query_builder 11 octubre 2020 19:13\nEls Bombers de la Generalitat hem treballat, avui diumenge, en diversos serveis al medi natural\nAquest diumenge hem realitzat, fins al moment, 12 serveis, la majoria de caràcter lleu\nEls Bombers de la Generalitat hem treballat, fins el 30 de setembre, en 213 serveis al medi natural, confirmant la tendència a l’alça d’aquest tipus d’actuacions. Aquest cap de setmana n’hem fet, de moment, 18. La majoria, per rescatar excursionistes accidentats amb lesions lleus.\nSi demà, que és festa, teniu previst fer activitat alguna al medi natural, extremeu les precaucions: planifiqueu bé la sortida (no apureu, torneu abans que es faci fosc, si no ho veieu clar, renuncieu a l’activitat), aneu preparats amb el material i roba adequats, seguiu la previsió del temps a través del Servei Meteorològic de Catalunya, aneu en grup i informeu de l’activitat prevista. En cas d’accident, truqueu al 112. Gaudiu de la muntanya, però amb seguretat.\nEls serveis al medi natural d’avui:\nAccident d’un parapent a Verdú (Urgell)\nEls Bombers ens hem activat amb dues dotacions, una per terra i una per aire, per atendre l’avís, rebut a les 09.30 hores, de l’accident d’un parapent la Pla dels Estinclells a Verdú. El pilot, que s’ha accidentat en un camí de muntanya de difícil accés, ha estat localitzat i atès pels efectius que han fet el trànsfer amb l’helicòpter medicalitzat del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM) que l’ha traslladat a la Vall d’Hebron.\nRescat d’una persona accidentada a Olvan (Berguedà)\nA les 11.21 hores ens alertaven que un home s’havia fet mal a la cama al circuit d’orientació d’Olvan. Fins al lloc s’han desplaçat dues dotacions que han fet la primera atenció i han traslladat el ferit fins a l’ambulància del SEM.\nExcursionista ferida al Congost de Mot-rebei (Pallars Jussà)\nUna dona s’ha fet mal al turmell al camí just abans de creuar el pont penjant del Congost de Mont-rebei., al terme municipal de Sant Esteve de la Sarga. Fins al lloc s’ha desplaçat un helicòpter amb efectius dels Bombers GRAE (Grup d’Actuacions Especials) que han fet la primera atenció a la ferida i l’han rescatat, mitjançant la maniobra de rescat amb grua i l’hem traslladada directament a l’Hospital de Tremp. L’avís d’aquest servei s’ha rebut a les 11.35 hores.\nRescat d’una dona accidentada a Porqueres (Pla de l’Estany)\nCinc dotacions dels Bombers ens hem activat a les 12.33 hores en ser alertats que una excursionista havia caigut i s’havia fet mal al turmell en una pista forestal de molt difícil accés, al Rec de les Estunes. Una vegada localitzada, se l’ha immobilitzat i amb la llitera niu, pujant per la pista, se l’ha traslladat fins a on l’esperava l’ambulància del SEM.\nPersona accidentada al camí de ronda a Blanes (Selva)\nUna dona ha caigut des d’unes roques i s’ha fet mal a les cames, al camí de ronda que passa per la cala de Sant Francesc a Blanes. Els Bombers han rebut l’avís del servei a les 12.43 hores. Fins al lloc s’han desplaçat 2 dotacions a més d’efectius de la Policia Local. S’ha immobilitzat la ferida i se l’ha traslladat fins a la cala on s’esperava l’ambulància del SEM.\nExcursionista accidentat a Vilanova de Sau (Osona)\nA les 12.49 hores ens alertaven d’un altre excursionista accidentat entre Tavertet i el Pantà de Sau. Ferit al turmell, es trobava en una pista forestal enmig d’una zona molt boscosa, cosa que ha complicat l’aproximació de l’helicòpter de rescat amb els GRAE fins el lloc. Una vegada els efectius hi han pogut accedir, se li ha fet la primera atenció, se l’ha immobilitzat i carregat a l’helicòpter que l’ha traslladat fins a la zona del camp de futbol de Cantonigròs, on s’esperava el SEM.\nTambé s’hi ha desplaçat una dotació terrestre dels Bombers.\nRescat d’un excursionista ferit a Castellar del Riu (Berguedà)\nUn excursionista s’ha fet mal al turmell a prop del càmping de la Font Freda, a Castellar del Riu, en un lloc no accessible per a l’ambulància. Els Bombers, que hem rebut l’avís a les 12.57 hores, hem activat 3 dotacions terrestres. Hem traslladat el ferit fins a l’ambulància del SEM.\nFerida una escaladora en caure una pedra a la Pobla de Segur (Pallars Jussà)\nUna persona que escalava els primers llargs de la via Sang de Crack, al Circ del Pessó, a la zona de Collegats-Queralt, a la Pobla de Segur, ha resultat ferida per un pedra que ha caigut i li ha colpejat el casc i ferit la cara.\nEls Bombers, que hem estat alertats a les 13.43 hores, hem activat l’helicòpter amb efectius dels GRAE i una dotació terrestre. Hem rescatat la ferida amb maniobra de grua amb l’helicòpter i l’hem traslladada a l’Hospital de Tremp.\nPersona accidentada amb un quad a una pista forestal a Osor (Selva)\nA les 13.51 hores arribava l’avís d’una persona amb un quad accidentada en una pista forestal, en una zona molt boscosa i de difícil accés, a prop de la GI-542 a Osor. El ferit ha caigut a un torrent d’uns 5 metres de desnivell. A causa de la densitat de vegetació l’helicòpter amb els Bombers GRAE no han pogut fer una maniobra de gruatge per evacuar-lo. Fins al lloc han arribat sanitaris del SEM que l’han atès al torrent per facilitar el trasllat amb la llitera que han fet Bombers pujant pel marge fins a l’ambulància. Hem activat 3 dotacions terrestres.\nRecerca d’un grup desorientat a Soriguera (Pallars Sobirà)\nUn grup de 4 persones s’ha desorientat mentre feia la ruta des del refugi de Comes de Rubió fins al Pic de l’Orri. Ens han alertat a les 14.05 hores i hem activat l’helicòpter amb efectius dels GRAE. Tot i que es trobaven en una zona molt boscosa que dificultava la seva visibilitat, han enviat la seva ubicació per missatgeria instantània que ha facilitat poder-los guiar fins a una pista forestal i localitzar-los.\nExcursionista accidentada a Mas Barberans (Montsià)\nUna persona ha caigut a la ruta dels Ports quan tornaven de la Cova del Vidre a Mas de Barberans. Els Bombers, alertats a les 15.57h, ens hem activat amb dues dotacions per terra i l’helicòpter. Els efectius per terra, han localitzat i atès a l’accidentada que presentava un tall profund al genoll. Ateses les condicions de vent a la zona, no ha estat possible el rescat per via aèria i una vegada han immobilitzat a la ferida, els bombers la hem traslladat fins a la zona de la cova per poder fer el trànsfert amb l’ambulància del SEM.\nRecerca de dues persones a Roquetes (Baix Ebre)\nA les 17.35 hores hem rebut l’avís de dues persones desorientades mentre feien la ruta dels Ports- Barranc de Lloret- Cova Pintada i Racó del Moro, a Roquetes.\nS’ha activat una dotació de Bombers que està en contacte permanent amb les dues persones per tal de facilitar la seva localització.


LA PANXA DEL BOU: LA BALDUFA VITAL I ELS ERRORS DE PERCEPCIÓ INTEL·LECTUAL\nLA BALDUFA VITAL I ELS ERRORS DE PERCEPCIÓ INTEL·LECTUAL\nFa uns mesos comentava amb la família que els infants que juguen al carrer o als patis de les escoles, els nois sobretot, fa anys i panys que tan sols practiquen el futbol. Fa molt de temps que no veig que les nenes saltin a corda o evolucionin amb aquelles gomes que són més modernes però que també van fer història. De tota manera, res no desapareix de forma absoluta, molts jocs, sense saber com, sovint sense respondre a cap campanya multitudinària, internàutica o televisiva, ressusciten en algun moment inesperat. El cas és que fa dies que veig nens i nenes al carrer jugant amb baldufes. La baldufa té els seus perills, si l'habilitat no és acurada pot sortir volant i repicar en alguna closca innocent o en el vidre de l'aparador d'una botiga propera, no sol passar però no és impossible. Això va fer que en alguna època baldufera al pati de l'escola prohibíssim o restringíssim aquest joc ancestral i entranyable. Un joc com el cavall fort havia provocat molts accidents amb conseqüències doloroses pels afectats i potser això ha fet que acabés gairebé per desaparèixer del context infantil.\nPrecisament avui llegeixo un article de l'admirat Josep Maria Espinàs sobre un tòpic recurrent, els nens que juguen amb pantalletes i no saben què és una baldufa. M'imagino que potser per on viu l'escriptor o per on passeja tot sovint els infants no juguen tant al carrer com pel meu barri i Espinàs encara no ha pogut copsar la revifalla d'aquest estri tradicional. No sé quant durarà però el cert és que la baldufa ha ressorgit de l'oblit, no sé si a tot arreu a uns quants àmbits escolars i veïnals. En tot cas, aquests jocs infantils s'encomanen i s'estenen, sense saber ben bé com. Moltes vegades fem afirmacions que responen a la nostra experiència individual, a les nostres percepcions, als nostres desitjos, manies i dèries. I d'aquest subjectivisme no se n'escapa ningú.\nAhir mateix al vespre vaig anar a escoltar al barri un antropòleg que parlava sobre els inuits, amb els quals ha conviscut en moltes ocasions i ha fet allò que en diuen el treball de camp, però el xicot va caure també en el parany de fer afirmacions lligades a percepcions com, per exemple, el temps meteorològic mediterrani, que eren absolutament subjectives i personals. M'adono que quan algú entén molt d'alguna cosa en concret té tendència a parlar de tot de forma una mica acadèmica. He escoltat bons economistes dient, per exemple, barbaritats sobre els temes educatius. El pitjor és que molta gent dóna a aquests experts credibilitat omnipotent. Fins i tot en els camps en els quals excel·lim podem fer patinades de categoria, com va ser el cas de Coromines i la xiruca, un clàssic. Per això les devocions absolutes o que et contradiguin amb l'argument que l'expert ho afirma, sense entrar a fons en la matèria, m'empipa força.\nSobre pantalletes i els perills de la modernitat: a través del blog de Gabriel Jaraba he accedit a un interessant article de Manuel Castells en el qual s'intenta desmuntar els set (nombre màgic) mites més lamentables sobre internet, la xarxa i les noves tecnologies. És absolutament recomanable llegir-lo en profunditat si es vol meditar sobre el tema tot i que m'he trobat amb bona gent d'aquesta que sempre alerta sobre els perills de les novetats que no s'han pogut estar de dir allò de : Sí, però... En tot cas tampoc vull caure en el parany d'afirmar que ja que ho han escrit aquests experts la cosa va a missa.\nEns costa molt allunyar-nos de les nostres percepcions personals. Moltes afirmacions contundents que es fan a tort i a dret, a casa, a la perruqueria, als diaris, a les tertúlies televisives i fins i tot al Congrés de Diputats, són percepcions personals més o menys elaborades de forma una mica convincent. En tot cas a la porta de la biblioteca Francesc Boix vaig veure abans d'ahir uns quants nens i nenes jugant amb baldufes i vaig anar amb compte en passar ja que les baldufes, ai, també tenen els seus riscos. Llegir avui mateix l'article d'Espinàs sobre els seus dubtes sobre pantalletes i baldufes ha estat una casualitat o potser una jugada del destí, imprevisible en aparença i que fa que les nostres vides girin de forma estranya sense saber qui mena el cordill que les fa giravoltar.\nEtiquetes de comentaris: baldufes, costums, evocacions, Gabriel Jaraba, internet, Josep Maria Espinàs, Manuel Castells, noves tecnologies\nés curiós, he parlat del mateix, de l'Espinàs i les baldufes. Hauries de veure com la fa anar el meu net, n'ha après en una setmana.\nJa veus, cadascú veu el que vol veure, Francesc, res no és innocent, he, he. He de dir que jo mai n'he sabut, de fer anar baldufes.\nCom sempre he passat una bona estona llegint el teu post d'avui i el contingut dels enllaços que esmentes.\nCasualment fa uns dies vaig veure en un parc del Poble Nou una colla de nanos que feien autèntiques "virgueries" amb unes baldufes la mar de vistoses que no sabria dir-te de quin material eren, però lluny de les clàssiques de fusta que hi havien quan nosaltres érem petits.\nNo he vist més que aquests nanos, però vaig pensar que segurament aviat en veuria molts més. Les modes en les joguines s'escampen com les epidèmies. D'una banda vaig alegrar-me de que les baldufes hagin retornat i d'altre comprovar la capacitat dels jovenets i jovenetes d'avui dia per dominar un estri tan "analògic" com aquest i a la vegada les "maquinetes" digitals que els hi posin al davant.\nNo se si serà veritat o no però la meva percepció és que els "crios" d'avui dia són potser més espavilats que els de fa cinquanta anys, posem per cas...\nGràcies, Ramon. Tot evoluciona, les baldufes i les rutlles, també. Jo crec que no són més espavilats, tenen estímuls constants i diferents dels d'abans, fins i tot en l'època dels meus pares semblava que espavilar els infants era negatiu, recordo coses com ara 'no espavileu tant aquesta nena'... Tot canvia.\nJo també estic veient moltes baldufes.\nEstà molt bé escoltar, veure i llegir percepcions. L'art és això, no? Però mai pot ser la base sobre la quals se sustenta l'anàlisi. Molts especialistes cauent en l'error, com molt bé dius. Quins errors no cometran els "ignorants", bombardejats constantment amb consignes!\nI el problema no són les novetats i els seus usos, siní ignorar que la realitat és una cosa que ve d'antic.\nY vas dos ¡¡¡¡\nPonç...Brossa, Beneyto i Cuixart a la vagada ¡¡¡\nEnric, es fa difícil admetre que moltes coses que afirmem són només percepcions subjectives, em temo.\nMiquel, ja veus.\nPer als infants de pocs anys -la meva néta només té vint mesos- juguen amb tot: pantalletes (m'admira la traça tan precoç), baldufes i ninotets que arrengleren com els cotxes a l'autopista...\nTeresa, és així i m'empipa aquestes comparacions absurdes entre els nens d'ahir i els nens d'avui com si haguessin perdut una màgia imprecisa de la qual nosaltres (?) vam gaudir.\nNo estic del tot d'acord que no hi hagi diferències. No li diguem "màgia", però sí que és diferent la manera com s'enfronten al joc, per exemple. Abans era més activa i avui és més passiva perquè gairebé tot els ve donat.\nEnric, pel que fa als infants, que n'he conegut molts, encara me n'estic més de generalitzar que amb els adults, els seus recursos imaginatius són extraordinaris, avui i ahir, i ahir també en vaig conèixer de poc actius. Crec que ens movem entre tòpics, en tot cas s'haurien de fer estudis molt nombrosos i aprofundits per poder fer aquests tipus d'afirmacions. I encara, car dels estudis en surt el que se suposa que ha de sortir, moltes vegades.\nQuan era molt joveneta i feia de monitora de colònies -quin valor que tenia-, un capellà ja ens va amollar un discurs típic i tòpic sobre 'el nen d'abans de la televisió' i 'el nen de després de la televisió', aleshores m'ho creia tot si ho deia un 'expert', he, he. ARA m'adono de les bestieses que ens va arribar a dir el bon mossèn.\nÉs cert que estem sota la invasió de les baldufes. L'escola en va plena. El meu dubte era si això era generalitzat o només passava a la meva zona (Sabadell). Ja veig pels comentaris que és més general.\nSi comparem amb temps passats, al menys jo tenia la percepció que el joc de les baldufes de quan era petit era un joc masculí (anava a una escola de nens) en canvi, en l'actualitat hi juguen nens i nenes per un igual. El joc també ha canviat, ara es tracta de demostrar les habilitats en la meva època jugàvem d'una altra manera ja que l'objectiu era guanyar la baldufa dels altres que es posaven dins d'un cercle. No recordo massa com era el joc.\nJa veus, Ricard, és universal, sempre m'ha sorprès comprovar com aquestes modes en els jocs s'encomanen amb facilitat. Les formes, els materials, fins i tot les regles dels jocs van variant una mica però hi ha tota una sèrie de joguines ancestrals que revifen de tant en tant, sense saber com.


