Serveixen d'alguna cosa l'autonomia i la democràcia? - L'Alternativa\nServeixen d’alguna cosa l’autonomia i la democràcia?\nDrets, Política, Societat · 29/09/2020\nAmb prou feina després d’una nit emprenyat com una mona, jo m’he posat a mirar de més a prop el que va voler dir per a molt de nosaltres l’autonomia de Catalunya en una democràcia del primer món, sobretot després d’una dictadura de 40 anys. L’encaix d’una nacionalitat històrica dins d’un estat Europeu era “la leche, tu”! A la fi es podia ser bretó, basc, català, gallec, valencià, asturià, flamenc i Wallon…,i sense amagar-se.\nEns havien colat la monarquia que pensàvem com a una cosa només representativa. La gent disposada a empassar-se gripaus i altres bitxos per gaudir d’una llibertat retrobada, una explosió de joia i drets bàsics garantits. Quina meravella! Poder votar, poder parlar català al carrer, tenir la nostra televisió i la nostra policia, Lluís Company no havia mort per a res, esperar 40 anys havia valgut la pena!\nEra massa bo, sí, massa, el regal, però si regal hi havia, era enverinat: jugar sí ,si voleu, i robar, estafar (3%), però nosaltres tenim la paella pel mànec i, si us passeu un pèl, adéu joguina, adéu peix al cove: Papa Estat caurà sobre vosaltres amb tota la força de la raó d’Estat.\nAvui estic trist, moix, la lletjor de l’admistració resplendeix per tot arreu, Han inhabilitat el president de la Generalitat!!! i ja, són tres des del 2017. Serveix de res l’autonomia o potser ens hem de plantejar anar més enllà fins les últimes conseqüències? Sense una autonomia àmplia, amb una democràcia retallada i sota la bota de qualsevol jutge, aleshores només queda dir als veïnats: “gent, marxem perquè tot és mentida i no ho volem. Ahir, com avui, el poble ha d’autorganitzar-se amb covid o sense. Vosaltres sou el veritable corcó.\nYann Revoltat Marais.\nEntrada anterior « El dret a l’avortament al territori.\nSegüent entrada Primer d’octubre (primera part) »


La indústria reclama mesures urgents per pal·liar el cost de l’energia\nL'escalada del preu de l'energia ja ha fet aturar la producció de grans indústries com Sidenor, Fertiberia o Ferroatlántica\nLa indústria catalana reclama un seguit de rebaixes fiscals en l’IVA o l’impost elèctric per afrontar l’escalada del preu de l’energia, que amenaça la viabilitat de moltes empreses i que ja ha fet aturar la producció de grans indústries com Sidenor, Fertiberia o Ferroatlántica. “Si això segueix així, més grans empreses hauran de parar”, ha pronosticat Laura Garcia, directora executiva d’Onsen Energia i membre del Col·legi d’Enginyers Industrials de Catalunya (EIC) en una jornada sobre l’efecte del preu de l’energia en la indústria.\nEl sector espera que sigui una crisi “transitòria”, però alerta que amenaça de ple la recuperació econòmica i que pot acabar amb una pujada de preus generalitzada a partir de gener del 2022. Entre les mesures urgents que l’EIC proposa per mirar de reduir el cost de l’energia elèctrica hi ha aplicar una nova metodologia de càlcul per evitar les puntes de preu del mercat majorista, consolidar l’IVA al 10% sobre les factures de clients amb potències contractades inferiors a 10kW, accelerar la tramitació del projecte de llei que actua sobre la retribució del CO2 i que té com a objectiu reduir el preu final en el mercat majorista o refinançar el deute del sistema elèctric, augmentant el període d’amortització per tal d’aconseguir reduir les anualitats. “Tindria un efecte directe sobre la factura a través dels càrrecs. A 2020, el deute del sistema elèctric va ser de 14.200 milions”, ha recordat Garcia.\nLa factura de gas de la indústria: de 4.500 milions pot passar a 18.000\n“La indústria consumeix el 60% del gas natural i és una de les principals afectades per aquest augment desbocat del preu de l’energia”, ha constatat la vicepresidenta de Foment del Treball, Virginia Guinda. De fet, Guinda ha afirmat que la factura de gas per a la indústria es pot quadruplicar passant dels 4.500 milions anuals fins als 18.000 si es mantenen els preus d’octubre de 2021. “Això és impossible d’absorbir-ho econòmicament”, ha sentenciat la vicepresidenta de Foment del Treball, que ha recordat que la demanda de gas a la indústria ja s’ha reduït un 6,5% en aquest desè mes de l’any i que aquesta minva pot arribar al 8%.


Solitudes, de Kulunka Teatro, tractarà de la soledat a la tercera edat al Teatre-Auditori del Morell | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nUnes 250 persones gaudeixen d’una obra brillant, guanyadora de dos premis Max el 2018\nTan sols tres actors van omplir tot l’espai de l’escenari del Teatre-Auditori del Morell aquest passat divendres, en el muntatge Solitudes. I és que encarnen, de manera brillant, fins a quinze personatges diferents en un anar i venir de canvis. Un espectacle que transmet multitud de missatges sense pronunciar ni una sola paraula, i queva rebre una gran acceptació per part dels 250 morellencs que el van poder veure.\nPer posar punt final a la temporada hivern-primavera del Teatre-Auditori, la companyia Kulunka Teatro va tornar al municipi després d’haver-lo visitat, durant la temporada 2017, amb la proposta André i Dorin. A més, val a dir que Solitudes va guanyar els Premis Max 2018a la millor obra de teatre i a la millor composició musical.Tot i el rere fons trist de la solitud i la incomprensió de les persones gransque presenta el muntatge, Kulunka hi afegeix uns tocs d’humorque van agradar al públic i que no amaguen la realitat d’allò que volen fer palès: la incomunicació dins de la família i el no entendre les necessitats ni els desitjos dels ancians.\nVal la pena destacar també la composició musical, que genera una atmosfera que acompanya a la perfecció el treball de la companyia. Aquest ha estat el darrer espectacle que s’ha pogut veure al Teatre-Auditori del Morell, en el marc de la temporada teatral hivern-primavera. Una programació que va començar al gener i ha acabat aquest mes d’abril, amb vuit propostes de gran qualitat i amb actors i actrius que han fet gaudir els morellencs d’allò més. Quatre mesos que han acabat més de1.800 espectadors, una xifra més que satisfactòria que encoratja la regidoria de Cultura a continuar treballant, ja de cara a l’any vinent, en una temporada teatral del Morell que assolirà la seva desena edició.\n11/04/2019 Solitudes, Premi Max 2018 a la millor obra de teatre, arriba divendres al Teatre-Auditori del Morell


El GEN denuncia una obra il-legal a ran de mar i una setmana després no només no està paralitzada sinó que s’han multiplicat els operaris que hi treballen (08/09/2014)\nEl GEN-GOB va adreçar el passat 29 d’agost una denúncia per la realització d’obres il.legals a la zona de es Xarco, TM de Sant Josep de sa Talaia, a una zona amb la màxima protecció urbanística, a part de tractar-se de Zona de Servitud de Protecció de Costa, és Àrea Natural d’Especial Interès segons la Llei d’Espais Naturals i Àrea Natural d’Alt Nivell de Protecció, Àrea de Protecció Territorial de Costa segons el PTI i les DOT.\nEl grau de protecció que té l’indret, pràcticament el màxim que pot tenir a l’illa d’Eivissa, no ha impedit que s’estiguin realitzant obres completament incompatibles amb la legalitat. Per aquest motiu el nostre grup va adreçar, fa 10 dies, una denúncia a l’Ajuntament de Sant Josep, al Consell Insular i a la Direcció General de Costes del Govern, per tal de posar de manifest les greus infraccions que s’estan portant a terme en aquest tram de costa del\nmunicipi de Sant Josep. Més d’una setmana més tard les obres no tan sols no han estat paralitzades, sinó que han incrementat el ritme d’execució, multiplicant-se el nombre d’operaris que hi treballen.\nSegons sembla, l’Ajuntament de Sant Josep, de forma presumptament irregular, hauria atorgat llicència per a ‘manteniment i millora d’habitatge existent’, a una vella estructura, de petites dimensions, que es trobava en estat semi-ruinós a aquest indret. Les obres, però, tampoc s’ajusten a res que pugui assemblar-se a “manteniment i millora”, sinó que han suposat de facto un nou habitatge, amb una volumetria que difereix molt sensiblement del de la runa preexistent. A les obres s’ha emprat maquinària pesant i a la denúncia remesa a l’Ajuntament s’enviaren fotografies amb les excavadores presents a la mateixa, que evidentment no formen part de les ferramentes necessàries per portar a terme feines de “manteniment i millora”. Segons aquesta interpretació, qualsevol caseta varadero del municipi es podria convertir en una mansió de dos plantes a ran de mar.\nEl GEN GOB va denunciar l’obra, va demanar la paralització immediata i el trasllat de l’expedient. De moment, però, el nostre grup no ha estat notificat de res, ni de la paralització ni ha rebut informació alguna de l’expedient. En canvi sembla evident que els promotors de l’obra poden haver estat informats de la denúncia perquè aquesta ha incrementat sensiblement el seu ritme d’execució.\nCasos com aquest, d’il.legalitats urbanístiques comeses en primeríssima línia de mar, a indrets protegits per TOTA la normativa existent, tan local com autonòmica o estatal, posen de manifest l’absoluta impunitat en que es continuen movent els infractors a l’illa d’Eivissa.


