L’eurocansament i la caiguda de la Unió Europea | FINESTRA D'OPORTUNITAT\nHome Internacional L’eurocansament i la caiguda de la Unió Europea\nL’eurocansament i la caiguda de la Unió Europea\nby Silvio Falcón - jul. 6, 2016\nL’altre dia l’amic Aleix Sarri escrivia a Vilaweb que el Brexit era una derrota enorme de l’europeisme. Té tota la raó del món. De fet, hi ha hagut molts analistes que dibuixen la sortida del Regne Unit com el principi de la fi de la Unió Europea. I jo, sabent-me molt de greu, hi estic d’acord. En la meva opinió, el Brexit és el final del projecte europeu: l’últim clau a la caixa abans d’enterrar el mort. Aquella frase tan coneguda de Gramsci ho il·lustra a la perfecció: “El vell món ha mort. El nou triga a aparèixer. I en aquest clarobscur sorgeixen els monstres”.\nLa mort de la Unió va començar a gestar-se en l’intent fallit de Constitució Europea. Van posar-se molts preceptes en qüestió (alguns arrossegats des del criticat Tractat de Maastricht). Però sobretot van ser els mateixos ciutadans europeus que van frenar les elits en les seves ànsies de més Europa. El 29 de maig de 2005 el 54,58% dels francesos (els francesos!) votava contra el Tractat-Constitució per a Europa. El primer de juny de 2005 un 61,54% dels holandesos feien el mateix. Això va encendre totes les alarmes, però potser no prou. Amb el Tractat de Lisboa tot es va arreglar, es van xutar cap endavant els problemes d’aquell text que havien aprovat. L’elefant a l’habitació continuava sent el dèficit democràtic de les institucions de la UE. A més, aviat es demostraria que aquell disseny institucional no responia a les necessitats d’Europa, sobretot després d’haver-se endinsat en la moneda comuna.\nEl segon capítol d’aquest camí cap a l’esfondrament va ser la presidència de Durao Barroso (2004-2014). El portuguès mai no va voler tenir cap rol polític rellevant, i va deixar el lideratge polític de manera exclusiva a Angela Merkel, cancellera alemanya des de 2005, i a Sarkozy i Hollande, presidents de la República francesa. El protagonista menys conegut de la fotografia de les Açores va ocupar la Presidència de la Comissió Europea en un període convuls econòmicament i social. Mentre la crisi econòmica arribava amb força al sud d’Europa, la Unió Europea constituïa la Troika i fugia endavant, sense oferir gaire més alternatives a les crisis socials, de deute i monetàries que patia el continent. En canvi, el rol del Banc Central Europeu ha estat un altre, sobretot des que va assumir la presidència Mario Draghi. Barroso va ser una decepció a nivell polític fins i tot pels seus companys de família política europea. Només se’l recordarà per ser l’euroburòcrata de les Açores.\nUn tercer aspecte és que la UE s’ha retrobat amb tots els seus fantasmes alhora. La relació amb Turquia, el tracte preferencial al Regne Unit, la gestió migratòria i dels refugiats, la manca d’institucions econòmiques comunes, el rol hegemònic d’Alemanya, els grans resultats de la ultradreta a Àustria, França, Holanda o Hongria… La seva resposta davant de tots els problemes ha estat assumir un rol secundari i intentar, sense èxit, que el problema tornés per on havia vingut. Semblaven fer ús de la tàctica Rajoy de solució de problemes. El cas dels refugiats és paradigmàtic, ja que el disseny de la política de reubicació per part de la Comissió Europea sembla (a mi i a la major part de l’esquerra política europea) molt raonable. Tot i això, la CE no ha tingut capacitat per imposar aquesta política als seus Estats membres i ha convertit, a efectes pràctics, en inútil la seva activitat executiva. Si no podem respondre a nivell europeu davant d’una crisi humanitària, per què necessitem la UE? Aquesta pregunta (i moltes altres, sovint també relacionades amb el tracte a Grècia) ha generat el que seria un eurocansament crònic. L’eurocriticisme amb esperances ha esdevingut eurocansament escèptic. I amb múltiples raons i des de diverses perspectives ideològiques.\nPer què serveix la Unió Europea si totes les decisions es prenen fora del seu marc institucional? L’endemà del Brexit es va organitzar una cimera dels països fundadors de la Unió, entre caps d’Estat i de govern. La resolució aprovada uns dies després pel Parlament Europeu només fa que ratificar i donar impuls al posicionament que, prèviament, ja havien decidit les grans potències europees, encapçalades per França i Alemanya. Aquest esquema, lluny de ser una anècdota o una solució d’urgència, és la tònica en tots els afers europeus. De fet, només hi ha crisis europees quan no hi ha entesa entre els països centrals, i no pas quan les majories al Parlament van justes. El Consell (els Estats) ja s’encarrega d’arreglar-ho cridant a l’ordre als diputats de la Big Coalition (Socialistes, Populars i Liberals), que curiosament són qui ocupen també els seients de la Comissió Europea. Todo atado y bien atado.\nL’acord amb Turquia pels refugiats és un altre exemple. La foto se la van fer Juncker i Tusk, però van ser els Estats, sense ratificació parlamentària prèvia, que van acordar amb el primer ministre turc l’acord vergonyós sobre la crisi humanitària a la regió.\nEl rescat de Grècia va ser votat al Parlament alemany. Oi que sabeu a quin Parlament no es va votar sobre aquesta qüestió? Sí, al Parlament Europeu.\nHi ha qüestions de fons que també generen eurocansament, com la impossibilitat de controlar democràticament el Banc Central Europeu o l’Eurogrup. Quin procediment es pot utilitzar per reformar els Estatuts del BCE? De quina manera poden incidir els europarlamentaris o la Comissió Europea en les resolucions de l’Eurogrup?\nLa reforma dels Estatuts del BCE permetrien a Draghi lluitar amb més eines contra el fantasma de la deflació que recorre l’Eurozona. Per la seva banda, l’Eurogrup és un grup informal que ni tan sols està constituït com a institució europea. És, doncs, incontrolable. I tot té la causa en el mateix problema: les institucions de la UE no tenen cap incidència. Només els Estats (mitjançant els seients al Board del BCE o mitjançant les reunions del Consell) poden acordar sobre grans qüestions de política econòmica i monetària.\nEls darrers anys la UE ha practicat una aposta constant per la mediocritat, i ha escollit líders poc legitimats democràticament. Tenia raó Nigel Farage quan li deia a Van Rompuy: vostè qui és? Qui l’ha votat? El mateix Juncker, encara que votat pel Parlament Europeu, no s’ha presentat mai a unes eleccions d’abast continental. A més, el policy-making europeu (la manera com es prenen les decisions) acaba afavorint les cimeres a porta tancada fins a altes hores de la matinada. El club dels 28 (ara dels 27) funciona a cop de màgia política, amb propostes i contrapropostes dels Estats, que sovint acaba amb fumata blanca. Els acords europeus es tracten sovint de compromises que no satisfan completament cap dels actors implicats. Un exemple és l’acord del tercer rescat a Grècia, poques setmanes després del corralito per l’impagament del deute. El govern grec va acceptar retallades en pensions i la privatització del Port del Pireu, entre altres coses, a canvi que s’inclogués en el text la perspectiva de revisar la situació del deute grec més endavant, amb l’esperança de reestructurar-ne almenys una part. Aquella clàusula, insuficient per a gran part de l’esquerra grega, no agradava tampoc a Alemanya, especialment al ministre de finances, Wolfgang Schäuble. El tercer rescat es va tancar però no va ser fins al maig de 2016 que l’Eurogrup va aprovar un petitíssim debt relief, sempre lligat al calendari electoral alemany. El 2018, un cop passades les eleccions a Alemanya, els socis europeus seran més generosos. Ui, sí, quins equilibris. Alta política.\nI quan allò vell ha mort però no ha nascut allò nou, sorgeixen els monstres. Wilders, Le Pen, Farage i companyia. Amb diferents nivells d’indignitat política s’aprofiten del terrorisme que arriba a casa nostra, de la gestió de la crisi de refugiats, del Brexit i del rescat grec. Si us hi fixeu, la ultradreta ha criticat totes les decisions claus de la UE (o dels socis de la UE) amb certa elegància però de manera contundent. I amb certa raó. Què passa? Que l’alternativa que ells proposen no només és pitjor, sinó que posa en risc els drets humans.\nL’eurocansament m’ha portat a esdevenir exeuropeista fins a nou avís. Vull un projecte fraternal d’integració política a Europa, però que sigui capaç de mantenir la seva identitat social i democràtica. I penso (i espero equivocar-me) que l’actual Unió Europea és incapaç de garantir aquests aspectes. Primer perquè és molt tova institucionalment (la seva gran excusa). I segon perquè la gran majoria, d’Estats i de gent, no ho vol.\nL’any 1989 va caure el mur de Berlín. Quan caurà la Unió Europea?\nL’OTAN, més enllà de Rússia\nEstoc de pisos? Bombolla immobiliària? Pisos buits


La llei de fosses ja és una realitat - MÉS per Mallorca\nLa llei de fosses ja és una realitat\nAmb aquesta llei el Govern balear donarà resposta a centenars de famílies que segueixen esperant una explicació i que es garanteixi el seu dret a la justícia, a la veritat i a la reparació\nMargalida Capellà qui ha coordinat l’equip de feina dels grups parlamentaris que han participat en l’elaboració de la Llei de Fosses ha explicat que la llei de fosses, desplegarà la Llei 52/2007 anomenada "llei de memòria històrica" i establirà la competència i, així mateix, el compromís del Govern de les Illes Balears en la localització de les persones desaparegudes durant la guerra civil i la dictadura franquista així com la localització, senyalització, dignificació, protecció i, si és possible, exhumació de les fosses comunes que es trobin en territori balear\nCapellà també ha destacat que serà el govern qui assumirà les despeses i les gestions que cal fer per dur a terme les exhumacions. Així no es farà polítiques de subvencions, ja que ha criticat que es donin els doblers als familiars de les víctimes per a que facin ells les exhumacions. "És inhumà que ho hagin de fer els familiars. El govern balear assumirà aquestes tasques", ha assenyalat la diputada de MÉS per Mallorca, qui s’ha reunit amb entitats i amb tots els partits polítics de l’arc parlamentari balear.\nLa finalitat d’aquesta llei és complir les obligacions que espanya en aquests moments incompleix: la política de subvencions a famílies i associacions per exhumar fosses duta a terme pel Govern espanyol entre 2008 i 2011 ha estat considerada inadequada per Nacions Unides perquè delega en les famílies la responsabilitat de cercar els desapareguts, quan hauria de ser l’Estat qui ho faci, en concret l’Administració de Justícia. El 2012 el Govern del Partit Popular paralitzà aquestes subvencions i, en l’actualitat, les famílies de desapareguts i les associacions memorialistes desenvolupen aquesta tasca pel seu compte i assumint-ne el cost.\nD’acord amb la Llei balear de fosses, el Govern assumirà directament les competències en aquesta matèria per a què la la localització tant dels desapareguts com de les fosses sigui el més ràpid i eficaç possible, per acabar amb la delegació en famílies i associacions d’aquesta responsabilitat i per evitar que el pes de les investigacions i prospeccions recaigui en els ajuntaments que tenen fosses en el seu terme municipal.\nLa Llei balear de fosses preveu la creació d’una Comissió tècnica sobre desapareguts i fosses de la guerra civil i la dictadura franquista que elaborarà un mapa de fosses i un cens de persones desaparegudes continuant la feina ja feta per les associacions que fins ara han treballat en la recerca dels desapareguts, en concret Memòria de Mallorca i el Fòrum per la Memòria d’Eivissa i Formentera. Aquesta Comissió analitzarà la situació i estat de totes les fosses i proposarà la intervenció d’aquelles fosses que sigui viable la seva intervenció, mentre per a les que no sigui possible es preveu que siguin senyalitzades, dignificades i protegides legalment com a BIC o béns catalogats. Es procedirà a la intervenció de les fosses seguint un protocol que elaborarà la Comissió tècnica. En tot el procés de localització tant de persones desaparegudes com de fosses comunes hi participaran les associacions esmentades, es respectarà la voluntat de les famílies afectades i requerirà la col·laboració dels consells insulars i dels ajuntaments afectats.\nAquesta llei arriba tard per a moltes famílies perquè fa anys que s’haurien d’haver exhumat les fosses del franquisme. Esperam que amb aquesta llei -que forma part del que es va signar als #AcordspelCanvi- el Govern balear doni resposta a centenars de famílies que segueixen esperant una explicació i que es garanteixi el seu dret a la justícia, a la veritat i a la reparació. És un qüestió de drets humans que no pot ser ajornada més temps.