El Govern preveu que el PIB català es desplomi un 8,8% aquest any i que l'atur arribi al 18% en el pitjor escenari - TOTLLEIDA\nEl Govern preveu que el PIB català es desplomi un 8,8% aquest any i que l’atur arribi al 18% en el pitjor escenari\nPla mitjà del vicepresident i conseller d'Economia del Govern, Pere Aragonès, en una compareixença de premsa el 30 d'abril del 2020. FOTO Cedida pel Govern\nPer totlleida Última actualització Abr 30,2020\nACN Barcelona .- L’economia catalana es pot arribar a desplomar un 8,8% aquest any i l’atur disparar-se fins al 18% en l’escenari més pessimista previst pel Govern. Les estimacions elaborades per Vicepresidència també inclouen un escenari base amb una contracció del PIB del 7,6% el 2020 i l’atur en el 17,1%. En tots dos casos, el Govern pronostica una forta recuperació l’any vinent, del 5,1% en l’escenari més pessimista, i del 6,5% en l’escenari base. Pel que fa a l’atur, els pronòstics de l’executiu per al 2021 situen la taxa en el 15,9% per al pitjor escenari i en el 14,2% pel base. D’altra banda, Vicepresidència preveu que el sector públic incrementi el seu consum un 4,1% o un 7,3%, segons l’escenari.\n“Mai abans havíem conegut un xoc tan pronunciat com el que s’està produint”, ha admès el vicepresident Pere Aragonès. De fet, segons Aragonès, es tracta d’una “caiguda històrica” que no es veia a Catalunya des de la Guerra Civil. “En les dècades recents no havíem vist una caiguda d’aquesta magnitud”, ha afirmat el també conseller d’Economia. Entre d’altres mesures, ha reclamat una transferència de 4.000 MEUR de l’Estat a Catalunya com a part d’un “fons covid” i ha exigit més “valentia” al Banc Central Europeu per promoure una injecció directa de diners.\nEn l’escenari base, el Govern preveu la destrucció de 226.800 llocs de treball, amb la recuperació 122.000 llocs el 2021. En escenari no expansiu, amb menys polítiques econòmiques, la destrucció seria major, amb la pèrdua de 261.000 llocs de feina el 2020 i una recuperació molt menor, de 92.500, l’any següent.\nPel que fa a les vendes a l’exterior, les previsions del Govern apunten que en l’escenari base aquest any les exportacions cauran un 15,5%, xifra que arribarà fins al 17,1% en el model més pessimista. Les importacions, per la seva banda, es reduiran entre un 17,9% i un 19,6%, segons l’escenari. La feblesa de la demanda externa farà que la seva aportació al creixement sigui negativa (d’entre -1,6 o -1,9 punts) el 2020.\nPer culpa de la crisi del coronavirus i el confinament, així com també per la disminució de la renda per l’impacte en el mercat laboral, el consum de les llars aquest any es reduirà un 7% en l’escenari menys desfavorable, xifra que pujaria al 7,3% en la previsió més pessimista.\nLa inversió, o formació bruta de capital, que està sempre molt condicionada per les expectatives econòmiques caurà un 19,2% en l’escenari menys dolent, i fins a un 20,3% en el més pessimista, repuntant només entre un 8,7% i un 5,9% a partir del 2021.\nAragonès ha explicat que cal una “política econòmica expansiva”, i “contracíclia” per evitar repetir els errors de la crisi del 2008. “En cap cas es poden adoptar des de la Unió Europea ni des de l’Estat polítiques de retallades, que portarien més desigualtat i pobresa”, ha avisat.\nEl vicepresident ha dit que Catalunya haurà de fer front a la crisi “més gran en dècades”. “La major part de generacions de catalans no havien vist mai una cosa semblant”, ha dit, descartant que hi hagi per ara des del Govern cap pla per promoure la convocatòria d’eleccions\nANIVERSARI. Avui 1 de maig Jordi Balasch “by balasch” compleix anys. ¡Moltes felicitats !!


5 maneres fàcils d’optimitzar l’emmagatzematge a macOS Sierra - Mac | Setembre 2021\nQuan Apple va començar a canviar els seus Mac principalment a emmagatzematge en estat sòlidUn dels inconvenients és que sovint arriba amb menys emmagatzematge a causa del cost més elevat. Com a tal, els nostres Macs s'han omplert amb fitxers més grans i sense cap remei per alliberar espai. Però macOS Sierra és a la volta de la cantonada i un enfocament enorme del nou sistema operatiu és la seva optimització d’emmagatzematge.\nPasseu les unitats externes malmeses. És el moment d’alliberar l’espai d’emmagatzematge que necessiteu tan desesperadament al vostre Mac |Shutterstock\nApple va incloure diverses funcions excel·lents que finalment poden ajudar a alliberar espai al vostre Mac de manera dràstica, ja sigui si voleu mantenir més coses a iCloud o simplement desfer-vos dels fitxers brossa. A continuació, us mostrem com activar cinc estalviadors d’emmagatzematge diferents a Sierra.\nEmmagatzemi l'escriptori i els documents a iCloud\nara macOS Sierra us permet emmagatzemar la vostra carpeta d'escriptori i la carpeta de documents a iCloud Drive. Tots els vostres fitxers encara estaran disponibles per accedir al vostre Mac, però quan el vostre Mac comenci a funcionar amb un emmagatzematge baix, aquestes carpetes començaran automàticament a eliminar fitxers antics i no utilitzats de l'emmagatzematge local, de manera que només els podreu descarregar a mida que ho necessiti.\nBàsicament, l’avantatge d’aquest és si necessiteu més emmagatzematge d’ordinador, podreu obtenir-ne alguns copsant-vos a iCloud Drive, però si teniu prou per contenir tots els fitxers d’escriptori i documents, no canvia res.\nConsulteu la nostra guia sobre com habilitar la sincronització iCloud d’escriptori i documents al vostre Mac.\nBuida automàticament a la paperera\nSi sou algú que suprimeix els fitxers del Mac amb freqüència però oblideu buidar la paperera, esteu de sort amb aquesta funció. macOS Sierra pot buidar automàticament qualsevol cosa a la paperera que hi hagi estat més de 30 dies. No ho buidarà tot alhora, sinó només els fitxers suficients per poder eliminar-los. Hauríeu de passar 30 dies per esbrinar si necessiteu aquest fitxer o no.\nPodeu activar aquesta funció fent clic aLogotip d'Apple a la barra de menús i escollintQuant a aquest Mac. Feu clic a la teclaEmmagatzematge fes clic i fes clicDetalls per obrir una finestra d’informació del sistema.\nEl tercer a les vostres recomanacions, feu clic aEncendre… al costat de l'opció 'Esborra la paperera automàticament'. Feu clic de nou per verificar i ja heu acabat.\nConsell:Podeu desactivar aquesta funció més endavant si aneu a les preferències del Cercador, fent clicAdvanced i desmarcarElimineu els elements de la paperera al cap de 30 dies.\nSuprimeix automàticament els fitxers adjunts de correu electrònic antics\nUna altra funció de supressió automàtica permet optar per desfer-se de pel·lícules o programes de televisió antics que ja heu vist, així com dels fitxers adjunts de correu electrònic antics que han estat recollint pols a Mail.\nPer a això, caldrà tornar a estar a la finestra Informació del sistema (Quant a aquest Mac> Emmagatzematge> Detalls) i aquesta vegada, feu clicOptimitzar...\nAquí teniu les dues opcions. Primer, podeu optar per desfer-vos dels programes de televisió o pel·lícules que ja heu vist i que podreu tornar a baixar en qualsevol moment de les compres d’iTunes. També podeu triar només descarregar fitxers adjunts de correu electrònic recents en lloc de tots els fitxers adjunts de correu electrònic. Apple no especifica què significa 'recent', però no és un gran producte, perquè sempre podeu descarregar fitxers adjunts més antics segons calgui.\nFeu clic aOptimitzar un cop heu triat les opcions.\nDesfer-se ràpidament dels fitxers brossa antics\nSi voleu desfer-vos manualment d’arxius grans i antics del vostre ordinador que ja no necessiteu, macOS Sierra té una eina excel·lent també incorporada. Ara no cal que pagueu una solució de tercers. Des de la finestra Informació del sistema, només cal localitzar-laReduir el desordre a la part inferior i feu clicRevisar fitxers. Se us portarà als vostres documents on podeu navegar per fitxers amb els més grans a la part superior per suprimir-los ràpidament. Només cal fer clic en aquests fitxers i polsarOrdre + Eliminar.\nTambé podeu veure les vostres altres categories de contingut com pel·lícules, música, fotos i veure com podeu optimitzar l'emmagatzematge també. Feu clic al voltant mitjançant la barra lateral.\nOptimitza l'emmagatzematge de fotos\nAquesta funció està realment disponible a OS X El Capitan, però, si encara no l'heu utilitzada, ara és un bon moment mentre ja esteu fent la vostra neteja de primavera. Igual que amb l'optimització d'escriptori i documents, podeu emmagatzemar fotos a mida completa a iCloud i conservar versions més petites al Mac. Les mides completes es quedaran al vostre Mac fins que necessiteu l’habitació addicional, i iCloud es farà càrrec i començarà a emmagatzemar-les allí per alliberar espai.\nObertFotografies i feu clicPreferències al menú Fotos. Feu clic a la teclaiCloud pestanya i, a continuació, trieuOptimitza l'emmagatzematge de Mac deixar que els macOS funcionin la seva màgia.\nLlegiu també:Com recuperar dades en un disc dur del Mac que no funciona\nmigrar evernote a google keep\nmón del concurs musical\nmillors jocs Android gratuïts 2015\ncarpetes d'arxiu Outlook 2010\nreddit per a escriptori