Romanç de Cec by Maria Peiro Gilabert - issuu\nTreball en grup, 1ª Avaluació. Història d’Espanya. 2n Bachillerat. Branca de CC.SS: Humanitats i Jurídiques\nJosep Peris López José Codoñer Fernández Adriá Nicolás Valiente Sergio López Gómer Jesús López Sanchez\nVa ser a la tardor de 1705 que a Altea desembarca Baptista Basset com a general de l’exèrcit de Carles el d’Àustria. Entra en la Marina i passeja per pobles i viles i en moltes comarques als maulets va distribuint armes i donant raons, convencent a tots els llauradors que l’Arxiduc Carles ha promès suspendre tributs i gravàmens i tot el país li va plantar cara al borbó Felip V. Els reis i governants de tota Europa es posen a l’aguait i al plet s’aboquen, que està en discussió la corona dels regnes d’Espanya i els dos aspirants una guerra van a provocar, buscant aliances amb altres estats dos exèrcits preparen, Felip de Borbó i Carles d’Àustria, tals són els seus noms. Als pobles van renàixer les esperances d’arrancar el poder als nobles senyors i en poques setmanes el camí de València aplanaren; maulets i aliats dominaren pobles i ciutats; d’una punta a l’altra el país va tornar a obrir les arques\nper traure al carrer les senyeres contra el botifler i l’Arxiduc Carles a la porta de Quart aclamaren i ell feu jurament d’obedir i defendre les lleis. Del dia que ara esmente guardeu memòria: el 25 d’abril de 1707 que trista batalla va somoure la terra d’Almansa; l’exèrcit borbó al de l’Àustria va vèncer d’un colp i sense defenses ocuparen comarques senceres. Mal dia va nàixer qui ordenà destruccions i matances. Si el mal ve d’Almansa amb raó diuen que a tots alcança: no es pot oblidar que en la boca del poble ha quedat. Després que va sotmetre tot el país i va tractar els hòmens amb gran crueltat, pensà que era l’hora d’augmentar el poder de la seua corona i sense tardança promulgà el Decret de Nova Planta, pel qual suprimia les lleis i costums de la pràctica antiga i ens va prohibir que parlàrem la llengua d’ací. Senyors i senyores, de la història us hem fet el reconte; si voleu seguir, en els llibres està tot escrit.\nLa cançó, “Romanç del Cec” escrit per Vicent Torrent, és una font secundària degut a que la va composar posteriorment als fets dels quals tracta. A més a més es un text historiogràfic ja que l’escriptor el va escriure després del període al que van ocórrer els successos. Pel que fa a l’ d’aquest text es individual perque el va escriure una única persona, Vicent Torrent, i el va escriure al 1975 amb el seu grup de música “Al Tall”. Vicent va nàixer 1945 i actualment te 66 anys. És un musicòleg conegut per la seua obra com a intèrpret de música tradicional. D’altra banda la seua finalitat d’aquesta cançó es fer saber que va passar en la guerra de successió i al territori Valencià entre el anys 1705 fins al 1707 en Almansa (Albacete). El destinatari es públic perque va dirigit a qualsevol persona que escolte aquest tipus de música. La idea principal d’aquest escrit és la Guerra de Successió Espanyola, en la que Carles D’Austria, amb el seu exercit, com diu a l’escrit de Vicent “li van plantar cara al borbo Felip V”, disputant-se la corona de Carles II d’Espanya. Per altra banda, les idees secundaries son la perdua de Carles d’Austria a la Batalla d’Almansa que acaba amb la possessió del territori Valencià per part de Felip V. Seguidament, Felip V amb la perdua de aquestes es va instaurar el Decret de Nova Planta, prohibint així les costums antigues de aquest poble i també l’ús de la llengua natal. Pel que respecta a la contextualització, aquesta font la podem situar a l’Antic Règim, que fou una etapa històrica que s’inicia al 1609 amb la expulsió dels moriscos i finalitza per conseqüència de la guerra d’Independència espanyola al 1814. Era el sistema social, polític i econòmic predominant al continent europeu. Les societats de l'Antic Règim es caracteritzaven per tenir una població estancada, una economia agrària, amb un incipient capitalisme comercial, una societat estamental i un sistema polític absolutista. El terme “Antic Règim” va ser emprat pels revolucionaris francesos per designar despectivament el sistema de govern anterior a la Revolució Francesa de 1789. Dona lloc a la Guerra de Successió Espanyola degut a la mort de Carles II. Aquest volia que un membre dels Borbons succeïra el seu tro però Carles d’Austria pensava que també tenia dret a eixe tro. Carles d’Austria demana ajuda a Anglaterra i Holanda i aquests s’alien amb ell perque veien que era una amenaça que un rei, Felip V, governara França i Espanya a la mateixa vegada, veien una hegemonia francessa. Felip V va arrassar les tropes de Carles d’Austria i signà el Tractat d’Utretch a l’any 1713 en el qual s’estipulà que Felip V era reconegut per les potencies europees com a rei d’Espanya. Però aquest va renunciar a la corona francessa. L’Estat Espanyol va perdre els Paisos Baixos i els territoris italians, com Napoles i Sardenya, en favor d’Austria. Anglaterra va obtindre Menorca, Gibraltar y el “navio de permiso” que es un dret limitat a comerciar amb les Índies epanyoles, i per altra banda el “asiento de negros”, que era un permís per a comerciar amb esclaus en les Índies.\nRomanç de Cec A continuació, analitzarem els distints personatjes històrics que podem trovar a aquest perìode i en relació amb aquesta cançò. Primerament trobem a Joan Baptista Basset, que va nàixer a Alboraia el 1654 i va morir a Segòvia al 1728, com diu la cançó “a Altea desembarca Baptista Basset com a general de l’exercit de Carles d’Austria”, que va encapçalar la revolta valenciana contra Felip V al capdavant dels maulets. Al promètre als maulets l'exempció de càrregues i tributs senyorials, cosa que feu que fora jutjat i empresonat per Carles d’Áustria. Arran de la derrota d'Almansa , va ser posat en llibertat per tractar d'organitzar les poques forces fidels als austriacistes, pero no es va poder fer-ho. Tot seguit trobem al personatje que va empressonar a Joan Baptista Basset i el cap del seu exèrcit, aquest és l’ arxiduc Carles d’Àustria, que juntament amb Felip V “una guerra van provocar”. Va nàixer l’ 1 d’ Octube de 1685 a la cort imperial de Viena, i va morir al 20 d’Octube de 1740 en el mateix lloc. Carles d’Àustria va ser pretendent al tron de la Monarquia Hispànica durant la Guerra de Sucessió Espanyola, aconseguint molt de suport d’ altres regnes. Amb la mort del rei Carles II de Castella sense successió el 1700, Carles era suposadament el candidat a la corona hispana, pero Carles II va testar a favor de Felip V com a successor, aleshores aquest conflicte de successors va estallar i va començar una Guerra de Successió Espanyola entre dos pretendents, que hi eren Carles d’ Àustria i Felip V. Al 1705 embarcà un exercit en direcció al Mediterrani desde Lisboa, i poc a poc es va extenguent per regnes, amb idea de fer-se conèixer, i tractar de que s’extenguera el seu exèrcit. Al 1706 va ser proclamat rei de Saragossa, Felip va tindre una recció bèl.lica amb la finalitat de capturar el Regne Valencià, i tingué com a conseqüencía, la conquista del Regne Valencià i Aragonès, desprès de la batalla d’Almansa. Finalment aquesta guerra va acabar amb la victoria de Felip V, degut a que va ocupar més regnes, i va derrotar l’exèrcit de Carles d’Àustria. Com no, altre personatge important i un dels succesors amb Carles d’Àustria en la Guerra de Succesió Espanyola va ser Felip V, conegut també com a Felip d’Anjou, que va nàixer a Versalles el 19 de Desembre de 1683 i va morir a Madrid el 9 de Juliol de 1764, aquest fou rei d’Espanya, de Nàpols, Sicília i duc de Milà. Nombrat rei d’Espanya, va esdevenir el primer rei de la Dinastia Borbó al tró del Regne d’ Espanya, on va instaurar el centralisme. Com he anomenat abans, aquesta va tindre un paper molt important en la Guerra de Successió Espanyola, degut a que va ser el seu exèrcit qui va guanyar-la davant les tropes de Carles d’Àustria, Felip V va tindre el conflicte amb Carles degut a que va ser ell qui va ascendre, al morir Carles II de Castella, en compte i com se esperaba Carles d’Àustria, això provoca el conflicte entre els dos succesors. Per acabar trobem els dos exèrcits dels dos succesors en la Guerra de Succesió Espanyola , primerament trobem als Botiflers ,que és el malnom amb què es va titllar a Catalunya als partidaris de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola i s'oposava al d'«Imperials», «Aguilots» o «Vigatans», malnoms que van rebre els partidaris de Carles III. Auqest nom es va utilitzar despectivament per referir-se als dirigents de determinats pobles fidels a Felip V com Manlleu, Cervera o Centell. Per altra banda trobem als Maulets, als que els “van apareixer les esperances d’arrancar el poder als nobles senyors” com indica Vicent a la canço. Aquests van ser un grup partisà de valencians que donava suport a Carles d'Àustria en la Guerra de Successió, i enemics íntims\nRomanç de Cec dels botiflers, partidaris de Felip V de Borbó. Per a les batalles, empraven com clam distintiu,el so del corn rugós, el caragol marí més gran de la Mediterrània. Analitzant altre terme, trobem en que consistien o millor dit que eren els Decrets de Nova Planta , que com hem pogut averiguar, aquestos decrets eren el conjunt de lleis sancionades i promulgades per Felip V a l'inici del seu regnat que implantaren l'absolutisme a la Monarquia d'Espanya, per poder conquistar diferents regnes, com podem comprobar en la cançò de Romanç de Cec, fa referència a l’ any 1707 on amb el decret de Nova Planta implantat en el país, es suprimeixen les lleis i costums de la pràctica antiga, i va prohibir la llengua d’ ací , es a dir , el valència en aquest cas, com es menciona en la canço. I per acabar analitzant profundament el significat que representa aquest aforisme que va apareixer en la Batalla d’ Almansa: “Quan el mal ve d’ Almansa a tots/es ens alcança” trobem i concloguem que aquesta, reflexa el sentiment de la pèrdua colectiva de les nostres institucions forals i del dret de autogovern.A partir de ahí, poc a poc ,van anar suprimint drets, lleis , costums i prohibint la llengua de la Corona d’ Aragó. També fa referencia aquest, a la derrota de les tropes austracistes que defenien la candidatura al tro de la Corona Hispánica del arxiduc Carles III en 1705, front a les tropes borbóniques que defenien la candidatura al mateix lloc del que sería finalment coronat com Felip V, en la coneguda “Batalla d’Almansa”. Ara anem a parlar sobre dos termes importants en aquest periode, el primer es “La guerra de succesió”, conflicte entre Felip V i Carles d’Austria pel tro d’Espanya darrere la mort de Carles II, on Felip V va obtindre la corona d’Espanya. Va ser un conflicte internacional que va durar desde el 1701 fins al 1713, encara que Catalunya i Mallorca van resistir fins el 1715. El resultat final d’aquesta situació, van ser els tractats de Ultrecht i de Rastatt, ón es firma la pau i es fa una divisió dels dominis espanyols. El segón terme important d’aquest periode, es “La batalla d’Almansa”, en la que, com explica Torrent, “els borbo al de l’Austria van vencer d’un colp”. En aquesta batalla es va donar l’enfrentament de les tropes de Felip d’Anjou, coronat per Felip V, que varen derrotar a les tropes de Carles d’Austria, comendades per Henri de Massue. Aquesta batalla no va ser decisiva per al fin del conflicte internacional de la guerra de succesió, però si que obrigue les portes del Regne de Valencia i posteriorment Felip V instaurà el “Decret de Nova planta”, prohibint així la parla del valencià. Considerem que la cançó de Romanç de Cec explica resumidament els primers anys de la “Guerra de Successió”, i més concretament, “la Batalla d’Almansa” i “El Decret de Nova Planta”, que es va fer per “augmentar el poder de la seua corona” i “s’ens va prohibir que parlarem la llengua d’aci” com mostra la canço. Aquesta ens dona tant a qualitat com a quantitat en información sobre l’enfrentament polític a nivel Europeu, per la Corona d’Espanya, entre Felip V i Carles III. Tots aquests aconteciments tenen lloc durant l’època de l’Antic Règim, que va tindre unes característiques, polítiques, econòmiques i socials, molt diferents a les que, un segle després, es van donar al Sistema Liberal.