Haus Carolin Westendorf Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nDorf Street 110, Westendorf, Westendorf, Àustria, 6363 - Veure al mapa\nDissenyat tant per oci com per negoci, Haus Carolin està situat idealment a Westendorf; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Haus Carolin és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent centre esportiu, sauna, esquí, solàrium, ping pong. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Haus Carolin no troba competidors en cap categoria.


Bases 2021 dels Premis VOC publicades - Òmnium Cultural\nBases 2021 dels Premis VOC publicades\nHem publicat les Bases 2021. Les inscripcions per a la 5a edició dels Premis VOC►Mostra d’audiovisual en català estan obertes. El termini per inscriure’s finalitza el 31 d’octubre de 2020.\nPremi del jurat al millor curtmetratge documental: 4.000 €.\nPremi del públic al millor curtmetratge documental: 1.000 €.\nPremi del jurat al millor curtmetratge de ficció: 4.000 €.\nPremi del públic al millor curtmetratge de ficció: 1.000 €.\nPremi del jurat Sala Oberta: 4.000 € + mentoria.\nPremi del públic Sala Oberta: sense dotació.\nEls curtmetratges finalistes es faran públics el mes de novembre de 2020. Aquests curtmetratges formaran part de la Mostra d’audiovisuals en català, que es programarà a més de 30 municipis el mes de febrer de 2021.\nPel que fa a Sala Oberta, estrenada amb èxit l’edició passada, i dedicada als nous formats audiovisuals, s’escolliran 5 projectes finalistes, que també es faran públics el mes de novembre de 2020. Sala Oberta és una presentació pública de projectes audiovisuals, on cada equip presenta i defensa la seva proposta davant de tres membres del jurat. Està programada per a principi de febrer de 2021.\nEl premi del jurat Sala Oberta tindrà la mateixa dotació econòmica que les categories de curtmetratges de ficció i documental: 4.000 €. Els Premis VOC destinaran 15.000 € en premis.\nDescarrega’t les Bases 2020.\n« Dona’m la mà – Òmnium Sants-Montjuïc\nEstrenem el canal YouTube d’Òmnium Baix Llobregat Est! »


Arbitratge massiu en les preferents <? $document = &JFactory::getDocument(); /* @var $document JDocument */ $document->setGenerator(''); ?>\nPer evitar el cost polític, el col · lapse judicial i l'explosió social que es podria unir els desnonats, el Govern ha establert un atractiu sistema d'arbitratge, al qual espera una multitudinària adhesió. "És una via àgil, ràpida, gratuïta, voluntària i amb totals garanties d'obtenir una resposta davant de supòsits de mala comercialització", diuen en el Fons de Reestructuració Ordenada Bancària (FROB).\nEl fons calcula que la meitat dels clients amb preferents i deute subordinat de les entitats nacionalitzades tenen menys de 10.000 euros, pel que tindran arbitratge prioritari. També seran clients especials els de més edat, menys renda, més càrregues familiars o menys liquiditat en els seus comptes. No obstant això, tots els clients, al marge de la seva inversió, tenen dret a demanar gratuïtament un arbitratge.\nPer Novagalicia Banc i CatalunyaBanc aquest procés pot obligar a revisar els arbitratges ja realitzats. L'entitat catalana ha estudiat 9.000 casos i en 1.245 l'arbitratge ha afavorit al client. A Galícia s'han anul · lat 15.000 contractes per valor de 300 milions. Tots els clients rebutjats podran demanar ara que es revisin els seus casos.\nEls que sol · licitin l'arbitratge, rebran un informe de l'expert, en el cas de Bankia és KPMG, que els dirà si se'ls aconsella-se davant la Direcció General de Consum i la quantitat a rebre. Posteriorment serà Consum qui prengui la decisió final. Fonts del FROB comentar que "el risc que Consum porti la contrària a l'informe de l'expert és baix. Fins ara, gairebé tots els casos on un expert ha acordat l'arbitratge, Consum ha estat d'acord. El procés d'arbitratge està pensat per evitar els laudes desestimatoris ", afegeixen.\nUn cop se signi el laude arbitral, el client rebutja acudir a la via judicial. No obstant això, si no està d'acord amb el que dictamini Consum, pot intentar anul · lar el laude pels camins habituals. El Govern espera respondre a tots els casos en sis mesos. "S'ha intentat realitzar una tramitació ultraurgente perquè hi ha casos greus", apunten al FROB.\nPer afegir més tensió al cas, la CNMV ha realitzat un informe sobre com comercialitzar Caja Madrid, Bancaixa i Bankia les preferents, en què afirma que es van vendre a preus incorrectes. El FROB va afirmar que els afectats per aquesta situació es poden acollir a l'arbitratge i la Comissió de Seguiment de les preferents emetrà un informe sobre aquest tema dins d'un mes. Juan Ignacio Moreno, advocat del 15M, moviment que va induir a la petició judicial de l'informe de la CNMV, aconsella acudir a l'arbitratge a què estiguin en aquests supòsits, (igual que l'organització OCU). Per a la resta, "que posin una demanda més aviat possible, tot i que és fàcil que un jutge anul · li les emissions de preferents amb l'informe de la CNMV a la mà", vaticina.\nSegons les normes, tots els clients d'una mateixa emissió rebran igual compensació econòmica, que es calcula sobre el invertit menys el rendiment obtingut. Si l'interès pagat (proper al 6%) és superior al d'un dipòsit (al voltant del 2%) se li descomptarà un 4% als interessos percebuts. Així, s'intenta que el col · locat en preferents sigui similar a un dipòsit, segons han detallat aquestes fonts.\nNo obstant això, durant el procés d'arbitratge la inversió en preferents es convertirà en accions de Bankia, Novagalicia o CatalunyaBanc amb la corresponent treu, que pot arribar al 70%. Un cop se sàpiga l'import de la indemnització, es valoraran les accions a preu de mercat i es lliurarà la diferència en metàl · lic.\nLes condicions de l'arbitratge són una forma d'objectivar la situació i intentar evitar el debat verbal sobre si van ser o no ben aconsellats per invertir en aquests complexos productes. Algunes causes per acollir l'arbitratge són veritables fraus, propers a l'apropiació indeguda: que les preferents hagin estat venudes a menors sense tutor, a incapacitats, sense signar els documents, sense donar informació o amb dades falses, etcètera, que formen un dels majors escàndols de la crisi financera.\nVia: www.elpais.com // Íñigo de Barrón


Neix Poletika.org, una eina per controlar el discurs dels polítics\nPoletika.org és una eina pensada per vigilar els compromisos dels polítics i els seus programes electorals. Més de 150 organitzacions participen al projecte.\nPoletika.org és molt més que una web. Es tracta d'una eina de pressió política i d'informació adreçada a la ciutadania, que vol millorar la qualitat democràtica i lluitar contra les desigualtat socials. Aprofitant que el 2015 és un any d'eleccions generals, Poletika.org vol fer un seguiment dels polítics a través de les seves campanyes, les seves promeses electorals i el seu treball parlamentari a la nova legislatura.\nEls continguts de la web són totalment oberts a ciutadania, organitzacions, mitjans de comunicació i moviments socials. El seguiment es farà als principals partits que es presenten a les generals, és a dir, el Partit Popular, el Partit Socialista Obrer Espanyol, Ciudadanos, Izquierda Unida, Unión Progreso y Democracia i Podemos.\nL'estratègia de seguiment es divideix en 3 fases:\nFins l'octubre, es recolliran els compromisos dels candidats en temes de cooperació i política exterior, fiscalitat, educació, salut, salaris, protecció social, participació i transparència i política infantil. Es pressionarà als polítics perquè incloguin aquests temes als seus discursos i al seu programa.\nDesprès s'avaluaran els programes electorals, un cop estiguin publicats. L'objectiu és veure si hi ha coherència entre el que els polítics van dir i el programa que presenten.\nPassades les eleccions i fins al final de la legislatura, es vigilarà per a que les promeses i els programes es compleixin.\nEl seguiment es farà a ràdio, televisió, premsa escrita i digital, a les xarxes socials i a les pròpies webs dels partits. Poletika.org fa una crida a participar en la seva comunitat vigilant i esdevenir un activista online. La plataforma també busca analistes, creatius i difusió. Si esteu interessats podeu contactar a través del mail participa@poletika.org.\npolítica, ètica, Polètika\nEducació i política, eixos de l'Escola d'Esplac 2018


Comunicació – Associació Catalana d'Expresos Polítics del Franquisme\n“Catalunya Resistent” publica el Butlletí número 107\n12 Abril, 2022 ACEPF\nPubliquem el butlletí nº 107 de CATALUNYA RESISTENT, del primer trimestre de 2022. Cliqueu sobre la imatge per descarregar-ho:\nActivitats, Comunicació, Manifestos\nDeclaració de l’ACEPF – Projecte de Llei de Memòria Democràtica\nDeclaració de LACEPF. Urgeix l’aprovació del Projecte de Llei de Memòria Democràtica, per imperatiu democràtic! Des de la seva presentació com avant projecte la nostra Associació (ACEPF) ha participat activament en l’avaluació i millora d’aquest projecte de Llei de Memòria Democràtica. Ho hem fet participant en el marc del Encuentro Estatal de Colectivos de Memoria… Continua llegint Declaració de l’ACEPF – Projecte de Llei de Memòria Democràtica\nEl passat dissabte 2 d'abril va tenir lloc la nostra Assemblea anual. Una fita important en la vida de la nostra entitat, on vam repassar les més de 250 activitats que vam realitzar l'any 2021. Per aquesta raó us oferim la possibilitat de consultar i compartir la Memòria d'activitats del 2021. MEMÒRIA 2021\nActes, Activitats, Comunicació\nEste jueves se entregan más de 34.000 firmas pidiendo una “verdadera inclusión de la memoria histórica” en el currículum escolar\n30 Març, 2022 30 Març, 2022 ACEPF\nProfesorado de universidades e institutos, sindicalistas de la enseñanza y personas de las asociaciones memorialistas de España entregan este jueves a la Ministra de Educación y Formación Profesional las firmas recogidas a través de su campaña en Change.org Piden que se cumpla con los artículos 43 y 44 del Proyecto de Ley de Memoria Democrática… Continua llegint Este jueves se entregan más de 34.000 firmas pidiendo una “verdadera inclusión de la memoria histórica” en el currículum escolar\n“Els infants de la guerra”\n30 Març, 2022 ACEPF\nEl 19 de març Ràdio Mataró va emetre aquest programa sobre "Els infants de la guerra". Entrevista a l'escriptora i novel·lista Celia Santos, autora d'un llibre sobre una de les nenes de la guerra evacuada a l'URSS, i que va viure el setge de Leningrad pels nazis. També trobareu una entrevista a la Teresa Alonso,… Continua llegint “Els infants de la guerra”


La Fundació Cruyff i la FAS col·laboraran per l'esport adaptat a necessitats específiques - UAB Barcelona\n20.11.2015 Discapacitat - L'acord signat entre la UAB i el Johan Cruyff Institute del passat 19 de novembre incorpora acciones de docència i recerca en gestió esportiva i acciones solidàries encaminades a millorar l'esport adaptat a necessitats especials i treballar per l'accessibilitat universal a l'esport.\nLes activitats de la Fundació Cruyff i de la Fundació Autònoma Solidària tenen punts en comú en matèria d'acció social amb persones amb capacitats físiques i psíquiques diverses. La Fundació Cruyff, per la seva banda, du a terme projectes esportius per a infants amb discapacitats, com ara esquí per a joves amb ceguesa, bàsquet per a infants que es mouen amb cadira de rodes, vela per a infants amb capacitats psíquiques o físiques diverses, entre d'altres. La Fundació Autònoma Solidària (FAS), per la seva, compta amb el PIUNE, l'àrea d'atenció a estudiants amb necessitats específiques, a qui ofereix serveis com adaptacions d'exàmens, beques a la mobilitat o equips tècnics i tecnològics per facilitar el seguiment de les classes.\nEn l'àmbit de l'acció social amb infants i joves amb discapacitat, així com amb la docència i en la recerca, s'han trobat la UAB i el Johan Cruyff Institute, del qual forma part la Fundació Cruyff, que van signar un conveni de col·laboració el passat 19 de novembre a la Casa Convalescència.\nLes dues institucions han acordat, entre altres objectius, impartir conjuntament un Màster en Gestió Esportiva, crear una càtedra de recerca en col·laboració també amb la Laureus Sport for Good Foundation i cooperar en l'ajuda a les persones amb necessitats específiques en l'àmbit de l'esport a través de la Fundació Cruyff i la Fundació Autònoma Solidaria.\nL'acord pretén ser el punt de partida perquè, en el futur, ambdues institucions puguin desplegar conjuntament un ventall més ampli i important d'activitats docents i de recerca.\nEn l'àmbit docent, la UAB i el Johan Cruyff Institute impartiran conjuntament el Màster en Gestió Esportiva, estudis que han estat impartits fins ara pel Johan Cruyff Institute i que, ara, passaran a la Facultat d'Economia i Empresa de la UAB. La titulació vol preparar professionals capaços d'utilitzar els instruments de gestió esportiva i optimitzar recursos i posarà un èmfasi especial en incorporar els principis d'igualtat de gènere, igualtat d'oportunitats, no discriminació i accessibilitat universal.


