents els relleus fins a la ciutat d’Igualada. Durant tota aquesta baixada s’anirà repartint el Foc per tots els poblets i viles del recorregut.\nBen segur que seran un parell de dies molt moguts on l’expedició Flama del Canigó 2018 organitzada pel Club Excursionista Anoia no pararà i dormirà poc, molt poc, i aportarà tot el possible perquè el desenvolupament dels actes es compleixin sobre el previst.\nEn quan a l’arribada de la Flama del Canigó a Masquefa es realitzarà a la mateixa hora com de costum. A les 18:15 hores del dia 23 de juny, dia de revetlles, l’expedició arribarà a la plaça de La Beguda Alta. Aquest any però, no es podrà comptar amb la col·laboració del Club Ciclista Masquefa i es cedirà el Foc a un grup d’atletes organitzats pel Club Excursionista Anoia perquè aquests puguin realitzar el darrer tram del recorregut exhibint-lo pels carrers de la vila. Tothom que s’hi vulgui afegir a aquest seguici corrent ho podrà fer, o bé des de la mateixa Beguda Alta a les 18:15 h, o des de la rotonda del carrer Serralet a les 18:45 h. Desprès de realitzar un recorregut pels carrers de Masquefa s’arribarà al jardinet de la Torre, indret on està enclavada la seu del Club Excursionista Anoia i on es farà l’acte d’encesa del pebeter i el lliurament del Foc a la vila de Masquefa. Tothom hi és convidat !!! També podran recollir el Foc aquells organitzadors de fogueres de Sant Joan que ho desitgin i tothom que porti un estri en condicions per a dur-lo.\nEl Club Excursionista Anoia demana que tothom estigui atent a l’arribada de la Flama del Canigó i gaudeixi amb alegria de la festa de Sant Joan, senyera de la cultura, de les tradicions i la llengua dels catalans, i convida a que la gent s’apropi al jardí de la Torre per refermar aquesta festa tant arrelada.\n08:00 h – Sortida de l’expedició Flama del Canigó 2018 de la seu del Club Excursionista Anoia (carrer Crehueta, 33)\n18:00 h – Arribada de la Flama i acte al Refugi de Cortalets (2150 mts)\nDIVENDRES, 23 DE JUNY\n18:15 h – Arribada de la Flama del Canigó a la plaça de La Beguda Alta portada pel Club Excursionista Anoia, que passarà el relleu del Foc als atletes que la portaran fins a la vila de Masquefa\nParlament i lectura del Missatge Flama 2018 per part del president del Club Excursionista Anoia i l’alcalde de la vila\nLliurament de la Flama a tothom que ho desitgi i s’apropi al pebeter amb un estri adequat


Pascal, a favor que Puigdemont presideixi el PDeCAT\nLa coordinadora general del PDeCAT, Marta Pascal, ha manifestat que li agradaria que Carles Puigdemont fos escollit president del partit en el marc de l'assemblea ordinària que el PDeCAT celebrarà del 20 al 22 de juliol.\nAixí mateix, en una entrevista a l'Ara, Pascal ha apostat, a més, perquè els exconsellers Josep Rull, Jordi Turull i Quim Forn, en presó provisional, i l'exconseller Lluís Puig, exiliat a Brussel·les, assumeixin les vicepresidències "més polítiques".\nL'actual coordinadora general defensa que cal una candidatura de "síntesi" formada per diferents sensibilitats per "reforçar" el partit. I ha considerat que el més important és arreglar les "picabaralles públiques" que s'han produït i incloure els que creuen que les coses "s'haurien d'haver fet d'una altra manera".\nLa presidència de Puigdemont\nSegons Pascal, en aquesta candidatura amplia, ella assumiria la secretaria general i David Bonvehí la secretaria d'organització. Ha explicat que s'han començat a fer els "primers contactes" per confeccionar la candidatura però que encara hi ha converses pendents i s'ha mostrat prudent.\n"El lideratge i la potència que té el president no només al nostre partit el fa una persona indispensable i li permet prendre les decisions que calgui. Creiem que pot ser una bona fórmula", ha defensat en referència a Puigdemont.\npresos polítics Pascal es reuneix amb Turull, Rull i Forn per l'assemblea del PDeCAT El Nacional\nELECCIONS MUNICIPALS El PDeCAT avala la proposta de Pascal de concórrer a les municipals com a JxCat El Nacional


My Adventure Appartements Schladming Schladming Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSiedergasse 268, Schladming Centre, Schladming, Àustria, 8970 - Veure al mapa\nMés informació sobre My Adventure Appartements Schladming\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Schladming, no busqui més enllà de My Adventure Appartements Schladming. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nMy Adventure Appartements Schladming ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, caixer automàtic a l'espai, servei de llançadora.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, estació d'Ipod, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a My Adventure Appartements Schladming.\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: Maistatt 724, 8970 Schladming. Cal que informeu el My Adventure Appartements Schladming de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 100 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


La generació de les dues crisis | FET a TARRAGONA\nLa generació de les dues crisis\n8 de juny, 2021\nUpdated: 8 de juny, 2021\nAl parc Francolí, d’esquerra a dreta: Joan Fàbregas, Mireia Plaza, Guillem Bas, Manel Torres i Clara Esteve. Foto: David Oliete.\nQuan somiaven en una primera feina digna, l’esclat de la bombolla immobiliària els va submergir en la precarietat. Els sous baixos, la inestabilitat i la incertesa ja havien marcat durant la darrera dècada les vides d’una generació que és colpejada ara per una segona gran crisi, la derivada de la pandèmia. Tenen entre 25 i 35 anys i el futur se’ls ha tornat en el darrer any encara més fosc. Són combatius, valents i estan més formats i preparats que cap altra generació, però la frustració i la desesperança marquen moltes de les seves vides.\nEl ‘FET’ convoca un grup de joves per analitzar un present i un futur ple d’incerteses\nS’estan fent grans entre feines de merda i salaris irrisoris. Precarietat, desesperança i incertesa. Als currículums hi acumulen estudis i coneixement, graus i màsters, idiomes, cursos, habilitats, mèrits i competències. Han crescut amb la promesa que l’esforç tindria recompensa, que si es formaven se’n sortirien. Però ara viuen sense fer plans, immersos en el dia a dia, desorientats enmig d’una vida boirosa que fa més d’un any els ha imposat, a més, distàncies, aïllament social i mascaretes.\nLa pandèmia enfosqueix els projectes vitals d’una generació de joves que per força s’ha acostumat a viure en crisi. Ni els preus dels pisos ni el cost de la vida s’ajusta als seus salaris. Molts viuen amb els pares i les mares. Molts altres comparteixen pis com si encara fossin estudiants. La precarietat els empeny a combinar sovint diverses feines per tenir un sou de mil euros, amb sort. Amb la nova crisi tenen dificultats per trobar feina encara que sigui precària.\nTenen entre 25 i 35 anys, i viuen entre la frustació i la desesperança\nCitem cinc joves nascuts entre 1986 i 1996 al Parc del Francolí, després de contactar-hi i fer-los una proposta que accepten amb ganes. Que s’expliquin, que dialoguin sobre una generació castigada per dues grans crisis (2008 i 2020). Una primera evidència: acumulen títols i mèrits que, en la majoria dels casos, no es corresponen amb la feina, els ingressos i la carrera professional que tenen.\nLa Clara Esteve (1995), graduada en Dret i màster en Dret Ambiental, és doctoranda a la Universitat Rovira i Virgili (URV).\nEl Joan Fàbregas (1996) té el grau d’Electromecànica, el grau superior d’Automoció i el grau mitjà en Llenguatge musical; toca la bateria, la flauta travessera i la guitarra, i forma part d’un grup de música (Mr. Jäck).\nEl Manel Torres (1992) té tres graus de formació professional (FP) en comerç, màrqueting i turisme, i ara treballa a la Sala Trono.\nEl Guillem Bas (1993), enginyer químic, és una illa enmig d’un mar de precarietat i salaris superbaixos. Treballa des de 2016 a Essity, una multinacional del paper amb planta de producció a l’Alt Camp.\nLa Mireia Plaza (1986) és tècnica en prevenció de riscos a la refineria de Repsol. Abans, però, es va menjar la crisi del 2008 en forma d’atur i la frustració de veure que l’arquitectura tècnica no li servia de gran cosa.\nAquests i altres joves són protagonistes d’aquest reportatge que forma part del dossier de la revista: 25 pàgines per abordar amb més d’una vintena de joves de Tarragona el seu present i futur.\nEl número 47 del FET el pots trobar a Llibreria La Capona, Llibreria Adserà i Quiosc El Miracle (Via Augusta, 8).\nI si te’n vols fer subscriptor/a, clica aquí: et portem la revista a casa i podràs gaudir de les activitats culturals exclusives que organitzem per la comunitat del FET.