\nRomanç de Cec Per últim, farem una comparació de les característiques de l’Antic Régim i, la posterior forma d’organització estatal, el Sistema Liberal a Espanya. Per tal de veure les diferències entre un sistema i l’altre. Clarament s’observa que a l’Antic Règim es feien notar una carència de llibertats i injustícies que s’intentaren aconseguir amb el liberalisme. Pel que fa als aspectes socials, a l’Antic Règim la tasa de natalitat pujava, ja que, no hi havia controls de natalitat i va ser una etapa reproductiva. El mateix va passar al Liberalisme amb aquesta tasa. Si observem la tasa de mortalitat a ´’Antic Règim era alta i els ciutadans passaven fam, hi havien epidèmies, etc. Per contra, al Liberalisme es van fer avanços mèdics, que evitaren aquestes epidèmies, a més que hi va haver una millor producció agrària. Si analitzem la “CN”, al Règim el creixement era constant però lent. Al contrari que al Liberalisme on va haver un Èxode rural i una emigració a ultramar. Respecte al tipus de societat, l’Antic Règim era una societat estamental, és a dir, la població es dividia per estaments on els ciutadans no podien pujar d’estament, mentre que, al Liberalisme, com es mesura a la societat per la seua riquesa, la població podia pujar de classe social. Comparant els aspectes econòmics, a l’Antic Règim hi havia una agricultura de subsistència amb una dèbil productivitat sense innovacions, per contra, al Liberalisme l’agricultura era intensiva amb noves tècniques, especialitzacions i amb canvis en la propietat de la terra. A la indústria de l’Antic Règim hi havia gremis, no hi havia competència ni, tampoc, progressos tècnics. Però, si analitzem, al Liberalisme van haver canvis tècnics, es van inventar les màquines i, en especial, la màquina de vapor. Referint-nos al comerç del l’Antic Règim, era proteccionista i sense innovacions. Mentre que, al Liberalisme hi van haver més i millors transports com el ferrocarril i el vaixell de vapor. Si observem els aspectes polítics, a l’Antic Règim els poders es concentraven en la figura del Rei, no hi havia igualtat jurídica ni constitució, així com, els individus no tenien cap drets polítics. Mitjançant la il·lustració, al Liberalisme els ciutadans de les poblacions tenen drets i llibertats, els poders es concentraven a la Nació, hi va haver igualtat jurídica i es va fer la constitució a 1812. Com es pot observar aquesta fou una etapa de molts i molt importants canvis, on es va millorar molt la forma de vivir, tanmateix com la forma de governar la Nació espanyola.\nTreball de segon batxillerat


LA NISSAGA DELS ROM (6): ELS ROM COMERCIANTS DE MONT-ROIG – Ressó Mont-rogenc\nInici > General > Història > LA NISSAGA DELS ROM (6): ELS ROM COMERCIANTS DE MONT-ROIG\n- 19 de Novembre de 2021 19 de Novembre de 2021\nEl molt valuós estudi onomàstic de Mont-roig de Ferran Jové i Hortoneda, quan descriu els Rom de Mont-roig, també esmenta aquella casa “a l’avinguda de Reus, a la vora de cal Dominguet de la Cabrera”. Aquesta era la casa pairal dels Rom comerciants. És el número 5. Consta en la “Catalogació de Bens protegits” en el POUM de Mont-roig (“B.11”). A la portalada hi figura la inscripció “1887”; deuria ser la data de la seva construcció.\nEl mateix Ferran Jové i Hortoneda escriu sobre “La Barraca, la Fumera i l’Hort del Rom”: “La barraca és una altra manera d’anomenar la de la Gelada”. Aquí hi ha una confusió entre cal Rom, descendents de Josep Rom Vidiella (1803-1881), i cal Sedó, descendents de Joan Rom Vidiella (1899-1963), nét del primer i amb els mateixos cognoms; la seva jove és Montserrat Sedó Sedó, de cal Sedó. Em confirma el fill d’aquesta, en Joan Rom Sedó que algú dels seus ascendents antigament se’ls coneixia com “ca la Gelada”, un renom que ara s’ha perdut. Quan l’Esther Bargalló va escriure un article sobre el rellotge de sol de cal Sedó el va titular “Rellotge de sol de ca la Gelada”.\nPer acabar-ho de complicar, resulta que cal Sedó és el número 21 del carrer del Bisbe Macià. Aquí hi vivia Joan Rom Massó (fill deJoan Rom Vidiella), casat amb Montserrat Sedó Sedó. I en el núm. 15 és cal Boronat, on hi vivia Joaquim Boronat Sanromà casat amb Assumpció Rom Foguet, filla de Josep Rom Vidiella. És a dir, els fills dels dos germans Rom Vidiella (Joan i Josep), que eren respectivament Joan Rom Massó i Assumpció Rom Foguet es van casar a cal Sedó i a cal Boronat. Tan sols dues cases els separaven al carrer del Bisbe Macià.\nContinuava Ferran Jové i Hortoneda: “La fumera és a les Hortes, al darrera mateix de les cases del nucli urbà. Asseguren que la fumera no va arribar mai a treure fum, perquè era destinada a una indústria de sulfur i es va frustrar el projecte sense que arribés a funcionar. L’hort també és a les Hortes, al mateix lloc on hi ha la fumera”. El dit “fumeral de cal Rom” consta en la “Catalogació de Béns protegits” en el POUM de Mont-roig (“B.23”): “Es tracta d’un fumeral de totxo massís construït pel mestre d’obres conegut pel Tilau, qui va introduir al poble tècniques de construcció al seu retorn de Barcelona… És l’únic que roman al terme municipal i que cal conservar tant pel seu valor arquitectònic com històric”.\nEls descendents actuals d’aquesta branca, Joaquim i Mercè Boronat Rom, que m’han ajudat a elaborar les informacions dels seus ascendents, em comenten que el més antic de qui ells tenen referència és Joan Rom Bargalló, que va néixer el 1773, i es va casar amb Rosa Vidiella Martí. Van tenir un únic fill: Josep Rom Vidiella. Aquest Rom Vidiella feia augmentar la confusió inicial en la recerca (millor dit, investigació) d’aquesta nissaga. Hem trobar unes quantes persones amb aquests cognoms a la branca dels Rom de cal Nacra (un es deia gairebé igual, Josep Joaquim Rom Vidiella) i més endavant veurem que el nét del que inicia aquesta branca dels Rom comerciants es diu igual (nom i cognoms) que el seu avi.\nAixí doncs, el primer d’aquesta branca és Joan Rom Bargalló (1773). En el primer capítol d’aquesta sèrie n’havíem trobat un amb els mateixos nom i cognoms, que havia nascut a Vilanova d’Escornalbou el mateix any i era fill de Josep Rom Toda i Francesca Bargalló Pradell. Aquest, Josep Rom Toda, era fill del moliner mallorquí Bartomeu Rom Ramis i Magdalena Toda Borràs. Sembla lògic concloure que aquesta branca dels Rom comerciants també descendeixen de Bartomeu Rom Ramis i de Vilanova d’Escornalbou.\nHe trobat alguna notícia en algun llibre i a la premsa històrica sobre Joan Rom Bargalló. La primera: “l’any 1840, Joan Rom i Bargalló fabricava aiguardent…”, a Mont-roig.\nUna altra de ben curiosa: El 24 de setembre de 1847, en plena Segona Guerra Carlina hi ha un intent de segrest a Mont-roig. Ho explica el “Eco del Comercio”, de l’1 d’octubre. La notícia està datada el dia 25. “En la velada de ayer, que habiéndole avisado que los facciosos robaban y trataban de llevarse a don Juan Rom, comerciante y hacendado de esta, sin atender a que la casa atacada está en el estremo más distante del fuerte, y que solamente el número de los facciosos vistos enfrente la misma era cuando menos mayor que el de la gente de que podía disponer, no dudó un momento en salir del fuerte, atacarles y perseguirles, salvando la vida y la fortuna de dicho Rom… ”. Llegim que “la casa atacada está en el estremo más distante del fuerte…”. Aquest “fuerte” era el conegut com “Fort”. La construcció de l’església nova s’havia aturat el 1845 conseqüència de la Segona Guerra Carlina (1846-1849) i era utilitzat com a caserna de les tropes governamentals. Aquella “casa atacada” deu correspondre a l’antiga casa pairal dels Rom comerciants de l’avinguda de Reus número 5. Aleshores estava fora muralla, més enllà del “Portal d’Avall” o de “l’Església” (del portal que ara hi ha a l’inici de l’actual carrer Major), i del que era el primer raval, les dites cases noves de l’ara carrer Riba i Mestre.\nEl fill d’aquest, Josep Rom Vidiella es va casar amb Maria Pujol Miralles i van tenir 3 fills: Maria, Rosa i Josep Rom Pujol (1849-1906). Aquest darrer, es va casar el 1876 en primeres núpcies amb Mariana Borràs Figueras i van tenir 2 filles: Maria i Dolors Rom Borràs.\nMaria Rom Borràs (1877-??), el 1898 es va casar amb Joaquim Prats Cornell (1858-1925); es duien 19 anys, ell en tenia 40 i ella 21. Aquest era metge. En el “Butlletí del sindicat de metges de Catalunya”, de desembre de 1925, hi ha l’expedient obert per la seva família “als efectes del cobrament del socors reglamentari”. Diu que va morir de “càncer de fetxe”. S’esmenten els seus pares: Joaquim Prats Anguera i Dolors Cornell Aulet. Deurien ser de Riudecanyes, doncs ho certifica el jutge municipal d’aquell poble. En el moment de la seva mort tenia tres fills: Dolors, Maria i Joaquim Cornell Rom, que tenien, respectivament, 26, 24 i 19 anys; per la qual cosa, deurien néixer cap al 1899, 1901 i 1906. Finalment, diu que l’expedient queda aprovat i es destinen 10.000 pessetes en valors per produir una pensió de 100 pessetes mensuals durant 120 mesos (10 anys), i que també es lliurin 100 pessetes mensuals en concepte de pensió i durant 120 mesos a la vídua i en cas de defunció d’aquesta, als seus fills.\nL’altre filla, Dolors Rom Borràs (1879-??), es va casar amb el farmacèutic mont-rogenc Antoni Compte Aragonès i van tenir 4 fills: Glòria (1906), Josefina, Alfred i Josep Compte Rom (1912). Aquest darrer era farmacèutic. A “La Vanguardia”, del 2 de juny de 1898, diu que s’acabava de llicenciar. A l’“Anuario del comercio, de la industria, de la Magistratura y de la Administración”, conegut com “Anuario Bailly (Madrid)”, consta que tenia farmàcia a Mont-roig des del 1900. “Farmacèutics… Antoni Compte de cal Pago al carrer Major (actual núm. 16)…”. Fou alcalde del 1906 al 1909. Era un dels “homes més representatius de les dues branques del carlisme a Mont-roig”.\nEn una sessió de l’Ajuntament de Mont-roig del 20 d’abril de 1870 he trobat: “El ciudadano José Rom Vidiella venía edificando en la travesía que hay de la calle Mayor al antes Juego de la pelota, terreno… del común de estos vecinos… (es decideix que) se abra una información testimonial… consultando el parecer de personas ancianas…”. I una altra del dia 24 d’abril que resolt el tema: “resultando de la información verificada ser la travesía una calle… de utilidad pública como de tiempo inmemorial vienen así disfrutando los vecinos…”. ¿Un “juego de la pelota” a Mont-roig?\nEn el “Boletín oficial de la provincia de Tarragona” (BOPT), del 8 de juliol de 1875 es publica la llista de jutges municipals per al període 1875-1877. Per Mont-roig, del partit de Reus, hi ha Josep Rom Vidiella. En el BOPT, del 8 de novembre de 1877, hi ha la llista completa del cens electoral amb la relació dels deu primers contribuents. Els primers són Miquel Fontcuberta Vall 1.196,74 pessetes, Bartomeu Romeu Casañas 779,56… El quart és Josep Rom Vidiella 363,93. En el BOPT, del 26 de desembre de 1881, he trobat la baixa electoral per defunció, de Josep Rom Vidiella.\nHem vist que el fill de Josep Rom Vidiella era Josep Rom Pujol (1850-1906). El 1889, “La Comissió Provincial aprova les condicions per les quals Josep Rom Pujol de Mont-roig, podrà construir dues cases en terres que afronten amb la carretera provincial que passa per aquesta vila…”. Deuen ser les de l’avinguda de Reus número 5. Curiosament a la façana hi posa “1887”.\nHe trobat una polèmica en els diaris de la província entre Josep Rom Pujol i Gaietà Romeu Benaprés (aleshores alcalde de Mont-roig, del 1886 al 1891). Sembla que comença amb una carta de Josep Rom Pujol, del 6 de desembre de 1889, publicada a “La Opinión” i que posteriorment Gaietà Romeu Benaprés contesta en el número 339 del mateix diari. La primera informació que tinc és la resposta de Josep Rom publicada a “El Mercantil” del 17 de desembre. Comença dient que als 14 anys (1863) va deixar l’escola “de este pueblo para dedicarme al trabajo que necesito para mi sustento…”. Comenta que aleshores tenia esposa (la seva primera, Marina Borràs Figueras), dues filles (Maria i Dolors Rom Borràs) i criada. El tema de la carta és “una historia de su gestión administrativa como alcalde de este pueblo…”. Més tard concreta: “¿Es justo obligar por medio de amenazas a los electores, a que firmen las propuestas para las mesas electorales? ¿Es justo obligar a uno de los que se resistieron a firmar (el señor Savall) a que traslade los cerdos de su propiedad a un kilómetro de la población por motivos sanitarios, mientras alguien continúa teniendo sus ganados en un corral de la calle Mayor, en el que deposita las aguas sobrantes del molino de aceite, molestando a todo el vecindario con el hedor que despide?”