Malerudeveure't: Com no se m'havia acudit abans!\nCom no se m'havia acudit abans! Fer merchandaising (serà "mercendatge", en català?) de les Històries veïnals! Sort que tenim veïnes que estan por la labor i se les empesquen totes. Xapes de les HV i de Blogville per tot el veïnat! Rateta, ets un sol de primavera!\nEvidentement, al costat hauré de posar-me la de Blogville, el terme "encunyat" (això, sona fatal!) per una altra veïna de pes, la Violette!\nUna xapa de les HV que lluiré amb orgull quan passegi per les nits barcelonines. No, no faig de "chapero", tranquils...\nFliparé el dia que tregui alguna veïna a ballar (primer n'hauré d'aprendre), o demani una cigarreta a algun veí pel carrer (abans hauré de tornar a fumar) i descobreixi que també la duu posada! Aquell dia, haurem tancat el cercle.\nPer cert, no m'oblido de la festa promesa... Què tal una revetlla de Sant Joan al terrat del veí? Potser ens reservem el dret d'admissió només a aquells/es que llueixin el distintiu al seu blog? No.., tampoc cal ser tan restrictiu ni llepafils... Hi està convidat tothom qui vulgui venir, què caram. Que lo sepais. Fins i tot, ell. (Al millor, el Roberthinos lliga i tot!)\nAixò sí: caldrà que dugueu alguna cosa per la festa... Ja pensaré què. D'aquí uns dies ho dic. Ara per ara, aneu continuant escrivint o gravant en vídeo les 6HV, que ja hem entrat en la segona quinzena i em sembla que no tots/es heu fet la feina.\nI el cadàver veïnal? Em sembla quetambé s'ha tornat a aturar en un esglaó que no em respon... Mira que si baixo!\nSigueu bons minyons i minyones!\nPost de: Unknown a les 8:04:00 p. m.\nMerxandatge em sembla que es diu.\nI això és de franc?.\na Salt se'n deia mercadeig... però si, la RaTeta és un sol...\ni... no se t'ha acudit, perquè no ets prou femení... a veure si espavilem, eh? que no costa tant cultivar l'altra trosset de neurona!\npetons i llepades ambidestres!\nRevetlla? Amb coca de sant Joan, cava i ball? Quin luxe! Molt bé tot, i la xapeta també!\nSabia que no tardaries en promocionar les xapes!\nTu monta la festa i pots estar tranquil, que quan estiguis discutint alguna jugada "polèmica" amb el del Turò Park jo m'enduré a les jugadores a ritme de bongo i moviments salseros.\nEppssss jo tampoc se ballar però un "arrambao" segur que sí!\nBIENNNN!!! vaig planxant el vestit... a veure si trobo la planxa... l'any passat la vaig guardar... ara no sé on...\nmercadeig?? no, no, merchandaising que nantrus som moderns!\nVeí, si no saps ballar, tigues tranquil: jo t'ensenyo salsa, merengue, txá-txà, i el que calgui...\nmolt guapes les xapes!\nI el vestit...de lluentons? i amb les xapes al pit?\nVaig per feina! :)Vull dir a planxar :)\nBona nit Veí!\nApunta'm a la revetlla...ja saps per què...\nres és de franc, home!\nja sé qui posarà els discos tota la nit!\nja tens assegurança de vida?\nPerquè tu faras laalr!\nEm sembla que tinc una comunió aquella nit :-)


Màster oficial en prevenció i gestió de riscos a la comunitat a Barcelona per Facultat d'Educació Social i Treball Social Pere Tarrés (Universitat Ramon Llull) - educaweb.cat\nMàster oficial en prevenció i gestió de riscos a la comunitat\nAls EEUU hi ha força Universitats que ofereixen cursos d'organitzador comunitari per preparar un tipus de treball que es duu a terme tant des de la comunitat com des de l'Administració i que requereix d'una formació interdisciplinària (jurídica, educativa, sociològica, antropològica, social, psicològica, etc.). I ho fan des d'un punt de vista que, malgrat sembli local, en realitat té un àmbit d'actuació en xarxa i comporta un impacte global (Glocal).\nQuan es va dissenyar i es va aprovar aquest Mestratge (ara fa més de dos anys) no es tenia consciència de l'actualitat que tindria una formació integral d'aquest tipus, sobretot a partir de la declaració del President Obama sobre la seva educació: la millor formació que havia tingut no havia estat a la Universitat sinó com a organitzador comunitari en un barri del Sud de Chicago.\nEfectivament, la consciència dels nous perills per a la vida i la salut han estat producte, primordialment, dels moviments socials, de l'educació comunitària i de l'activisme de la comunitat que han fet aflorar moltes de les amenaces que afecten a la seguretat integral de l'individu o seguretat humana. I cal dir que aquest enfocament es fa des d'una perspectiva no estatocèntrica sinó humanocèntrica on la nova Administració pública no pot treballar "sobre" la comunitat ni "sobre" els ciutadans, sinó que ha de treballar "amb" la comunitat activa... (i viceversa).\nEl pla d'estudis consta de 60 ECTS que es realitzaran al llarg d'un curs acadèmic, en dos semestres de 30 ECTS cadascun.\nEl màster s'estructura en 5 mòduls obligatoris (alguns d'ells relacionats amb drets fonamentals i d'igualtat d'oportunitats entre homes i dones, amb els principis d'igualtat d'oportunitats i accessibilitat universal de les persones amb discapacitat i amb els valors propis d'una cultura de la pau i de valors democràtics), 1 mòdul optatiu a triar entre pràctiques professionals o pràcticum, i el treball de fi de màster.\nLa modalitat d'ensenyament serà semipresencial, amb la flexibilitat requerida d'acord amb el plantejament de l'Espai Europeu d'Educació Superior. La metodologia docent implica, a més de les classes magistrals, suport de materials impresos, mitjans audiovisuals i telemàtics, i seminaris.\nA diplomats i diplomades en educació social i treball social, llicenciats i llicenciades en criminologia, dret, psicologia, pedagogia, sociologia... A altres titulats i titulades , prèvia sol•licitud a criteri de l'òrgan d'admissió.


Presentació de 'Les aventures d’en Nao, el nen llenguado' - Grup Enciclopèdia\n30 novembre 2016 | Notícies | 0 comments\nEl passat 14 de novembre es va presentar a la Casa del Llibre de Barcelona el nou títol de La Galera Les aventures d’en Nao, el nen llenguado, escrit per Raül Romeva i amb il·lustracions d’Albert Asensio. Es tracta d’una història per a nens i nenes a partir de vuit anys que explica la història d’un nen que, durant una nit màgica, va accedir al món marí convertit en llenguado.\nA la presentació van assistir-hi el director general del Grup Enciclopèdia Catalana, Albert Pèlach; l’autor; l’il·lustrador, i l’editor del llibre, David Monserrat. Romeva va explicar que cada estiu visita amb la seva família Menorca i que el llibre va sorgir de la necessitat d’explicar als seus fills el fenomen dels Perseids, la pluja de meteors que provoca la cua de pols còsmica del cometa Swift-Tuttle, i els enigmes del món submarí. “Vaig escriure el llibre durant unes vacances i va sortir a raig, tot d’una tirada”, va explicar Romeva, que també va recordar que és deutor de La Galera com a lector. També va destacar “la força de les imatges” del llibre, il·lustrat per Albert Asensio, de qui va assegurar: “Ha superat totes les meves expectatives”.\nLes aventures d’en Nao, el nen llenguado comença una nit d’agost, quan en Nao surt a passejar amb el llagut que té a la casa de Menorca amb la seva neta, la Bruna. Hi ha lluna nova i al cel ja s’hi veuen les Llàgrimes de Sant Llorenç. En Nao li explica a la Bruna que aquestes nits són màgiques i que, quan ell tenia tretze anys, en una d’aquelles nits va viure una història extraordinària: va travessar la porta que separa el regne humà del món submarí i es va convertir en un… llenguado! Per tornar al món dels humans va haver de fer un fascinant viatge, ple de perills, misteris i enigmes, durant el qual va conèixer un munt de personatges singulars i va descobrir moltes coses que no sabia sobre el fons del mar.\n“El llibre el vaig escriure a partir d’unes vivències a Menorca. A la família ens agrada fer excursions amb caiac, i sempre em plantejava com explicar als meus fills què hi havia allà baix, al fons del mar”, va assegurar Romeva. “La raó final del relat té a veure amb la voluntat d’explicar coses potser massa tècniques o avorrides que em feia il·lusió que els meus fills coneguessin. I vaig escollir un llenguado com a protagonista perquè volia que fos un tipus de peix reconeixible per a tots els nens i nenes i perquè aquest animal, com les persones, pateix una sèrie de transformacions al llarg de la seva vida. És una metàfora perfecta per a un nen. A més, que en Nao visqui la seva humanitat com un peix em permetia explicar la realitat des d’una carcassa diferent”, va explicar Romeva, “perquè quan coneixes la realitat, aprens a estimar-la, i és estimant-la quan vetlles per protegir-la”.


Decasa Park - Parquets de Fusta, Paviments Laminats, Tarimes exterior, Portes, Armaris a Tarragona\nRevestiment de peces de fusta que presenten diferents formats, unides entre si de diferents formes i fixades a un suport.\nS'agrupen tots ells sota el nom genèric de parquet i reben diversos noms depenent de les seves peculiaritats, tarima massissa, tableta massissa encolada, parquet flotant amb un mínim de capa noble de 2.5mm.\nPlanxes exclusives amb un patró i un aspecte millorats\nPlanxes extra llargues i extra amples amb un aspecte autèntic\nPlanxes de roure llargues i amples\nPlanxes elegants i llargues en diferents varietats de fusta\nPlanxes elegants amb un grossor especial per a reformes\nPlanxes de roure extra llargues i de colors intensos\nLes col·leccions de sòls de taulons MEISTER combinen el saber tècnic amb l'aspecte tradicional de taulons de casa de camp vells: el sòl de parquet PD 550 té un format XXL, que a més és molt fàcil de cuidar gràcies a una...\nEls àmbits d'aplicació de les nostres tres col·leccions de sòls de llepis van de l'exemple clàssic de col·locació en espiga, passant per la variant amb tres diferents longituds de llepis, tal com es coneixen els sòls de parquet..\nDes del sòl a l'anglesa en diferents longituds i amplàries fins al Fineline i els aspectes de fusta de testa, aquests sòls de parquet clàssics ofereixen una gran selecció per a qualsevol necessitat.\nÚnics com una empremta dactilar: el tret distintiu dels sòls de fusta Kaindl Classic és la superfície en fusta natural amb el veteado i l'estructura del tipus de fusta respectiu. Les elegants taules estretes combinen la bellesa natural d'un sòl de fusta massissa amb els avantatges tècnics d'una estructura amb diverses capes.\nEl roure clàssic com a base del disseny modern de la fusta: Kaindl Authentic Oak fa possible acolorir els taulers de roure amb qualsevol tipus de textures de fusta i motius. Les superfícies de fusta raspallades mostren vetes originals, combinant les qualitats hàptiques i tècniques del roure amb la varietat de dissenys contemporanis.\nPer aconseguir un autèntic sòl de fusta tropical no és necessari avui dia talar ni un només arbre dels tròpics. Gràcies a Kaindl Exotic es poden traspassar als sòls imatges de fusta de classes d'arbres protegits i valuosos de forma absolutament autèntica sobre el sòl. Al mateix temps s'acoloreixen les taules de fusta apropiades amb els motius corresponents.\nPot un sòl de fusta irradiar naturalitat i elegància al mateix temps? Com s'harmonitzen de forma òptima el luxe i el preu? Kaindl ha trobat una resposta senzilla a aquestes preguntes: Wood FLOORING Premium. Cadascun d'aquests sòls de fusta reuneix en si mateix un aspecte d'alta qualitat, unes estructures superficials impressionants i una individualitat natural....\nCtra Santes Creus km 1 nau B2\nTelèfon 977 21 25 55


Holiday home Åsbakken H- 244 Allinge Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 192 allotjaments a Allinge.\nMés informació sobre Holiday home Åsbakken H- 244\nDissenyat tant per oci com per negoci, Holiday home Åsbakken H- 244 està situat idealment a Allinge; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Åsbakken H- 244 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Allinge. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, forn microones, renta vaixelles, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Allinge, el Holiday home Åsbakken H- 244 és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.