Un tomb per casa.: de juny 2010\nENIGMES DE LA NATURA\nLa nit de Sant Joan és d’aquestes vigílies màgiques, on amb l’encesa del foc com element principal, hi conjuga la tradició i les forces ocultes de la natura, les quals guarden entre si un magnetisme que quan es transmet arriba a irradiar unes determinades sensacions, o bones vibracions. Fins i tot alleugeriments, entre les persones receptores. La història és testimoni d’aspectes incomprensibles, diguem-ne, observats com a paranormals, que ni la ciència és capaç de fonamentar el per què es produeixen. Existeix gent que creu, a voltes amb fonament de causa, amb aquestes rareses, curiositats, misteris de la natura.\nIl·lustro l’article amb aquesta imatge d’un arbre centenari, el roure del pla d’Ancosa que es troba al peu del cim del Castellar. Muntanya que està situada en les immediacions de La Llacuna, venint des de Sant Martí Sarroca. El roure va ser declarat arbre monumental per la Generalitat el 1990 i encara conserva la seva vitalitat, la d’un arbre viu. Antigament era tradició fer uns talls en el tronc, allà on es ramifica ,i s’introduïa una mena de falca de fusta, de manera que s’anava obrint poc a poc. Quan naixia un nen, i preferentment durant la nit de Sant Joan, el col·locaven en una posició de manera que l’escletxa mig l’acollís. El ritual anava acompanyat d’un conjur demanant a l’arbre que li absorbís les malalties que podia contraure i alhora li transferís el seu vigor i vitalitat. Desconec si aquesta creença, complementada amb la pràctica, va produir els efectes desitjats. Sigui com sigui, una conclusió està clara, quan els va arribar l’hora van desfilar com tothom. I és que una cosa és alleugerir les penúries, determinats desgavells i d’altre ben diferent és, encara que sembli un contrasentit, ara que parlo d’això, és voler dominar la pròpia natura o anar en contra seva. Curiosament tots els infants que envoltats per la fosca de la nit, en ple solstici d’estiu, eren acomodats en aquelles escletxes, qui sap on paren, i malgrat tantes ferides provocades al seu tronc, actualment el roure és ple de vitalitat. Per a nosaltres la vida és efímera, la natura a voltes allarga aquest termini fins a cents i mil·lennis d’anys a arbres i altres especies que té sota la seva protecció. Fins i tot amb això existeixen preferències.\nObservo que cada vegada més, la gent confia amb els minerals, s’interessa per les propietats que tenen en quant a les irradiacions que transmeten. Sembla ésser que alleugeren determinats trastorns. Així a la seva bellesa, n’hi ha que tenen la qualitat de joia en el seu més pur estat, se li uneix les seves característiques que sols els entesos les saben raonar. D’això me’n parla molt sovint una aragonesa que ha viscut molts anys a Barcelona i fa poc resideix entre nosaltres. La Maria Jesús Flores és una senyora intel·ligent que dedica bona part del seu temps a estudiar aquests minerals i quan pregona les seves propietats ho fa amb tant entusiasme i coneixement de causa que la conversa esdevé una interessant lliçó sobre aquestes pedres de variació de colors les quals, un cop extretes de la mina i polides, es converteixen en autèntiques obres d’art. Més d’una vegada els hem tingut a les mans, valorant més la seva perfecció que altra cosa. És una bona oportunitat coincidir amb gent que hi entén, per a fer-te adonar que aquell mineral és prolífer en altres aspectes que els de la seva pròpia bellesa. La Maria Jesús passeja el posat i la saviesa de la persona que viu integrada en aquest món tan complex, el qual aporta aquests sensacions, radiacions, o diguin com ho vulguin, ocultes de les quals em referia al començament i que ara comencen a despertar, o donar-se a conèixer, de manera més populosa, mitjançant les persones que són especialistes en la matèria. El seu és un altre món, tan curiós com ho pot ser el que palpem cada dia i a cada instant. A voltes sols es tracte de creure-hi una mica, ni que sigui per curiositat però, això sí, sense obsessionar-s’hi. Hi ha coses que no fan mal, com a molt ho faran a la butxaca, és clar que també s’ha de tenir enteniment.\nDeixem enrere la festivitat de Sant Joan, amb el rostoll encara flamejant de les brases de les fogueres. Perquè el foc és un altre element màgic, que amaga molts enigmes, com ho pot ser que en nits com aquestes, hi ha persones que passen descalços per sobre les brases i no es cremen. Són aquests misteris de la natura que puntualment ens fan adonar-nos que existeixen altres forces que cohabiten amb les més normals i conegudes. La nit de Sant Joan és màgica, ho ha estat des de l’antigor i nosaltres hem aprofitat aquestes bones vibracions per a festejar revetlles i encendre coets, ja no apropem als infants al roure, però recorrem a la coca per motivar els ànims festius. Sense aquests petits detalls de ben segur que seria una nit diferent, tot el que vulguin, però mancada d’una singular i dolça tradició\nQue la força, la bona sintonia de la proppassada nit ens acompanyi en el nostre camí per a poder admirar i gaudir dels detalls, les singularitats que la natura posa al nostre abast. Les conegudes i les desconegudes. En quant a aquestes amb la voluntat d’apropar-nos als seus enigmes i malgrat que mai en sabrem prou, podem assegurar que a voltes és complaent però també misteriosa, per tant hem de saber-ne trobar l’equilibri just.\n( Article publicat a l'Eco de Sitges, el dia 26 de juny del 2010 )\nPublicat per JYM a 23:24 Cap comentari:\nEls de casa teníem un hort situat just a l’entrada del anomenat barri de La Madriguera. Era una llenca de terra, llarga i no gaire ample. Eren els nostres veïns la família Cosialls que encara hi habiten i l’hort del Xatet, ell i nosaltres limitàvem amb la vinya de cal Robert.\nJust entrant hi havia un pou que a mi em seduïa, per la seva profunditat que intuïa al guaitar, ben agafat al pare, des de l’obertura i per l’aigua fresca que pouàvem amb una galleda. A la caseta hi guardaven les eines, aixades i arpis. Si el pou m’encadirava pel fet que al capdavall d’aquella profunditat hi brollava aigua, el moment d’obrir la porta de la caseta m’encuriosia per les corredisses a que es disposaven aquells petits dragons que s’amagaven entre les escletxes i per sota els estris. L’escena em produïa un calfred que em costava entrar al seu interior fins que intuïa que ja havien desaparegut o estaven ben amagats.\nAl costat mateix, una gran gerra de fang, on hi anava a desembocar una canal que desaiguava el teulat de la caseta, aigua que junt amb la del pou s’aprofitava per regar. Aquell bocí de terra era una delícia pel gaudi, tanmateix no ho era tan pel pare que la tenia que treballar la terra si volia collir faves, patates, tomates... la preparació, el reguerots per regar havien de conservar una simetria. Però això al cap i a la fi no era massa inconvenient, perquè en treia un profit: unes quantes menjades de faves i, ara en aquest temps una regular collita de préssecs, albercocs i sobretot cireres de textura i dolçor exquisida, el cirerer és el que més trobàrem a faltar quan es va vendre. Una decisió pressa pels inconvenients en quant a la dedicació que era menester, perquè el que més el neguitejava era l’herba que hi creixia a desdir i això, l’aspecte de mig abandó, amb tot l’herbam descontrolat, el feia estar neguitós, pendent de l’hort. I és que tan sols hi podia anar els diumenges i al hivern perquè tenien ball de tarda i a l’estiu cada dia ball de nit, li quedaven poques hores per dedicar-s’hi i precisament a l’època estival és quan més creix l’herba.