. A “La Opinión” del 22 de desembre hi ha la resposta de Gaietà Romeu. Comença amb una embrollada peroració on la idea és que Josep Rom li havia assignat que tindria una mort civil (política). “Por esto he escojido el estilo burlesco…”. A continuació, es posa seriós: “Cuando en sus escritos diga la verdad escueta, sin impertinencias e injurias, le contestaré seriamente, de lo contrario se espone a que tras una palabra, encuentre la caricia de algún artículo del Código…”. Sembla que darrere de tot hi ha una lluita entre vàries opcions liberals a Mont-roig: “Hablemos claro, señor Rom; lo que pretende usted es llegar un día a ser alcalde…”. A continuació, en una altra notícia, hi ha una carta de Josep Savall negant que Gaietà Romeu el pressionés. Encara he trobat una resposta de Josep Rom Pujol publicada a “El Mercantil”, del 5 de gener de 1890. Ara li demana, repetidament, la seva dimissió i la convocatòria d’eleccions. Pel mig, esmenta un consell, que suposo que aquell com advocat “ha dado a mi hermana Rosa (Rom Pujol) por asuntos de familia…”. El dia 15 de gener, Josep Rom deuria publicar una altra carta a “El Mercantil”, doncs el dia 22 Francesc Nogués Aguiló ho fa amb una rectificació. Explica que aquell li havia demanat que fes una gestió sobre un testament de la seva germana Rosa, però que aquesta no li va arribar a demanar i, a més, li “había inferido a su señora hermana ofensas que no se olvidan…”. Un embolic mig polític i mig familiar.\nHe trobat una notícia curiosa sobre Josep Rom Pujol. Al “Boletín de la Biblioteca-Museo Balaguer”, del 26 d’agost de 1889, de Vilanova i la Geltrú, s’hi diu el mont-rogenc “ha enviado a nuestro Museo para adorno de las habitaciones de la Casa Santa Teresa, una colección de curiosos azulejos, por la cual le estamos reconocidos”. Víctor Balaguer (1824-1901) fou un important escriptor i polític català; era un liberal progressista que va ajudar a la caiguda de la monarquia absolutista d’Isabel II (la “Gloriosa revolución de septiembree de 1868). Fou ministre d’Ultramar i de Foment, dues carteres rellevants.\nEn aquest mateix butlletí hi tenim també unes donacions de dos mont-rogencs. De Gaietà Romeu Benaprés són una sèrie de llibres antics i alguns objectes, entre els quals remarquem “varias caprichosas estalactitas de la gruta de Colldejou… muy poco conocida y visitada…”. L’altre és Anselm de Pedro: “regalo de un título de familiar del santo Oficio, otorgado el 1726…”. Aquí trobem que coincideixen en les donacions el que era alcalde de Mont-roig, Gaietà Romeu Benaprés, i Josep Rom Pujol, ambdós liberals i enfrontats en algun afer, com acabem de veure. Per un altre butlletí d’aquella institució sabem que Víctor Balaguer deuria haver anat a Mont-roig diverses vegades, doncs diu que guarden el títol de “socio honorario” dedicat a l’escriptor i polític del “Casino El Porvenir” del 1890. Aquest era el conegut com “Casino de Baix” de caire liberal i republicà. En alguna d’aquestes estades a Mont-roig, Josep Rom Pujol el deuria conèixer. També sabem que Víctor Balaguer era amic i company de partit d’Antoni Ferratges Mesa, primer Marqués de Mont-roig.\nJosep Rom Pujol es va casar el 1891, en segones núpcies, amb Rosa Vidiella Pujol. Tenim una altra Rosa Vidiella, com l’esposa de l’avi del seu marit. Per la qual cosa, els fills seran uns altres Rom Vidiella: Teresa, Rosa, Josep (1893), Joan (1899) i Pere (1902).\nDos anys després d’aquelles cartes acusatòries entre Josep Rom Pujol i Gaietà Romeu Benaprés, els trobem fent causa comú contra la il·legibilitat d’unes eleccions. Presenten una reclamació a la comissió electoral que es va publicar al BOPT del 18 de novembre de 1892. Aquesta, va declarar nul·les les eleccions municipals al primer districte de Mont-roig (en tenia dos). Casualment Josep Rom Pujol i Gaietà Romeu Benaprés eren veïns. Dèiem que el primer vivia a l’actual avinguda de Reus núm. 5 i el segon al núm. 11.\nEl BOPT, del 2 de febrer de 1894, hi ha la relació de majors contribuents de Mont-roig. El segon és Josep Rom Pujol.\n“El Correo de la provincia” de Tarragona (6 de març de 1896): “Montroig. Está casi terminada, y dentro de pocos días se procederá a colocar la maquinaria de la fábrica que, para la extracción del aceite de orujo por medio del sulfuro, está construyendo el comerciante… José Rom. La villa de Montroig, que como casi todos los pueblos rurales están atravesando una crisis manifiesta, tendrá mucho que agradecer al señor Rom que no perdona medio ni sacrificio para introducir una nueva industria en dicha villa. La citada fábrica funcionaria ya, a no haber sido algunas dificultades que han surgido con el Municipio de aquel pueblo para que le concedan la autorización; tanto es así, que sabemos que el citado comerciante, tiene almacenadas grandes cantidades de orujo y que con la demora que se observa en concederle la autorización pedida, se le irrogan perjuicios de consideración…”. Aquest és Josep Rom Pujol. Segons em comenta el seu descendent Joaquim Boronat Rom, amb el seu besavi augmenta considerablement el nivell econòmic de la família. Tot i que, com hem vist anteriorment, el seu pare Josep Rom Vidiella el 1877 ja era el quart contribuent de Mont-roig.\nA l’“Anuario Riera. Guía práctica de Industria y Comercio de España” del 1896 consta a “Fábricas de aguardiente” de Mont-roig.\n“Diario del Comercio. Órgano del partido Liberal Democrático” de Tarragona (3 d’abril de 1906): “Debemos comunicar a nuestros lectores la triste noticia del fallecimiento de D. José Rom Pujol, ocurrido en Montroig, donde residía el finado. El señor Rom, distinguido amigo nuestro y correligionario, tenía una importante fábrica de alcoholes, en la cual desarrollaba su actividad y condiciones para el negocio. Esposo cariñoso, padre amantísimo y ciudadano integérrimo deja un vacío difícil de llevar y un gran desconsuelo a su familia y numerosos amigos…”. Tenia tan sols 57 anys.\nAquest Josep Rom Pujol (1849-1906) dèiem que s’havia casat en primeres núpcies amb Marina Borràs Figueras (1876) i van tenir dues filles: Maria i Dolors Rom Borràs. En segones núpcies, amb Rosa Vidiella Pujol (1891) i van tenir la Teresa, Rosa, Josep (1893), Joan (1899) i Pere (1902).\nRosa Rom Vidiella, germana de Josep Rom Vidiella es va casar en primeres noces amb un valencià de cognom Amestoy. Van tenir la Rosita Amestoy Rom. Posteriorment, Rosa Rom Vidiella es va casar, en segones noces, amb el mestre Joan Segura, de Tarragona. Varen viure gairebé sempre a Barcelona, al barri de la Sagrada Família. Van tenir 3 fills: Juanita, Pepita i Joan Segura Rom.\nPere Rom Vidiella, un altre germà de Josep Rom Vidiella es va casar amb la navarresa Ana Olivares. També van viure sempre a Barcelona. Van tenir una sola filla: l’Anita Rom Olivares. En Pere va morir jove però, aquest, sempre va tenir una gran relació amb la resta de la família.\nEl mont-rogenc Josep Rom Vidiella (1893) va tenir una vida remarcable. Segons m’explica el seu net Joaquim Boronat Rom, el 1911, amb 18 anys, es va fer voluntari al servei militar. Estava a Reus al Regimiento de Caballería núm. 17 de Cazadores de Tetuán. Però tot d’una, amb 19 anys, decideix que no vol fer el servei militar i deserta.\nEl seu pare havia mort prematurament als 57 anys deixant la Rosa Vidiella Pujol, amb tres fills vius. Les penúries econòmiques i el perill de la guerra d’Àfrica deurien determinar que Josep Rom Vidiella decidís desertar i marxar. El troben en el “Diario de Tarragona”, de l’1 d’octubre de 1916, dos anys després: “Se cita al mozo José Rom Vidiella, natural de Montroig”.\nEs vivien uns anys a Espanya que, en un intent de compensació de la pèrdua de les colònies americanes durant el segle XIX (les últimes foren Cuba i Filipines, el famós 1898), pretenia expandir-se pel nord d’Àfrica, envaint la zona muntanyosa del Rif. El 1912 es va establir, amb el consentiment de França (que ja dominava Algèria), el Protectorat espanyol al Marroc. Però els nadius van oposar-hi resistència. El “Diario de Tarragona”, del 10 de gener de 1912, obria amb un llarg article sobre el tema titulant-ho: “El problema del Rif”. A Espanya, aquesta dita Guerra del Rif és fa ràpidament molt impopular. Encara hi havia molt a prop el record dels morts de la de Cuba. A més, calia destinar-hi molts esforços econòmics.\nEl 1911 Josep Rom Vidiella marxa a Cuba i a continuació a Mèxic. Des d’allà anirà a Nova York. Em diu el Joaquim Boronat Rom que el seu avi tenia una gran habilitat en les tasques manuals. A Mont-roig, havia estudiat a les escoles graduades. Després havia anat a estudiar a l’Escola d’Arts i Indústries de Vilanova i la Geltrú, que s’havia creat el 1890. Allà s’impartia mecànica, electricitat, química i tèxtil. Curiosament, abans hem vist com el seu pare, Josep Rom Pujol, el 1889 havia fet una donació a la Biblioteca-Museu Balaguer de Vilanova i la Geltrú.\nA l’arribar a Nova York, sense saber pràcticament l’anglès, va aconseguir un lloc de treball, de mecànic, en una companyia ferroviària. He trobat que va arribar a Nova York el 1913 i que es va naturalitzar (tenir els mateixos drets que les persones del país) el 1928.\nEls catalans que en aquella època vivien a Nova York es reunien al Cercle Nacionalista Català. Aquesta entitat es va fundar el 4 de gener de 1920. Anteriorment, ja hi havia des del 1915, una altra institució cultural catalana. El Cercle Nacionalista Català es va inaugurar el 14 de març de 1920 amb, entre d’altres, l’actuació del “violinista Xavier Cugat”. Van adoptat l’estelada com a símbol del centre. Allà Josep Rom Vidiella va conèixer l’Assumpció Foguet Pedrol. Aquesta, havia nascut el 22 de novembre de 1897 a Montblanc. Es van casar el 1920.\nAssumpció Foguet Pedrol havia anat a Nova York cap al 1913. Tenia uns 16 anys. Allà ja hi vivia la seva germana gran, Mercè, casada amb Emili Trilla Felip (1878). Aquest, també de Montblanc, havia anat a París a aprendre la nova tècnica de la “permanent” de la perruqueria de senyores. Seria la gran novetat en les següents dècades. Quan va acabar aquest aprenentatge estava decidit a establir-se a Barcelona, però algun company de París l’aconsellà que millor anar a Nova York. Deia que allà les dones anaven mal pentinades (“hi ha senyores molt riques i també moltes actrius”); segur que faria fortuna. També, sense saber l’anglès, va obrir una perruqueria. El 1911 va tornar a Montblanc per casar-se amb Mercè Foguet Pedrol. Varen tenir un negoci de perruqueries a Nova York amb força èxit comercial. A més de l’Assumpció, també hi van anar dues germanes més, l’Anna i la Nativitat. El matrimoni Trillas Foguet varen tenir 4 fills, 3 nois i una noia. Amb els anys, la família de Mont-roig va perdre el contacte amb els seus parents de Nova York.\nUn fet curiós és la manera com Assumpció Foguet Pedrol, amb 16 anys, va anar a Nova York. Com que era menor d’edat i no podia viatjar sola, va caldre que el capità del vaixell l’afillés.\nEl 1921 neix a Nova York Assumpció Rom Foguet, filla de Josep Rom Vidiella i Assumpció Foguet Pedrol.\nHe pogut consultar una informació del que seria un document d’entrada als Estats Units de data 5 de gener de 1926. Diu que arribava de La Havana amb el vaixell “Morro Castle”. Entre d’altres coses diu que era “hair dresser” (perruquer), blanc, amb una altura de “5 feet, 5 inches” (1,65 mts.), pesava “155 pounds” (70,3 quilos), tenia el cabell marró, ulls grisos, havia nascut el 24 d’agost de 1893 i que aleshores vivia al “115 west 49 street”. Firmava “Joseph Rom”. Del vaixell “Morro Castle” he trobat a Internet que era un luxós transatlàntic acabat de construir i que feia la ruta Nova York a La Havana.\nJosep Rom Vidiella i Assumpció Foguet Pedrol varen viure a diversos indrets de Nova York. Sabem la darrera adreça: “401 west street 148”; és al “Upper Manhattan”. La primera fotografia que publiquem d’aquest indret la va fer, fa uns anys, en un viatge a aquella ciutat Assumpció Boronat Moreiro, filla de Joaquim Boronat Rom.\nEl matrimoni Rom Foguet va tornar a Espanya separadament. Primer, el 1932, van venir l’esposa Assumpció Foguet Pedrol i la seva filla Assumpció Rom Foguet (que tenia onze anys). El marit Josep Rom Vidiella ho va fer el 1933 i es van instal·lar a Mont-roig.\nAssumpció Rom Foguet es casaria amb Joaquim Boronat Sanromà, de Mont-roig. Van tenir 2 fills: Joaquim Boronat Rom i Mercè Boronat Rom. Els meus informadors.\nAra trobem uns “Boronat Rom”, que no són els primers en aquesta nissaga. Com hem vist les repeticions són freqüents. A mitjans del segle XIX havien nascut a Vilanova d’Escornalbou: Joan (1856), Maria (1859) i Miquel Boronat Rom (1861). Eren fills d’Antoni Boronat Fraga i Maria Rom Fraga. Els pares d’aquesta eren Mateu Rom Anglada i Maria Fraga. Els ascendents eren Mateu Rom Pomés, Llorenç Rom Toda i el moliner mallorquí Bartomeu Rom Ramis.\nEl pare de Joaquim Boronat Sanromà, era Joaquim Boronat Benaiges de cal Boronat, que s’havia casat amb Lola Sanromà Gili. He trobat que fou el 1908 a l’ermita del Vinyet de Sitges. Una germana de Lola Sanromà Gili (eren uns 7 ó 8 germans) era Maria Sanromà Gili (1901); es duien uns vint anys. Havien nascut a Montblanc, però després van anar a viure a Vilanova i la Geltrú. El pare, Joan Sanromà, era comerciant d’oli. El que s’esdevé interessant és que Maria Sanromà Gili és la noia de l’ombrel·la blanca de les postals 13 i 14 (“Camino de Ntra. Sra. De la Roca” i “Subida a Ntra. Sra. De la Roca”) de la col·lecció de 20 postals de “Recuerdo de Mont-roig. Vda. De Benaiges”. La primera és una vista horitzontal i la segona, vertical, de l’inici del camí empedrat que puja a l’ermita de la Mare de Déu de la Roca, allà on hi havia aquells magnífics xiprers.