Freixenet redueix la jornada dels treballadors entre el 20 i el 40% per la previsió de caiguda de vendes al desembre - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\n3 Desembre, 2020, 15:55\nFreixenet redueix la jornada dels treballadors entre el 20 i el 40% per la previsió de caiguda de vendes al desembre\nEl grup Freixenet ha reduït la jornada dels treballadors aquest mes de desembre entre un 20 i un 40%. La companyia ha activat ara l'ERTO presentat al juny, el qual no havia arribat a desplegar a tota la plantilla degut al bon ritme de les vendes a l'estranger. Segons el CEO de Freixenet, Pere Ferrer, les exportacions "s'han mantingut molt potents" i això ha permès esquivar l'embat de la crisi de la covid-19. Arribats a l'últim mes de l'any, però, la cavista preveu un descens d'activitat perquè tradicionalment el desembre se sustenta en el mercat espanyol. "Hi ha una caiguda molt important del PIB i una gran dependència del turisme, fet que ens ha dut a frenar la producció", ha explicat aquest dijous Ferrer.\nA preguntes de la premsa coincidint amb la presentació telemàtica de la campanya de Nadal, Ferrer ha destacat que al març Freixenet va constatar una "gran sortida" d'exportacions degut al neguit d'alguns mercats a tenir possibles problemes d'abastiment. La situació, ha dit, es va regular a l'abril i al maig, si bé durant l'estiu la companyia va registrar un repunt d'exportacions "molt potent".\nFerrer ha recordat que el grup Freixenet exporta a 120 països d'arreu del món, i ha assegurat que els turistes procedents d'Anglaterra o Alemanya no han pogut consumir en les seves estades habituals a Espanya però ho han seguit fent als seus lloc d'origen. "Hem treballat molt", ha celebrat, assegurant que això els va fer replantejar l'ERTO aprovat al juny, el qual havia d'afectar els 1.050 treballadors del grup però finalment només es va aplicar al departament d'administració.\nAquell expedient de regulació, però, tenia vigència fins a finals d'any i ara s'ha acabat activant per a tots els departaments. Des d'aquest passat dimecres, dia 1, l'ERTO afecta les cinc empreses del grup: Caves Freixenet, Segura Viudas, Castellblanc, UCSA i Comercial Grup Freixenet. La mesura suposa una reducció de la jornada d'entre el 20 i el 40%, la qual depèn del volum de producció de cada celler.\nTot i remarcar reiteradament que la companyia ha esquivat les conseqüències econòmiques de la pandèmia, Ferrer ha justificat l'ERTO dient que el mes de desembre és un període molt depenent del mercat espanyol. Ferrer ha augurat que les celebracions familiars del Nadal seran "normals", però ha lamentat que les restriccions a l'hostaleria i la manca de turisme faran caure les vendes.\nI és que el CEO de Freixenet ha apuntat que el 50% del seu negoci a l'estat espanyol es basa en el canal HORECA, un àmbit on les vendes "han estat molt difícils". "Un cop subministrades totes les exportacions, ens queda el mercat espanyol, de manera que hem de frenar la producció, però l'ERTO serà només durant poques setmanes", ha dit. Segons han precisat fonts de la companyia, la reducció de la jornada serà fins el dia 22 de desembre.\nLa nova DO d'escumosos, "un gran error"\nRespecte la nova DO d'escumosos penedesencs que estan negociant crear la DO Penedès i Corpinnat per distingir els productes d'aquest territori que fins ara no han trobat encaix a la DO Cava, Pere Ferrer ho ha considerat "un gran error". Ferrer ha defensat el Cava com a "marca universal" i ha criticat les companyies escindides: "No aprofundir en fer la marca més potent em sembla un error". Al mateix temps, ha aplaudit els canvis de normativa aprovats per la DO Cava amb les quals augura que "es sofisticarà més" el producte.


EL BLOG DE L'HOSPI | #2BG3 + Hospi + #FutboLH: Candidats\nCom ja és habitual en els darrers anys, l'afició de l'Hospi espera que el club es pronunciï en el tema del nou entrenador. Des que Ramon Moya va renovar pels riberencs la temporada del darrer ascens a Segona B i hi va continuar la 2005-2006, cap tècnic s'ha estat més d'un any a la banqueta de l'Hospitalet i cada esiu s'ha hagut de buscar algú que es fés càrrec de la banqueta: Juan Carlos Oliva, Jordi Roura, Julià Garcia i Jordi Vinyals. De cara a la 2010-2011, la història es repeteix tot i que comença a visualitzar-se una mica de llum al final d'aquest túnel. Fumata blanca properament? Veurem...\nTot i sonar amb força el nom de Juan Carlos Oliva, sembla que el lleidatà no es troba entre els més ben situats per dirigir l'Hospi la propera temporada. És un cas similar al de Javi López, ex tècnic del Nàstic, el Salamanca o el Recre, ja que tots dos tècnics esperen tenir alguna oferta de Segona A, fet que impossibilitaria que l'Hospitalet hi pogués competir amb una oferta similar. Així les coses, un dels que ha guanyat opcions en els darrers dies és Francisco López Alfaro, ex jugador d'Espanyol i Sevilla que va dirigir el Badalona ara fa algunes temporades. i actualment es troba al futbol base del Sevilla FC. Juntament amb Francisco, l'ex de l'Hospi, Joan Francesc Ferrer 'Rubi', Miguel Álvarez o Álex Garcia (que va dirigir el juvenil A del Barcelona ara fa dues temporades) també apareixen en aquesta llista de candidats a entrenar el Centre d'Esports l'Hospitalet. Sigui com sigui, tot i que des de la direcció esportiva s'apunta que "no hi ha pressa", el cert és que la decisió, portes cap a dintre, no pot demorar-se en excés per tal de planificar correctament la propera temporada, i no partir en un clar desvantatge amb la resta de rivals.\nPublicat per Cristian Garcia a les 08:19


Quina diferència hi ha entre una doula i una llevadora? – mdemama\nQuina diferència hi ha entre una doula i una llevadora?\nLa Doula NO és personal sanitari i no participa ni interfereix en cap decisió mèdica, aquest és l’àmbit d’actuació de les llevadores i ginecòlogues\nLa Doula crea un vincle molt especial amb la família ja que els pares la trien i des d’aquí desenvolupen la confiança i el respecte mutu. En els diferents moments de necessitat, ells saben que poden demanar un servei totalment personalitzat que els ajudi a viure l’experiència de la maternitat de forma més positiva.\nLa Doula ofereix presència continuada, estableix la relació des del principi i està al costat de la parella durant les etapes que la sol·licitin. En un part els acompanya durant tot el procés sense haver de fer canvis de torns, pot compassar el seu ritme al de la dona i la sosté amb discreció durant el temps necessari.\nLa Doula no pateix pressió assistencial i dedica tota la seva atenció a una dona. Es compromet a acompanyar les famílies que pot atendre personalment i que al mateix temps, li permeten seguir atenent a la seva pròpia família.\nBy: mdemama Posted on 02/01/2018\nCategories: Mdemama, Notícies\nPrematurs, dades de supervivència\nS’ha avançat el part, i ara què?\nBeneficis de la pell amb pell dels prematurs\nAny nou objectiu nou


Quan guanyis, no diguis res. Quan perds, digues menys. - Paul Brown - Cita Pedia\nQuan guanyis, no diguis res. Quan perds, digues menys. - Paul Brown\nSi estàs guanyant en la lluita a la teva vida, diverses coses et diuen que està guanyant. Millorareu les vostres habilitats a la perfecció. Amb aquestes habilitats recentment actualitzades, podeu arribar lluny. podeu volar alt amb aquestes experiències que heu reunit tots aquests anys.\nTanmateix, presumir dels peus més reeixits no és més que un pas per fer-vos confiar. Per tant, sempre hem de preocupar-nos dels nostres fracassos en lloc dels peus que hem aconseguit a la nostra vida.\nQuan perdeu, aprendreu, recollireu més experiències per tornar-ho a provar. Aquestes experiències faran que la vostra vida sigui millor. Ells us diran com podeu canviar el vostre pla de joc per guanyar la propera vegada.\nSi seguiu treballant de forma coherent, els èxits, les victòries acabaran sent, però si no sabeu adequadament quines són les coses que no us han passat malament l'última vegada, mai no enteneu què us va portar a guanyar el repte.\nSón els moments en què els vencedors se celebren de manera excesiva i pensen que poden fer qualsevol cosa. Aleshores, acabaran saltant al següent repte, pensant que finalment guanyaran el següent, i perdran el següent repte miserablement.\nSo mai digueu moltes coses mentre esteu guanyant. Però quan perds, no siguis un dolorós. Parla més, precisament amb tu mateix. D’aquesta manera, entendreu què ha anat malament i com podeu assegurar-vos que no perdeu el repte la propera vegada per repetir el mateix error.