\nAmb tot a l’hort hi passàrem estones molt bones, de grats records. Un dia varem presenciar una escena un tant surrealista. En Salvador, el Xato, pujat a una escala serrava unes branques d’un ametller que s’abocaven al carrer, i com que l’home era enraonador de mena , la conversa el va distreure de la feina, tant en va ser la distracció que si no arriba a ser per nosaltres ell i la branca van a parar al mig del carrer, estava tallant la que aguantava l’escala. L’home no se’n sabia avenir. Una escena pròpia d’un còmic.\nCom que ja no era tan canalla, tenia una aixada designada, d’aquesta manera ell en un extrem i jo en l’altre anàvem arrancant l’herba, però donava la casualitat que cada vegada que l’home adreçava l’esquena em trobava a mi en posició de descans, actitud que l’acabava traient de polleguera perquè intuïa que amb aquell panorama tan poc motivat poca feina li avançaria. Per a més agreujant em valia de la complicitat d’algun que altre vailet que vivia per aquell indret i que al passar em convidaven anar a fer incursions per aquells garrofers que s’alineaven pel costat del torrent. Arbres que encara hi són i algun d’ells segueixen conservant aquelles incisions en el tronc que ens permetien enfilar-nos.\nUna mica més en direcció a la creu de Ribes, hi tenia un hort l’oncle Joan, davant on era l’entrada al mas d’en Lliri, avui un accés a l’urbanització de Vallpineda. Limitava amb la finca de la família Malivern i amb l’hort de la família Arbonès que encara en Manel el cultiva. Teníem per costum anar-hi a celebrar la revetlla de Sant Joan. En una d’aquestes, em vaig pujar a una cadira amb l’intenció d’encendre una bengala en el llum de carbur que hi havia penjat del marc de la porta de la caseta, amb tanta mala sort que quan es va encendre em va agafar desprevingut i em vaig espantar i amb l’embranzida del cos vaig tombar la cadira fins anar a donar de front a una pedrís, sortosament sense cap altra conseqüència d’un abultat nyanyo, seguit d’un estat d’emprenyament de ràbia retinguda davant la sorneguera que va produir l’epantada d’un “berbener” inexpert i espantadís.\nAbans de continuar vull precisar un detall que avui, al recordar-lo, m’adono encara més del canvi experimentat. Tant a l’anar com al tornar de l’hort caminàvem pel mig de la carretera sense perill per a la nostra integritat física. Tan sols ens teníem d’apartar quan s’apropava el cotxe de Ribes. En tinc constància per una fotografia feta pel pare, a l’alçada de la Sínia Robert on hi apareixem la mare i la meva germana, tots tres agafats de la mà ocupant tot el centre.\nEs dóna la coincidència que actualment, una mica més enllà d’aquests horts de grat record per a mi, en la zona de Santa Bàrbara, no gaire apartats del bosc d’en Bruguera, l’ajuntament ha habilitat unes quantes penques de terra per a que en tinguin cura tots els sitgetans que, retirats de les seves obligacions laborals, hi vulguin ajupir l’esquena. Una iniciativa que té molts adeptes. Curiosament el cultiu de la terra ha estat una mena d’instint nat en les persones que, com el caçar, denota un afany de supervivència. L’hort ha estat l’anhel de molts, principalment d’aquells que no han fet de la pagesia la seva professió. Ja ho pregonava el President Francesc Macià, quan es referia a la “caseta i l’hortet” com una ambició que havia de motivar als catalans per tal de poder-ho aconseguir i amb aquests objectius assolits vindria a ésser com la culminació de la satisfacció personal, desprès de constatar que el treball conjuntament amb l’estalvi han permès aconseguir una certa estabilitat i un motiu per estar contents, satisfets.\nEn el límit de terme, en línea amb la creu que anomenem de Sant Pere de Ribes, els horts de cessió alternant, venen a ser el testimoni del Sitges camperol, perquè guaiten vers on hi havia tantes vinyes i horts, fins que van sucumbir a la modernització, urbanitzant-se el indret i desapareixent aquests, pràcticament, últims vestigis del Sitges involucrat amb la pagesia, entre altres activitats, per tots conegudes. Els horts municipals queden resguardats de les mirades, em refereixo que quan es ve de Ribes, al vèncer el revolt de la creu, hom no els apercep, però sí hem pogut gaudir de l’exuberant verdor que mostren les vinyes de l’entorn de Les Torres. Els pràcticament dos horts que queden quasi a l’entrada del poble, un al costat de l’altre són el dels Arbonès i el que havia estat propietat del meu oncle Joan i posteriorment d’en Marià Adell.\nUna de les satisfaccions més personals, és poder portar a casa el fruit del treball collit a l’hort desprès d’esmerçar-hi les atencions pertinents. Amb tot sempre hi haurà qui s’avançarà a la realitat: “Si ho haguessis comprat t’hauria costat més barat”. Això segur, però no sols de pa viu l’home.\n( Article publicat a l'Eco de Sitges, el 19 de juny del 2010 )\nPublicat per JYM a 23:13 Cap comentari:\nENTRE CORPUS I SANT ANTONI\nUn any més la festivitat de Corpus ha desplegat l’estendard de les grans ocasions, ensenya dels creients i emblema de tots els qui estimen les tradicions, treballen per ells i dediquen hores per tal d’estendre artístiques catifes de flor pels carrers de la Vila. Ha coincidit també, com altres vegades, amb la meteorologia fent la guitza, com volent sobresortir per sobre qualsevol manifestació artística, però no ho ha pogut desbaratar, perquè ha triomfat la culminació de l’obra, de la feina ben feta. Com ho ha estat el treball realitzat per la gent del Retiro en l’altar del Cap de la Vila, sense desmerèixer cap altra de les opcions presentades en edicions interiors. Una obra d’art que s’escudava sota una petita obra d’enginyeria, la qual ha produït uns efectes impactants en totes les persones que hem tingut el goig de poder-ho contemplar. La perfecta i harmoniosa combinació de l’aigua i la flor, han estat la clau de l’èxit que no hauria estat tal si no s’hagués implicat un bon nombre de retiristes que des de feia temps treballaven en el projecte, sabedors, després d’haver-ho provat , que el muntatge obtindria els resultats desitjats. Un plantejament d’aquestes característiques s’ha de plantar en el lloc amb un màxim de garanties. Perquè s’ha de tenir enllestit en un curt espai de temps i no queda lloc per a gaires improvisacions, com així ha estat per a satisfacció de tots els qui hi han intervingut i per aquells que ens hem delectat amb la seva contemplació.\nCom meritosa és la perseverança del veïnat dels carrers on fan catifa. Col·laborant amb les despeses, dissenyant, esclofollant la flor i confeccionant. Els preparatius es desenvolupen desprès que els gegants han fet la seva primera sortida, en aquesta vigília de la diada, quan la nit fa companyia a tantes i tants voluntaris que s’apleguen en un xamfrà del carrer i preparen la flor, mentre altres dibuixen el terra. En aquest procés hi han intervingut varies generacions senceres el que ha permès mantenir una continuïtat, fins a donar pas als vailets de les escoles que gràcies a ells, a la complicitat dels pares, garanteixen aquest procés creatiu i artístic els qual, un cop a l’any, durant la festivitat del Corpus, la flor cobreix els carrers. Aquest inici, el qual s’amanyaga entre penombres, serva un encant especial. Recorda la complicitat de la gent de casa quan, al vesprejar, sortia al carrer i es mantenia una relació amical entre els veïns, en un gest, costum, molt propi dels pobles.