Grup d'Instrumentació, Sensors i Interfícies (ISI) — Serveis Cientificotècnics — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nSistemes de comunicació ▶\nSou a: Inici / Infraestructures científiques / Sistemes de comunicació / Grup d'Instrumentació, Sensors i Interfícies (ISI)\nRecerca de nous sensors i de mètodes de mesura basats en variacions d’impedància elèctrica i de les interfícies electròniques per al condicionament i processament dels senyals i de l’energia per a alimentar-los. L’èmfasi és en macrosensors basats en tecnologies de baix cost, sensors autònoms i intel·ligents, xarxes de sensors, processament analògic dels senyals, sistemes d’adquisició de dades, disseny d’instruments de mesura i sistemes d’instrumentació, espectroscòpia i tomografia d’impedància elèctrica, reducció d’interferències i soroll a la instrumentació, mesura de paràmetres fisiològics amb mètodes no invasors i biotelemetria. Transferència de tecnologia en sensors i sistemes de mesura per a enginyeria i medicina.\nDisseny d'esquemàtics i Placa de Circuit imprès (PCB)\n34,03 € / h\nRealització física de PCB\n57,84 € / h\nSoldadura i muntatge de components\n69,74 € / h\nMuntatge prototips electrònics\n60,81 € / h\nCaracterització de materials amb mesures amb analitzador d'impedàncies HP4294A\n62,60 € / h\nAnalitzador d'impedàncies HP4291A\nAnalitzador d'impedàncies HP4191A\nAnalitzador de xarxes R&S ZVL3\nGenerador de funcions R&S SMB100A


Xiquilàndia - Llar d'infants Ripollet, Casals d'estiu\nXiquilàndia Llar d’infants\nLa Xiquilàndia Llar d’infants és el somni complert de dues noies que es van conèixer ja fa més de 25 anys a la facultat de magisteri de l’UAB de Bellaterra.\nTreballam dins un entorn dinàmic i adequat al desenvolupament dels infants. El joc i l’experimentació com a vies d’aprenentatge.\nEls més petits juguen mentre practiquen unes posicions que els ompliran de confiança i equilibri en el futur.\nguarderia a ripollet\nJuny, juliol, agost i setembre. Per dies, setmanes o tot el mes. Fins 7 anys. Servei de acollida, projecte, menjador i moltes sortides. Inscripcions obertes a partir de Maig. Plaçes limitades.\nMes de 30 anys d'escola d'infants a Ripollet\nLa nostra Llar d’infants a Ripollet\nLa nostra escola bressol a Ripollet i el nostre projecte van amb la direcció d’aconseguir que els nens i nenes que assisteixen als nostres centres creixin dins d’un ambient ple d’afecte, respecte i ple d’estímuls que els ajudin a trobar el seu lloc dins del món.\nEl projecte LLARS D’INFANTS RIPOLLET s’organitza en activitats i rutines que els ajuden a descobrir cóm som com a persones (emocional i físicament), a descobrir el seu entorn i a obrir tots els canals de comunicació amb el seu entorn per poder experimentar totes les seves descobertes. L’escola té un projecte educatiu propi enriquit amb diferents metodologies educatives: Montessori, Waldorf, etc.\nL’equip de l’escola bressol Ripollet està sempre disposat a aprendre i a canviar tot allò que es veu que no funciona. L’escola té una mentalitat oberta, sempre oberta a la millora i a l’aprenentatge per primer un bon servei de qualitat.\nL´equip educatiu de la nostra escola bressol Ripollet el formen:\nLes persones que treballen a la nostra escola bressol Ripollet són excelents professionals amb experència amb una formació constant.\nEl treball s´organitza de manera cooperativista i reflexa una mateixa filosofia de vida.\nLLARS D’INFANTS RIPOLLET\nProximitat, fàcil accès, movilitat\nGUARDERIES EN RIPOLLET\nExploració i evolució de les capacitats cognitives bàsiques\nCASALS D’ESTIU RIPOLLET\nTornen aquest estiu. Juny, Juliol, Agost i Setembre.\nHorari des de les 7h fins a les 17h al juny, juliol i setembre i agost de 7h a 15h.\nPer dies, setmanes o tot el mes.\nServei de acollida, projecte, menjador i moltes sortides. Fins 7 anys.\nInscripcions obertes a partir de Maig. Places limitades.


Oceanografia: què és, què estudia i la seva utilitat com a ciència | Meteorologia en Xarxa\nUna de les branques de la ciència que se centra en estudiar els processos físics, químics i biològics en tota la part aquàtica de l'món és la oceanografia. Es tracta d'un tipus de ciència multidisciplinar que no només estudiar els oceans sinó també els rius, mars, llacs i qualsevol espai aquàtic del nostre planeta.\nEn aquest article anem a explicar-te en què se centra l'oceanografia i quina importància té per a l'avanç de la ciència.\n1 Què és l'oceanografia\n3 Oceanografia biològica\n4 Oceanografia geològica\n5 Oceanografia química\nQuè és l'oceanografia\nCom hem esmentat abans, es tracta d'una ciència que se centra a explicar tots els processos químics físics i biològics que es donen en totes les parts amb aigua de la Terra. Aquesta ciència ha de ser multidisciplinari ja que ha de comptar amb especialistes en diversos àmbits. Un dels aspectes principals a tenir en compte és la dinàmica en l'estudi dels processos físics que es donen.\nEn aquests processos físics englobem l'onatge, els corrents marins, l'acció de el vent, la pressió, la irradiància, etc. Totes aquestes variables i més soles que intenten explicar el funcionament dels oceans, mars, rius, llacs, etc. Per això, com no només s'engloben processos físics sinó que també químics i biològics es necessiten especialistes de moltes branques.\nPer poder entendre millor l'oceanografia es divideix en diversos tipus. D'una banda, tenim la oceanografia física. D'altra banda, tenim la oceanografia química i, finalment, la oceanografia biològica. A aquestes 3 subdivisions també se li afegeix un quart tipus: l'oceanografia geològica.\nLa oceanografia física és la que més li interessen als navegants, ja que és de la que s'extreuen les dades necessàries per poder navegar cap als diferents destins. Ara anem a analitzar cada tipus d'oceanografia i les seves característiques.\nEs tracta de part d'aquesta ciència que s'encarrega d'estudiar els processos físics que ocorren en els ambients aquàtics. Entre aquests processos es troben la barreja i difusió molecular, el règim de l'aigua i les seves propietats, els corrents marins, les marees i l'onatge. Dins d'aquesta varietat d'oceanografia també existeixen diversos subtipus:\nOceanografia descriptiva: es tracta d'aquella part d'aquesta ciència que descriu la distribució i les característiques que tenen les masses d'aigua en els oceans. Es pot dir que és la contrapart de la hidrologia continental.\nOceanografia dinàmica: És la part que estudia el moviment de l'aigua dels oceans i les causes d'aquest moviment.\nOceanografia meteorològica: estudia les interaccions que hi ha entre l'atmosfera i l'oceà. És la que s'encarrega de donar les explicacions a raons de per què succeeixen aquests processos físics en relació amb l'atmosfera.\nÉs la part d'aquesta ciència que estudia els organismes marins i la seva relació amb el medi ambient. No s'ha de confondre amb biologia marina. La biologia marina se centra exclusivament en l'estudi dels animals marins. En aquest cas, se centra més en la relació que té pel que fa a l'ambient que l'envolta i com influeix en el seu ritme i desenvolupament de vida.\nAtès que la vida en els oceans és molt rica s'ha de dividir aquesta branca en altres subtipus:\nOceanografia pelàgica: s'encarrega d'estudiar els processos biològics que succeeixen a la part pelàgica de la mar. Aquestes zones són les aigües que estan obertes als oceans, lluny de la costa i fora de la plataforma continental.\nOceanografia nerítica: és la que se centra en estudia els processos biològics que tenen en el mar que està proper a la costa i sí estan a la plataforma continental.\nOceanografia bentònica: Se centra a explicar els processos biològics que ocorren en la superfície de el fons marí. A tota aquesta zona se l'anomena zona bentònica, d'aquí el seu nom.\nOceanografia demersal: Estudia els processos biològics que té lloc sobre fons marí. Aquest de nen és més emprat i té més utilitat per a les pesqueries.\nCom és d'esperar també es necessita conèixer els processos geològics que tenen lloc en aquests ambients aquàtics. Aquesta part de l'oceanografia se centra a estudiar el següent:\nprocessos costaners: Són aquelles processos que se centren en la geomorfologia i la dinàmica que tenen els cossos costaners com ho són els deltes, estuaris, platges, estuaris i llacunes costaneres. L'objectiu és estudiar, influeix en la geomorfologia d'aquests terrenys a la dinàmica de l'oceà i les espècies que hi habiten.\nsedimentologia marina: En l'ambient aquàtic també hi procés de transport i sedimentació. Aquests sediments que ha estat transportats per l'erosió marina també s'estudien.\nÉs la part que s'encarrega d'estudiar la composició química de l'aigua de la mar. A causa de que l'ésser humà i les seves activitats provoca diversos canvis en la composició de l'aigua marina, cal estudiar-la per analitzar-la juntament amb l'afecció que li pot provocar a la biodiversitat. Majoritàriament estudia la contaminació marina. És a dir, totes les alteracions que es produeixen en la composició química de l'aigua produïdes per l'efecte d'abocaments procedents d'activitats humanes.\nEl sistema mar-oceà i l'atmosfera és com si es poguessin denominar com dos fluids per la seva extensió de tipus geofísics. Per poder entendre aquest context, s'han d'estudiar els processos físics, químics i biològics mitjançant una metodologia de la dinàmica de fluids geofísics. És a dir, s'han de tenir en compte els corrents oceànics, els corrents litorals, les marees, les estructures atmosfèriques (tant ciclòniques, anticiclòniques) petits processos que tenen lloc a petita escala, etc. Per poder donar un resultat de l' equilibri de totes les forces que exerceixen en l'oceà.\nGràcies a el desenvolupament de la tecnologia ha un avanç enorme la informàtica i amb potents ordinadors s'han pogut desenvolupar diverses metodologies per modelar sistemes bastant eficaços en la predicció de fenòmens oceànics de tota mena. Aquests models ajuden a complementar i aprofundir la dinàmica dels fluids. És així com es pot obtenir cada vegada més informació molt vàlida i útil per als navegants.\nEspero que amb aquesta informació puguin saber més sobre què estudia l'oceanografia.\nRuta completa cap a l'article: Meteorologia en Xarxa » Meteorologia » Ciència » Què és i què estudia l'oceanografia