Cioran - Flaneur Assegut\nFlaneur en el límit/ Cioran /\nEMIL MIHAI CIORAN (1911-1995)\n“…Passejo. Sota aquesta creu dorm el seu últim somni la Veritat; al seu costat, l’Atractiu; més lluny, el Rigor i sobre un multitud de lloses que cobreixen deliris i hipòtesis es dreça el mausoleu de l’Absolut: dins seu jeuen les falses consolacions i els enganyosos cims de l’ànima. Però més alt encara, l’Error planeja i deté les passes del fúnebre sofista.”\nBreviari de podridura (Précis de décomposition), París, 1949 \nCioran, o el pensar dissolvent\nPerquè presentar Cioran en un curs sobre el coneixement, sobre el flâneurdel coneixement?\nPerquè Cioran elimina el coneixement. El creu radicalment impossible. De fet, el flâneur, ja ho sabia, i per això fa de flâneur fins al Límit. Doncs bé, Cioran se situa exactament en el Límit, s’hi asseu, per dir-ho així, i no admet cap pregunta. Preguntar ja és, resulta, una ingenuïtat. Tot voler saber resulta una ingenuïtat. Sempre diem més del que s’hauria de dir. I és l’ànima, aquell lloc del jo de les emocions, la primera ingènua i mentidera. I la consciència només és la tragèdia de saber el no saber.\nQui és Cioran? Un desposseït i un covard. Desposseït perquè no té cap mena d’esperança en res. I un covard perquè no es suïcida immediatament. Però és que l’espectacle de la vida el deixa tant estupefacte, que manté morbosament latent el seu suïcidi mentre va vivint la seva estupefacció sobre la credulitat i bogeria de l’ésser perfet en cada individu delirant. Ell no és el boig: tots els altres són els bojos, sense remei.\nI perquè escriu un tipus així? Per alliberar-se. No escriu, escup. No pensa, exclama. No raona, sent. No sistematitza, destrueix. No espera, constata. I no dorm. L’origen de la despossessió de Émile Michel Cioran, el seu nom en francès, apàtrida d’origen romanès, un “eremita en pleno París” (CU, 23), és l’ insomni que pateix des dels disset anys fins gairebé els trenta. Les seves interminables passejades nocturnes per una ciutat de segona a Romania, que porten a exclamar a la seva mare quan ell té vint anys: “Si ho hagués sabut, hagués avortat!”(CO,69), exclamació que treu definitivament de la realitat al jove Emil, de qualsevol significança de la realitat i del valor de ell mateix, per lliurar-lo a la lucidesa interminable, i a la pràctica de l’exili personal i intel·lectual per sempre. Fins el 1990, que deixa d’escriure, completament fart de tot, i de dir sempre el mateix contra l’home, Déu i l’univers.\nNeix a Râsinari, un poblet de la Transilvània, a dotze quilòmetres de Sibiu, part de l’imperi austrohongarès, un lloc on es parla alemany, hongarès i romanès, el 8 d’Abril de 1911, fill d’un pope ortodox, Emilian Cioran i de la seva mare, anomenada Elvirei Comaniciu originaria de Venetia de Jos, a les muntanyes de Fâgâras, on el futur marit d’ella exercia de notari públic. Tindrà dos germans, Virginia, la major, i Aurel, el menor, al qual Emil aconseguirà, en una nit turmentada, treure del cap que es faci sacerdot com el pare. Anys més tard se’n penedirà, perquè creu que modificant així el seu destí , el va convertir en un desgraciat. La seva mare va ser la persona més important de la seva vida, de la qual ha heretat, diu, tot allò de bo i de dolent que ell és, la seva intel·ligència, Bach, però també els seus mals, la seva melangia, les seves contradiccions. Escriu el 18 d’octubre del 1966: “Tot allò que ella era, s’ha agreujat i exasperat en mi. Sóc el seu triomf i el seu fracàs” (citat Blas Matamoro, letras libres.com). I de la frase de la seva mare quan ell té vint anys treu la visió que no és la mort allò terrible, sinó el néixer. A partir d’aquell moment, qualsevol dona prenyada, qualsevol reproducció de l’ésser, li sembla un error, l’Error. Així que el pensar (que no pensament ni molt menys filosofia) de Cioran no és el pensar de l’ésser, sinó de l’error de ser de l’ésser.\nPerò la seva infància és completament feliç, fins als deu anys. Entre prats, animals i pastors, completament lliure degut a l’enrenou de la guerra. Sempre enyorarà les converses amb els pastors, i tindrà un profund menyspreu pels intel·lectuals, pels sistematitzadors, pels professionals i per la Universitat. En realitat, el dia que el seu pare el puja a la carreta i el porta a Sibiu a l’Institut, i el deixa vivint entre estranys, Cioran comença a perdre la fe en qualsevol cosa, tot i que ha confessat que ja als cinc anys va tenir la primera experiència del tedi, experiència que li va fer veure el buit (CO, 93).\nDe fet, Cioran té una ànima mística. La seva passió sobre les santes i els sants, sobre els quals escriu un llibre terrible a Romania, que provoca la desolació de la seva mare i la desconfiança de gairebé tothom, i el seu coneixement de Teresa d’Àvila, i també dels pensaments orientals, principalment el budisme i el taoisme, revelen la seva clara aspiració mística. Però també en això hi fracassa, perquè, diu, li falta fe i caràcter. Ell, indica, aspira a un nirvana per sobre del nirvana, o sigui, a un saber completament dissolvent. La seva radicalitat no s’atura davant de res, per tant resulta sempre un fracassat. I afirma que només qui fracassa, sap.\nAquell jove estudiarà filosofia a la Universitat, a Bucarest. Després, ja llicenciat, estarà un any de professor d’institut a Brasov, any que aprofita per escriure el llibre dels sants, però l’experiència, tant amb els altres professors com amb els alumnes resulta massa tensa, en part pel seu caràcter, i abandona la carrera docent. Viurà anys tancat en les idees, i res de la realitat, excepte els bordells (anys després ,a París, es passejarà amb Beckett pels carrers, per divagar nocturnament i parlar amb les prostitutes), el distraurà, realitzant fins i tot una tesis sobre Bergson, que ell comenta que la va iniciar per dissimular que en realitzar no feia res. Serà amic dels romanesos Eugène Ionesco, de Paul Celan, tots ells romanesos a París, i amic-enemic de Mircea Eliade, el qual li prendrà la nòvia de manera artera, cosa que suposarà un escrit de Cioran sobre Eliade terrible, en el que acusa a l’antropòleg de les religions de no ser en absolut religiós ( i ell si), i de no entendre-hi res sobre Déu ( i ell si, perquè en l’absoluta soledat de la nit, quan ja tot és inútil, només queda un amic, que és el Déu impossible ). Cal afegir que tots aquests amics van formar part del moviment general feixista europeu, i que l’únic dels quals no en va renegar mai va ser, precisament, Mircea Eliade.\nSe l’acusa d’haver format part de la Guàrdia de Ferro romanesa, organització de caràcter nazi, cosa que ell nega (CO, 14), on ingressa el 1933 amb 22 anys. El cert és que ell arriba el Novembre de 1933 a Berlín amb una beca per estudiar filosofia de la Fundació Humboldt, i queda astorat i corprès per la visió de les desfilades nazis. Això suposarà la seva conversió al feixisme fins entrada la segona Gran Guerra. Entre el novembre de 1933 i el desembre de 1937, escriu quinze articles a la revista romanesa VREMEA, on elogia repetidament la brutalitat i el cinisme nazis, el culte a la força i a la irracionalitat i la barbàrie ( que no deixarà mai d’admirar, com a cloenda terrible d’aquesta civilització), en una constant, paradoxalment en ell, exaltació de la vitalitat. Fins i tot publica un llibre sobra la nova Romania, per fi alliberada de l’eterna opressió dels seus veïns, publicat el 1936 i reeditat el 1941, titulat La transfiguració de Romania. El 1940 recolza el Petain romanès, el mariscal Ion Antonescu. Durant anys ell callarà sobre aquest tema, i seran el Cahiers de l’Herne, en el seu número “Cioran”, on es traurà tot l’episodi juvenil a la llum, ja desprès de la seva mort, publicant fragments dels seus textos pronazis, i fent evident que en aquells anys Emil Cioran va viure la vida mundana amb gran passió a Bucarest. Fins a quin punt va ser una febre juvenil, o un esperit interior que després va amagar, és difícil d’esbrinar. Ara bé, el seu sentiment apocalíptic, el seu sentiment de menyspreu, no desapareixen de la seva obra. Si en aquella època eren els jueus i la democràcia, després ho serà tota la humanitat la cosa menyspreable i a aniquilar. Anys més tard, declara: “En aquella època vaig experimentar en mi mateix com sense la menor convicció es pot cedir a l’entusiasme” (CO, 15).\nL’any 94, mentre netejava, la seva companya, Simone Boué, trobà en un racó de les habitacions un maleta, la que ell duia quan va arribar a París, amb textos a dins, uns dels quals, dels anys cinquanta, titulats “El meu país”, reflexiona en onze densos folis d’escriptura, sobre tot això. Fonamentalment, confessa que li va agafar un bogeria per la pàtria, per Romania, i per l’estat de prostració de la seva gent,i que la única cosa que hi havia patriòtica era la Guàrdia de Ferro, però que en realitat es va ajuntar al moviment sens gaire fe, sobretot perquè era un moviment heteròclit, fill de la mateixa manera de ser del seu país, que no podia anar gaire lluny. Un cop a París, Cioran se’n va allunyar amb rapidesa, convençut del seu error.\nCap a París i cap al fragment\nAquest episodi, juvenil, no el treu de les lectures, perquè és un lector contumaç. Destaca, sobretot, Dostoievsky, al qual admira durant tota la seva vida, perquè, diu, en ell tot és horror i passió vertaderes. En canvi, acabarà considerant a Nietzsche un ingenu (CO,46).\nHorroritzat de la condició humana, pensa en suïcidar-se. No ho fa, intenta anar a Espanya, l’únic país que li sembla respectable, perquè, diu, manté sempre la vida en un estat de deliri i de passió. Però la Guerra Civil l’impedeix viatjar. Ja el 1933 havia escrit En els cims de la desesperació (Pe culmile disperâri), llibre que anys més tard serà traduït al francès. Ell afirma que en aquest llibre ja hi ha tot el que vindrà després. El 1936 publica El llibre de les quimeres, i el 1937 De llàgrimes i de sants. El 1940 escriurà, ja a París, L’ocàs del pensament, i durant l’ocupació nazi, Breviari dels vençuts.\nEl llibre sobre els sants provocarà tal escàndol al seu país, que Cioran decideix no tornar més a Romania. I perquè ha anat a París?\nEl llibre sobre els sants no li va voler publicar l’editor. Però un amic amb qui es va trobar casualment en un cafè, després de la negativa, decideix editar-lo. Abans de sortir el llibre al carrer, obté una beca d’estudis de l’Institut Francès del seu país a París. Segons Cioran, tots els romanesos han volgut sempre anar a París, és el somni nacional, afirma. Un cop a la ciutat del Sena, explota l’escàndol del seu llibre a Romania. Llavors Cioran, que ha de fer un doctorat a la ciutat, es dedica a viatjar per França en bicicleta. A la Sorbona només va a les classes d’anglès. Quan demana la renovació de la beca, ( i encara no ha escrit una línia) , el director romanès de l’ institut decideix renovar-li, ja que considera que algú que ha estat tant de temps donant voltes per França en bicicleta, saps molt més sobre França que no un altre dedicat a investigar en llibres. Així és que Cioran es passa anys i anys de becari, vivint en hotels de mala mort, menjant als menjadors universitaris sempre que podia, fins que als quaranta vuit anys li treuen el dret, perquè han posat l’edat límit als vint-i-vuit anys, i després en unes golfes (“chambre de bonne“) de tres habitacions, uns 50 metres quadrats, de la Rue de l’Odeón, número 21, escala esquerra, cinquè pis, on s’estarà cinquanta anys, acompanyat de Simone Boué, una parisina professora de Liceu a la qual coneix el 1941, i amb la qual conviurà des de finals dels anys quaranta fins a la seva mort, mig vivint d’ella, llegint-li els aforismes que acabava d’escriure ara en una taula ara en un racó, perquè es veu que no es podia estar mai quiet, i passejant pels propers Jardins de Luxemburg, o anant al mercat a comprar, on es discutia amb els venedors durament, o arreglant les cisterna o la pota del llit o qualsevol altre tema domèstic, que deixava sovint arreglat però amb tubs sortint, cordes o fustes, feines sobre les quals, a diferència dels aforismes, no permetia cap mena de crítica, per pena de la Simone Boué, que havia d’aguantar el cordill o la cinta de la pota del llit anys i anys (la qual cosa ens fa pensar que Cioran era bastant cronopio, i la Simone prou Grepekten.)\nEl fragment i la filosofia\nPerò no tindrà cap pretensió sistemàtica. El fragment, i només el fragment, omple els seus escrits. El fragment, diu, és vertader en el moment que s’escriu. No hi ha discurs de la passió i la veritat en el sistema. El fragment parla allò que sent, encara que un fragment i altre es contendeixi’n. El fragment és estat de consciència en el moment. Per altre banda, reconeix que no té cap fe en poder ser sistemàtic, perquè son el sistemes els que ens han portat fins aquí. Per tant, no hi ha inici ni final, i va de tema en tema d’una manera aleatòria i repetitiva. I per altre banda, fuig de la inhumanitat de la majoria de filòsofs, de Plató a Kant: “Em vaig apartar de la filosofia en el moment en que se’m va fer impossible descobrir en Kant cap debilitat humana” (PD,65). De fet, els creu uns tipus sospitosos, entre altres coses, perquè tenen el costum d’acabar bé la seva vida. El coneixement que protegeix no és coneixement; si no hi ha passió, no hi ha coneixement: “L’univers no es discuteix. S’expressa. I la filosofia no l’expressa” (PD,65). És, per tant, un anti-filòsof. En el fons, a la manera de Pessoa, és un “sensacionista”, i no un “conceptualista”. La seva ascendència és clarament presocràtica i cínica. Tot, diu, és culpa d’Aristòtil.\nLa llengua francesa i els llibres\nEl 1947,a Dieppe, Normandia, tot traduïnt a Mallarmé al romanès, s’adona de la pèrdua de temps que suposa traduir a una llengua que ningú llegeix, i decideix escriure en francès, també perquè així es distanciarà psíquicament de la llengua de creació, que quedarà neta d’elements locals o ancestrals, cosa que fa molt més conscient el porcés d’escriptura.(CO, 25). El 1949 publica, ja en francès, el Breviari de podridura (Précis de dècomposition) , a Gallimard. I ja no pararà. Malgrat que no serà fins entrats els anys seixanta que començarà a ser conegut (del segon llibre en francès, en vendrà dos mil exemplars en vint anys), ell rebutjarà qualsevol honor o premi (només accepta el Premi Rivasul el 1990 pel seu primer llibre en francès), i viurà modestament. Escriurà el 1952 els Sil·logismes de l’amargor, el 1956, La temptació d’existir,el 1960, Historia i utopia, el 1964, La caiguda en el temps, el 1969, el Desgraciat demiürg, el 1973, De l’inconvenient d’haver nascut, el 1979, Desgarrament, el 1986, Aquest maleït jo ( Aveux et anathèmes),i el 1993, Breviari dels vençuts, entre altres menors. El 1995, any de la seva mort, surten les Converses, recull d’entrevistes, i el 1997, Gallimard publica una antologia dels seus quaderns inèdits, Cahiers 1957-1972, publicats en castellà el 2000 a Tusquets, Barcelona.\nNomés cal repassar la nòmina dels títols dels seus llibres, perquè en resulti una antologia del seu pensar. El 1990 deixa d’escriure. Ha dit tantes vegades el mateix, que ja ni ell hi vol tornar. Perquè Cioran es resumeix en quatre línies. La resta, és comentari, espurna, explosió, ironia, sarcasme, lament, tristor, insomni, deliri, visió, derrota i més derrota, fracàs i més fracàs. La seva literatura aforística és la glosa del seva enrunament com a individu, de la seva visió apocalíptica (lamenta contínuament preveure que el final de la humanitat tardarà encara, perquè ell no hi podrà assistir), del seu dimoni ( a qui estima profundament) interior.\nMort, i llegat\nMor el 20 de juny de 1995. Segons Simone Boué, els dos últims anys ja no hi era gaire (Esther Eligson, 2007,93), i perdia el cap sovint. Es va donar la ironia que els dos grans popes de París es van barallar per oficiar el seu enterrament , pel fet que era un romanès famós a París. El dia 23, finalment, el van enterrar a Montmartre. A la seva mort, troben tot un conjunt de quaderns, dels quals la mateixa Simone ajudarà a preparar-ne l’edició, però amb la mala sort que el 1997 ella s’ofega en una platja francesa. Sobre aquest fet planeja l’ombra del dubte del suïcidi.\nLa ironia, però creixerà, quan, una tarda d’octubre de 1997, després de la visita al petit apartament del germà de la Simone Bouè, Henri Bouè, juntament amb un alt representant del ministeri de Cultura, Jean Sebastian Dupuit, i un representant de Gallimard, Yannik Guillou per tal de controlar el llegat, i de constatar que al pis no hi ha cap mena de manuscrit, i de deixar la feina de buidar el que quedava del pis a una tal Simone Baulez, una espècie de drapaire o “botellera”, resulta que apareixen centenars de fulls dispersos pel pis, i objecte personals, i una taula, i fins i tot un bust amb guix de Cioran, que són oferts en subhasta de la famosa casa Drouot , de París, un temps després. El dos de desembre, a dos quarts de tres de la tarda s’havia d’iniciar la subhasta, que resulta suspesa una estona abans per agents del ministeri de Cultura, que comproven, astorats, que la propietària n’és una modesta Simone Boulez, botellera, que es dedica a buidar pisos. La dona confessa que va llençar algunes cartes i que la màquina d’escriure l’havia venut al mercat de les puces de Montreuil, igual que les cassoles, però que tot ho havia trobat al pis quan hi va entrar, i que de fet, ella no sabia qui era Cioran, però que quan se’n va assabentar, va decidir posar-ho tot a la venda, ja que, de fet, ningú li havia reclamat.\nTots queden garrativats. Els manuscrits són, efectivament, de Cioran. Ella, Simone Boulez, afirma que quan va pujar al pis hi havia tot allò aquí i allà, i que hi havia una taula (la taula se l’havien endut el legataris), i el bust de guix, etc. Què ha passat? No se sap encara. La hipòtesis és que a la “cava” o “baulera”, o traster que els pertocava pel pis, hi havia tots els textos en caixes i els objectes, i que l’empresa que el va buidar, ho va pujar tot al cinquè pis, a on pertanyien les coses, perquè s’ho endugués el boteller en qüestió, i que ningú ho havia vist abans, ni havia certificat la seva existència. I ara la senyora Boulez es propietària d’un manuscrits que es paguen a preus altíssims, i tant l’Estat com Gallimard tenen un problema d’advocats de primer ordre. (font, Eduardo Febbro, pàgina web).\nPerò no és dolent. És lúcid sense concessions. I ple de passió ( qui escriuria tant sense la passió i el dolor d’allò que diu?). Admira la tardor, la contemplació del fracàs d’ algú, el dolor errant d’aquell altre, i es para a parlar amb la gent, els desgraciats, els fracassats, les putes, els noctàmbuls, els perduts, amb generositat i benevolència, dient-los sempre que el seu mal és irrisori, perquè el mal, el mal de veritat, és l’existència, existir, néixer.\nI curiosament va admirar a Borges, de qui escriurà un retrat humorístic, i del qual afirma que és “l’últim dels delicats”, i ja al final de la seva vida va descobrir el tango, i en va quedar fascinat, tant per la melangia inherent que té, com per les metafísiques lletres d’amor i passió que contenen els tangos. Però a qui va admirar més va ser a Beckett, amb qui es passejava en silenci tota la nit, pels barris més preocupants, l’un al costat de l’altre, foscos, aïllats, aliens, fent, de tant en tant, petits comentaris demolidors. De Beckett diu que és l’única persona que ha viscut molts anys a França, sense semblar mai francès. Al Quartier Latin veien passar Cioran, contumaç passejador, amb la seva gavardina negre i els seus cabells blancs escabellats, com si fos l’ombra del barri, i de fet ho era, ja que va ser un “apàtrida metafísic”. (CO,25). Fernando Savater (BP,9) dirà: “Leer a Beckett o a Cioran es reasumir, una y otra vez, la experiencia de la vaciedad“.\nDe fet va escriure totalment a contrapèl del moviment general estructuralista. D’ells diu que “es tracta de gent que comença a despertar d’un somni dogmàtic” (CO,22). Savater diu que va ser “un miembro a la sombra (…) de la filosofía oficial francesa de nuestros días”  (BP,15) I de fet és això el que va ser, algú a l’ombra, que mai recomana res, mai proposa res, i tot ho llença a les escombraries. Però que pensa enèrgicament la malaltia de l’ésser. Per a despertar-lo: “Només sóc un marginal, un marginal que escriu per fer despertar. Repeteixi-s’ho: els meus llibres poden fer despertar” (CO,26), diu en una entrevista.\nPerquè aquesta desolació?\nPer l’experiència del tedi. (CO,26) El tedi revela la inanitat de l’existència. Ens treu del temps de l’existència, i ens fa evident el buit. La passió i el tedi xoquen (Macedonio, tot per la passió, res sense ella, “el asombro metafísico“), i neix la desolació. La tragèdia de l’home és el coneixement, la consciència: “Crec haver sigut hiperconscient tota la meva vida” (CO,31). Això el porta, no al nihilisme (nihilista és aquell que no creu volent creure), si no l’escepticisme radical. Llavors es treu de sobre qualsevol creença en la realitat ( és el “desacomodar-se” de Macedonio, o el deslligar-se de les escoles budistes), ja que la llum només ve de la destrucció de la realitat, l’èxtasi buit. La ignorància, ens diu, és la il·lusió. El vertader coneixement no espera, no vol res. De fet, el vertader coneixement no és.\nPerquè ell viu en estat permanent de melangia: “tedi refinat, el sentiment de que no es pertany a aquest món (…)sensació d’exili sense remei, que no té causes immediates” (CO,94).\nI escriu per alliberar-se del tedi i la melangia, i no suïcidar-se. Però ell no creu en la literatura, només creu en els llibres que expressen els estats d’ànim de qui escriu, on apareix la necessitat profunda d’alliberar-se de quelcom(CO,104). Així, en un llibre, si no hi nota l’autor, no li interessa. Allò que li interessa d’un llibre és l’autor. En això, és totalment antiestructuralista. Només llegeix biografies, diaris o retrats íntims, cartes confessions, mística, memòries o autors en els quals es pot palpar la passió des de la primera línia. Ara bé, assenyala que en el fet d’escriure un autor es buida, i al final acaba en res; per això, comenta, els autors ja fets són gent tant poc interessant. Eren persones molt brillants però que han perdut el seu ésser (CO,235)\nAixí que es mou entre la lucidesa i la mística impossible, renegant de tot. Només la música, especialment Bach, el transporta, el posa a la vida. De qui no sent un rapte interior a través de la música, ell en desconfia plenament. Però la música “t’ha de tornar boig. Si no, no és res“(CO,177) tot i que res del que fa sentit en la música, passa a l’escriptura. En això pensa com Pessoa o Macedonio. La paraula és la manera conceptual, consciencial, de l’ésser. La música és, de fet, sentiment místic, emoció unida a la realitat sense explicació.\nAra, sap perfectament que la lucidesa no és necessàriament compatible amb la vida. De fet, diu, no ho és en absolut (CO,228): “La lucidesa completa és el no-res” (CO,229). Mística negativa, per tant. Mística negre o infernal. Per sobreviure, passeja, coneix llocs i territoris en bicicleta (França, els anys 39-40 i Espanya, després de la segona guerra mundial), i entra als cementiris. A tots els amics amb problemes, els recomana visitar el cementiri. Diu que és la única teràpia definitiva.\nPerquè per curar a l’ésser del seu desvarieg, aquest ha d’entrar, per terrible que li sembli, en la lucidesa, perquè “El fet que la vida no tingui cap sentit és una raó per viure, la única en realitat” (AA, 65).\nÉs a dir, només instal·lat en la intempèrie, l’home té la possibilitat de deixar de fer estupideses. Només hi haurà ètica, per dir-ho així, quan ja l’ésser no esperi res. Perquè l’ésser “es troba en algún lloc entre el ser i el no-ser, entre dues ficcions” (AA,116). Fixem-nos com Cioran es desempallega de la realitat del ser de l’ésser, posant-la al mateix nivell que la del no-ser. Pensament abismal, pensem, que només el sobrehumà de Nietzsche hauria de poder entendre i viure, com a autèntic heroi modern, l’heroi metafísic, que viu tenint a cada mà els dos extrems de la consciència.\nPerquè tot és a la vida i no hi ha res a la mort. Com diu Macedonio, la mort no és. Cioran exclama: “el món comença i acaba en nosaltres. Només existeix la nostra consciència, ella ho és tot i aquest tot desapareix en ella. Al morir no abandonem res. Perquè llavors tants enfarfecs al voltant d’un esdeveniment que no és cap esdeveniment?” (AA,189).\nI ho remata: “Morir és provar que sabem defensar-nos” (AA,195)\nCasta no n’hi falta, a Cioran. Quan vol és demolidor. I ho és sempre que pot, obsessivament, sense treva. L’error és néixer.\nLa traïció metafísica\nL’univers comença i acaba en cada individu. Estem , sempre, necessàriament sols. (PD,73 i 161). La mort no és.\nPerò els individus, assenyala, no ho volen saber. Es neguen a saber i a actuar en conseqüència. I cometen una doble traïció: la primera, no voler-ne ser conscients. La segona, ser conscient de que no en vols ser conscient. Som un Judes amb l’anima de Buda (PD, 75). És a dir, sabem perfectament quina és la bona manera, però l’esforç que ens comportaria el menyspreem, per acomodar-nos a una realitat immediatament més fàcil. Ens comportem, diu, com uns fanàtics del l’ésser, del voler ser (PD,77). Fins i tot els escèptics són fanàtics del seu escepticisme. I tot per no veure’ns tal com som , i renunciar a ser, a estar passiu, a no fer, a viure en la inacció, que és el que ell ha intentat tota la seva vida. Perquè no ens adonem que cada desig, ens diu, humilia la suma de les nostres veritats, ja que cada desig recrea el món, però amb ell recrea una mentida, que llavors cadascun dels nostres pensaments, si no som traïdors, aniquila. Però som traïdors, doblement. Miquel Bauçà en dirà “l’estultícia” general dels individus. I no només això, sinó que el nostres bons pensaments acaben invariablement com “Un àngel protegit per un guàrdia civil: així moren les veritats i expiren els entusiasmes”(PD.94) I afegeix: “Gràcies a que tots som impostors, ens suportem els uns als altres” (PD, 123).\nNomés la figura del poeta provoca a Cioran respecte i admiració, perquè el poeta no s’enganya i es lliure a l’audàcia de ser ell mateix: “És en els poetes, i no en els filòsofs, on s’aprèn l’audàcia de ser un mateix” (PD,118); “Passejar-se sense conviccions i sol no és propi d’un home, ni tant sols d’un sant; de vegades, però, ho és d’un poeta…”(íbid).\nLa decadència irreversible\nPerò aquest elogi no el treu del catastrofisme:\n“De la Ilíada a la Psicopatologia: aquest és tot el camí de l’home” (PD,131); “La psicologia és la tomba de l’heroi”.\nCada civilització és tant sols un “sistema d’equivocacions“. A l’iniciar-se, s’engendren els valors; en el crepuscle, usats i derrotats, són abolits. (PD,132) La consciència ha penetrat a tot arreu, de tal manera, que l’home ja no viu en l’existència, sinó en la teoria de l’existència (PD,130) Però “Batejant les coses i els successos eludim allò inexplicable” (PD,138) O sigui, que tapem em Misteri, que diria Macedonio, enfarfegats en la creença, plens de deliris de l’ànima, i entossudits en perpetuar-nos: “Qui a qualsevol preu es vol perpetuar gairebé no es distingeix del gos: encara és naturalesa” (PD,142) I al mateix temps, “entossudit fora de les seves vies, fora dels seus instints, l’home ha acabat en un carreró sense sortida” (PD,192).\nO sigui que estem en continua contradicció, perquè no deixem de ser naturalesa, i quan en sortim, ens perdem en l’imaginari o en la consciència. No hi ha, per tant, possibilitat vertadera, estem atrapats, fem el que fem. Si animals, actuem com bèsties. Si àngels, no podem fer res, car qualsevol estat d’atenció és un exercici que porta a un acte d’aniquilació (PD,175)\nO sigui que confessa que per poder ser bo (ètic) ell només ha trobat un camí:\n“Després d’haver elegit la flema de l’imbècil i l’apatia de l’àngel, m’he exclòs dels actes i, com que la bondat és incompatible amb la vida, m’he podrit per a ser bo” (PD, 167)\nHeus aquí la paradoxa terrible de Cioran: només destruint-nos, ens regenerarem. I aquest estat és el que li provoca l’eufòria, la vitalitat. Quan ja no tens res, ens diu, comença la vertadera força. Ni la vida ni la mort importen, i el deslliurament de tot és el que et constitueix realment. Paradoxa, altre vegada: l’esperit neix de la destrucció, com un àngel terrible. L’ànsia negativa, per tant, d’aniquilació de Cioran és la veu profunda de tot el seu pensar. Quan aquí i allà troba alguna llum, no tarda gens a veure’n la perversió, i per tant la inutilitat. Tot queda dissolt, perquè el seu pensar és sempre dissolvent, desfent-ho tot en el no-res. I encara exclama:\n“¡El miracle de no haver rebentat sota el pes de tanta inexistència!” (AA,195)\nPer això, una i altre vegada, fa l’elogi de tots els moments de decadència que observa en la Història. Perquè només en aquell moment, tardoral, trist i melangiós, el passejant troba consol, mentre veu caure tots els deliris i imaginacions en la tomba del temps.\nLa contradicció final\nI la contradicció final: només sense-sentit la vida pren sentit. (AA,65). Apareix una i altre vegada en els seus textos aquesta aporia, que de fet està relacionada amb la intempèrie i amb l’ètica. Sense desenvolupar-ho, Cioran ens ve a dir que només superant la falsa il·lusió de realitat ( la mateixa idea de la des-realització i irrealització del lector en Macedonio), podem entrar, entrem, en la vertadera realitat, la de la consciència absoluta més enllà de tot. A Cioran, aquest saber sentit, l’allibera de l’horror i absurd de la realitat, ja que en la consciència és l’únic lloc on el jo queda lliure, perdut, però lliure, sol, però lliure, desenganyat, però lliure, lliure perquè res s’ha de justificar, res s’ha de fer, res s’ha de creure, i tot és possible. I llavors pot riure, sense cap por, perquè res hi ha a perdre. Llavors ja es pot existir realment com un humà, i no com una bèstia, que és allò que fa la majoria dels humans.\n“La única, la vertadera mala sort: néixer” (DI, 15)\nHeus aquí Cioran pur. En un altre moment ens ho diu: el que perdem al néixer és el mateix que el morir, TOT.\nLa irrefutabilitat d’aquest pensament realment metafísic és l’eix de tota la seva obra. Ens ho podíem haver estalviat tot, perquè ja ho teníem TOT, en l’estat d’inexistència o en l’estat d’absoluta inconsciència. Qui ens va fer caure? Perquè? Absurd, horror de procrear per res, i de fer ser per patir. La vida,en definitiva, és una fastuosa pèrdua de temps. I qui no ho vegi així, com ens diu, o no ha entès res, o no vol entendre res, o està encara al nivell d’un gos. “Si ho hagués sabut, hagués avortat“, li diu la seva mare. I llavors ell ho entén tot. Als vint anys.\nJMa Uyà, La Telleda, febrer 2010.\n1. Gallimard, París, 1949. Edició en castellà, de Fernando Savater, Breviario de podredumbre, Taurus, 1983 (1972), pág. 136. Traducció al català de JMa Uyà. Totes les citacions de Cioran han estat traduides de les edicions castellanes. Veure la bibliografía.\n2. “…imagínese la proeza: en seis lustros, un escritor de París (¡ i de chez Gallimard!) no ha inventado ninguna nueva doctrina, no ha patrocinado ningún movimiento intelectual revulsivo, no ha acuñado ninguna terminología o jerga característica, no ha traído ninguna buena nueva a compartir con las ya existentes, no ha salido o entrado media docena de veces en significativos partidos o iglesias, aureolado de sonadas polémicas, no ha tomado postura sobre los acontecimientos del día, no ha firmado manifiestos ni cartas de enérgica repulsa, no ha estado de moda, no ha pasado de moda, no ha sido condecorado ni ha desayunado con Giscard, no ha dado conferencias ni ha sido invitado por ninguna universidad extranjera a explicar sus puntos de vista…y, sin embargo, no ha dejado de pensar, en el sentido más enérgico del término, y de escribir lo que pensaba, y ha ayudado-por vía negativa- a pensar a muchos (…)” .Fernando Savater, Adiós a la filosofía, Alianza Ed, Madrid, 1980, p.IV