\nDemano a tots veïns que estan involucrats en aquesta tradició, em permetin fer referència a una persona, davant l’impossibiltat de fer esment a totes. A una dona que d’antuvi sabies que la trobaries en el seu lloc, em refereixo a la Soledat Matas. El seu posat desmenjat amagava una gran curiositat per les coses del poble. Des del portal de casa seva, en aquest primer tram del carrer Jesús, guaitava al brogit de la vida sitgetana i ho feia amb aquell posat tan peculiar, un braç creuat i l’altre apropant la mà fins a la barbeta. La Sole va viure tants Corpus que havia esdevingut una veterana d’excepció en aquests preparatius, a recer de l’espaiosa entrada de la llar familiar. Un cop enllestida la seva col·laboració seguia amb atenció tot el desenvolupament, entrava i sortia de la casa i cada llambregada descobria un detall que li cridava l’atenció. Fins que la catifa lluïa amb tot el seus esplendor. Aleshores es dedicava a copsar els comentaris dels qui passaven a frec del pedrís i s’afanyava a transmetre’ls als seus, no parava de recórrer la distància que la separava del brogit del carrer a l’intimitat de la llar. Fins i tot es convertia en una bona salvaguarda de l’obra, quan algun desaprensiu gosava fer de les seves, allà hi era ella per a recriminar-li l’acció i darrera l’expressiva faisó rondinaire que mostrava, tot tornava a la normalitat.\nDesprès de dinar, quan s’apropava l’hora de la sortida de la Processó, la noia seia al costat del seu pare, de la seva germana, el cunyat i de les amistats que compartien aquesta entrada tan sitgetana de les poques que encara queden al poble. Quan ella ens va deixar se’n va anar un referent del carrer Jesús, un bocí del seu bategar. Una presència que contribuïa, per sempre més, a mirar la vida des d’una altra perspectiva, amb la qual les prioritats són altres. Com valorar una mica més les petiteses que amb les ambicions acostumen a passar per alt.\nEn poques hores els carrers tornen a la normalitat, el que més fa el ronsa és el flaire de les flors, però amb un parell més d’escombrades tot desapareix. Recordo haver comentat que alguna vegada, quan Corpus es celebrava en dijous, que havia coincidit aquesta festivitat amb la de Sant Antoni de Pádua, patró dels paletes. Els quals ho celebraven de manera també tradicional. A primeres hores del matí sortien amb comitiva, acompanyada de bandera i banda de música, des del Sindicat, situat al carrer Illa de Cuba, fins a l’església on s’oficiava una missa. De tornada al arribar al local eren obsequiats amb tortell i traguet de malvasia del porró.\nInsisteixo en aquest seguit de detalls degut a que no fa gaire ens ha deixat en Robert Teixidó, advocat d’ofici i responsable del anomenat sindicat que tenia la seu en aquesta bonica casa “d’americanos” del carrer Illa de Cuba. On també hi treballava la Remei Casanovas i en Joan Vea. A més en Robert, sempre que en tenia ocasió, exhibia amb orgull un fet que el va obsessionar, apassionar, tota la vida, l’haver formar part de la lleva del biberó. El seu pas pel front li va valer poder aportar un extens currículum d’experiències a la seva vida, independentment de la professió. A tothora explicava “batelletes” de tota mena, on hi aportava una bona dosis de la seva collita, fins el punt de crear un cert ambient entre els companys que com ell en van poder sortir. Aquells que disposaven també de bona memòria, tot sovint, li rebatien les seves explicacions, que les impartia amb tan entusiasme que a voltes diferien una mica de la realitat. Com a bon professional sabia consolidar, raonar, les posicions que defensava , fins el punt que aquell que no ho havia viscut no sabia qui tenia raó. En Teixidó va saber mantenir la germanor, el caliu, amb tots els companys que, amb una edat molt jove, van haver de marxar de les seves cases i passar penúries i molta por durant l’estada involuntària en la guerra. Va contribuir a aquesta cohesió el interès d’un jove soldat que es va fer gran i va haver de combatre amb les injustícies que ens depara la vida, a quina batalla pitjor, fins sucumbir en l’ultima.\nDiumenge passat cobríem el terra dels carrers amb flors per acollir el pas del Santíssim, demà homenatjarem als Antonis/es en el dia de la seva onomàstica. I molts seran els paletes que en honor al Sant també ho celebraran.\nEntre flors i morterada torna a ser festa gran. Felicitats a tots els qui porten el nom del Sant.\n( Article publicat a l'Eco de Sitges, el 12 de juny del 2010 )\nPublicat per JYM a 22:32 Cap comentari:\nNo resulta cap novetat que per la festivitat del Corpus plogui. Aquest any hem tornat a mirar al cel, confiats que deixaria fer la festa, en especial, la confecció de les catifes de flor. La cosa ha perillat durant tot el matí. Però gràcies a la il·lusió amb la qual s’involucren tantes persones, la mainada i tots els qui en tenen cura de dirigir, l’aigua no els ha fet recular, també la climatologia ha estat, en certa manera, una mica complaent i a estones ha deixat fer.\nMenció especial es mereix l’altar del Cap de la Vila, confeccionat per la Societat del Retiro, oferint un entorn on l’aigua n’ha esdevingut la protagonista. Una idea original i ben treballada, complementada amb una acurada ornamentació floral. Ha estat dels anys que ha captivat i ha rebut quantitat d’elogis.\nUns altres protagonistes de la festa són els gegants, tots. La cercavila de la vigília, la de la prèvia a la processó, aquesta última, potser pel seu recorregut, a l’anar i tornar pel Passeig, en aquesta hora de la tarda quan ja els acompanyava el sol, ofereix unes imatges boniques, molt sitgetanes. La seva presència amb l’imatge de la Punta com a teló de fons, es converteix en una parcel·la molt nostrada.\nUn any més els carrers del poble, els balcons, l’Exposició de Clavells, han lluït una florida espectacular. En tenim de donar gràcies a totes les persones que n’estan implicades, sense la seva predisposició no seria possible.\nPublicat per JYM a 23:30 Cap comentari:\nHOME DE BICICLETA I REPORTER\nLa bicicleta i l’art semblen guardar una coincidència. L’altre diumenge, festivitat de la Trinitat, l’ermita blanca va tornar a acollir aquest esclat festiu, sitgetà, que tan harmonitza amb el nostre tarannà. Aquesta vegada la presència dels gegants van arrodonir un matí lluminós, dels que agraden gaudir. El seu posat majestuós sobresortia per entre els dos blaus, el del mar i el del cel. El conjunt oferia una valuosa temàtica fotogràfica, uns moments sublims com el que va tenir lloc quasi a frec de les seves capes, just a l’entrada de la capella, durant el lliurament d’una placa a la Rossó com a reconeixement als seus 40 anys com administradora de l’ermita. Molts anys compartint neguits i feina amb la Remei i amb en Joan, fins que per circumstàncies de la vida, ha quedat sola. Amb el bon sentit de la paraula, perquè són moltes les persones que l’ajuden, si més no ella ho supervisa tot, decideix sota la seva mirada penetrant, recorrent a la disciplina de la persona que estima la muntanya, que ha caminat per camins i dreceres. Tant que des de la Creu de Sant Isidre a la Trinitat, els dos símbols del neguit, l’esforç i la perseverança es converteixen en un exemple de l’estima a tots els indrets que franquegen un Massís que tenim tan a l’abast.