‘Solitud’, la lectura inesborrable | Cultura | EL PAÍS Catalunya\n‘Solitud’, la lectura inesborrable\nVuit escriptors catalans contemporanis revisiten el clàssic en una edició que restitueix el text original de Víctor Català\nBarcelona 7 GEN 2022 - 13:17\tCET\nCaterina Albert, Víctor Català per a la literatura, al seu despatx, fidel reflex del seu ric i carregat món interior. AHE\nLa majoria la van llegir d’adolescents, a batxillerat, però l’impacte, tres o quatre dècades després, es manté inesborrable. Lògic: aquest doble viatge iniciàtic de la jove Mila (físic, per viure a l’aïllada ermita, seguint el seu abúlic marit Maties; interior, cap a la solitud i intuir què és la vida), els ideals que veu encarnats en el pastor Gaietà i la seva destrucció amb la violació que li infringeix el vil Ànima sacsegen qualsevol que s’aboqui a Solitud, de Víctor Català.\nAquells lectors són, avui, vuit autors contemporanis que veuen en una de les obres cabdals del modernisme literari català una gegantina lectura ben vigent malgrat els seus 116 anys de vida: des de primerenques pinzellades d’eròtica sàfica fins a recursos precinematogràfics, passant pel millor retrat de dos grans mals del segle XXI: la blanor i l’agressió. Així ho analitzen, de Maria Callís a Toni Sala, d’Enric Casasses a Vicenç Pagès Jordà, de Najat el Hachmi a Lola Miquel, de Raül Garrigasait a Mercè Ibarz, en la nova edició de l’obra fundacional de la novel·la catalana moderna que publica Edicions 62, que restaura, a més, la versió més genuïna de l’autora.\nCaterina Albert (1869-1966) es va queixar en els pròlegs (un nonat de 1905 i un altre de 1946) de les condicions en què va gestar la novel·la (“escrivíem i lliuràvem a la impremta seguidament l’original per a la seva immediata inserció”), un encàrrec de la revista Joventut ofert en 46 entregues entre el 19 de maig de 1904 i el 20 d’abril de 1905, i l’èxit del qual va acabar ja en format llibresc un mes després a partir dels 500 plecs guardats de cada entrega. Segons la seva opinió, aquest procés la va omplir de “paraules impròpies o desenfocades” i la va deixar nua de “la serenitat del repòs depurador”.\nPerò, contràriament a aquesta falsa modèstia, la poeta Callís destaca, just, les “impressions clarividents” que l’autora diposita a Mila i que el personatge ignora. Són també aquests “senyals inquietants” deixats per tota la novel·la com si es tractés del rastre de molles de pa del Patufet de Perrault els que criden l’atenció de Casasses. En la seva relectura afirma que “el virtuosisme cinematogràfic desplegat a Solitud és precinematogràfic, la fotografia és boníssima; gairebé tota la novel·la està escrita en càmera subjectiva”, fruit d’aquesta ànima de pintora que també tenia l’escriptora de l’Escala. El 1991, l’obra va ser adaptada al cinema per Romà Guardiet.\nCom a cultivat amant de les paraules, Casasses se sent fascinat pel particular dialecte que Català posa en boca del pastor (mescladissa de “cadaquesenc, rossellonès, garrotxí, cerdà, gascó...”), detall que enllaça amb l’asseveració de la novel·lista Ibarz, admirada per la construcció d’uns “personatges modestos que aixeca amb narrativa arriscada, pel capital lingüístic”. D’“alenada d’aire fresc de la parla que no ha passat per l’escola i les institucions”, ho defineix l’assagista i novel·lista Garrigasait, que tanca el cercle en atribuir al pastor Gaietà la famosa “paraula viva” de Joan Maragall. L’autor d’Els estranys detecta al seu torn, agut, “el mal tou del Maties”, el que neix “no de la maldat, sinó de la incomprensió i de la debilitat. El mal més perillós, perquè es pot confondre més que cap altre amb el de la bondat [...] La blanor i l’agressió: els dos mals del món”, sentencia, i que reflecteix la novel·la.\nGarrigasait també llança proteic l’ús antiètic al tradicional que fa Català de l’ermita: l’espai d’autoconeixement i recolliment és, a Solitud, també on nia el mal. Un escenari literari en el qual Pagès Jordà busca trets del lloc real, l’ermita de Santa Caterina, al massís de Montgrí: “Vaig procurar desfigurar-la una mica, però tot i així em vaig servir de molts dels seus elements”, va confessar l’escriptora, que només hi havia pujat una vegada, pel seu sant.\nQue Mila es vegi arrossegada pel seu marit a desplaçar-se a l’ermita no deixa de ser, salvant les distàncies, una metàfora de la trista situació que viuen avui milions de desplaçats, segons el símil d’El Hachmi. És només algun dels contundents missatges que deixa caure l’assagista de Sempre han parlat per nosaltres sobre el paper social de la dona que hi ha a Solitud, l’autora del qual, recorda, no va ser immortalitzada en un quadre com marcava la tradició quan va ingressar a la Reial Acadèmia de les Bones Lletres.\nEl retret més dur el fa, tanmateix, a la interpretació que el poeta Gabriel Ferrater va fer de la novel·la, en què, en vista de la psicoanàlisi freudiana, va deixar entreveure que l’obra era una al·lucinació eròtica del personatge i de l’autora: “Una de les ximpleries més grans que s’han dit mai: Ferrater no tenia ni la més remota idea del que és el desig i la sexualitat de les dones”. I el contraposa al fet que Solitud és pionera, en les lletres catalanes, a “insinuar la insatisfacció que provoca la impotència masculina” (per la falta d’“impuls vital” del marit) i a les “pinzellades d’eròtica sàfica” que, segons la seva opinió, hi apareixen. “Víctor Català no se l’ha de llegir a través de Freud, sinó al seu costat”, rebla Sala, que recorda que quan es publica Solitud a Barcelona apareix a Viena Tres assajos de teoria sexual del psicoanalista.\nLa predilecció dels vuit autors per Solitud no és un antull exquisit. L’obra ja va rebre el 1909 el llavors prestigiós premi Fastenrath a la millor novel·la publicada en català entre 1903 i 1908. Però és que ja s’havia traduït al castellà (1907) i després també a l’alemany (1909), l’italià (1918), el francès (1937) i, fins i tot, a l’esperanto (1967), entre altres llengües. I és que “Solitud és el monument més indiscutible que fins avui té la prosa catalana”, va assegurar l’exigent Josep Carner en el seu moment, com recull l’escriptora Lola Miquel, que recorda la gran admiració que Català tenia pels novel·listes russos del XIX per “l’intensíssim sentiment de vida i per un art pur, sense extravagàncies, posats, peus forçats ni reclams de cap tipus”.\nEn aquesta línia, la clau de la immortalitat de Solitud pot ser que “totes i tots som Mila, perquè ens sabem finits, exposats als elements, desconcertats per l’avenç de la vida i l’impuls del desig”, escriu El Hachmi. En paraules de Casasses, a la novel·la la felicitat “sempre s’espatlla perquè, com sempre, se’ns acaba introduint la inquietud i la por”. Gaudir de tot això és més fàcil en aquest volum, que s’acosta a la versió que Català va fixar en la tercera edició de la novel·la, de 1909 i “revisada per l’autor”, segons hi consta, i ara neta de les moltes destrosses i excessos que tant el salt de l’obra al català fabrià (Víctor Català era contrària a les normes) i una correcció del 1946 sobre aquella versió van deixar a la novel·la, respectant més el lèxic, la morfologia i la sintaxi original; una tasca duta a terme acarant el manuscrit original per Jordi Cornudella, editor literari de Grup 62, que fa tot just unes setmanes va fer el mateix amb els relats de Josep Pla a La cendra de la vida.\nSolitud va arribar a la majoria dels autors que la comenten en aquesta edició perquè era lectura obligatòria cap als 15 anys, quan es cursava el batxillerat. Alguns hi devien accedir des de la històrica col·lecció de Les Millors Obres de la Literatura Catalana (MOLC), només sota el format del qual se’n van arribar a vendre 100.000 exemplars. En els últims 20 anys, Solitud no ha estat mai lectura prescriptiva en la matèria comuna de Llengua i Literatura Catalanes, l’assignatura que fan obligatòriament tots els alumnes de batxillerat. En canvi, sí que ha estat, sovint, lectura prescriptiva de Literatura Catalana per als que cursen el batxillerat d’Humanitats i Arts. Quan no és així, amb prou feines es venen de 200 a 500 exemplars a l’any. La nova edició comentada hauria de convertir Solitud en un long-seller més important, una lectura inesborrable més enllà de l’escola.


Les dones no som (tan) complicades...: Porno verd\nSolem relacionar el nom "verd" amb coses sexuals, però en aquest cas, a banda de sexual, també fa referència al món animal. I és que la Isabella Rossellini s'ha passat al món del porno. Del porno animal. I no em referisc a la zoofília, no. Aquesta dona ha escrit, codirigit i protagonitzat 8 curts on mostra insectes i animals marins tenint sexe, amb ella de protagonista.\nTots els curts comencen amb la Rossellini parlant a la càmera "si jo fora una mantis / caragol/ mosca... ". Després apareix ella disfressada de l'animal en concret i ens demostra de manera pràctica com folla.\nA la foto de dalt la pots vore disfressada de peix de les profunditats. I em fa especialment gràcia el curt de la mantis. Et deixe el tràiler dels curts, a vore si t'agraden:\nAl canal Sundance, a Internet, es poden vore ja alguns del curts i fins i tot aconseguir un nom porno verd. El meu nom porno verd és Thelma Sixbar, i el teu??\nEtiquetes: espècies, porno, video\nCom molen els curts!!! El meu nom porno verd és el Randi Redhind!!!\n16 de setembre de 2009 a les 15:13\nSi ella fos una mantis jo fotaria el camp "cames ajudeu-me!", no fóra cas que em confongués amb "un mantis" i ja sabem com acaba la cosa...\n16 de setembre de 2009 a les 17:09\nLucre, açò és realment curiós i original!!\nA veure si aconseguim una còpia...XD\nAh! ja que estic: Vaig baixar "5 historias para ellas" i li la vaig passar a una xica (que per cer també et llegeix) i li va agradar prou...Alguna recomanació més de "porno per a dones"???\n17 de setembre de 2009 a les 8:27\nhahaha! Aquesta actriu no em desagrada i m'ha fet gràcia veure-la en aquesta nova faceta! hihihi\n17 de setembre de 2009 a les 9:38\nMolt orijional i divertit, que esperaveu, les secueles de "Blue Velvet" a la llarga an de surtir ;)\n20 de setembre de 2009 a les 9:30\nArcher Whiteghost, que veges tu també quin nom!!\nti vinga amb el nom! Inigo Inchworm!\n8 de maig de 2011 a les 11:41


En aquest document ens referirem a l'”Usuari”, que és la persona física que s’informa i/o compra el producte ofertat per www.empordalia.com, i a “EMPORDÀLIA” que som nosaltres.\nL’Usuari ha de llegir i acceptar aquestes Condicions Generals abans de procedir a la seva compra. Aquesta acceptació es realitzarà de forma expressa clicant a la casella “He llegit i accepto les Condicions Generals” que apareixerà durant el procés de compra. En fer-ho l’usuari confirma que és major d’edat i que té la capacitat legal per adquirir el producte ofertada per EMPORDÀLIA.\nEl document electrònic en què es formalitzi el contracte s’arxivarà durant un any i l’Usuari tindrà accés a ell en la seva zona de client o sol·licitant una còpia per email a EMPORDÀLIA.\nL’usuari s’obliga amb caràcter general a utilitzar www.empordalia.com, i si escau, a adquirir els productes ofertats per EMPORDÀLIAde conformitat amb la llei i el que estableixen aquestes Condicions Generals.\nL’Usuari seleccionarà al web www.empordalia.com el producte que desitja adquirir i el nombre d’unitats.\nL’usuari haurà d’emplenar el formulari amb les seves dades per poder tramitar la comanda, podent també registrar-se com usuari del web per poder realitzar el seguiment de les seves comandes, i haurà d’acceptar expressament les presents Condicions Generals. Es mostrarà a l’Usuari un llistat dels productes que vol adquirir i el seu preu, podent l’usuari realitzar els canvis que consideri oportuns abans de clicar a l’apartat “Pagar”. Un cop accedeixi a l’apartat “Pagar” l’Usuari haurà d’introduir les dades de la targeta de crèdit amb la que realitzarà el pagament o les dades del seu compte Paypal, i acceptar la realització del pagament.\nEMPORDÀLIA enviarà al correu electrònic de l’Usuari un email justificant la recepció i confirmació de la compra realitzada en el termini de les vint-i-quatre hores (24 hores) següents a la recepció de la formalització de la comanda. El contracte no es considerarà perfeccionat fins a la recepció per EMPORDÀLIA del pagament del preu dels productes.\nL’usuari serà responsable de la veracitat de les dades personals facilitades a EMPORDÀLIA per a l’adquisició dels productes escollits, i en particular es responsabilitza que les targetes de crèdit o dèbit que utilitzi siguin de la seva propietat i que comptin amb fons suficients per cobrir el cost dels productes que vulgui adquirir. EMPORDÀLIA es reserva el dret a anul·lar la comanda en cas de no pagament, de devolució del cobrament, de targeta denegada o dades falses o en cas que no pugui verificar les dades de la targeta. Així mateix, l’Usuari haurà de notificar a EMPORDÀLIA a través del correu electrònic, qualsevol càrrec indegut o fraudulent a la targeta utilitzada per a compres al web tan aviat com en tingui coneixement perquè EMPORDÀLIA pugui actuar en conseqüència.\nD’acord amb l’Art. 102 del Reial Decret Legislatiu 1/2007, de 16 de novembre, pel qual s’aprova el text refós de la Llei General per a la Defensa dels Consumidors i Usuaris i altres lleis complementàries, tots els productes comprats a EMPORDÀLIApodran ser retornats i reemborsats sempre que l’usuari comuniqui la intenció de retornar el/s producte/s en un termini màxim de 14 dies naturals a comptar de la data de lliurament.\nPer exercir el dret de desistiment, l’Usuari haurà de notificar-nos la seva decisió de desistir del contracte a través d’una declaració inequívoca que podrà enviar-nos per correu postal a EMPORDÀLIA, Ctra. de Roses s/n, 17494 PAU (Girona) o al correu electrònic info@empordalia.com. Si ho desitja pot utilitzar el que hi ha al final d’aquestes condicions.\nL’enviament s’ha de fer amb la mateixa caixa de cartró en la qual es va rebre la comanda. En el cas que no es pugui fer amb la caixa protectora original, l’usuari l’haurà de tornar en una caixa que garanteixi la protecció del contingut per tal que aquest arribi a EMPORDÀLIA, en bones condicions, en cas contrari EMPORDÀLIA, es reserva el dret de rebutjar la devolució.\nPer a qualsevol incidència o reclamació l’Usuari pot enviar un correu electrònic a info@empordalia.com.\nResolució de litigis en línia de conformitat amb l’Art. 14.1 del Reglament (UE) 524/2013: La Comissió Europea facilita una plataforma de resolució de litigis en línia, la qual es troba disponible en el següent enllaç: http: //ec.europa. eu / consumers / ODR /\n– A l’atenció d’EMPORDÀLIA, Ctra. de Roses s/n, 17494 PAU (Girona) o al correo electrónico