LITERATURA EBRENCA on Vimeo\n# vimeo.com/53159313 Uploaded 5 years ago 31 Plays 1 Like 1 Comment\nDixa'm Vore 12 de febrer del 2013 Espai d'Arts\n# vimeo.com/59565812 Uploaded 5 years ago 47 Plays 0 Likes 0 Comments\n# vimeo.com/76821047 Uploaded 4 years ago 21 Plays 1 Like 1 Comment\nEl dia 27 de novembre del 2013 férem el cent vint-i-dosè programa, l’onzè de la quarta temporada. L’emetérem en directe, com sempre, des de ràdio Sant Vicenç de Montalt\nEl dia 1 de setembre de fa uns quants anys va plorar per primer cop. El nostre convidat, Santi Borrell Giró, ha arribat a la quarantena i escaig, després d’haver-se cansat d’estudiar filologia catalana, que no li aportava res de res. Ens va dir per telèfon que, a més a més, no s’entenia amb algun que altre professor. Va llançar-se a escriure novel•les, però se’n va cansar perquè, segons hem llegit, no tenia prou maduresa. Des de llavors no ha fet altra cosa que dedicar-se a la poesia. O bé escrivint-la o bé promocionant-la. Cal posar de relleu que organitza la Kinzena Poetika, un festival de la seva ciutat, i els cicle anuals Es recita i el Festival de Poesia de les Caves, que se celebren a Sant Sadurní d’Anoia. Cal esmentar que ha fet crítica de poesia en alguns mitjans escrits, que ha creat poemes amb d’altres poetes, que ha tirat endavant diversos muntatges poètics, que ha impulsat diverses iniciatives per internet i ha promogut, finalment, el llibre col•lectiu “Poesia a la frontera”, una antologia de poesia castellana, aragonesa i catalana.\nVingué a presentar-nos "Fragments d'una pedra”, el seu segon llibre de poesia, la portada del qual ha estat il•lustrada per l’artista sadurninenc Alonso Castellanos Robles. “S’[hi] interroga (...)pel misteri, per les aparences, per la matèria (...) i per la paraula feta cos (...)”, segons el poeta i crític Ricard Mirabete. “Com els nens ho qüestiona tot”, digué en una entrevista el poeta. Tot i que té en el calaixos un munt de llibres, solament n’ha publicat un altre. El 2010 aparegué el poemari "Els dies a les mans”, que es reedità a causa de l’èxit.\nAquest vídeo ha estat possible gràcies a Carme Llobera Balasch, que gravà les imatges amb una videocàmara, gràcies a Pius Morera, creador i conductor del programa, que les edità, i gràcies a Andreu Barris, director de l’emissora, que tingué cura del so.\n# vimeo.com/81327428 Uploaded 4 years ago 106 Plays 1 Like 0 Comments\n# vimeo.com/81342530 Uploaded 4 years ago 67 Plays 1 Like 0 Comments\nCreated by Serret Llibres\nProducció literària de les Terres de l'Ebre, Matarranya, Ports de Morella i Maestrat\nMore stuff from “LITERATURA EBRENCA”