\nDesprès de la festa, quan la Rossó i els qui l’ajuden, emprenen el camí de retorn cap a casa, ja fosqueja i les ombres poc a poc s’apoderen del paisatge. Altra vegada el lloc queda en silenci a l’espera d’una nova albada. Una calma que tan agrada als artistes, un d’ells quan es despertava de dormir, després de passar una bona part de la nit pintant, es vestia de ciclista i damunt la bicicleta pujava el costerut camí que porta a la Trinitat. Un cop a dalt, en Bruno s’asseia en el banc de la placeta o a sota la glorieta i escoltava el silenci, fins a embriagar-se del paisatge que tenia als seus peus. Abans, de marxar, si les seves reserves de farigola havien minvat, en collia un parell de matolls i els entaforava en el sarró i la baixada es convertia en un plaer que el cos agraïa enormement, desprès de l’esforç que és menester per vèncer la dificultat del camí.\nI de bicicletes n’entén en Ramon Viñola, al llarg de la seva vida professional n’ha remenat de tota mena. Parent d’en Gumersindo, la bicicleta i les motos ha estat la seva passió. Al costat del seu oncle va aprendre l’ofici i hom el recorda en el taller del carrer Sant Gaudenci, davant del teatre vell, on el local flairava a goma i a petroli que feien servir per a “petrolejar”. En aquells anys quan disposar d’una bicicleta era una sort que no estava a l’abast de tothom. L’home passava les hores al fons d’aquell local, vestit amb la granota blava tacada de grassa. Compartia hores de treball amb la secundada afició de molts sitgetans que esperaven els diumenges per a sortir a fer un tomb amb la bicicleta, fins més enllà del nostre terme. La resta de dies de la setmana la dedicaven a posar a punt la màquina i aquí intervenia l’amic, el qual treballava envoltat de presses perquè tots la volien tenir a punt pel mateix dia.\nDe la bicicleta es va derivar a la moto, tot i que cada màquina tenia els seus seguidors. Molts dels ciclistes no van canviar a la moto ni al inrevés. Els dos mitjans tenien els seus al·licients, el seu públic i tan s’organitzaven sortides amb bicicleta com amb moto. Recordo la Penya Ciclista Maricel i el Moto Club , amb un bon nombre d’integrants les dues entitats que anaven i venien per aquestes carreteres molt més tranquil·les que ara.\nMentre en Ramon dominava les dues especialitats, va anar arrelant una nova afició, la de la imatge, de ben segur perquè no hi ha millor testimoni que unes seqüències amb les quals quedin visualitzats moments, paisatges, imatges del viure quotidià, de les festes rellevants i desprès, un cop guardades, poder-ne disposar quan a hom li plagui. Fins aconseguir retenir el pas del temps en uns moments determinats.\nL’afició d’en Viñola va anar en augment i quasi tots els actes importants, festes, tradicions, viatges amb grup, ell ho enregistrava. El recordo amb una càmera de filmar d’enormes mesures, tot i que era més molest el pes de la gran bateria de la qual s’alimentava la filmadora i que es penjava a damunt. Durant un bon nombre d’anys, el reporter va veure passar totes aquestes festes, actes de diferent indole, per davant del seu objectiu i sense treure l’ull del visor s’ho mirava a través de l’objectiu, com si es tractés d’un somni. Fins el punt que quan aixecava la vista de la càmera ja tot havia passat. Els paisatges del seu estimat Fanlo, en el Pirineus aragonès, mantenien la verdor, la nuesa dels cims, on la neu que els cobrien, semblaven que esperessin a fondre’s fins que en Ramon no ho filmes, per a deixar-ne constància, ocasió que aprofitava per involucrar, també, al seu entorn familiar i així l’Agustina, la seva muller, es convertia en protagonista principal d’unes seqüències, malauradament, irrepetibles.\nLa vida de l’amic transcorria, mai millor dit, sobre rodes i amb l’ull enganxat a la màquina de filmar. Director, productor, guionista, càmera, ha desenvolupat totes les comeses del cinema dins la vesant de reportatge, tan sols acompanyat per l’eficient i inseparable col·laboració de l’Agustina com ajudanta de realització. Un cop retirat de les seves obligacions laborals, l’home encara es veu amb ànim de pujar sobre la bicicleta, perquè en Ramon te el cor jove i manté l’esperit de la gent que no s’acovardeix davant les fiblades del si no fos. No obstant ha retirat l’ull del visor, vol veure, gaudir de la lluminositat de la vida sense les limitacions de tenir de veure el món per un forat.\nEl que potser no ha arribat a valorar amb prou objectivitat són els documents gràfics que ha atresorat durant tots els anys que ha dedicat a deixar testimoniatge emmagatzemat dintre unes tres-centes cinquanta cintes de vídeo, de tres hores de durada cada una, sobre una temàtica tan àmplia com variada de la vida sitgetana en tots els seus aspectes. Sense adonar-se’n s’ha convertit també en un cronista de la Vila. Immortalitzant tota mena d’esdeveniments i el que és més important retenint als qui han estat els protagonistes, molts dels quals ja no estan entre nosaltres.\nHauríem de demanar a en Ramon, o a qui en pot tenir potestat i ganes de posar fil a l’agulla, que ens passés aquestes cintes. Sense cap mena de dubte serien unes sessions immemorables que ens farien reviure l’encís de Sitges i ens retornaria a la simpàtica imatge d’ell enganxat a la màquina i que, gràcies a la seva afició, l’ha permès guardar, en un fons molt íntim, però important, les coses i la gent de casa.\nVet aquí com un home de bicicleta esdevé un artista.\n( Article publicat a l'Eco de Sitges , el 5 de juny del 2010 )\nPublicat per JYM a 22:39 Cap comentari:


Ajuntament de la Vall de Boí :: Avís Legal\nAquest lloc web i tots els seus continguts, incloent-hi els textos, imatges, so i qualsevol altre material, són propietat de l'Ajuntament de la Vall de Boí o d'algun organisme vinculat a aquest, o de tercers que hagin autoritzat l'ús d'aquests continguts a l'Ajuntament.\n• La informació administrativa facilitada a través d'aquest web no substitueix la publicitat legal de les lleis, de les disposicions generals i dels actes que hagin de ser publicats formalment al DOGC, l'edició digital del qual és l'únic instrument que en dóna fe de l'autenticitat i contingut, o en altres diaris oficials.\n• L'Ajuntament de la Vall de Boí no és responsable de la informació que es pot obtenir a través d'enllaços a sistemes externs que no siguin dependents d'aquesta Administració.\n• L'Ajuntament de la Vall de Boí no garanteix que el web i el servidor estiguin lliures de virus i no es fa responsable dels danys causats per l'accés al web o per la impossibilitat d'accedir-hi.\nEn compliment de la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, informem que les dades personals que es demanen en aquesta Pàgina Web s'inclouran en una base de dades informatitzada titularitat de l'Ajuntament de la Vall de Boí amb la finalitat, única i exclusiva de poder facilitar als usuaris els serveis demanats.\nAixí mateix, ens autoritze a enviar-li comunicacions electròniques informatives relatives a les activitats o serveis, per correu electrònic, postal o fax.\nL'usuari disposa en tot moment dels drets d'informació, accés, rectificació, cancel·lació i oposició, que podrà exercitar mitjançant correu electrònic a l'adreça ajuntament@vallboi.ddl.net, o correu convencional al domicili social Passeig de Sant Feliu, 43 - 25527 Barruera, junt amb la seva identificació mitjançant el DNI.