\nLa “Vda. de Benaiges”, la que va encarregar i venia aquesta col·lecció de postals, era Teresa Nogués Sardà; aleshores vídua de Jaume Benaiges Just (dit “Jaume de l’Escoda” o “Jaume Reverter”). Era neboda d’Agustí Sardà Llaberia, el nostre il·lustre pedagog i diputat i senador republicà. Tenia un estanc i una botiga de queviures, cal Reverter, al carrer Major núm. 6, al costat del carrer de l’Hospital. Aquesta, era la mare d’Antoni Benaiges Nogués, aquell mestre mont-rogenc de la tècnica Freinet assassinat el 1936. Aquest, també surt en aquelles postals 13 i 14, les del començament del camí empedrat que du a l’Ermita, està assegut a terra i du una camisa blanca.\nAquest esplèndida col·lecció de postals les va ver el fotògraf barceloní Joaquín López Bellver. En la seva estada a Mont-roig per fer aquestes fotografies, fou quan va conèixer la Maria Sanromà Gili, que s’hi estava visitant la seva germana Lola, la que dèiem que estava casada amb Joaquim Boronat Benaiges, el pare de Joaquim Boronat Sanromà (casat amb Assumpció Rom Foguet) i avi de Joaquim i Mercè Boronat Rom.\nAquest Joaquim Boronat Benaiges fou qui va vendre un terreny a la Coma on s’hi edificarien les escoles noves del poble (actual Casa de Cultura Agustí Sardà). “S’havia de tractar la compra del solar on construir l’edifici. Es va parlar de dos llocs dintre del poble que els respectius propietaris estaven disposats a vendre. Un estava situat al centre de la vila, el propietari del qual era el senyor Joaquim Boronat, veí de Mont-roig… En Boronat, de seguida, fa fixar el preu en cinc mil pessetes… Redactada l’escriptura, es va voler donar certa solemnitat a la seva protocol·lització i es va reunir tota la corporació al saló de sessions, amb la Junta Local d’Ensenyament Primari, les cinc persones que formaven part de la Comissió Constructora de l’Edifici i el propietari del solar…”. M’explica la Mercè Boronat Rom que, del seu record, la família Boronat posseïa el terreny del costat d’on es va fer l’escola (on ara, a la seva dreta, hi ha l’aparcament) i també el que ve a continuació. Ferran Jové Hortoneda anomena aquest terreny que ara és l’aparcament com de cal Marquesito, diu que hi havia “una caseta de planta baixa, bastida a l’indret que abans era conegut com l’hort del Boronat, al carrer Verge de la Roca, tocant a cal Moliner…”. Aquest cal Moliner deu ser el terreny que hi ha ara al costat dret de l’aparcament (ara del Mallafré). Aquest hort era als darreres de cal Boronat (Bisbe Macià núm. 15).\nFerran Jové Hortoneda esmenta cal Boronat al carrer del Bisbe Macià núm. 15. “A la seva banda meridional, a la vora de ca l’Amanda¸ per la part posterior se’n va fins al carrer de la Verge de la Roca on també és anomenada…”. Aquesta casa consta d’una manera incorrecta en la “Catalogació de Béns protegits” en el POUM de Mont-roig (“C.04”) com a “casa Rom Boronat”, quan hauria de ser “casa Boronat Rom” o millor com és coneixia antigament “casa Boronat”. Ara és de la Mercè Boronat Rom, neta de Josep Rom Vidiella.\nJosep Rom Vidiella el trobem, per primer cop, en el cens electoral de Mont-roig de 1934. Diu que viu al carrer 14 abril (actual avinguda de Reus) núm. 5, i que és propietari. Després no el tornem a trobar fins al cens del 1951 i 1955. En aquests, hi ha un fet com a mínim estrany. Diu que viu al carrer de Sant Antonio núm. 7, quan realment vivien a la casa pairal d’aquests Rom comerciants, llavors anomenat carrer de José Antonio (Primo de Rivera). Sembla com si algú astutament torpedinés, com si fos un lleu error, la nomenclatura oficial. D’igual manera com alguns antifranquistes enviaven les cartes que duien segells de Franco, amb alguns d’ells cap avall. Una subtilesa republicana.\nEn el “Diario de Reus”, del 29 de maig de 1930, hi tenim que Assumpció Foguet Pedrol, l’esposa de Josep Rom Vidiella, nascuda a Nova York, “residente en Montroig, ha solicitado autorización para instalar una fábrica de extracción de aceite del orujo por el procedimiento de sulfuro de carbono, o por el de tetracloruro de ídem, en el huerto o patio interior de la casa número 5 de la calle de Romeu…”. El carrer Romeu és l’actual avinguda de Reus.\nEn el cens electoral de 1955, tenim l’Assumpció Rom Foguet vivint al carrer de Llovera núm. 43 de Reus. El seu marit, Joaquim Boronat Sanromà, hi tenia la consulta de metge.\nDèiem que el matrimoni de Joaquim Boronat Sanromà i Assumpció Rom Foguet van tenir dos fills: Joaquim i Mercè Boronat Rom; ambdós metges. El Joaquim es va casar amb Manuela Moreiro Socias i van tenir 4 fills: Maria Assumpció, Margarida, Joaquim i Alfred Boronat Moreiro. La Mercè es va casar amb Sietze de Jong i van tenir a: Oeds, Oriol, Joaquim i Goeske.\nEl Joaquim Boronat Rom és propietari de la casa dels Rom de l’avinguda de Reus núm. 5 i d’una pobla, a tocar del barranc de la Pixerota, procedent de cal Boronat. La Mercè Boronat Rom és propietària de la casa de cal Boronat del Bisbe Macià núm. 15 i d’una finca a la partida de les Masies de Cambrils (coneguda com “Masia Rom”), just passada la riera de Riudecanyes, a l’alçada de la Tira.\nUn dia del passat juliol (2021) vaig poder visitar aquella casa pairal dels Rom comerciants de l’avinguda de Reus núm. 5. Des de fora ja es fa evident que és un casalici; de fet són dues cases: la dels números 5 i 7. Com dèiem, a la façana hi ha un “1887” que deu ser l’any de la seva construcció. El Joaquim Boronat Rom l’ha anat restaurant en els darrers anys; aquest estiu encara hi treballaven en algunes habitacions. L’entrada és un alt i bell espai amb una galeria a mitja alçada amb una bonica barana, una mena d’entresolat. Al terra hi ha dues fileres empedrades per on deurien passar les roderes dels carros que es dirigien cap al fons de la sala i anaven al pati on descarregaven. A mà dreta de la sala una senzilla i elegant escala ens condueix als pisos superiors. Primer, trobem aquell entresolat de no gaire alçada on suposo que hi devia haver l’oficina de l’empresa, el despatx i les sales on emmagatzemar documents. Al segon pis era l’habitacle familiar. A l’arribar, hi tenim una petita sala que permet accedir a una habitació i a la part del davant on hi ha la gran sala d’estar que comunica amb vàries habitacions. Tot, ara restaurat, és un conjunt homogeni, elegant, però gens artificiós ni efectista. Em va venir a la ment una altra casa del poble que vaig poder visitar fa anys on hi havia una gran, molt gran i potser exagerada sala, amb una petita taula al bell mig i farcides les parets de petites taules i grans quadres i miralls. Em van dir que era la sala de ball. Era una còpia reduïda en versió mont-rogenca d’aquelles que veiem en algunes pel·lícules d’època, per exemple la de la mítica “El Gatopardo” (1963) de Luchino Visconti. Aquestes, són la visualització del poder dels terratinents, de mitjans i finals del segle XIX. En canvi a cal Rom, hi vaig trobar l’expressió de l’emergent solidesa de la (nova) burgesia comercial i industrial que, en pocs anys, comportarà canvis importants de les estructures socials i culturals. És la manifestació d’una nova època, de la modernitat que ens aproparà al segle XX.\nDe la sala d’estar vull remarcar tres elements: un gramòfon que el Joaquim em va comentar que van dur els seus avis de Nova York, un piano amb llibrets de l’aprenentatge del solfeig i algunes partitures, i un interessant quadre del Monestir de la Mare de Déu de la Serra, a les afores de Montblanc, d’on recordarem que n’era la seva àvia. El quadre és del 1906 i està firmat per J. Terrés. Des dels darreres d’aquest pis hi ha una bonica vista de l’Església Vella; també podem veure el que deurien ser les naus de la fàbrica i aquell fumeral.\nContinuem amb la branca dels Rom comerciants. Havíem dit que Josep Rom Vidiella tenia un germà, Joan Rom Vidiella. Aquest havia nascut el 1899. Sabem que també va anar a viure un cert temps a Nova York. Es va casar amb Teresa Massó Jordi i van tenir a Joan Rom Massó (1924). Aquest es casaria amb Montserrat Sedó Sedó i van tenir tres fills: Joan, Mireia i Jordi Rom Sedó.\nLa Monserrat Sedó era filla del mont-rogenc Magí Sedó Pascual, de cal Sedó del carrer del Bisbe Macià Núm. 21. Aquest era un eminent professor de la renovadora “Escola del Mar” de Barcelona i un il·lustre prohom cultural. Entre d’altres, seves foren les troballes romanes de la finca de la Barquera del Sedó, a tocar de la riera de Riudecanyes.\nJoan Rom Sedó, és un artista que ha fet exposicions rellevants. Ha estat director de l’Escola d’Art i Disseny de la Diputació a Reus (del 1998 al 2002). Es va casar amb Olga Escuté Capafons i han tingut el Pau Rom Escuté i Duna Rom Escuté.\nLa Mireia Rom Sedó es va casar amb Miquel Roca Doria i van tenir a l’Estela i a la Violeta Roca Rom. El Jordi Rom Sedó es va casar amb Concepció Borràs Iserte i van tenir a la Mar Rom Borràs.\nResum de la branca dels Rom comerciants:\nJoan Rom Bargalló\nJosep Rom Vidiella\nJosep Rom Pujol\nJosep “Pepito” Rom Aguiló\nAssumpció Rom Foguet\nJoaquim Boronat Rom / Mercè Boronat Rom\nA l’altra branca, la dels Rom Sedó, els tres darrers es canviarien per:\nJoan Rom Vidiella\nJoan Rom Massó\nJoan Rom Sedó / Mireia Rom Sedó / Jordi Rom Sedó\nBRANCA DELS ROM COMERCIANTS\nJoan Rom Bargalló —– Rosa Vidiella\nFill: Josep Rom Vidiella\nJosep Rom Vidiella —– Maria Pujol Miralles\nFills: Maria, Rosa i Josep Rom Pujol\nJosep Rom Pujol —– Marina Borràs Figueras\nFills: Maria i Dolors Rom Borràs\nJosep Rom Pujol —– Rosa Vidiella Pujol\nFills: Rosa, Teresa, Josep i Joan Rom Vidiella\nJosep Rom Vidiella —– Assumpció Foguet Pedrol\nFill: Assumpció Rom Foguet\nAssumpció Rom Foguet —– Joaquim Boronat Sanromà\nFills: Joaquim i Mercè Boronat Rom\n(Del Joaquim Boronat Rom)\nJoaquim Boronat Rom —– Manuela Moreiro Socias\nFills: M. Assumpció, Margarida, Joaquim i Alfred Boronat Moreiro\n(De la Mercè Boronat Rom)\nMercè Boronat Rom —– Sietze de Jong\nFills: Oeds, Oriol, Joaquim i Goeske de Jong Boronat\nA l’altra branca, la dels Rom Sedó, seria:\nJoan Rom Vidiella —– Teresa Massó Jordi\nFill: Joan Rom Massó\nJoan Rom Massó —– Montserrat Sedó Sedó\nFills: Joan, Mireia i Jordi Rom Sedó\n(Del Joan Rom Sedó)\nJoan Rom Sedó —– Olga Escuté Capafons\nFills: Pau i Duna Rom Escuté\n(De la Mireia Rom Sedó)\nMireia Rom Sedó —– Miquel Roca Doria\nFills: Estela i Violeta Roca Rom\n(Del Jordi Rom Sedó)\nJordi Rom Sedó —– Concepció Borràs Iserte\nFilla: Mar Rom Borràs\n “Estudi onomàstic de la vila i terme de Mont-roig del Camp” de Ferran Jové i Hortoneda (Ajuntament de Mont-roig del Camp, 1999), pàg. 438.\n A les Terres Noves, prop del Club de golf Bonmont i a tocar de l’AP7 (més o menys a 1 quilòmetre cap a Cambrils). Coordenades GPS (UTMx / UTMy): 327074 / 4545216. Codi Mont-roig: 074. Codi Wikipedra: 2262. Per accedir a Wikipedra: http://wikipedra.catpaisatge.net/\n En el web de “Ressò mont-rogenc”, del 23 de febrer de 2015, s’hi deia: “Localització: a la casa del carrer del Bisbe Macià 21, tot i que el rellotge és a la façana que dóna al carrer de la Mare de Déu de la Roca, mirant cap a Les Creus. Descripció: quadrat, pintat a la paret. Damunt es pot llegir la data: 1766. S’hi aprecien 2 figures humanes, una a cada costat del rellotge tot i que, degut al mal estat de la pintura, no es veu prou clar si són dos homes o un home i una dona. Línies horàries de 8 a 6 i senyals per a les mitges hores. Gnòmon de vareta. Bastant deteriorat”.\n Estanislau Roca Dalmau.\n Això es important per acabar de situar els Rom Vidiella coetanis.\n “Notícies històriques de Mont-roig del Camp” de Baptista Nogués (“Quaderns de la Pixerota”, 2017), a la pàg. 197.\n Deuria ser aquell Joan Rom Bargalló que vivia a cal Rom de l’actual avinguda de Reus núm. 5.\n “El segle XIX, un temps convuls. Capítol 13. Segona Guerra Carlina: primer any (1847)”, publicat al web de “Ressò mont-rogenc”, el 12 de febrer de 2021.\n L’actual hi posa a la façana: “1887”.\n Aquesta, la trobem el 1885 que té una drogueria en el “Anuario del comercio, de la industria, de la Magistratura y de la Administración”, conegut com “Anuario Bailly (Madrid)”. A l’ “Anuario Riera. Guía práctica de Industria y Comercio de España” del 1901. A més, consta que té una merceria.\n Aquesta era filla de Miquel Borràs i Magdalena Figueras de Montbrió. Curiosament els testimonis del casament foren: Gerónimo Parera Matas, professor de música, natural de Martorell i Joan Romeu Bracons natural de Sabadell; ambdós residents a Montbrió.\n A l’anterior edició del 1898 no hi és.\n “Guspires (de la història de Mont-roig)” (Edicions Marré / Associació de Veïns Muntanya Roja, 2010) de Francesc Rom Serra i Martí Rom, pàg. 36.