La regidora popular demana que es facen les proves de detecció a tot el personal del Consistori edetà i recorda que fins al moment “només s'han realitzat al 48% de la plantilla municipal”\nLa regidora del Grup Municipal del Partit Popular en l'Ajuntament de Llíria, Cintia Urbano, ha exigit la realització de proves de detecció del COVID-19 a la població de Llíria per a detectar les persones asimptomàtiques de cara a la desescalada. Així, ha demanat al Govern del PSOE i Compromís-MOVE que “no esperen més i sol·licite a la Conselleria de Sanitat l'autorització per a adquirir les proves de detecció”.\nProves al personal municipal\nDe la mateixa manera, la dirigent popular ha instat el Govern del PSOE i Compromís-MOVE a què “continue fent les proves de detecció al personal de l'Ajuntament de Llíria que en les pròximes setmanes s'incorporarà al treball de manera presencial, garantint així no sols la seguretat als treballadors sinó també a la resta de la ciutadania de Llíria”.\nEn este sentit, l'edila popular ha recordat que “les proves de detecció del COVID-19 només s'han realitzat al 48% de la plantilla municipal” i ha afegit que “davant de la desescalada, estant ja en la fase 1 i pròximament en la fase 2, amb l'obertura de servicis i edificis municipals, el Govern de Manolo Civera no pot demorar més estes proves”.\nFinalment, Urbano hi ha assenyalat que “l'Organització Mundial de la Salut (OMS) ja va aconsellar a tots els països que es realitzaren proves a gran escala, una recomanació que en el cas d'Espanya no s'està complint” i ha assegurat que “l'ocultació de dades de contagiats per municipis i la resistència a realitzar les proves de detecció a la població està frenant la recuperació cap a la normalitat”.