En aquest capítol, el programa "El medi ambient" parla de la conservació de llavors d'arreu del món en una illa noruega, de la utilitat dels cargols de mar com a analgèsic i d'un cedre que està en perill d'extinció.\nLlavors cap al gel\nAl Centre Internacional per la Millora del Blat i el Blat de Moro es conserven centenars de milers de varietats d'aquestes plantes i s'investiga com augmentar-ne el rendiment o com adaptar-les a diferents ambients. Al gener, tres tones d'aquestes llavors van ser transportades a l'arxipèlag noruec de Svalbard, on s'ha construït un magatzem sota el glaç de l'Àrtic amb l'objectiu de conservar actives varietats de llavors d'arreu del món. Des del Centre Internacional de la Patata, al Perú, s'hi han enviat llavors de tubèrculs. Sorgo, mongetes, llenties i moltes altres plantes també es conservaran a Noruega, perquè en cas de catàstrofe es pugui recuperar la diversitat agrícola mundial.\nCargols de mar contra el dolor\nEls cargols de mar posseeixen un potent verí. Però investigadors americans han comprovat que algun dels seus components pot ser útil com a analgèsic. Els estudis no han estat senzills. Calen entre cinquanta i cent cargols per obtenir prou verí per fer les anàlisis. Provat en malalts, s'ha vist que alleuja el dolor crònic sense produir els efectes secundaris d'altres analgèsics. Cal seguir fent proves per arribar a un medicament comercial i valorar també l'impacte que tindria la captura d'un gran nombre d'aquests mol·luscos. Però, si la substància és efectiva, els químics poden estudiar-ne la síntesi per obtenir-la directament al laboratori.\nUn cedre simbòlic i útil\nEl cedre de Mulanje és l'arbre nacional de Malawi. I ara es troba a la llista vermella d'espècies en perill. Això és negatiu perquè amb la seva fusta, forta, fàcil de treballar i que no és atacada pels tèrmits, es fabriquen mobles, teulades i barques. Els incendis, la invasió de plantes no autòctones i la falta de control en la tala són els factors que influeixen en el decreixement del nombre d'arbres. Millorar la gestió del bosc i plantar uns cinquanta mil arbres a l'any són algunes de les solucions proposades.\nÀrea Química, Tecnologia, Ciències de la terra i del medi ambient, Ciències de la naturalesa, Biologia, Tecnologia industrial


Operari/a de Planta Química > Moehs | Fine Chemicals\nHome > Operari/a de Planta Química\nEl Grup Moehs dedicat a la fabricació de principis actius farmacèutics, té previst necessitar per a les seves plantes ubicades a Rubí, Castellbisbal, Polinyà i Polanco incorporar OPERARIS/ES DE PLANTA QUÍMICA.\nEl treball a desenvolupar consistirà en l’execució de tasques de control, regulació i atenció de processos industrials que suposen transformació de producte a través de la maquinària assignada, realitzant càrregues de producte, processos de centrifugació, filtració, reacció, destil·lació, assecat, decantat i pesatge. Per tot això s’utilitzarà maquinària tal com reactors, centrífugues, assecadors i molins.\nEs facilitarà un període de formació que finalitzarà amb un coneixement especialitzat i precís per a l’exercici del seu treball diari amb iniciativa, responsabilitat i raonament. A més, durant aquest període formatiu s’adquiriran els coneixements necessaris per desenvolupar la seva feina complint les PNT i les normatives GMP’s així com les normatives de PRL.\nS’integrarà en un torn de treball amb rotació setmanal amb horaris de matí, tarda i nit, treballant alguns caps de setmana.\nImprescindible acreditar formació mínima de CFGS d’alguna especialitat de la branca Química.\nValorable experiència en indústria química.\nRetribució inicial segons experiència i aptitud. Després de la incorporació s’establirà un pla d’evolució salarial fins la plena integració com Operari/a de Planta Química.


Breu història del nacionalisme espanyol | Beseit i una mica de xirigol\nPublicat el 17 juliol 2018 per admin\nPremi Irla d’assaig 2016\nFrancesc Puigpelat. Breu història del nacionalisme espanyol\nEls que ja tenim una certa edat quan estudiàvem la historia d'”Espanya” incloïa els suposats esdeveniments que van ocórrer a la península que es forma per sota els pirineus. Així vam haver d’estudiar llistes interminables de reis godes, personatges com Viriato, resistències heroiques a Numancia i Sagunt etc. Des de fa molt de temps, podem parlar de segles, s’ha intentat associar aquesta territoris geogràfics amb una unitat política. A aquesta tasca s’hi han sumat historiadors, escriptors, intel·lectual i polítics castellans, i ha anat calant aquesta idea als caps de la població en general.\nUn exemple de la mena de mistificacions del nacionalisme teatral del segle XIX la dóna “La venganza catalana”, d’Antonio García Gutiérrez, una obra que tracta el tema de l’expedició a Orient dels almogàvers, Ramon Muntaner i Roger de Flor.\nUn parell de cites perquè s’entengui com funcionava el falsejament d’una història l’acció de la qual transcorre l’any 1303, un moment en què Espanya, per descomptat, no existia. Hi ha un moment en què la princesa Maria explica a sa mare, Irene, com li ha canviat la vida d’ençà que s’ha casat amb Roger de Flor:\nYa no soy desde ese día griega\n¡no!, soy española.\nAquí la noble altivez de mi nueva patria siento.\nMés endavant, Roger de Flor, que apareix a l’obra com un perfecte exemple de mascle hispànic, malgrat que era mig alemany mig italià, exclama:\nMas no hay turco, ¡vive Cristo!\nque se alabe de que ha visto\nde un español las espaldas.\nPerò la gran estrella de l’època va ser, sens dubte, José Zorrilla (1817-1893), autor del cèlebre Don Juan Tenorio (1844), que és per a molts autors, especialment els hispanistes anglosaxons com Ian Gibson, la quinta essència del caràcter espanyol. Zorrilla va tenir un èxit immens, que no va ser aliè a la seva connexió amb el creixent nacionalisme de les classes cultes del seu temps. Una de les seves obres més importants, El puñal del godo (1843), tracta justament de la derrota de l’Espanya visigoda davant dels perversos invasors musulmans. I la seva Canción del trovador comença amb tota una declaració de principis:\nMi voz, mi razón, mi fantasía\nla gloria cantan de la patria mía.\nNoms com Francisco Martínez Marina, Modesto Lafuente o Fernán Caballero són absolutament desconeguts per al gran públic, malgrat que són pedres angulars en la construcció de la doctrina del nacionalisme espanyol remuntant-lo no a la època Visigoda sinó a la Romana i abans..\nUn dels primers a negar aquesta continuïtat entre els visigots i Castella-Espanya va ser Jaume Vicens Vives. El 1952, a la seva “Aproximación a la Historia de España”, escrivia: «Després de la invasió musulmana (711) va quedar trencada la unitat política de l’Estat visigot i destruïda la carcassa econòmica, jurídica i espiritual d’aquella societat Aleshores neixen les Espanyes en la seva plural unitat. Alineats des de Galícia a Catalunya, en el millor dels casos simples illots testimoni davant la marea musulmana, els nuclis cristians comencen la seva cursa històrica».\nÉs difícil exagerar la importància d’aquest judici: és la negació pura i simple d’un dels mites fundacionals del nacionalisme espanyol! Les conseqüències salten a la vista: si el que afirmava Vicens Vives era cert, aleshores no tenia cap sentit considerar Espanya com un país essencialment unitari. Al contrari: era un país compost i plural des dels seus mateixos orígens!\nLa tesi de Vicens Vives va tenir el suport de bona part de la comunitat científica dels historiadors espanyols, i també dels hispanistes d’arreu del món.\nTot hi així n´hi ha que segueixen reptin la cançoneta de Espanya “la patria milenaria”


| Actualitzada el 11/08/2011 00:00\nCom que mantinc el costum de llegir diccionaris sencers, de vegades algú em pregunta com s'ha de llegir un diccionari i jo responc decidit: "Per ordre alfabètic". Qualsevol altra temptativa seria temerària i estaria abocada al fracàs. Vaig conèixer un individu que va començar a llegir el Diccionari Fabraper la ema. Ho va deixar córrer, li faltava informació de la primera meitat. No dominava prou els antecedents: l'àbac, l'abadia, l'abellerol.\nQuan et poses a llegir diccionaris, no és senzill aturar-se. Arriba un dia que n'agafes un de llegit i el comences de nou, amb esperances renovades, buscant l'emoció d'altres temps. Com en el matrimoni, segons m'han dit.\nD'entre els principals en català i en castellà, tinc pendent el Tesoro de la lengua castellana o española de Sebastián de Covarrubias (1611), una llacuna que els meus interlocutors perceben de seguida quan enraono en espanyol. Tot i que dissimulen, no deixen de pensar: "Sin lugar a dudas que éste catalán no ha leído el Covarrubias" . Al setembre m'hi poso, miraré de trobar temps. Si entrés a la presó el llegiria seguit, sense entrebancs, però no hi ha manera que em detinguin.\nCom es llegeix un diccionari? L'obres i ataques la lletra a. "Con solo abrir la boca y arrojar el aliento se pronuncia claramente y sin equivocación alguna" , segons el diccionari d'Esteve, Belvitges i Juglà (1803). "Es pronuncia amb sols obrir la boca i despedir l'alè, i açò amb tanta facilitat que fins los muts la pronuncien clara i distintament", diu el Diccionari Labèrnia(1839). "Es pronuncia obrint la boca i deixant sortir llibre la respiració sonora, sense moure la llengua ni los llavis ni les dents", aclareix el Diccionari Quintilingüe (1839).\nUn cop superada la a, tot ve de baixada.\nPublicat per Tià a 9:05


De la porcellana fina al trencadís, por Cristina Sánchez Miret\nDe la porcellana fina al trencadís\n26/10/2014 00:00 | Actualizado a 26/10/2014 21:39\nJa fa dies que em molesta la continua al·lusió al gerro de porcellana en referència a les anades i vingudes de la política catalana; específicament pel que fa a la unitat de plantejament o si més no d'acció entre els partits polítics, i en general, entorn del 9 de novembre, del dret a decidir i del procés d'independència.\nNo m'agraden les metàfores, sóc, o intento ser, d'explicació senzilla, clara i concreta; i m'agraden menys encara en política perquè són una manera de dir per no dir res. Tot i que és cert que funcionen en la mesura que sembla que sí que expliquen atesa alguna similitud evident entre els dos conceptes: el real i el que serveix de figura retòrica. Malgrat això he de reconèixer que posats a utilitzar-les més val triar-les amb cura; perquè la tria de les mateixes diu molt més que el que rebel·la el mateix recurs.\nNo puc deixar de pensar que en comparar el procés o la situació, els usos són ambivalents, amb un gerro de porcellana fina es donar per pressuposat no només la fragilitat de la peça, també l'alta possibilitat que aquesta es trenqui i això sigui el final de l'aventura. I res més lluny de la realitat; si més no pel que hem après precisament de la nostra cultura, la qual se suposa que defensem, entre d'altres coses, en aquest projecte.\nCom és per tant que ens quedem amb el gerro trencat i som tan incapaços de centrar-nos en el que hem fet els catalans a partir d'un trencadís de porcellana, o de ceràmica, o dels rajols més senzills? És que no sabem que significa el nostre patrimoni més enllà de ser una mostra d'art bonica o valuosa d'ensenyar als japonesos -i a la resta de visitants d'altres llocs- bojos pel modernisme? No és possible que amb la importància que té el trencadís en la nostra presentació artística no siguem capaços de fer-lo servir en positiu com a metàfora d'un procés tan important i més encara com a representació gràfica d'una de les característiques més importants que ens defineix com a poble: establir des de la diferència, des de la diversitat, des dels plantejaments diferenciats un fil comú i harmoniós en el seu conjunt que genera com a resultat una major riquesa col·lectiva. A banda del que significa aprofitar els trossos o el rebuig d'altres peces o processos per confeccionar una obra d'art d'un valor infinitament més gran.