\n “Guspires (de la història de Mont-roig)” (Edicions Marré / Associació de Veïns Muntanya Roja, 2010) de Francesc Rom Serra i Martí Rom, pàg. 70.\n “Boletín oficial de la provincia de Tarragona” (BOPT) del 24 de juny de 1870.\n BOPT del 24 de juny de 1870.\n “La definició del joc, des del segle xv fins a mitjan segle xx, es manté gairebé invariable, d’acord amb els reglaments i la tradició oral. Consisteix a llançar la pilota entre dues o més persones, o equips, entre aquests o a una paret, amb la mà o servits per l’auxili d’un guant, una pala o una raqueta. Si es llança de persona a persona, es diu joc llarg, i si és al trinquet o frontó, s’anomena ple… La seva implantació general a Catalunya entre els segles XV i XVIII, començarà a decaure en el xix fins a desaparèixer…”. Del text “El joc de pilota al Camp de Tarragona (s. xv-xx)” d’Eugeni Perea Simón. Del llibre “Jornades de la Secció Filològica de l’Institut d’Estudis Catalans a Reus. Homenatge a Ramon Amigó i Anglès”, 20 i 21 d’abril de 2012 (Institut d’Estudis Catalans, 2013).\n “El segle XIX, un temps convuls. Capítol 19. Inici del regnat d’Amadeu de Savoia i inici de la Tercera Guerra Carlina (1870-1872)”, publicat al web de “Ressò mont-rogenc” el 15 de maig de 2021.\n “Americano” resident a Mont-roig (sabem que des del 1852). Propietari del “Mas d’en Romeu. Pare de Gaietà Romeu Benaprés, que seria alcalde del poble del 1886 al 1891.\n “L’any 1889 a Mont-roig”, de Baptista Nogués de la revista “Ressò mont-rogenc” núm. 29 (1989).\n Aquest fou qui va demanar un títol nobiliari, el 1886, per a Antonio Ferratges Mesa, fill del mont-rogenc Ferran Ferratges Ballester. El pare de Gaietà Romeu Benaprés era Bartomeu Romeu Casañas, un sitgetà “americano” que va coincidir a Santiago de Cuba amb el pare, Ferran Ferratges Ballester, de qui seria el primer marquès de Mont-roig Antoni Ferratges Mesa. Bartomeu Romeu Casañas va comprar una gran finca a Les Pobles que, fins avui dia seria anomenada “mas d’en Romeu” (casualment la del quadre “La casa de la palmera” del 1818, de Joan Miró). Per la mateixa època, el seu amic Ferran Ferratges Ballester comprava la finca propera que seria coneguda primer com “mas d’en Ferratges” i posteriorment “Mas Miró”.\n No he aconseguir trobar-los.\n Aquest deu ser el del llibre “Josep Savall Ferrando i una història de Mont-roig” de Glòria i Josep Maria Savall Solé (Centre d’Estudis Mont-rogencs, Onada Edicions, 2009). Aquest, com es dedueix de la lectura d’aquest llibre era un carlí mont-rogenc.\n Francesc Nogués Aguiló, de cal Vermell, del carrer de Sant Antoni (ara) núm. 36, s’havia casat amb Juliana Sardà Llaberia, germana del rellevant pedagog i polític republicà mont-rogenc Agustí Sardà Llaberia. Vegeu els textos “Agustí Sardà Llaberia: pedagog i republicà (1 a 6)” del llibre “Mont-roig: Esberles d’un mosaic esbocinat” de Martí Rom (Arola Editors, 2019), pàg. 149.\n Era farmacèutic. Segons el llibre “Notícies històriques de Mont-roig del Camp” de Baptista Nogués Grifoll (Quaderns de la Pixerota, 2017), pàg. 195.\n Del gener-febrer de 1901.\n Aquest consta en el cens electoral de 1930. Diu que té 28 anys, viu al carrer de Romeu núm. 5 i és viatjant. El carrer de Romeu és l’actual avinguda de Reus.\n “Cal remarcar-ne una (casa) de bastant categoria que era la casa pairal de cal Romeu; en unes obres que es varen fer va desaparèixer el seu gran portal i amb ell, tot el bo i millor de l’entrada, els muntants i arc de pedra picada amb la pedra clau… Així doncs, amb aquesta casa formaven un conjunt de set cases edificades que eren considerades de les millors… Ara es la casa de la Dolors Escoda Tost (avinguda de Reus núm. 11 i següents)…”. Del llibre “Guspires (de la història de Mont-roig)” (Edicions Marré / Associació de Veïns Muntanya Roja, 2010) de Francesc Rom Serra i Martí Rom, pàg. 59.\n El cita també Baptista Nogués a “Notícies històriques de Mont-roig del Camp” (“Quaderns de la Pixerota”, 2017), a la pàg. 197. Diu que té una fàbrica d’aiguardent (1896).\n Altres: Salvador Aragonès Bargalló i Francesc Cabré Fraga.\n Consta en el cens electoral de 1930, on hi diu que té 28 anys i viu al carrer de Romeu, 5 i és viatjant.\n El trobem en el cens electoral de 1930, però ja no hi consta en el del 1932.\n L’he trobat a la quinta del 1914, corresponent als seus 21 anys, amb el número 9 de 18 futurs reclutes. A més del nom dels pares, Josep i Rosa, també s’hi diu que és del comerç i sap llegir i escriure.\n Això fou prou comú en nois en edat militar durant els anys deu i inicis dels vint, del segle XX.\n Estava al “216 west 50th Street”, tres carrers més amunt de Times Square.\n La bandera estelada, les quatre barres més un costat amb un triangle amb un estrella de 5 puntes, es va crear el 1918 inspirant-se en la bandera dels revoltats cubans contra Espanya. En els anys vint es va difondre ràpidament. El 1922 Francesc Macià l’adoptà com a representació d’Estat Català. El 1931, en néixer Esquerra Republicana de Catalunya van escollir la quadribarrada, però les Joventuts del partit tenien l’estelada.\n Aquesta adreça possiblement fos de la perruqueria del seu cunyat, Emili Trilla Felip. Curiosament, diu que el seu ofici és el de perruquer. És a tocar de Times Square.\n El 8 de setembre de 1934 es va incendiar produint la mort de 137 persones, entre passatge i tripulació.\n Segons el cens electoral de 1945 tenia 36 anys. Deuria néixer el 1909.\n Segons el cens electoral de 1925 tenia 47 anys. Deuria néixer el 1878.\n “Diario de Villanueva i Geltrú, de intereses morales y materiales, avisos y noticias”, del 31 de maig de 1908, deia: “Ayer en el vecino santuario de Nuestra Señora del Vinyet contrajo matrimonio la bella señorita Dolores Sanromá Gil, hija del conocido comerciante de aceites de esta villa D. Juan Sanromá, con el joven don Joaquín Boronat Benaiges, natural de Montroig (Tarragona), apadrinándoles D. Jaime Puig Benasach y don Antonio Casellas Armengol. Los desposados partieron en el exprés para Valencia…”.\n Vegeu els textos “Agustí Sardà Llaberia: pedagog i republicà (1 a 6)” del llibre “Mont-roig: Esberles d’un mosaic esbocinat” de Martí Rom (Arola Editors, 2019), pàg. 149.\n Vegeu els textos “Antoni Benaiges Nogués: un mestre mont-rogenc assassinat el 1936” (1 a 8) del llibre “Mont-roig: Esberles d’un mosaic esbocinat” de Martí Rom (Arola Editors, 2019), pàg. 317.\n Text “Joaquín López Bellver i la col·lecció de fotografies antigues de Mont-roig” del llibre “Mont-roig: Esberles d’un mosaic esbocinat” de Martí Rom (Arola Editors, 2019), pàg. 573.\n Del llibre “Emili Soler i Fors. Mestre de Mont-roig (1871-1945)”, pàg. 19. A l’apartat de “Llibres” del web de “Ressò mont-rogenc”.\n En el cens electoral de 1955 trobem Francesc Auví Pedret, de 30 anys.\n “Estudi onomàstic de la vila i terme de Mont-roig del Camp” de Ferran Jové Hortoneda (Ajuntament de Mont-roig del Camp, 1999), pàg. 321.\n “Estudi onomàstic de la vila i terme de Mont-roig del Camp” de Ferran Jové Hortoneda (Ajuntament de Mont-roig del Camp, 1999), pàg. 166.\n El nom del carrer era dedicat al qui fou alcalde de Mont-roig del 1886 al 1891, Gaietà Romeu Benaprés. Vegeu el text “El marquès de Mont-roig: a la recerca d’una ombra” del llibre “Mont-roig: esberles d’un mosaic esbocinat” de Martí Rom (Arola Editors, 2019), pàg. 55.\n Les informacions d’aquesta branca dels Rom comerciants les he aconseguir del seu net Joan Rom Sedó.\n També curiosament es deia igual que el germà del primer conegut de la branca dels Rom de cal Nacra, aquell arquitecte mont-rogenc que va néixer el 1819 i el 1860 va anar a Filipines. Dèiem que aquest de la branca dels Rom comerciants havia nascut el 1899; així doncs, vuitanta anys els separaven.\n Segons el cens electoral de 1955 havia nascut el 1899. Pel primer cognom (Massò) era de cal Marquet, pel segon sabem que era de cal Jordi. En el cens electoral de 1894 he trobat quatre “Massó Alsina”: Josep (63 anys, carrer Major núm. 46), Antoni (62 anys, carrer Nou), Francesc (59 anys, Hospital i Pica núm. 7) i Marc (49 anys, Major núm. 67, ara Francesc Riba i Mestre núm. 2). Aquest darrer Marc, era de cal Marquet; el vaig trobar citat com a cap carlí de la Tercera Guerra Carlina en un fet de setembre de 1872. Vegeu el text “El segle XIX, un temps convuls. Capítol 20. Inici de la Primera República. Continua la Tercera Guerra Carlina (1872-1873)”, publicat al web de “Ressò mont-rogenc”, el 21 de maig de 2021.\n Text “Platges de Mont-roig (3): de les Barqueres als Prats” del llibre “Mont-roig: Esberles d’un mosaic esbocinat” de Martí Rom (Arola Editors, 2019), pàg. 33.\n Vegeu el text “Joan Rom: crear / recrear” de Martí Rom a “Ressò mont-rogenc” núm. 35 (4t trimestre 1990), pàg. 8 i núm. 36 (1 trimestre 1991), pàg. 8.\nBarraca de la Gelada\nFumeral de cal Rom\nCal Rom: Bisbe Macià núm. 15\nDes dels darreres de cal Rom\nNova York (fotografia: Assumpció Boronat Moreiro)\nFotografies: Joaquín López Bellver\nCal Rom: Avda. de Reus núm. 5\nCal Sedó: Bisbe Macià núm. 21\nDarreres de cal Sedó


Redacció | 15 setembre 2017\nRedacció - 15 setembre 2017\nBromera i Dani Miquel estan acabant de perfilar un nou projecte junts. Es tracta de Cantem amb Dani Miquel, una obra audiovisual que recull els èxits del cantacançons en un llibre-DVD. Aquest format —que es posarà a la venda en novembre— inclou una selecció dels temes més coneguts i aclamats pel públic que acudeix als seus concerts. A més compta amb una funció de karaoke. “Perquè les famílies puguen aprendre fàcilment a cantar les peces del popular cantant valencià”, ha comunicat Bromera.\nEl videoclip ‘Parla valencià!’ comptarà amb la participació del públic\nDani Miquel i Bromera han fet una crida a través de xarxes socials perquè s’envien imatges i vídeos amb el lema de la cançó Parla valencià!. Fins al 25 de setembre, els seguidors de Dani Miquel estan convidats a enviar les seues propostes per tal d’aparéixer en aquest vídeo que formarà part del llibre-DVD. L’adreça que han facilitat per fer arribar les imatges és <parlavalencia@gmail.com>.\nDisponible en les llibreries per a la campanya nadalenca\nEl cantacançons Dani Miquel afronta aquest projecte amb molta il·lusió. Reconeix que, tot i la gran tasca que ha suposat, ell i els Ma-me-mi-mo-músics s’ho han passat realment bé durant la gravació. Aquests vídeos, adverteix, amaguen més d’una sorpresa. El llibre-DVD arribarà a les llibreries en novembre i es convertirà en una gran opció per a les compres nadalenques.\nUnió per generar un producte de qualitat\nEl director literari d’Edicions Bromera, Gonçal López-Pampló, ha posat l’accent en tots els ingredients que conformen la producció de Dani Miquel. La capacitat d’unir creació pròpia i tradició popular, sumada a l’èxit entre el públic infantil, però també adult, han fet d’ell una de les veus imprescindibles de l’escena valenciana actual. El seu treball d’innovació ha tingut una acollida excepcional entre el públic i les melodies més tradicionals conviuen amb èxits propis que s’escolten arreu del País Valencià. Amb tot açó, la unió entre l’editorial i el músic donarà com a resultat un producte audiovisual de qualitat, atractiu i d’acord amb els temps\nbromera, cant valencia, Dani Miquel, karaoke