FESTIVAL CONTORSIONS: ESPIDA + SIN REMITE + TORNILLO + ONÍRICUS - La Mutant\n22, 23, 29 i 30 de desembre de 2020\n«El circ és, essencialment, un espectacle en què predomina la lluita de l’ésser humà contra la matèria per a dominar-la i transformar-la en bellesa» (Gasch, 1947, pàg. 25)\nUna contorsió és un gir, una alteració de la forma convencional que genera una altra forma nova, impredictible. Com la història mateixa del circ, una constant metamorfosi, un més difícil encara. Amb este esperit naix el festival, un festival de circ contemporani organitzat per l’Ajuntament de València, que després de l’èxit de les dos primeres edicions torna a la nostra ciutat per a consolidar-se com un referent artístic del territori nacional.\nContorsions es proposa donar a conéixer a la ciutadania una visió més rica de les arts circenses, més enllà del tradicional circ de Nadal o un altre tipus d’imatges estereotipades pel cinema. El circ contemporani, també anomenat nou circ, es caracteritza per la multidisciplinarietat, pel caràcter eclèctic. I una prova d’això és la programació que hem preparat en esta tercera edició.\nESPIDA (22 de desembre, públic adult)\nESPIDA és el tercer espectacle de Cía io.\nInteressada a investigar les possibilitats del nou circ, Cía io busca, en aquesta obra, un diàleg entre diferents poètiques i formes d’abordar el fet teatral.\nEls cossos de circ, fora del seu espai de confort, ofereixen recórrer els llocs del possible.\nCapgirar la idea de gènere des dels conceptes de normalitat o no normalitat, ESPIDA és un viatge a través del no binari, les possibilitats que els cossos ofereixen, el desig, la solitud, la vulnerabilitat i la força.\nSIN REMITE (23 de desembre, públic familiar)\nUn espectacle de circ teatre i humor gestual. Un personatge sense paraules, que desperta un aire de nostàlgia. Un joc amb l’escena, els objectes i el públic.\nAmb esta premissa de joc es presenta SIN RMEITE, que a través de tècniques com el teatre gestual, comèdia slapstick o diferents gags visuals, ens introduïx en el seu particular món i ens acosta a un ofici que cada vegada ens pareix mes llunyà.\nUtilitza variades tècniques de circ, escala lliure, manipulació d’objectes, malabars de rebot i una infinitat de solucions per als conflictes que es plantegen, que el portaran inclús a introduir-se dins d’un globus gegant.\nInspirat en el còmic francés Jacques Tati, i el seu curtmetratge L´Ecole du Facteurs (1947).\nONÍRICUS / La Troupe Malabó (29 de desembre, públic familiar)\nDos surrealistes i esbojarrats mossos de circ, que somien en convertir-se algun dia en veritables artistes, es topen amb el desnonament del circ italià per al qual treballen. Sols davant la vida, decideixen fugir i rendir-se, però … i si són ells els que decideixen assumir el paper principal? Gràcies al públic segueixen endavant amb el seu somni, perquè els somnis mai s’han d’abandonar. Ací naix un nou circ, l’espectacle ha de continuar.\nTORNILLO MAGIC CLOWN (30 de desembre, públic familiar)\nQuique Montoya compleix 25 anys com a mag i pallasso, i ho celebra presentant la remasterització del seu espectacle més longeu i alhora més fresc. “Tornillo Magic Clown”, en què combina amb audàcia, màgia i humor per a menuts, mitjans i grans. El seu secret resideix en el flow que contagia a l’instant i en un llenguatge modern i urbà que barrejat amb mooolta ximpleria fan de Tornillo un pallasso molt estimable. Encara penses que els pallassos són només per a xiquets? Això és que no coneixes a Tornillo.\n19 h. (ESPIDA i SIN REMITE)\n13 h. (TORNILLO i ONÍRICUS)\n60 minuts (ESPIDA)\n55 minuts (ONÍRICUS i SIN REMITE)\n50 minuts (TORNILLO)\n8 euros (ESPIDA)\n6 euros (resta)\nComprar SIN REMITE\nACCIÓNLAB. LABORATORI D’ARTS INTERMÈDIES – DIÀLEG OBERT


La Seu se suma al Dia Internacional de la Dansa amb una vintena d'activitats — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Seu se suma al Dia Internacional de la Dansa amb una vintena d'activitats\nCartell d'activitats del Dia Internacional de la Dansa a la Seu\nL’Escola Municipal de Dansa de la Seu d’Urgell commemorarà aquest dissabte, 29 d'abril, el Dia Internacional de la Dansa (DID). El programa lúdic i festiu inclou una vintena d’activitats relacionades amb el ball. Les propostes, gratuïtes i obertes a totes les edats, van des de tallers d’iniciació de 'workout', dansa clàssica, claqué, hip-hop o rumba gitana, a exhibicions a càrrec d’exalumnes del centre urgellenc.\nEls actes, que s’iniciaran a les nou del matí i s’allargaran fins a les vuit vespre, es desenvoluparan a la plaça de les Monges, així com en d’altres espais públics de la Seu d’Urgell, com l’aula de l’Escola Municipal de Dansa, la Sala de la Immaculada i la Sala de Sant Domènec.\nAl llarg del matí de dissabte, el Grup de Dansa Contemporània-creació Pau Claris habitarà aparadors i espais públics de la ciutat a través de la dansa, com el dels establiments Paisatges, Herbes i Coses, Kibuc Buchaca i el mercat setmanal. També cal destacar un taller de 'Dansa, coaching i cavalls', dirigit per Marta Rey Cervós, i un altre sobre 'Estètica musical i expressió en dansa', a càrrec d'Àlex Bertran.\nA tarda, al vestíbul del Centre Cultural Les Monges hi haurà l’espai als racons artístics on es podrà estampar una samarreta de dansa (Sara Martínez), crear un tutú (Natàlia Blanco), elaborar una corona de ballarina (Natàlia Blanco) o maquillar-se (Maquillatge JOSA). A la plaça de les Monges està prevista una flashmob a les 18 i les 18.15 hores. També actuarà a les 16.45 i a les 19.30 hores el grup Batukaseu.\nEl Dia Internacional de la Dansa es clourà amb l’espectacle Olivia&Olivier amb la companyia MAJOLIE D.O, que tindrà lloc a la sala Sant Domènec a les vuit del vespre. Val a dir que la plaça de les Monges s'instal·larà una carpa en la qual 9.FM i el restaurant Paisatges oferiran poder fer un pica-pica al migdia.