El Partit del Socialistes de Mataró endarrereix el congrés local de la formació fins el proper any 2012. Probablement la demora porti els socialistes mataronins a celebrar-lo durant el febrer.\nIndignació i malestar. És el que senten els pagesos del Maresme que es dediquen al cultiu de flor i planta ornamental. Des de fa mesos, aquest col•lectiu està patint una onada de robatoris a les explotacions que comporten pèrdues per a la producció.\nCàrites interparroquial de Mataró engega una campanya solidària amb Àfrica. L’entitat ha obert un compte per recaptar diners i poder-los enviar a la zona per intentar pal•liar la gran fam que mata cada dia milers de persones.\nMataró acull aquests dies el rodatge de Blancanieves, una producció de cinema espanyola protagonitzada per Maribel Verdú i Ángela Molina. La plaça de Santa Maria és un dels escenaris d’aquesta pel•lícula que situa el clàssic infantil a la Sevilla de principis del segle XX.\nJuan Moscoso torna a fer-se càrrec del club esportiu Mataró dues dècades després de l’històric ascens a preferent. El tècnic, amb una dilatada experiència al futbol català vol establir les bases d’un projecte seriós i de futur.\nFecha de publicación: 2011-08-02 11:07:19


Els paràmetres d'impressió definits en aquesta pestanya s'apliquen a totes les feines d'impressió posteriors, fins que els torneu a canviar. Si voleu canviar els paràmetres només per a la feina actual, utilitzeu el diàleg Fitxer ▸ Imprimeix\nEspecifica si cal incloure els colors i els objectes que s'insereixen al fons de la pàgina (Format - Pàgina - Fons) al document imprès.\nActiveu aquesta opció per a imprimir el text marcat com a amagat. S'imprimeix el text amagat següent: el text formatat com a amagat a Format ▸ Caràcter ▸ Efectes de lletra ▸ Amagat, i els camps de text Text amagat i paràgrafs amagats.\nActiveu aquesta opció per a imprimir espais reservats per a text. Desactiveu aquesta opció per a deixar en blanc els espais reservats per a text a la impressió. Els espais reservats per a text són camps.\nDefineix l'ordre d'impressió per als documents del LibreOffice Writer amb diverses pàgines.\nSeleccioneu l'opció Fullet per a imprimir el document en format de fullet. El format de fullet és el següent al LibreOffice Writer:\nActiveu aquesta opció per a imprimir les pàgines del fullet en l'ordre correcte per a una seqüència de dreta a esquerra.\nSi s'habilita aquesta opció, s'imprimeixen les pàgines buides inserides automàticament. Aquesta opció és recomanable si imprimiu a doble cara. Per exemple, en un llibre es pot haver definit un estil de paràgraf "capítol" que comenci sempre amb una pàgina senar. Si el capítol anterior acaba en una pàgina senar, el LibreOffice inserirà una pàgina buida amb numeració parella. Aquesta opció controla si cal imprimir aquesta pàgina parella o no.


de casa al club: barry trotter\nBARRY TROTTER I LA PARODIA POCA-SOLTA - Michael Gerber\nBarry Trotter té 22 anys, i encara viu a l'escola. L'èxit d'un llibre titulat Barry Trotter i el melindro màgic li ha donat prou calers i fama com per convertir-se en l'etern estudiant. Però una nova pel·lícula basada en les seves aventures, Barry Trotter i l'inevitable intent de fer calés, posarà la còmoda situació d'en Barry en perill. Amb l'ajuda dels seus amics, haurà d'enfrontar-se i derrotar el pitjor enemic que mai se li haurà plantat al davant: Hollywood! I és que el preu del fracàs és haver de buscar feina…\nMichael Gerber (1969) és un escriptor nord-americà que un bon dia va decidir autopublicar Barry Trotter i la paròdia poca solta l'any 2001, quan no el coneixia ningú. El llibre es va convertir en un èxit de vendes al Regne Unit, mantenint-se a la llista dels llibres més venuts durant sis mesos. Ara ja ha venut més de 700.000 exemplars en tot el món, els llibres de Barry Trotter s'han traduit a més de 20 llengües i en Barry ha protagonitzat dos llibres més de la saga. Actualment, Gerber segueix guanyant-se la vida com escriptor i viu amb la seva dona i tres gats a Chicago, Illinois, Estats Units. [Del web de l'editorial Devir]\nClidice 21/7/13 12:15\nHo veus, només li faltaria dir-se J.K. Bowling.\nmatilde urbach 22/7/13 7:06


Juan Carlos Ramos declara als jutjats de Badalona pel cas de la Mina | Diari de Sant Adrià\nJuan Carlos Ramos declara als jutjats de Badalona pel cas de la Mina\nJavier Torres - 05/07/2017\nArribada als jutjats / TeleB\nEl regidor Juan Carlos Ramos ha assistit aquest dilluns als jutjats de Badalona per testificar davant el jutge d'instrucció número 4 sobre la investigació que hi ha en marxa al voltant del barri de la Mina. Detingut i deixat en llibertat en càrrecs el mateix dia, Ramos havia de testificar aquesta setmana per presumpte vincle amb organitzacions criminals del barri.\nFonts properes expliquen que el representant del PSC ha declarat durant més de tres hores i ha contestat i esclarit totes les qüestions que li ha plantejat el jutge. Això sí, Ramos ha declinat fer declaracions als mitjans de comunicació i va sortir per la porta del darrera de les instal·lacions un cop acabada la sessió.\nAquest dilluns també ha declarat en qualitat d'investigat el gerent del Consorci de la Mina, Juan Luís Rosique. Juntament amb Ramos i dues persones d'empreses de seguretat, el jutjge els investiga per suposat desviament de fons públics destinats a la vigilància de pisos buits al barri adrianenc que, presumptament, acabaven en mans de grups de seguretat irregulars vinculats a clans de la Mina.\nDe moment, ni Ramos ni govern emetran cap comunicat ni declaració, a l'espera de la resolució del jutge, que ha de dictar si la causa continua oberta i s'ha d'anar a judici o si es tanca i s'absol als investigats.


Francisco Fleta Polo va néixer a Barcelona el 1931 i estudià al Conservatori Superior Municipal de Música d’aquesta mateixa ciutat, centre en el qual obtingué els títols Superiors de Violí, Viola i Trompeta a més dels estudis de composició i direcció d’orquestra.\nCom a intèrpret de viola ha format part de les orquestres Simfònica del Gran Teatre del Liceu de la mateixa ciutat (1961-64), i Sinfónica de RTVE de Madrid (1965-69) i a la Ciutat de Barcelona (des del 1970). Per oposició obtingué la plaça de catedràtic de Viola al Conservatori Superior de Barcelona.\nEl seu catàleg és molt extens i consta d’obres per a diversos instruments i formacions instrumentals que han estat interpretades per diverses generacions d’alumnes en el seus estudis, obres fetes a la mida dels estudiants del seu entorn. Consta també de diverses obres per a orquestra entre les quals hi ha quatre simfonies; la segona i la tercera estrenades per l’Orquestra Simfònica de Barcelona (OBC) i la quarta per la Banda Municipal de la mateixa ciutat. La seva Sonata per a Viola op. 62 va ser escollida i interpretada al Congrés Internacional de Viola a l’estat d’Illinois (USA). Com a pedagog ha elaborat un complet mètode pràctic per a Viola i Violí. Gran part de la seva obra està editada per aquesta editorial (Clivis Publicacions).\nLa seva música és rica en contrapunt i efectes tímbrics que li donen un caire de genialitat molt singular.\nEl Capricho concertante núm. 3 és una obra en dos moviments per a flauta i guitarra. L’ordre dels factors en aquesta obra no altera el producte ja que tan un instrument com l’altre estan tractats en mode concertant sense predomini d’un sobre l’altre.\nEl primer moviment és gairebé un moviment perpetu en el que l’escriptura imitativa destaca del primer a l’últim compàs. El segon moviment, més lent i reflexiu, planteja un tema que és exposat en tres ocasions.\nMostrant 1 - 12 de 79 elements


Tot el que es pot fer amb els 160 milions que costaran les eleccions espany\nLes eleccions generals tindran un cost d'entre 130 i 160 milions d'euros. | ACN\nTot el que es pot fer amb els 160 milions que costaran les eleccions espanyoles\nEs podria pagar a 305.000 aturats, per exemple\nRedacció 27/04/2016 13:32h\nLes eleccions generals tindran un cost d'entre 130 i 160 milions d'euros. Foto: ACN\nEspanya se'n va a unes noves eleccions que, a banda de suposar la reobertura de la campanya electoral i d'obligar la ciutadania a tornar a votar, suposaran una alta despesa a les arques de l'Estat: un total de 130 milions d'euros en el global. Uns 55 milions es dediquen a les administracions públiques, uns 48 a Correus, 13 a telecomunicacions i 12 a logística. Les eleccions podrien costar ara uns 30 milions més, segons auguren alguns experts.\nLa Información fa avui un exercici que consisteix a aplicar aquesta despesa a altres àmbits. Què es pot fer amb tal quantitat? Per exemple, es podria pagar la prestació d'atur a 305.000 persones que es troben en aquesta situació en llarga durada. De les persones que no tenen cap protecció en global, l'Estat els podria abonar, a cadascú, 67 euros.\nPel que fa als refugiats, Espanya podria acollir-ne 21.600 més respecte els 17.600 que ja s'ha compromès a rebre. Les pensions podrien pujar 15 euros per persona, o els autònoms podrien pagar, un per un, una mitjana de 41 euros menys de la seva quota mensual.\nEspanya també podria costejar 1.400 habitatges de protecció oficial, o construir un nou hospital mitjà. Si l'apliquem a l'educació, es podria sufragar el cost de 22.000 alumnes arreu de l'Estat.\nEls 130 o 160 milions, però, seran destinats a unes eleccions generals si no hi ha un gir sobtat a la situació política a Espanya en la propera setmana. Dimarts vinent expira el termini per arribar a un acord que, hores d'ara, sembla imposible.\nÚltima hora Última hora Cor Última hora Eleccions\nEl cartell de la Festa Major de Lleida que ha indignat la xarxa\nAlliberen més de 30 lleons maltractats d'un circ i els retornen a l'Àfrica