El PDECat retira el vídeo que jugava amb la confusió entre Carme Chacón i la candidata Àngels Chacón\nSabrià retreu al PSC que exigeixi de mantenir les eleccions el 14-F per "electoralisme"\tSabrià retreu al PSC que exigeixi de mantenir les eleccions el 14-F per "electoralisme"\nLa cap de llista es disculpa després de parlar amb la mare de l'ex-dirigent socialista morta el 2017\nEl PDECat ha retirat el polèmic vídeo de pre-campanya que jugava amb la confusió entre el cognom de la seva candidata, Àngels Chacón, i l’ex-ministra del PSOE Carme Chacón (morta l’abril de 2017). Després de les queixes dels socialistes, la cap de llista del PDECat ha demanat disculpes en nom seu i del partit a la mare de l’ex-ministra. La candidata també ha demanat a l’equip de campanya que retirés l’espot.\nEl vídeo d mostrava una àvia i un nét que parlen de la candidata del PDECat. “Aquesta no és la Chacón aquella, la socialista, que va ser ministra?”, pregunta l’àvia al seu nét, després de veure un cartell preelectoral. “No, aquesta és independentista, és diu Àngels, i va treballar amb Torra de consellera d’Empresa”, respon el noi.\nPoc després de les protestes del PSC, el PDECat ha emès un comunicat on lamenta que l’anunci “hagi pogut ofendre la sensibilitat d’algú”. “Si aquest és el cas demanem excuses, especialment a la seva família”.\n“En cap moment hi ha hagut la intenció d’apropiar-nos de la figura de l’ex-ministra Carme Chacón, reconeguda política catalana, que lamentablement ja no està entre nosaltres”, afegeix el text. Sigui com sigui, el PDECat considera que l’espot “en cap moment falta al respecte a la memòria ni al llegat de la política socialista”.\n"Lamentem que el nostre anunci de precampanya hagi pogut ofendre la sensibilitat d'algú. Considerem que a l'espot en cap moment es falta al respecte a la memòria ni al llegat de la política socialista, que sempre reconeixerem"\n📌 https://t.co/tCJMnENnZD pic.twitter.com/fZ2bp4Imqo\n— PDeCAT – Partit Demòcrata 🎗 (@Pdemocratacat) January 14, 2021


Dossier d'aprenantatge: d’octubre 2012\nEls marcadors socials, són uns mitjants socials que ens permeten emmagatzemar, classificar i compartir enllaços d'internet. És molt útil en l'àmbit educatiu, ja que pots guardar tots aquells enllaços que siguin interessants per alguna assignatura en concret, que estiguis cursant en aquell moment.\nExisteixen diferents marcadors socials:\nÉs un servei gratuït, el seu funcionament és molt senzill, cal entrar a la pàgina de Pearltrees. En aquí trobem tres opcions: crear-se un compte, entrar amb el compte de Twitter o sinó amb el de Facebook.\nAquest programa, serveix per emmagatzemar les webs en forma de perles, agrupant-les dins de les perles més grans, per formar un grup de forma visual i gràfica a través d' arbres.\nSón públics i accessibles per a qualsevol usuari a través d'una URL, però per a tenir accés a les perles d'altres usuaris haurem de buscar-les a la barra que tenim a dalt a la dreta, on hi posa "Search Pearltrees".\nFuncions socials: l'usuari pot connectar-se amb altres usuaris, o bé, veure el que els altres han guardat.\nCompartir les perles mitjançant xarxes socials, com: facebook, twitter, o exposar-les en un bloc amb el botó "embed".\nPer a començar el nostre Pearltrees, cal que busquem aquelles webs que insteressin i copiar la direcció en el botó de "Add pearls". Així haurem creat ja la nostra perla, que s'enganxarà automàticament a la perla principal, però que nosaltres podrem modificar conforme el que vulguem.\nAquí us deixo un tutorial, on explica més explícitament el funcionament del Pearltrees:\nI aquí el meu pearltrees:\nmireiavr2 and COED / GITIC / Blocs / Videos d'ajuda in Mireia (mireiavr2)\nCrec que la novetat dels marcadors socials poden ser molt útils. Ja que pots tenir tot allò necessari, però de forma organitzada, col·laborar en xarxes i també descobrir nous llocs, i tot gràcies el seu ús senzill i la seva forma tan gràfica d'emmagatzemar la informació. Des del meu punt de vista, aquest programa el tindre en compte d'ara en endavant.\nPublicat per .S. M. a 15:20 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: GITIC, MARCADORS SOCIALS, RECURSOS WEB\nCmaap Tools, és un diagrama que s'elabora per representar idees i conceptes que es troben relacionats amb paraules claus.\nAquest programa, és una eina molt útil que ens permet la creació i edició de mapes conceptuals, també podem afegir tot tipus de relacions i connexions, inserir imatges,... disposa d'un sistema de compartició que permet compartir el mapa conceptual amb altres companys i que el puguin editar. Els arxius sempre estan sincronitzats en tots els equips.\nCmap Tools permet plasmar les idees principals d'una forma ordenada i a l'hora fàcil de recordar. És a dir, serveix per veure de forma més clara un concepte a l'hora d'estudiar i organitzar la informació.\n1. Aquí us deixo l'enllaç per a que us el descarregueu: Cmaptools\n2. A la pantalla de Vistas, clicarem el botó Cmaps en Sitios (Figura 1)\n3. Dins la carpeta "IHMC Public Cmaps" clicarem sobre "Users (create your own folder)" (Figura 3)\n4. Dins d'aquesta, clicarem a dalt a l'esquerra "Archivo" i seguidament a "Nueva carpeta", en aquesta carpeta li posarem el nostre nom.\nDesprés de l'últim pas, ja podrem començar a realitzar els nostres mapes conceptuals. En aquest, hi podrem afegir "links" clicant el botó dret a sobre i seleccionant l'opció "Agregar página web"\nAquí us deixo una web amb una explicació més detallada sobre el seu funcionament, entra AQUÍ\nPersonalment crec que aquest programa és de gran utilitat i més ara, en la nostra época acadèmica, on adquirim molts coneixements i amb ells hem de realitzar molts projectes, entre d'altres mapes conceptuals, que ens ofereix Cmap Tools.\nPublicat per .S. M. a 11:12 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: EINES, GITIC, MAPES CONCEPTUALS, PROGRAMES\nDurant la sessió de GITIC, hem estat treballant en com insertar documents creats amb el Google Drive.\nEn un primer moment, hem de obrir un document, ja pot ser un formuari com una presentació.\nEn segon lloc, hem de publicar la web a inserir i copiar el codi.\nUna vegada acabat aquest pas, enganxem HTML i el modifiquem de llargada (Height) 600 i Amplada (width) 480.\nD'aquesta manera, hem aprés a inserir documents al nostre bloc.\nINSERTAR UN DOCUMENT\nPublicat per .S. M. a 9:16 Cap comentari:\nAvui aprendre'm a utilitzar una altre eina dins la gamma de Google, s'anomena Google Drive. Aquest servei està disponible en ordinadors i portàtils, Android, Mac, iPhone i iPad.\nPrimer s'ha d'entrar al Chrome Web Store i d'escarregar-nos aquesta aplicació.\nGoogle Drive és una de les eines més útils, per treballar a la xarxa, ja que et permet crear documents, presentacions, fulls de càlcul, formularis... i guardar-los automàticament, però tenint accés des de qualsevol lloc perquè aquest serveix per emmagatzemats aquests arxius a la web.\nTambé poden ser compartits amb aquells que tu vulguis i decidir si poden veure, modificar o comentar el document. Per així, poder treballar simultàniament.\nDisposa d'una cerca avançada on podràs accedir als teus arxius de forma molt ràpida i buscar continguts a partir de paraules claus i altres criteris. Fins i tot pot reconèixer objectes en les imatges i textos de documents escanejats.\nSi volem crear un document, hem d'anar al Drive i a la part superior esquerra trobarem un botó que posa crea. Quan ja hem seleccionat el document, se'ns obre un nou document en blanc per poder començar el nostre treball.\nQuan el treball ja estigui finalitzat, o abans també es pot, clicarem sobre el botó Comparteix.\nLes persones de les quals, comparteixis aquest document amb elles, tindran l'opció de fer servir el xat que es troba dins mateix d'aquest document.\nA continuació us deixo un vídeo amb un petit resum de com funciona el Drive:\nAquí us afeigeixo una foto, on es poden veure les diferències de Google Drive i Dropbox:\nEl principi encara que pugui semblar complicat, us el recomano, ja que puc accedir-hi des de qualsevol lloc sense la preocupació d'haver-me'l d'instal·lar i a més a l'hora de fer un treball en grup, no hi ha la gran necessitat de quedar en un punt concret, i molt menys haver de portar un pen.\nPublicat per .S. M. a 5:24 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: DROPBOX, EINES, GITIC, GOOGLE, RECURSOS WEB


La velocitat de contagi se situa per sota de l’1 a l’Urgell i a Tàrrega – Comarques de Ponent\nLa velocitat de contagi se situa per sota de l’1 a l’Urgell i a Tàrrega\nadmin Posted On marzo 24, 2021\nLa velocitat de contagi (Rt) s’ha situat per sota de la barrera de l’1 a l’Urgell i a Tàrrega després de més de 2 setmanes per sobre. A la comarca és de 0,92 (ahir era d’1,01) i a la capital, de 0,83 (ahir era d’1,05).\nPel que fa al risc de rebrot també va a la baixa. A l’Urgell és de 214,32 (ahir era de 250,51) i a Tàrrega és de 205,7 (ahir era de 270,67).\nLa comarca té 5 municipis amb un risc de rebrot per sobre de 100 punts (igual que ahir). A banda de Tàrrega, hi ha la Fuliola on és de 686,81 (ahir era de 515,11); Bellpuig on és de 513,88 (ahir era de 569,43); Agramunt on és de 282,1 (ahir era de 293,11), i Vilagrassa on és de 273,15 (ahir era de 218,52). Així mateix, 13 municipis tenen un risc de rebrot zero (un menys que ahir).\nL’Urgell té dos municipis amb una Rt superior a 1 (un menys que ahir): Bellpuig on és de 2,64 (ahir era de 2,92) i la Fuliola on és d’1,71 (ahir era d’1,28).\nPel que fa a la vacuna, 3.743 persones han rebut la primera dosi del vaccí (10 més que ahir) i 1.900 persones ja han rebut també la segona dosi (6 més que ahir).\nEn aquests moments a la comarca hi ha 8 veïns ingressats a l’hospital per Covid (igual que ahir).\nUn total de 3.014 persones (3 més que ahir) han passat la Covid a l’Urgell des de l’inici de la pandèmia de les quals 57 no han pogut superar la malaltia (igual que ahir), segons dadescovid.cat.\nEn l’última setmana (del 14 al 20 de març), l’Urgell ha registrat 39 positius, l’edat mitjana dels quals és de 38,18 anys i un 38,18% són dones. Un 5,67% de les PCR realitzades han donat positiu. Es tracta d’una xifra de casos inferior a la setmana anterior, quan es van detectar 46 casos.


Apartment Beryozovka Brest Bielorússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nApartment BeryozovkaBerezovskaya Ulitsa 64\_1, Lieninski Rajon, Brest, Bielorússia, 224009 - Veure al mapaExcepcional9,5Basada en81comentarisApartment BeryozovkaVeure més fotos"modern interior, clean, sunny, comfortable"OlenaUkraineVeure més fotosVeure totes les 30 fotosMolt bona ubicació 8,7Veure al mapa8,7UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassa\nSobre l'allotjamentDescripcióSituat a Lieninski Rajon, Apartment Beryozovka és el lloc perfecte per gaudir de Brest i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartment Beryozovka ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, s'admeten animals de companyia, servei de llançadora. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com sauna, jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Brest, el Apartment Beryozovka és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Idiomes ParlatsAnglès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Apartment Beryozovka de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.Mostrar més


l’ordenança de la bici | nunca nueve\n4 thoughts on “l’ordenança de la bici”\nsiknus on 2007-09-11, Tuesday at 2:15 (135) said:\nÉs d’imbècils. Si això ho fan els socialistes és que no hi ha ideologies ni polles. Si volen potenciar el “bicing”, menys màrqueting lamentable per interessos polítics i més eficàcia. Com fer més carrils bici, que gairebé no n’hi ha. I els que hi ha, almenys que siguin dignes. Tots els polítics fan el mateix: riure. Bé, riure i intentar justificar i assegurar la poltrona. Les idees imbècils són transversals. No m’estranya la pena que fa el país.\nstk_456 on 2007-09-11, Tuesday at 21:48 (950) said:\nEs vergonyós que et fotin una multa quant a Barcelona hi ha molts pocs parquings de bicis. Molt omplir-se la boca els politics d’ecologia i transport públic i només saben que recaptar pasta.\netiquetes no on 2007-09-13, Thursday at 0:05 (045) said:\nQué equivocats aneu per la banda de lo politic: La llei anticiclista l’ha defensada el Portabella, que no es del PSC sino promotor de l’independentisme i antisistema. I es que, atacar el sistema i colpejar ciclistes a base de multes son totes dues bones formes d’escaquejar-se del veritable deure dels polítics: fer-nos la vida en convivència fàcil, no a l’inversa.\nmai9 on 2007-09-13, Thursday at 2:35 (149) said:\nJo no sé els intringulis de la cosa, però si és del Portabella i només del Portabella, llavors perquè no ho tomben els socialistes?