Seu Electrònica - Targeta de resident en zona blava\nTargeta de resident en zona blava\nTargeta d'identificació dels vehicles autoritzats a estacionar en zona blava dins d'un horari establert.\nLes persones titulars de vehicles, empadronades en un carrer inclòs en la relació dels carrers esmentats en l'arxiu disponible en aquesta pàgina.\nSol·licitud targeta de resident de zona blava\nEl document d'identitat\nEl permís de circulació si el vehicle no està censat a Granollers\nEl rebut de l'assegurança del vehicle en cas de que el permís de circulació no vagi a nom del resident en zona blava.\nL'OAC entrega l'identificatiu adhesiu per al vehicle\nFranja horària d'autorització:\nPeríode 1 (de 8 a 9h)\nPeríode 2 (de 13 a 14h)\nPeríode 3 ( de 16 a 17 h)\nEs poden escollir dos períodes dels tres.\nLlistat carrers zona blava.


SORTEIG d'un pack familiar de 4 entrades per veure 'Bianco' de LaBú Teatre al SAT! - Escena Familiar\nSORTEIG d’un pack familiar de 4 entrades per veure ‘Bianco’ de LaBú Teatre al SAT!\nEsteu fent plans per la Castanyada? Què tal anar al teatre? I si hi aneu gratis? Millor! Doncs aquí teniu una proposta:\nSortegem un pack familiar de 4 entrades per anar a veure l’espectacle Bianco de LaBú Teatre al SAT! Sant Andreu Teatre de Barcelona el dijous 1 de novembre a les 17.30h.\nNo us podeu perdre aquest espectacle. És la història d’una noia que treballa en un antic hostal i que rep la visita inesperada d’un entranyable viatger, que la convida a obrir les portes i finestres del seu cor i a descobrir una nova manera de veure la vida. Està recomanat per a nens i nenes a partir de 6 anys.\nParticipar al sorteig és molt fàcil! Només ens has de dir amb qui aniries a veure l’obra si guanyes el sorteig. I pots fer-ho de moltes maneres:\nA través d’AQUEST post d’Instagram. Posa un ❤ i fes un comentari\nSou moltes les famílies que heu participat al sorteig.\nNatalia Pardo Catalan ha estat la guanyadora.\nHi va participar amb un comentari al post del facebook. Enhorabona!\nLa resta esperem que hi aneu igualment perquè l’obra val la pena. I en qualsevol cas, us esperem a propers sortejos!\nRecordeu que si us subscriviu al Club dels #CulsInquiets, us informarem de tot cada setmana 😊


Wadlopen dry-fall - ZeilendeSchepen.nl\nWadlopen a la tardor seca\nCaminant pels bancs de sorra secs\nViatges de vela amb tema Assecat i maresmesTots els viatges de navegació\nQue cau seca i després caminant per terra, cal experimentar-ho com a mariner! Després d’un bon viatge de navegació, el vaixell gira cap a una barra de sorra adequada on podeu caminar molt bé. A continuació, el vaixell s'estén sobre una barra de sorra. Això és possible perquè aquestes naus són de fons pla: es transporten amb un fons pla i espases en comptes d'una quilla. Com a resultat, aquests vaixells poden caure secs sobre els bancs de sorra plans sense haver de posar-se al llit.\nEn el moment en què el vaixell toca terra, la vela baixa i després cal esperar fins que l’aigua s’escorri lentament. Aquest és un bon moment per nedar, menjar junts o llegir un llibre. Tan bon punt l’aigua sigui prou baixa, podeu desembarcar i caminar al voltant del vaixell, cosa que en si mateixa és una sensació molt estranya. Podeu conèixer de prop la vida al fons del mar de Wadden mentre passegeu pel que sembla infinits bancs de sorra.\nZeilendeschepen.nl ofereix diversos viatges de navegació amb un èmfasi en abandonar-se. Aquests vaixells, per exemple, van al Wad durant un dia i es queden allà per assecar-se, fangar-se i passar la nit Gaudiu de la pau i la naturalesa de la zona de Wadden. També hi ha viatges on es busca una bonica barra de sorra durant els viatges de diversos dies de navegació. Aquests viatges ho indiquen específicament amb la informació de viatges. Aquí es pot suposar que el patró ho planificarà durant el viatge de navegació. De fet, sempre funciona durant un viatge setmanal o setmanal, però continua depenent de les condicions meteorològiques.


Fotografies de la Manifestació d'estudiants de Barcelona - Indymedia Barcelona\nFotografies de la Manifestació d'estudiants de Barcelona\nper jo\t 15 nov 2007\nRe: Fotografies de la Manifestació d'estudiants de Barcelona\nper un\t 15 nov 2007\ni amb l'embranzida agafada?\nquant ens tanquem permanentment com els francesos?\nper jordi\t 16 nov 2007\nves a una assemblea i proposaho.\nper tirant lo negre\t 16 nov 2007\nFelicitats a la Plataforma Mobilitzadora. Una manifestació exemplar. Sense que surtin els típics comentaris a la premsa de "graves incidentes en manifestación de estudiantes". Així si que es construeix.\nDe pas comentar-vos que em va semblar molt malament la desmarcada del SEPC a la facultat de filosofia. Si volen protagonisme que no s'integrin o almenys que tinguin la valentia de desmarcar-se abans. Ni retenció per part dels gossos (es van tancar ells solets, van perjudicar treballadors i estudiants) i a més van negociar amb degans. No es podia haver fet el mateix des de la Plataforma, demanant una reunió? Hi haguessim participat tots els col·lectius i assemblees.\nFora reaccionaris de la universitat!!!\nVisca la unió d'estudiants!!\nFora els cajeidistes (cadellets) salvapàtries!!\nNo al pla de bolonya!!\nper tirant la brossa\t 16 nov 2007\nJo no hi milito, però demanaria una mica de respecte per l'esquerra independentista, que fa bona feina als barris durant tot l'any. S'auria de veure que fas tu.\nper tirant tirant\t 16 nov 2007\nanem a veure. estic veient una pluja de crítiques que no m'agrada gens. hem fa ràbia defensar el sepc, per que no sóc independentista i hem sembla ridícul procupar-se del català cuant els jovs tenim els prolemes econòmics que tenim. però anem a pams...\n1r. el SEPC no té per què sacrificar la seva autonomia i és lliure de fer els actes que vulgui. a més, les nostres picabaralles, no sols són estèrils, si no que perjudiquen la motivacio de la gent que està al moviment. per tant, ells fan el seu treball, que encara que no hi estiguem del tot d'acord, ningú pot posar en dubte que va a favor nostre.\n2n. tonteries així han destruit assemblees per l'efecte bola de neu. una mica de temperament per part de tothom. al final, si una cosa d'aquestes fa que la moguda contra bolona vagi malament, ningú és culpable.. peró TOTHOM ho é per qu d'estupids n'hi ha a tot arreu.\n3r. l'acte del SEPC no retira la possibilitat que algú altre negocii amb el deà, ja que vàren ser estudiants espontanis, molts d'ells d'altre colectius, com l'aep, el coleciu llibertari o l'assemblea d'universitats. però aquests colectius oficialment encara no han fet res, i per tant, s'entén que encara hi ha gent d'aquests colectius que ot prendre la iniciativa i el protagonisme. aixo si, teballant i organitzant actes com el que va fr el sepc.