En què creuen realment els no creients? - El Temps\nEn què creuen realment els no creients?\nEn què creuen realment els no creients? Els agraden els fenòmens sobrenaturals: una conferència d’experts en una universitat pontifícia de Roma ha posat al descobert respostes sorprenents.\nPaul Goo està molest: «Què és aquesta exposició?», pregunta, un sacerdot amistós de més o menys trenta anys canadenc que actualment escriu el seu treball de fi de carrera. Un company d’estudis de Tanzània, també vestit tot de negre i amb l’alçacoll blanc, està furiós. Per què ha de deixar que els no creients el molestin a la seva alma mater?\nEs refereixen a les fotografies que hi ha exposades aquí, precisament a la seva universitat, al peu d’una estàtua de marbre de Jesús. Les imatges del fotògraf britànic Aubrey Wade mostren no creients d’arreu del món: una elegant actriu japonesa de teatre Noh, dos homes brasilers abraçant-se amb força, una «maga del caos» tatuada salvatgement que ataca els creients amb «religió falsa», per dir-ho d’alguna manera, lluita contra l’aigua beneïda amb aigua beneïda.\nLa invasió dels impius es va produir aquesta setmana al cor del catolicisme: a la Gregoriana de Roma. La universitat pontifícia en la qual Goo estudia es considera l’escola d’elit del Vaticà, fundada l’any 1551 per Sant Ignasi de Loiola, l’spiritus rector dels jesuïtes.\nAllà, entre crucifixos i cadires de vellut, monges i retrats papals, més de 70 experts en ateisme i agnosticisme es van reunir sota el lema de la conferència «Cultures of Unbelief» (cultures de la incredulitat).\nEl tema toca un nervi perquè als països industrialitzats occidentals els fidels fugen de les esglésies. La proporció de creients no confessionals a Alemanya és més o menys d’un terç. Segons l’institut demoscòpic Pew Forum, al voltant de 1.200 milions de persones arreu del món estan distants de la religió. Dit d’una altra manera, gairebé tantes com catòlics hi ha al món.\nPer a alguns dels companys de Paul Goos, l’exposició fotogràfica sembla una provocació deliberada, una prova de valor establerta pels malvats que odien l’Església. En una caixa de cartró, es poden deixar comentaris: «completament fals» han escrit en un tros de paper; «satànic i vergonyós», en un altre. Especialment amb la imatge d’un ex sacerdot del Brasil que va recórrer a l’ateisme per a viure amb el seu marit, els creients s’enfurismen. Però també hi ha ànims: «molt esclaridor». «Preciós». I: «és molt guai ser ateu :)».\nL’atracció principal de la conferència sobre l’ateisme a la «Greg», com diuen els estudiants a la seva universitat, era una enquesta representativa duta a terme en sis països, entre els quals hi havia també nacions que fins ara havien causat molts mals de cap als investigadors de l’ateisme: la Xina, el Japó i el Brasil; Alemanya no hi era.\nLa pregunta central: els no creients tenen també en realitat alguna cosa en la qual creuen? Els «no creients» apareix generalment entre cometes, perquè darrere d’aquest concepte s’amaguen les conviccions més diverses, des dels ateus radicals passant pels agnòstics moderats fins al humanistes i els lliurepensadors: la incredulitat té moltes facetes.\nEls ressentiments, especialment contra els ateus són, en canvi, unidimensionals: als no creients, se’ls considera arrogants, baralladissos, infeliços i, d’alguna manera, inquietantment diferents. En alguns països, les autoritats i els fanàtics els persegueixen i els intimiden.\n«Existeix el prejudici que les persones que no creuen no tenen valors perquè els falta la religió», diu Lois Lee, sociòloga de la Universitat de Kent a Gran Bretanya i directora científica de l’estudi: «però nosaltres ho rebatem».\nEls no creients tenen particularment mala llengua i fan molt soroll, com encara se sap d’ateus model com el biòleg evolutiu britànic Richard Dawkins? No, segons l’estudi, la confiança en un mateix dels escèptics es correspon més o menys amb l’afició a expressar opinions de la resta de la societat.\nLa conclusió de Lees: pel que fa als valors bàsics principals, la població normal i els no creients es troben «sorprenentment a prop els uns dels altres» Els enquestats van poder triar d’una llista de 43 paraules les que significaven més per a ells. «Família» va quedar la primera, seguida de «llibertat».\nDe tota manera, la paraula «família» és bastant ambigua. Alguns pensen en els patrons de rols tradicionals; uns altres, en el matrimoni homosexual. Aquests detalls s’han d’examinar més detingudament: els resultats de l’estudi encara són provisionals, els autors volen avaluar i comparar els seus arxius de dades amb més detall durant un any.\nL’informe provisional té punts dèbils: desafortunadament, els països europeus amb una forta tradició no religiosa no eren a l’enquesta, critica el sociòleg de la religió nord-americà Barry Kosmin del Trinity College a Hartford, nacions com França o la República Txeca. Sobretot el fet que la John Templeton Foundation hagi finançat el programa d’investigació sobre els no creients amb aproximadament 2,6 milions d’euros molesta a Kosmin i a altres companys.\n«La qüestió de la incredulitat per si mateixa ja és negativa i tòxica, no em reconec en ella», es queixa Andrew Copson, cap de l’associació internacional d’humanistes amb seu a Londres. I a més, per què la conferència se celebra justament en una universitat pontifícia?\nMot fàcil: el lloc de celebració de la conferència té tradició. Fa 50 anys va haver-hi una altra sobre el mateix tema. Era l’època de la Guerra Freda, el Papa es preocupava pel futur de l’Església i va fundar una «secretaria per als no creients», el Concili Vaticà II va descriure «l’ateisme com a un dels problemes més greus dels nostres temps».\nAvui dia a Alemanya només la meitat dels membres de l’Església creu en la immortalitat de l'ànima o en la vida després de la mort (SPIEGEL 17/2019).\nEl món es desencanta cada vegada més, la fe s’esvaneix, l’home es torna més racional: així és la convicció, tant llavors com ara. Aquest efecte es diu secularització.\nAquí, una vegada més, el nou estudi diu: el desencant del món podria fins i tot ser un mite. Hi ha ateus entre els membres de l’Església, això se sap. Però també hi ha molts ateus que creuen en els fenòmens sobrenaturals.\nFins i tot entre els ateus nord-americans, només el 35% nega l’existència de fenòmens sobrenaturals. Entre els ateus xinesos, només el 8%. El mateix ocorre amb la pregunta de si els humans s’han desenvolupat a partir d’altres éssers vius durant l’evolució. Sorprenentment entre el 20% i el 51% dels no creients no hi estan d’acord. I el 18% dels ateus i els agnòstics brasilers se senten clarament cristians.\nCom pot ser això? No deu ser un malentès, o un error de càlcul?\nSí, hi ha un error, diu Jonathan Lanman, antropòleg de la Queen’s University de Belfast, a Irlanda del Nord. Però no necessàriament en l’estudi, sinó més aviat «en l’expectativa que els humans siguin exclusivament éssers racionals».\nLanman anomena el fenomen «desordre»: l’embull completament quotidià al cap de l’Homo Sapiens, de la suposada «persona conscient», que en el seu dia a dia actua de manera contradictòria i per impulsos.\nEls economistes han relativitzat a la persona model, l’«Homo oeconomicus». El mateix passa amb l’Homo religiosus: estem tallats en fusta torta, això també s’aplica per als que es veuen a si mateixos com a escèptics ultrarracionals però que llavors en moments de debilitat creuen en algun petit milacre.\nAquest «desordre» és frustrant per a molts investigadors. Però també pot tenir un efecte refrescant, perquè desvia la mirada d’una polarització artificial entre creients i no creients cap a preguntes fonamentals: com volem viure? Què tenen en comú les persones?\nAlgunes fotografies de l’exposició al vestíbul de la Greg ho il·lustren millor que certs estudis. En una de les imatges, un ateu japonès que treballa com a sacerdot xintoista somriu altivament. Com encaixa tot això?\nPaul Goo, el sacerdot canadenc, s’atura davant la imatge i es sorprèn. A casa seva, a Vancouver, explica, sempre s’ha de justificar per la seva fe (encara que només sigui per les interminables acusacions d’abús infantil a l’Església Catòlica).\nTambé els creients pregunten quins valors bàsics té una Església els representants de la qual han abusat una vegada i una altra de menors d’edat sense que la Bíblia, els confessionaris o els bisbes els aturessin. «La incredulitat amb nosaltres està, per dir-ho d’alguna manera, pels aires», diu Goo.\nD’aquesta manera, la investigació sobre els no creients podria ajudar a donar de nou a l’Església una brúixola, recordant als sacerdots els valors fonamentals, el que és realment important a la vida. La família, però també la llibertat, l’amistat, el respecte. Un déu seria més aviat opcional.\n«Aquesta dona és tan optimista, això m’atrau», diu Goo i es posa bé l’alçacoll. Es refereix a la imatge de la «maga del caos» tatuada.


Apartamento Gran Via 816 a Barcelona | Apartaments\nComprova la disponibilitat a Apartamento Gran Via 816\nSenzill i amb estil, el Apartament Gran Via 816 es troba a Barcelona, a 10 minuts a peu de la Sagrada Família de Gaudí. L'apartament té una decoració moderna i atractiva, amb terres de parquet i pot allotjar fins a 8 persones en 3 habitacions (una matrimonial i la resta amb dos llits individuals). Hi ha una cuina totalment equipada, amb tot el que necessites per preparar els menjars, així com rentadora, TV i Wi-Fi. L'apartament Gran Via 816 està envoltat d'una gran oferta de botigues, bars i restaurants.\tMostra més A més, queda a prop del centre comercial Glòries, del fantàstic Museu del Disseny i de la Torre Agbar. En un passeig arribaràs fins a la Sagrada Família, l'obra inacabada i més cèlebre d'Antoni Gaudí. mostra menys\nSuperfície de l'apartament: 90 m2\nOpinions de clients de budgetplaces sobre Apartamento Gran Via 816\nIdioma: Anglès primer Francès primer Italià primer Qualsevol Anglès primer Qualsevol Anglès primer Francès primer Italià primer Qualsevol Anglès primer Qualsevol\nUbicació i transport Apartamento Gran Via 816\nTaxi: 300 metres. Autobús: parada a 110 metres. Metro: Glòries (línia 1) i Monumental (línia 2) a 450 metres. Tramvia: 400 metres. Tren: Clot-Aragó, 1 km.


la serp blanca: Els pensaments de Joubert: una tria (i 2)\nEls pensaments de Joubert: una tria (i 2)\nMelancolia: quan es passen penes que no tenen nom.\nEscrivint. No se sap què es volia dir fins que no s'ha dit. En tota idea, en efecte, la paraula que n'és l'expressió és la que la completa, la que li dóna 1'existència, ja que és per ella que surt a la llum, l'única cosa que fa que in lucem prodit.\nÉs una cosa natural sentir-nos alleujats dels nostres mals quan els hi hem donat un nom, sigui quin sigui. No sé ben bé si això és útil en si mateix i per si mateix, però sé que és una cosa molt natural i en conseqüència molt raonable. Fixeu-vos, us ho prego, que la primera pregunta que fem sempre quan veiem patir els altres o quan patim nosaltres és demanar-nos: «Què té? -Què tinc?».\nEl raonament només és bo en les matèries que no ens hi veiem ni gota. És el veritable bastó del cec.\nLa raó no és [...] una facultat, sinó una qualitat de l'home. És una espècie de moderació en l'esperit, de capacitat de suspendre la pròpia acció i el propi judici, de mantenir-se en observació, en equilibri, etc. Pertany, i per la mateixa raó que la moderació de la qual vós heu parlat tan bé, a la nostra essència i a la nostra naturalesa.\nReconèixer que ens hem equivocat és tenir raó.\nHem de presumir de ser raonables, però no de tenir raó.\nLa injustícia només pot ser suficientment castigada per la injustícia, perquè no hi ha res tan cruel com sofrir-la.\nL'odi del mal pot arribar a tornar els homes perversos si és massa fort, massa dominant, massa sol (per dir-ho així) entre els nostres altres sentiments. I és així com l'inspiraven els nostres llibres quan només presentaven a la nostra atenció les desgràcies vinculades a certs abusos. D'aquí va venir aquella monstruositat d'esdeveniments dels quals vam ser testimonis. Unes lliçons violentes d'humanitat van ser seguides per unes crueltats espantoses. La pietat es va convertir en ràbia. Hom va massacrar Lluís XVI, la seva germana i tot allò que França tenia de més virtuós, per un ferotge amor pels negres d'Amèrica i per un ferotge horror per la nit de sant Bartomeu. Els quadres massa enèrgics i massa repetits de la humanitat sofrent van tornar els cors inhumans. El patetisme exagerat és per als homes una font funesta d'enduriments. [...]\nTot acusat va ser tingut per innocent; ben aviat tot acusador va ser tingut per virtuós.\nD'aquells que amb el món no en tenen prou: els sants, els conqueridors, els poetes i tots els aficionats als llibres.\nInventar, és trobar, si s'inventa bé. Crear, en la seva significació rigorosa, no pot dir-se de l'home en un bon sentit: només creem quimeres\nL’home que s’hi veu necessita cent vegades menys raonaments que un cec. Aquest, a cada palpeig del seu bastó, es veu obligat a recórrer a les induccions, a les conjectures. L’altre mira i deixa passar.\nQue l'esperit filosòfic d'ells no ha estat més que un esperit de contradicció aplicat als costums i a les lleis. -Que l'esperit d'assentiment és portat per l'estudi, l'experiència i el saber, que fan conèixer les raons i els avantatges del communis omnium consensus. -Que l'esperit de contradicció no demana cap treball, que allunya de tot estudi aprofundit, que depèn de la voluntat, que és còmode, però funest, però destructor. -Que, al contrari, l'esperit d'assentiment vol més intel·ligència, més observació, més treball, més saber; que és laboriós, però útil, però benefactor, conservador, reparador.\nSí, entra inevitablement en la composició de tota felicitat perfecta la idea d’haver-la merescuda.\nSempre se suporta fàcilment un poder que s’espera poder exercir algun dia.\nEl ceptre de l’autoritat paterna. I la meva observació sobre Homer: tot ceptre, a l’origen, és un bastó.\nPodem dir a un home savi: «Sou boig». Podem dir a un home intel·ligent: «Sou un ase». ¿Però com ens ho fem per dir a un ase que és un ase i a un boig que és un boig?\nLa tinta i el paper no s'han de fer servir com l'aire i la veu. No hem d'obligar a escoltar-nos massa estona aquells que no se'ns poden escapar. Alguns procuren molt més explicar el seu pensament que fer-lo entendre. Però només cal fer-lo entendre.\nCal saber entrar a les idees dels altres i cal saber-ne sortir. Cal saber sortir de les pròpies, i cal saber tornar-hi a entrar.\nNo hi ha res millor que un entusiasme que té raó.\nÉs una gran veritat que hi ha errors invencibles que no s’han d’atacar mai.\nHem de tractar les nostres vides tal com tractem els nostres escrits, possar d’acord, en harmonia, el punt mig, la fi i el començament. Per a això necessitem esborrar-ne moltes coses.\n…carregats amb el pes insuportable de nosaltres mateixos.\nEl final de la vida és amarg.