10 anys del foc d'Horta de Sant Joan, que va fer canviar l'estratègia dels bombers\nEncara no s'ha jutjat els presumptes autors d'un sinistre en què van morir 5 bombers i que va tenir conseqüències judicials i polítiques\nRedacció 20/07/2019 - 16.37 Actualitzat 21/07/2019 - 22.14\nAquest dissabte fa 10 anys que va començar l'incendi a Horta de Sant Joan, a la Terra Alta, que va causar la mort de 5 bombers de la Generalitat.\nL'incendi va començar el 20 de juliol del 2009 al barranc dels Cubars, i 24 hores després ja s'havies cremat més de 800 hectàrees, 87 de les quals, dins del Parc Natural dels Ports.\nVa ser llavors, el 21 de juliol, que un grup de 6 bombers va quedar encerclat pel foc en una zona muntanyosa d'accés difícil.\nQuatre van morir allà mateix, i un cinquè va morir tres dies després a l'hospital de la Vall d'Hebron amb el 50% del cos cremat.\nAquell mateix dia, el 24 de juliol, el foc va quedar controlat, després d'haver cremat més de 1.100 hectàrees, però fins al 4 d'agost no es va considerar extingit.\nUn llamp o origen humà?\nEl mateix dia la conselleria d'Interior va dir que l'incendi havia començat per causes fortuïtes per la caiguda d'un llamp.\nEl gener del 2010, però, els Mossos van detenir dos joves als quals es va acusar d'haver fet el foc que va iniciar l'incendi. Ells ho van reconèixer, però van assegurar que havia estat accidental.\nDesprés es va saber que els dos joves els havia contractat la Generalitat per netejar els boscos. Poc després d'un mes van quedar en llibertat amb càrrecs.\nLa fiscalia els demana 19 anys de presó per 5 homidicis, i la seva defensa en demana l'absolució. A hores d'ara, més de 9 anys després, el seu judici continua sense data.\nDelta Zero, Saura i la comissió parlamentària\nMentrestant els familiars dels bombers van portar el cas als tribunals, perquè van considerar que hi havia hagut negligència per part de la conselleria, encapçalada llavors per Joan Saura.\nA més de Saura i els seus subordinats, la batalla judicial es va centrar en l'anomenat Delta Zero, el comandament a qui els familiars culpaven de la mort dels bombers. Finalment, el 2013 se'l va exculpar.\nEl gener del 2010, a més de la detenció dels presumptes autors, l'incendi també es va convertir en camp de batalla política al Parlament, amb una comissió d'investigació.\nMesures per millorar la seguretat\nEn aquella comissió es va reclamar sense èxit la dimissió o destitució de la cúpula d'Interior, però també es van aprovar 66 mesures tècniques per millorar la seguretat dels bombers.\nAquesta va ser la conseqüència més positiva de l'incendi, i que va comportar canvis en la manera d'actuar davant del foc: fins llavors la prioritat absoluta era aturar les flames.\nSegons explica Ricard Expósito, actual cap d'emergències a les Terres de l'Ebre, després d'aquella tragèdia es té molt més en compte el risc per als equips que combaten el foc:\n"El canvi d'estratègia es basa a no aprofitar tant l'oportunitat a una escala més petita, sinó fer una visió més a macroescala i això implica també sacrificar més territori, deixant-lo cremar i buscar aquelles oportunitats que són més efectives i més segures."\nEl record de l'incendi ha quedat molt present a Horta de Sant Joan, i ha deixat la por al cos quan s'han de cremar restes vegetals. Ho explica Miquel Bosch, d'Unió de Pagesos:\n"Quan és l'hora de podar la vinya tenim molta temor en fer foc perquè cada vegada los camps estan més erms. Aquí a Horta de Sant Joan per exemple, o a la Terra Alta, el nivell de població ha baixat moltíssim. I clar, si marxa la gent o marxen els joves en este cas, les finques es queden ermes, i això significa més llenya al foc."\n"El gran silenci" a la carta\nA TV3 a la Carta es pot recuperar el documental que "Sense ficció" va dedicar a l'incendi d'Horta de Sant Joan, "El gran silenci":\nHorta de Sant Joan homenatja els bombers morts en l'incendi de fa 10 anys\nDeclaracions de Josep Pallàs, bomber supervivent de l'incendi d'Horta\nDeclaracions de Quim Torra als 10 anys de l'incendi d'Horta\n10 anys de l'incendi d'Horta de Sant Joan


Els CDR detinguts reben el suport institucional de Sant Celoni i Santa Maria de Palautordera\nEsteu veient:Inici»Política»Els CDR detinguts reben el suport institucional de Sant Celoni i Santa Maria de Palautordera\nFoto: ERC Sant Celoni i la Batllòria\nPer Redacció la Vila el\t 27 setembre 2019 0 Comments\nL’Equip de Govern de l’Ajuntament de Sant Celoni ha fet pública una declaració a favor de la llibertat i la democràcia mitjançant la qual es denuncia la campanya de criminalització del moviment independentista, cívic i democràtic, i l’intent d’equiparar independentisme amb terrorisme. Rebutja la violència i es referma en les vies democràtiques per aconseguir objectius polítics legítims.\nRebutja l’operació impulsada per l’Audiència Nacional i la Guàrdia Civil, i les vulneracions dels drets fonamentals, especialment el dret a la presumpció d’innocència de set ciutadans que aquest 26 de setembre de 2019 han ingressat a presó incondicional a petició de l’Audiència Nacional i denuncia la deriva repressiva i autoritària de l’Estat.\nL’Equip de Govern de Sant Celoni referma el compromís de la vila de Sant Celoni i el poble de la Batllòria amb la llibertat i la democràcia i en la defensa de l’exercici dels drets civils i polítics de tots i totes les catalanes. Per això exigeix la fi de la repressió i la llibertat de les persones perseguides i preses per les seves idees polítiques.\nMoció al ple de Santa Maria de Palautordera\nD’altra banda, la CUP de Santa Maria de Palautordera ha presentat en la sessió plenària una moció d’urgència, que també s’han fet seva els grups municipals de JuntsxPalau i ERC, en la qual es defensa com a forma d’acció política absolutament legítima, la protesta, les mobilitzacions, la desobediència civil, resistent i no violenta, pròpia d’una democràcia madura.\nAlhora es rebutja les actuacions policials desplegades al Vallès Occidental, Vallès Oriental i Osona i exigeixen a la Fiscalia la llibertat immediata dels detinguts i la retirada de tots els càrrecs que, de manera evident, no s’ajusten a la naturalesa de les protestes ciutadanes en les que poden haver participat les detingudes.\nTambé s’exigeix a l’Audiència Nacional que sobresegui l’expedient per la naturalesa desmesurada de les acusacions i es comprometen a fer costat als grups de suport que sorgeixin per fer costat les detingudes del 23 de setembre, així com a les seves famílies i amistats.\nFinalment es denuncia l’escassa qualitat democràtica d’un Estat que fa un ús partidista de les institucions judicials i emet judicis polítics contra activistes independentistes.\nLa moció també va tenir dues abstencions una del grup municipal del PSC i la d’un regidor de JuntsxPalau


CONSULTORIA / AUDITORIA PROTECCIÓ DE DADES (LOPD/RGPD) - Assplus CONSULTORIA / AUDITORIA PROTECCIÓ DE DADES (LOPD/RGPD) - Assplus\nCONSULTORIA / AUDITORIA PROTECCIÓ DE DADES (LOPD/RGPD)\nLa normativa en protecció de dades -la Llei de Protecció de Dades i el Reglament General de Protecció de Dades- és d’obligat compliment per qualsevol empresa, autònom, associació, fundació, Administració Pública, etc. que tractin dades de caràcter personal.\nPer tant, si disposem de dades de persones físiques (clients, treballadors, voluntariat, socis, pacients, etc.) estem sotmesos a la LOPD/RGPD i hem de vetllar pel seu compliment.\nLa implantació de la LOPD/RGPD no només és una obligació legal, té una gran llista de beneficis implícits: un major control empresarial, la millora de la imatge corporativa, el repartiment de les responsabilitats i evitar les sancions per part de l’AEPD, són part d’aquesta llista. Beneficis fàcilment assolibles si es porten a terme correctament totes les fases.\nConfiï en nosaltres per adaptar el seu negoci a la Llei de Protecció de Dades (LOPD) i al Reglament General de Protecció de Dades (RGPD), l’ajudarem a assolir aquests objectius.\nSERVEI D’ADAPTACIÓ (CONSULTORIA) A LA LOPD/RGPD\nEntrevista amb el consultor\nAnàlisi de la situació en Matèria de Protecció de Dades de l’empresa o entitat.\nIdentificació de fitxers i determinació del nivell de seguretat exigible, en funció del tipus de dades que és tractin.\n2. Recollida de documents i informació necessària per a l’adaptació\nRecollida de les dades i documents necessaris per a l’adaptació a la LOPD/RGPD.\nContractes amb TERCERS (gestories, Prevenció de Riscos Laborals, informàtics, etc.\nPresa de dades del personal i Col·laboradors relacionats amb el sistema de Protecció de Dades.\nRecollida de formularis utilitzats per l’empresa (Contractes, factures, pressupostos, albarans, etc.)\n3. Preparació de l’adaptació\nIntroducció de totes les dades a la plataforma ON LINE.\nInscripció dels Fitxers via telemàtica Davant el Registre de l’Agència Espanyola de Protecció de Dades.\nElaboració del Document de Seguretat i annexos.\nRevisió i / o confecció de Contractes amb TERCERS en Matèria amb protecció de tats personals.\nConfecció de polítiques de privacitat, CLÀUSULES i salvaguardes per Contractes, factures, pressupostos, albarans, llocs web, etc.\nConfecció de cartells informatius.\nConfecció del manual dels usuaris del sistema.\nDeterminació de Mesures correctors per al Compliment de la legislació i interessos empresarials respecte de la LOPD/RGPD.\nAnàlisi i implantació dels Procediments adequats per al Compliment de la normativa de Protecció de Dades respecte del web de l’empresa.\n4. Lliurament de la documentació i informació de les utilitats de la plataforma ON LINE\nLliurament del Document de Seguretat al seu centre de treball.\nLliurament del sistema documental i resolució de dubtes.\nAssessorament per a la posada en marxa de les mesures correctores a adoptar.\nInformar de l’accés i utilitats a la PLATAFORMA ON LINE ASS PLUS.\nTAMBÉ PODEM OFERIR ELS SEGÜENTS SERVEIS:\nImpartició de FORMACIÓ PERSONALITZADA sobre què és la LOPD/RGPD i les seves aplicacions.\nLa finalitat d’aquests serveis de formació és la següent:\n– Ensenyar les obligacions que,en matèria de Protecció de Dades, han de complir les persones que integren l’empresa o entitat, en la mesura de la Responsabilitat que implica el Tractament de dades de caràcter personal.\n– Traslladar els coneixements bàsics de la legislació, i la seva incidència específica a l’activitat diària, les seves Implicacions i l ‘adopció de mesures de seguretat necessàries.\n– Conèixer, de forma teòrica i pràctica els principals riscos que, al seu sector, assumeixen en matèria de protecció de dades. Les obligacions com a responsables dels tractaments que s’efectuïn amb les dades de caràcter personal, així com les mesures de prevenció destinades a disminuir aquestes implicacions.\nASS PLUS garanteix que amb la contractació del manteniment, l’empresa està actualitzada en tot moment. Complint amb la normativa, actualitzant la documentació, revisions periòdiques dels sistemes i tota la informació al Document de Seguretat.\nEl Reglament de Mesures de Seguretat de la LOPD/RGPD estableix l’obligació, no únicament de redactar el Document de Seguretat, sinó també de mantenir-ho actualitzat. Revisar els variacions en el sistema d’informació. Hauran de ser revisades i actualitzades periòdicament. També els tractaments de dades que és realitzen, les cessions, les Prestacions de serveis, etc.\nEl Manteniment consisteix en:\n– Atenció de consultes i suport al responsable de Seguretat amb els dubtes que que li tingui o li puguin sorgir durant l’exercici de les seves tasques, a través del correu electrònic, telefònicament o personalment.\n– Redacció de noves clàusules.\n– Redacció de nous contractes a tercers amb o sense accés a dades.\n– Redacció de nous documents, d’altes de personal i contractes de confidencialitat.\n– Elaboració de nous manuals Formatius.\n– Redacció del nou Document de Seguretat cada vegada que és generi un canvi que afecti el mateix.\n– Avaluacions periòdiques internes per conèixer el grau de compliment.\n– Actualitzacions de les novetats legislatives de l’AEPD.\n– Assessorament Tècnic i Jurídic.\nL’article 96 del Reglament de desenvolupament de la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de Protecció de dades de caràcter personal, aprovat pel Reial Decret 1720/2007, de 21 de desembre disposa en el seu primer apartat que “a partir del nivell mitjà dels sistemes d’informació i Instal·lacions de tractament i emmagatzematge de dades s’han de sotmetre, almenys cada dos anys, a una auditoria que verifiqui el compliment. L’auditoria de Protecció de Dades és obligatòria per a totes els empreses que emmagatzemin dades de caràcter personal de nivell mitjà o alt. A més es una excel·lent oportunitat per revisar tots els procediments i polítiques implantades a l’empresa referents a la Protecció de Dades.\nEl procediment a seguir per la realització de l’AUDITORIA constarà de les següents accions:\n– Documentació legal, clàusules, contractes amb tercers, etc.\n– Revisió del Document de Seguretat, verificació de la correcta actualització dels sistemes d’informació mitjançant a els quals és tracten els que tracten els fitxers, registri d’entrada i sortida de suports, registre d’incidències i altres aspectes del mateix.\n– Fitxers automatitzats: sistemes informàtics, aplicacions, còpies de seguretat i videovigilància.\n– Fitxers no automatitzats: criteris d’arxiu, dispositius d’emmagatzematge, custòdia de suports.\nL’auditoria d’adequació al RDLOPD/RGPD donarà lloc a un informe que ha de dictaminar sobre l’Adequació de les Mesures i controls a la Llei i el seu desplegament reglamentari, identificar-ne les deficiències i proposar les mesures correctores o complementàries necessàries.\nEmissió de l’informe d’auditoria de mesures tècniques i organitzatives\nL’informe d’auditoria contindrà:\n– Resultat de l’anàlisi efectuat.\n– Deficiències que fossin trobades i proposta de mesures correctores o complementàries.\n– Recomanacions que es poguessin fer.\n– Conclusions de l’auditor sobre el grau de Compliment de la normativa legal.\nAquest informe es posa a disposició del responsable de seguretat, per passar després les conclusions al Responsable del Fitxer o Tractament perquè adoptin les mesures correctores adients. “Els informes d’auditoria quedaran a disposició de l’Agència Espanyola de Protecció de Dades o, si s’escau, de les autoritats de control de les Comunitats Autònomes “.