\n4t. com a critica cap a tothom, videntment, comparteixo que el millor hauria estat fer una cosa conjunta, pero això no obliga al nucli local de la faultat del SEPC ni a estar sotmés al vostre estòmag, ni a fer el que creguin millor en cada moment.\nLES NOSTES PICABARALLES SÓN EL SEU PODER!!!\nper marc\t 16 nov 2007\nMolt be tirant, tirant, així es parla i aixi s'actua per crear moviment, si ets estudiant tens el cap molt ben moblat per ser tant jove, endavant!\nper X\t 16 nov 2007\nVeiem el paper un altre cop de la plataforma, apaciguar les ganes dels i les estudiants, de fer actes que de veritat possin en dubte bolonya i que possin al gobern de la genneralitat, a l'estat i a les universitats contra la paret. Si seguim fent manifestacions aixi, per només penjar noticies sobre la gent que som capaç de mobilitzar, ens menjarem bolonya am patates.\nradicalització de les asembleas, i radicalització de la lluita a les universitats!\nper Yo\t 16 nov 2007\nArtículo sobre la mani en aleman:\nProtestas parecidas en todo el mundo se pueden ver akí:


Homeopatia, teràpies naturals - Centre Casals, Molins de Rei\nHomeopatiaLuis Miguel Bodalo cano2018-07-08T13:32:50+00:00\nHomeos = Similar\nPathos = Enfermetat\nL’Homeopatia tracta les malalties pel principi dels similars, administrant en malalts dosis infinitessimals d’aquelles substàncies, minerals, vegetals o animals que produiran els símptomes que ells sofreixen en una persona sana. L’objectiu de l’Homeopatia és estimular la propria força vital de l’organisme\nL’homeopatia va ser proposada com un nou mètode terapèutic pel metge alemany Samuel Hahnemann (1755-1843), qui ho va concebre entre els últims anys del segle XVIII i els primers del XIX L’homeopatia defineix la potència dels seus remeis d’acord al nombre de dilucions: com més diluïts estiguin, més potents són.\nEl procés de dilució es diu potenciació. La potència es defineix com un nombre, de manera que com més alt sigui el nombre, la dilució és major. 30×, per exemple, està més diluït (per tant, d’acord amb l’homeopatia, és més potent) que 10×. Això contrasta amb la medicina convencional i la bioquímica, que diuen que com més ingredient actiu estigui present en un medicament s’aconsegueix un efecte major (positiu o negatiu).\nAvantatges del medicament homeopàtico\nSón substàncies naturals\nSón medicaments freturosos d’agressivitat farmacològica: No presenten efectes secundaris\nNo presenten contraindicacions.\nAptes per a tot tipus de pacients: Embarassades, Lactants, Nens, Ancians, Diabètics


Les renovacions de la gratuïtat del Túnel del Cadí s’han multiplicat per 7 el 2020 | NacióBerguedà\nÉs una de les dades destacades que recull la Memòria Anual de l’activitat realitzada pel Consell Comarcal\nper Redacció , 14 d'abril de 2021 a les 17:07 |\nDos cotxes i un camió al peatge del Túnel del Cadí (arxiu) | ACN\nEl 2020 el nombre de renovacions de gratuïtat del Túnel del Cadí s’han multiplicat per 7 en relació a les del 2019. Aquesta és una de les dades destacades que recull la Memòria Anual de l’activitat realitzada pel Consell Comarcal l’any 2020 que, entre d’altres qüestions, posa de manifest l’augment de les tramitacions online a causa de la pandèmia.\nEn total, el Consell Comarcal del Berguedà ha gestionat la renovació de 5.793 abonaments de veïns del Berguedà. El Consell ha facilitat que aquesta renovació es fes online creant un vídeo-tutorial que es pot consultar al web per explicar pas a pas com cal fer la gestió per continuar gaudint de la gratuïtat. La irrupció de la Covid-19 el març del 2020 va fer encara més important aquesta eina que ha facilitat la tramitació de les renovacions.\nDe la Memòria Anual del Consell Comarcal del Berguedà en destaquen altres dades. El nombre de reclamacions ateses a l’Oficina comarcal d’informació a les persones consumidores s’han incrementat un 64,7%, passant de les 159 reclamacions del 2019 a les 262 del 2020.\nPel que fa al Servei d’Informació i Atenció a les dones (SIAD) ha detectat 36 casos nous de violència masclista. També s’ha incrementat un 31% el nombre d’ajuts de menjadors socioeconòmic.\nEl porta a porta aconsegueix 5 guardons\nEl 2020, el sistema de recollida de residus del porta a porta que gestiona el Consell Comarcal del Berguedà ha obtingut 5 guardons en els Premis de Recollida Selectiva de Catalunya.\nEl Berguedà ha estat la comarca catalana amb major índex de recollida selectiva total el 2019 amb un 68.94%. També va liderar el rànquing de comarques catalanes amb major índex de recollida selectiva d’envasos el 2019 amb un 10,38%. Berga ha estat el municipi entre 15.001 i 60.000 habitants amb el major índex de recollida selectiva de la fracció orgànica amb un 26,11%. Berga també aconsegueix el major índex de recollida selectiva de vidre amb 7,41%. El Berguedà guanya en la categoria de municipi de menys de 1.000 habitants amb major índex de recollida selectiva de paper i cartró per Capolat amb un 25,09%.\nL’augment de la recollida selectiva fa que any rere any es redueixi el nombre de tonelades de residus que van a parar a l’abocador de Font Ollera i d’aquesta manera s’allarga la seva vida útil. El 2020 s’hi van abocar 9.761,32 tonelades.\nRècord d’atencions a la OAC\nL’Oficina d’Atenció al Ciutadà del Consell Comarcal va atendre un total d’11.045 persones i va realitzar 15.780 registres durant l’any 2020. L’OAC s’ha reinventat virant cap a l’atenció telemàtica per adaptar-se als protocols i garantir l’atenció i la seguretat de les persones. Amb aquest doble objectiu complert, l’Oficina d’Atenció al Ciutadà de l’ens comarcal ha atès més persones que mai.\nEl Consell Comarcal del Berguedà ha dut a terme diferents accions relacionades amb la Covid-19. Per exemple: en el primer estat d’alarma els operaris de les brigades del Consell van repartir mascaretes i equips de protecció individual a 30 ajuntaments i a 8 residències de la comarca.\nD’altra banda, la depuradora de Berga és una de les que s’han inclòs en el programa Xarxa Sarsaigua. L’Agència de Salut Pública de Catalunya i l’Agència Catalana de l’Aigua (ACA) han impulsat la creació i desplegament de la xarxa catalana de vigilància del material genètic del virus SARS-CoV-2 en les aigües residuals mostrejant a l’entrada d’estacions depuradores d’aigües residuals (EDAR) de Catalunya.\nFinalment, un centenar d’establiments berguedans han rebut una ajuda per la taxa de recollida de residus comercials pel tancament de l’activitat econòmica per la Covid-19.\nSocietat, Túnel del Cadí, renovacions, gratuïtat, Consell Comarcal del Berguedà, Memòria Anual 2020, porta a porta, OAC