El blog de l'Ignasi: de gener 2007\nNo deixeu de llegir l'article del meu amic Joan Ramon Resina, que des de la Universitat d'Stanford als USA escriu a l'avui ,fent una reflexió brillant sobre la llengua catalana, els polítics i la necessitat de pensar en català i treballar per la cohesió interna.\nPublicat per ZAGASO a 9:42 a. m. Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\n22:55h Davant de la TV. Betis 1 Barça 1 crònica calenta:\nPer jugar amb 10 ( i amb el 10) el barça no ha jugat malament. Un camp complicat!!!! Gairebé m'adormo al sofà...\nRonaldinho de luxe!!! Quina merda de partit.\nObriu els ulls!!!! per favor.. no anem bé...\nPublicat per ZAGASO a 10:50 p. m. 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAquest any no!!!\nEl barça no és l'equip de la temporada passada. Sé que em faig pesat, però ho veig claríssim. Cada cop més galàctics i menys motivats.\nNomés veig motivats al Puyol i a l'Oleguer. On són les estrelles? Vau veure el partit contra el Nàstic? Coneixeu algun equip que es mantingui més de tres anys a gran nivell? Ara diré una bestiesa, però no podríem treure una calerada pel Ronnie i el Deco i fer un nou projecte?\nI que quedi clar: no trago a Saviola. Per mi se'n pot anar ara mateix, amb els 30.000 milions de les antigues guanyats en 5 anys, és clar.\nMare meva... m'he passat... o no!\nI al tanto amb el Madrid. Està fent un nou equip, jove i amb ganes, que ens pot donar algun disgust.\nPublicat per ZAGASO a 9:47 a. m. 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nQui no toca és perquè no vol\nL'experiència de recuperar un instrument després de quinze anys, és força gratificant.\nTorno a tocar la guitarra i al·lucino amb la facilitat que internet atorga: hi ha un munt de webs on trobes un munt de partitures, tabs, lletres, etc... de tot el que busquis.\nSi a més, et fas amb el guitar-pro !!!! I si et fas un embolic ... cap problema: diccionari visual dels acords.\nEn fi... Un fa l'esforç i gaudeix, però la quantitat de recursos és impressionant. On han quedat aquells temps del Do Re Mi iamb el corresponent maltractament de les lletres!!!\nPublicat per ZAGASO a 3:25 p. m. 11 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per ZAGASO a 6:26 p. m. 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAny nou, vida de sempre...\nTorno de passar uns dies a la Cerdanya i de celebrar la nit de cap d'any amb amics i familiars.\nUnes reflexions rapidíssimes:\n1. Puigcerdà comença a ser les Rambles. Interminable espera per a arribar a l'aparcament del centre!\n2. No hi ha neu: preocupant esquiar amb tanta gent per tant poc espai "encanonat".\n3. A l'hotel on cada any celebrem la festa de Cap d'any (a 140 eurons per cap!) va desaparèixer els rètols d'espai lliure de fum. perquè als propietaris els semblava malament que no es pugués fumar. Quan vaig dir que allò era ilegal (un munt de criatures incloses al menjador) em van dir que cada any s'havia fet així. Impressionant!\n4. Ahir i avui he posat RAC1 (la que més escolto) 4 o cinc vegades puntuals i he sentit la mateixa entrevista!!! Brutal.\n5. ETA torna a matar. Aquests fills de puta mai no tindran prou? Ernest: resa per Euskadi!\n6. Estic flipant amb "Pasión India". Una amiga em va regalar el llibre per Nadal i la història de la sevillana de disset anys i la vida dels rajas a començament de segle és fascinant.\n7. La Catalunya Nord cada cop és més la França Sud. Imatges de les quatre barres i del ruc català hi ha arreu, però algú que entengui l'idioma ... mare meva...\n8. M'he engreixat!!! He traït el Monti!!! (El francès; no el president!!!)\n9. He recuperat la guitarra elèctrica. Ara ja toco l'acústica per a gaudir i l'elèctrica per a desfogar-me. Pobres veïns!\nEm deixo un munt de reflexions. Us desitjo un gran 2007 per seguir-les compartint amb tots vosaltres.\nPublicat per ZAGASO a 7:21 p. m. 14 comentaris: Enllaços a aquest missatge


Entrem en l’equador de la XIII Setmana de l’Economia amb dos taules redones i tres conferències | Alzira Ràdio 107.9 fm | Notícia Alzira\nLa Setmana de l’Economia finalitzarà este divendres\nUn total de quinze ponents participen d’esta jornada on totes les cites són virtuals, a través de la plataforma Zoom, i en directe. Recorden que poden incriure’s per a cada xarrada o taula redona entrant al web d’Idea i emplenant el formulari; una vegada enviat, Idea envia al correu electrònic l’enllaç per a entrar a les sessions virtuals.\nLa jornada de hui, dimecres, ha començat amb dos taules redones; la primera, sobre la llei de gestió i modernització de les àrees industrials de la Comunitat Valenciana i, la segona, sobre la formació professional coma clau per al futur laboral i empresarial. Esta vesprada, a partir de les 15:30 hores, comptarem amb les intervencions de Fernando Botella, expert en desenvolupament de talent directiu, Nagore de los Ríos, directora de Comunicació Institucional en el Govern de La Rioja, i Emilio Ontiveros, catedràtic emèrit d’Economia de l’Empresa de la Universitat Autònoma de Madrid.\nDemà, dijous 18 de febrer, la Setmana de l’Economia continuarà amb una taula redona titulada “límits que ens ajuden a créixer” i, després, serà el torn d’una de les cites més esperades: les entrevistes d’empreses amb candidats per a les seues vacants. En este espai, un total de 7 empreses faran les entrevistes de 11:00 a 14:00 hores. A més, a les 11:30 hores, hi haurà una ponència sobre els fons FEDER per a la Comunitat Valenciana i, a les 13:00 hores, la conferència “com perdre por al canvi”. La jornada de demà finalitzarà amb dos taules redones, a partir de les 17:00 hores, sobre formació professional i sobre hostaleria. Escoltem ací l’informatiu complet:\nCategories Ciutat, Comerç, Economia, IDEA, Treball Etiquetes Economia, entrevistes, setmana de l'economia, taula redona Navegació per les entrades


La indústria de la telefonia mòbil es posa d'acord per estandarditzar els carregadors dels telèfons - YCOM\nLa indústria de la telefonia mòbil es posa d’acord per estandarditzar els carregadors dels telèfons\nAquest recentment celebrat Mobile World Congress pot passar a la història com el marc en el qual els fabricants de terminals de telefonia es van posar d’acord per estandarditzar els carregadors. Tot i això, aquesta mesura -impulsada per la GSMA- no s’implantarà fins al 2012.\nRedacció – No hi ha cap mena de dubte que un dels principals maldecaps dels usuaris d’aparells electrònics és la diversitat de carregadors que arriben a acumular, un de diferent per a cada "gàdget". La indústria de la telefonia mòbil no n’és una excepció, i els carregadors poden no només diferir entre fabricants diferents, sinó també en models diferents del mateix fabricant. Un bon exemple d’això és Nokia, que disposa actualment de dos tipus de carregadors diferents.\nLa GSM Association (GSMA), entitat que aglutina a la indústria de la telefonia mòbil, ha liderat un grup de disset empreses entre les quals s’hi compten fabricants de terminals i operadors, que ha treballat per aconseguir un acord que permeti estandarditzar els carregadors de telèfon mòbil. Finalment, la setmana passada i durant el congrés mundial de telefonia mòbil, aquesta organització va realitzar el tan esperat anunci.\nEl format seleccionat per la indústria com a futur estàndard és el mini-USB, i la seva implantació en la majoria de terminals haurà de ser una realitat l’1 de gener del 2012. Compta amb el suport de primeres espases com Nokia, Sony Ericsson, Motorola, Samsung, Qualcomm, Telefònica, Vodafone, Orange o T-Mobile.\nA més de facilitar en gran mesura la vida als consumidors, l’adopció de la que ja s’ha convingut en anomenar solució de càrrega universal (UCS per les seves sigles en anglès) suposarà un estalvi energètic estimat en un 50% del consum d’energia, i l’eliminació de fins a 51.000 tones de carregadors duplicats. Per exemple, en una família amb tres telèfons mòbils es podran arribar a suprimir dos d’aquests aparells, i la seva reposició es podrà fer comprant una nova peça a qualsevol botiga. L’experiència de quedar-nos sense bateria en qualsevol lloc i no tenir un carregador compatible a mà per solucionar el problema també anirà desapareixent amb el temps, gràcies al fet que qualsevol persona que disposi d’un ens el podrà deixar per carregar el nostre telèfon. A més, podrem utilitzar el port USB d’un ordinador per realitzar aquesta operació.\nUn "perill" que poden córrer els usuaris és que a partir de la data límit per engegar aquesta iniciativa (l’abans comentat 1 de gener del 2012) o fins i tot abans, és que els fabricants deixin d’incloure el carregador en el paquet del terminal, per impulsar que els usuaris "heretin" el carregador de l’anterior model per al nou. Els principals fabricants d’impressores ja fa temps que no inclouen el cable USB per connectar aquest perifèric a l’ordinador a la caixa.


Amb obres com l’Hotel W, el TNC i el Walden, Bofill és l’arquitecte de Barcelona amb més projecció internacional\nAquest matí ha mort l'arquitecte Ricardo Bofill Leví als 82 anys, un arquitecte barceloní amb una trajectòria internacional brillant i reconeguda. Ha sigut l’artífex d’obres arquitectòniques que han definit la ciutat de Barcelona, com ara l’Hotel Vela, el Teatre Nacional de Catalunya, la Terminal 1 de l’Aeroport Josep Tarradellas Barcelona-el Prat i l’edifici Walden.\nBofill va néixer l’any 1939 a la ciutat de Barcelona i ja des de jove va qüestionar les tendències dominants de l’arquitectura. Les seves obres són arreu del món -concretament, té al voltant de mil obres en quaranta països diferents- i no es caracteritzen per un estil concret, sinó per la llibertat estilística, la diversitat i la innovació.\nFora de Barcelona, destaquen altres edificis de Bofill, com el Castell de Kafka de Sitges, el Santuari de Meritxell d’Andorra o el parc del Manzanares de Madrid. I si ens centrem en la seva trajectòria internacional, no podem obviar l’Edifici Shiseido de Tòquio (la seu corporativa d’aquesta empresa homònima), la Cartier de París i les seus de Ben Guerir i Rabat de la Universitat Mohammed VI. A més, també té obra a Praga, Luxemburg, Casablanca, Houston, Bordeus i Montpeller.\nL’any 1963, Ricardo Bofill va fundar el Taller d'Arquitectura, format per arquitectes però també altres professionals com el crític literari Salvador Clotas, el poeta José Agustín Goytisolo o l'economista Julia Romea. De fet, és aquesta voluntat de ser transversal el que va caracteritzar la seva trajectòria professional, el llegat de la qual continuen els seus dos fills que ja fa uns anys que lideren aquest taller.\nEl passat mes de setembre la Universitat Politècnica de Barcelona va investir Ricardo Bofill doctor honoris causa en reconeixement de la seva trajectòria. Per acomiadar-lo, els dies 26 i 27 de gener se celebrarà un acte on amics i admiradors de la seva arquitectura podran acudir a l'emblemàtica seu de l'estudi per rendir homenatge a l'arquitecte.


Suka Restaurant, la novetat gastronómica de Mataró\nNeix un nou concepte gastronòmic amb el restaurant Suka, un establiment proper al centre de la ciutat de Mataró, que combina l’elegància amb la informalitat. Des d’aquest, s’ofereixen plats d’una gran varietat sota creacions vanguardistes i creatives, amb una presentació que, si més no, els fa desitjables. L’espai es composa d’una decoració força minimalista i moderna que inspira un ambient relaxat per als clients.\nJess Fitó ofereix una cuina creativa i propera per als amants del bon menjar, proposa una visió molt particular dels aperitius de sempre afegint el toc personal de la factoria del “Suka”, un toc vanguardista amb la incorporació de ingredients exòtics. A més compta amb una àmplia selecció de plats i mescles de sabors en la seva carta i menú més exitós del cap de setmana, “Menú degustació del Suka”.\nDos de les joies del Suka: Bombó d’alberginia farcit de porto bello i ricota i magret d’ànec\nLa majoria de referències sobre Suka Restaurant fetes pels comensals que ja han visitat el local, a més de destacar la bona experiència viscuda a nivell gastronòmic, coincideixen en dos punts forts: la qualitat culinària que ofereix aquest restaurant i la varietat de plats que posa a disposició dels seus clients.\nA més, Suka restaurant compta amb un creatiu menú del dia per 13€ compost per un primer, un segon, (tots a triar entre cinc opcions), pa, beguda, cafè i postres inclosos. Aquest nou espai es convertirà, sens dubte, en el lloc de trobada de tots aquells que vulguin gaudir d’una estona agradable amb els seus mentre degusten petites mostres de la gran cuina de la xef Belén i Jorge Beltran.\nSuka Restaurant compta amb una capacitat per 60 persones, al migdia obre de 13.00 a 15:45 i de tardes de 20.30 a 23.00 de la nit. Els diumenges obren de 13.00 a 15.45. En el nou Suka restaurant es podrà menjar per un preu mitjà d’uns 25€.\n¡Las barbacoas de marshmallows llegan a España con Crunchy Caramel de Fini!


El lliurament tindrà lloc el proper 3 de desembre al teatre Romea, un cop finalitzada la funció de les 8 de la nit\nViejo amigo, Cicerón\nDebutà el 1970 al Teatro María Guerrero de Madrid i al llarg de la seva carrera ha protagonitzat més de 40 muntatges teatrals. No fou fins al 1987 quan, invitat pel Centre Dramàtic de la Generalitat de Catalunya, s'instal·là al Teatre Romea i realitzà teatre en català. L'any 2003 debutà com a director teatral amb el muntatge Bartleby, l'escrivent, al qual seguí La cabra o Qui és Sylvia? l'any 2005. El 2006 assumeix la direcció artística del teatre Goya de Barcelona.\ni l'any 2019 deixa el teatre Goya per a assumir la direcció artística del teatre Romea, també a Barcelona