Muñoz: “El PPCV hauria de centrar-se en garantir que Casado renuncie a un model amb el qual els valencians perdrien 1.450 milions” - pspvpsoe\nMuñoz: “El PPCV hauria de centrar-se en garantir que Casado renuncie a un model amb el qual els valencians perdrien 1.450 milions”\nEl portaveu d’Hisenda del PSPV-PSOE en Les Corts recomana a Ibáñez que “si vol saldar comptes pendents, se centre en la llarga llista de compromisos incomplits del PP” i li insta a “fer complir al seu partit amb la promesa d’acabar amb el dúmping fiscal de Madrid que va votar en Les Corts”\nEs pregunta “si el PP pensa convertir les paraules en fets quan siga el moment de votar en el Congrés el nou sistema de finançament”\nValència, 7 d’octubre de 2021 – El portaveu d’Hisenda del Grup Socialista en Les Corts Valencianes, José Muñoz, ha instat hui el Partit Popular de la Comunitat Valenciana a “deixar la confrontació inútil entre territoris” i “centrar-se en garantir que el seu líder nacional, Pablo Casado, renuncie al model de finançament autonòmic que defensava, amb el qual els valencians i valencianes perdrien 1.450 milions d’euros”. Així ho ha manifestat Muñoz en resposta a les declaracions del portaveu d’Hisenda del PPCV, Rubén Ibáñez, a qui ha recordat que “sempre que Casado ve a la Comunitat Valenciana, o bé no fa cap referència a les nostres reivindicacions, o directament promet deixar als valencians i valencianes en el furgó de cua”.\n“Si el senyor Ibáñez vol començar a saldar comptes pendents, recomanem que se centre en la llarga llista de compromisos que el PP ha adquirit i no complit”, ha destacat Muñoz. “Esperem que el PP utilitze aqueixa mateixa energia a fer complir al seu partit a Madrid el compromís, signat en el Pacte de Reconstrucció, d’acabar amb el dúmping fiscal d’aquesta comunitat autònoma i les desigualtats que genera”, ha afegit. Així mateix, ha celebrat “el recent interés del Partit Popular en matèria de finançament” i s’ha preguntat “si pensen convertir les paraules en fets quan siga el moment de votar en el Congrés el nou sistema de finançament”.\nEn aquest sentit, el dirigent socialista ha afirmat que el PSPV-PSOE “té clar que serà benvingut tot aquell que vulga sumar-se a exigir el que és just”, però ha assegurat que “ni el Consell de Ximo Puig ni el Partit Socialista acceptaran lliçons dels qui han exhaurit i menystingut sistemàticament a aquesta terra”.


COMARCAL MEDIA | Grup mediàtic Comarques Centrals | El nou Model de Serveis Socials deixa en 2018 més de 3.546.000 euros a les comarques\nL’any passat el nou Model de Serves Socials de la Diputació de València, denominat el quart pilar de l’Estat de Benestar equiparant-lo al dret a la sanitat, l’educació i les pensions, es consolidava amb un pressupost de 12.252.558 euros. La Costera va rebre 743.398 euros, una injecció econòmica que quasi triplica els valors de 2015 on l’ajuda fou de 251.675 euros; la Vall d’Albaida va rebre 1,3 milions, beneficiant a 13 pobles de la comarca. Montaverner ha estat la localitat que major pujada va obtenir des de 215 superant el 260% d’augment; pel que fa a la Canal de Navarrés la inversió va suposar 472.868 euros; 156.947 foren per a Enguera i quasi 316.000 per a la mancomunitat. Al cas de la Safor la subvenció arribava a 1.031.501 euros.\nL’ajuda es divideix en diferents programes com el reforçament de l’equip tècnic d’aquesta àrea; per a informació i assessorament; per a centres socials, per a prestacions individualitzades, casos de pobresa energètica; programa d’ajuda a domicili, cooperació social, clubs de convivència o actuacions de prevenció i inserció social.\nÚnicament en la convocatòria de Serveis Socials Generals, la corporació provincial ha passat del 0,87% del pressupost en 2015 al 2,59% en 2018, passant d'un sistema assistencial i burocràtic a un de responsabilitat pública basat en la prevenció i la justícia social. El nou model també ha servit per a recolzar a recolzar les estructures tècniques dels equips socials de base. En aquest sentit al 2018 s’invertia la suma de 6.856.052 euros el que ha propiciat un major ràtio d'atenció: d'un professional d'atenció directa per cada 5.400 habitants, la xifra ha passat a 2.091 habitants.


Què hi ha per parlar amb un nen? Què parlar amb el noi? sobre quins temes? No ho sé. Us aconsello aquí per veure http://officialone.hopeople.e-autopay.com/ sobre qualsevol tema, digueu-vos el més important que seria interessant ...\nQuè parlar amb una noia vkontakte? I després, les estupides salutacions, com estàs fent? simple dir hola nena! anar al carrer demanar un telèfon d'origen i trucar-li a m Invitació ...\nels vostres trucs per a les noies - Així que us miro i penseu: encara teniu una copa, o ja m'agrada tu - Noia, i quina mida portes sempre? "Ets molt ..."\nCom trobar una nena en 13 anys? No sóc un assessor, però heu d'haver amics amb els quals sou molt bons amics. Així que indiqui quin d'ells que ...\nQuin tipus de noies agraden les noies? Les noies són diferents, tothom li agrada coses diferents. el més important que ets un chelovek. el més important és ser un home jove sincer. aquest projecte ajudarà a http://obiknovennie-parni.com/, valent, confiat en si mateix, els ulls ...\nSi un noi té un anell al dit petit, és exactament gai?\nSi un noi té un anell al dit petit, és definitivament gai? Potser és qüestió de gustos! correctament, tots els bastards porten per primera vegada tot tipus de puny al costat dret del cos ...\nCom trobar companys de classe al lloc dels companys del lloc RU - Espereu-me - l’enllaç queda bloquejat per decisió de l’administració del projecte, Llocs de classe - http://www.odnoklassniki.ru/ Lloc Els vostres veïns - vashisosedi.r Mile - http://my.mail.ru / my / search? typeSimple = 1 ...\ncom arribar a conèixer hello vk Sembla un gnom. Intenta escriure "Noia, la teva mare necessita un gendre?" "5 bons temes que podeu escriure a una noia de VKontakte. Aquests són temes bàsics. Són ...\nRecordeu les taques més estúpides com "la vostra mare no necessita un gendre?". "Ja saps més?\nRecordes l’atac més estúpid com “la teva mare no necessita un gendre? Ja en sabeu? Jo encara era a la universitat, un company de classe va ensenyar a conèixer-se així: apropar-me a una noia i dir ...\nLes noies us pregunten! Quin cos masculí t’agrada ??? Foto desitjable! La muntanya dels músculs no és gaire bonica .... Però quan les espatlles són amples i la premsa és una mica visible, és molt bonic) No ...\nCom conèixer una noia? Us aconsello aquí per veure que l'enllaç està bloquejat per la decisió de l'administració del projecte. A l'escola superior de coneguts de les dones cosacas, heu de córrer tots els dies cada dia. Hi ha llocs de cites, publica un qüestionari ...\nVull enviar flors a la nena per treballar. Què és millor escriure en una postal? Estic en una situació molt difícil De sobte estic en aquest moment, perquè els meus sentiments no podran revelar-me aquesta petita ...\ndins de la pregunta que em deien "desesperada". Com entendre aquesta paraula?\ndins de la pregunta, em deien "desesperat". Com entendre aquesta paraula? Desesperat. 1 Penetrat per la desesperació, extremadament difícil, desesperat. 2 Temerariament valent, molt valent. 3 Extrem, molt fort Arriscat, inesperat! .. Sí, "desesperat" ...\ncom agrada un noi per correspondència en una pregunta de contacte per a nois Astrologia La ciència perfecta, per exemple, pot descriure la seva parella (què ha de ser, i el que en els homes li agrada, ...\n"Expliqueu-vos a vosaltres mateixos?": Què respondre a aquesta pregunta en llocs de cites i en general?\n“Parla’m de tu mateix?”: Què respondre a aquesta pregunta en llocs de cites i en general? SOBRE MI: Agnia BartoLyubochka Faldilla blava, cinta en una trença. Qui no coneix Lyubochka? Tothom coneix Lyubachka? Noies de vacances\nQuè puc escriure breument sobre mi? Sobre mi: sóc un home de destinació greu i un comportament fàcil. 28 va néixer 1984 en secret dels seus pares. En un horòscop Lynx. No sóc bo en ...\nQuè escriure a una noia desconeguda en sms ... la persona coneixera\nQuè escriure a una noia desconeguda mitjançant SMS .... Vull conèixer-la Per tant, escrivim-nos! però com en una situació així. Escriu com no et preocupis Escriu: I la teva sogra ...\nQuè es pot dir a una nena? així que ella estava interessada i ella va recolzar la conversa ... més aviat\nQuè li pots dir a una noia? perquè estigués interessada i continués la conversa ... més aviat, Bábam sempre està avorrit ... sobre l'escola sobre els amics, sobre l'amor, sobre les xafarderies, sobre el regal de Sant Valentí, sobre els regals ...\nLa noia es pregunta per si mateixa. en el seu cas, és millor que no es quedi en silenci. En aquests casos, en general, em pregunto: ¿Cal començar una biografia de l'hospital o del grup més antic de l'escola infantil? Ah ...\nAmb quins signes podem entendre que el condemnat "divorcia" de la noia?\nPer quins signes podem entendre que un condemnat "cria" una noia? Ho explicaré des de la meva pròpia experiència. Va conèixer un home. Al cap de poc temps, va desaparèixer. Trucada després d’anys 7. Va resultar que estava assegut. Va començar a cantar ...\nConsultes de 57 a la base de dades generada en segons 0,457.