L'independentisme, tercera via política a Hong Kong? - Hemisfèria ga('send', 'pageview');\nHONG KONG. La ciutat que l’economista Milton Friedman definia com el paradigma del “capitalisme en acció” es qüestiona el seu encaix dins de la República Popular de la Xina. L’antiga colònia britànica vivia el passat diumenge una jornada electoral històrica; la primera gran crida a les urnes des de la Revolució dels Paraigües, el massiu exercici de desobediència civil que durant 79 dies del 2014 va convertir els carrers de l’urbs dels gratacels en un campament de reivindicacions pro-democràcia.\nEl 15 de desembre d’aquell any, mentre el desmantellament policial de les instal·lacions pro-democràcia posava punt i final a les demandes ciutadanes de major autonomia i de sufragi universal en l’elecció del cap del poder executiu, una idea s’estenia entre part dels activistes: de seguir sota domini xinès, aquestes reivindicacions mai arribarien a materialitzar-se. És en aquest punt quan es comença a gestar i agafa embranzida una tercera via, la de la independència.\nCues per accedir als col·legis electorals de Tai Koo Shing (Illa de Hong Kong), Ngau Tau Kok i Laguna City (Kowloon) i Sheung Tak (Nous Territoris). FONT: StandNews\nConeguts com localistes o radicals, els activistes nouvinguts a la política institucional afrontaven les presents eleccions amb expectatives de canviar un parlament dividit en dues faccions enfrontades entre si i amb visions diferents de l’encaix de la ciutat a la Xina: el bàndol pro-Beijing i el pro-democràcia -essent aquests darrers partidaris d’una major autonomia, però no simpatitzants de la secessió-. I és en el context d’unes eleccions amb rècord de participació -2,2 milions de votants, els quals suposen un 58% del cens registrat-, quan han fet història en introduir el clam rupturista dels seus sis escons aconseguits a l’arena institucional. Tot sota l’atenta mirada de 40 legisladors afins al govern xinès i altres 24 del camp pro-democràcia.\nDARRERE DEL TERME LOCALISME\nUn de cada sis hongkonguesos opten per la independència com l’opció a seguir després de 2047 -any en què finalitzarà el model de Un país, dos sistemes i la ciutat perdrà l’estatus administratiu especial del que disposa-, segons un estudi de la Chinese University of Hong Kong. Publicat el juliol d’aquest any, l’anàlisi anava més enllà, i apuntava com aproximadament un 40% dels que donaven suport a aquesta via eren joves d’entre 15 i 24 anys. I és la joventut una característica que comparteixen amb gran part dels seus recentment escollits representants polítics.\nUn d’aquests polítics és Nathan Law, un jove de vint-i-tres anys que celebrava els 50.000 vots que han permès la seva elecció al crit de “és un miracle”. Law va ser un dels rostres coneguts de la Revolució dels Paraigües, en un període on exercia de secretari general de la Federació d’Estudiants. Tot i confessar en una entrevista al diari South China Morning Post que mai s’hauria imaginat participant del “joc brut” de la política, el cert és que ja va començar a adquirir experiència a l’esfera institucional durant els 79 dies de protestes pro-democràcia, quan ell va ser un dels cinc líders estudiantils que es van asseure a la taula de negociacions amb l’Executiu de la ciutat.\nUn 40% dels que donen suport a la via independentista són joves d’entre 15 i 24 anys\nA l’abril d’aquest any, Law fundava Demosisto juntament amb Joshua Wong -líder de Scholarism i a qui la revista Time definia com “la veu d’una generació”-, partit que representarà al Consell legislatiu. En el seu manifest fundacional, advocaven per l’autodeterminació de l’excolònia, alhora que apostaven per realitzar dintre de 10 anys un referèndum en el qual la ciutadania escollís el destí de la urbs més enllà del 2047. Un designi que comparteixen amb Youngspiration -altre partit nouvingut a la vida parlamentària de la mà dels electes Yau Wai-ching i Sixtus Baggio Leung Chung-hang, partidaris d’una consulta el 2020.\nAra bé, tot i coincidir en l’independentisme com a pilar del seu programa polític, el localisme abraça un ampli ventall d’ideologies. Mentre Demosisto es mou en l’espectre del progressisme, partits com Youngspiration o Civic Passion ho fan en el nativisme: amb l’objectiu de salvaguardar els interessos, llibertats i cultura de la ciutat semi-autònoma, no dubten en donar suport a restringir l’entrada de migrants de la Xina continental.\nRepresentat al legislatiu per Cheng Chung-tai, Civic Passion sovint aclapara titulars on el partit és titllat de xenòfob. Juntament amb Hong Kong Indigenous, han arribat a organitzar piquets agressius contra compradors i turistes continentals. El punt àlgid de la seva aposta per la desobediència no-pacífica va arribar la nit del 8 de febrer de 2016 quan, coincidint amb l’any nou xinès, van protagonitzar la popularment coneguda com Revolució de les boles de peix, el pitjor esclat de violència a Hong Kong des de la dècada dels 60.\nLA SINGULARITAT DE LA DEMOCRÀCIA\nFundat el 1843 com un òrgan d’assessorament al governador de la llavors colònia britànica, el Consell legislatiu de Hong Kong exerceix ara de parlament de la ciutat. Debat els pressupostos municipals, valida els nomenaments de càrrecs públics i aprova les lleis. Dels 70 membres que composen el seu plenari, només 40 són escollits per sufragi popular: mentre l’elecció de 35 d’aquests es lliura en circumscripcions electorals diferents, els altres cinc -denominats “super seients”- són escollits pels mateixos votants d’entre un grup de consellers de districte. Tot sota el paraigües d'”una persona, dos vots”.\nDels 70 legisladors de Hong Kong, només 40 són escollits pels electors registrats. Els 30 restants són triats pels poders econòmics de la ciutat\nLa peculiaritat arriba quan s’observen la trentena de representants restants, triats per 28 grups d’interès que, abastant des del gremi del transport al del turisme o sindicats, representen els principals sectors professionals de la ciutat. Unes cadires escollides per només un 6% de l’electorat i que tradicionalment són acaparades pels partits pro-Beijing. Prova d’això són els resultats dels recents comicis, que retraten un hemicicle amb dues bancades molt oposades entre si. A una banda s’hi troben els 19 legisladors que sumen els pandemòcrates i localistes a les circumscripcions electorals i els 3 “super seients” que també han aconseguit, els quals il·lustren el seu predomini quan el sufragi és popular. En canvi, a l’altra s’hi troben només vuit representants sorgits del vot corporatiu, d’un total de 30.\nEl Consell Legislatiu de Hong Kong és un ens caracteritzat pel seu sistema de vot tridimensional. FONT: Evan Pickett.\nTot i un nombre de legisladors inferior al del camp pro-Beijing, el bàndol pro-democràcia i els localistes han aconseguit superar amb èxit l’obstacle que més els atemoria en aquestes eleccions: la por de perdre el poder de veto. Necessitaven sumar 18 escons a les circumscripcions electorals i 24 en el conjunt de tot l’hemicicle per poder bloquejar lleis controvertides com la reforma del sistema polític de la ciutat. Setmanes abans dels comicis, es palpava la preocupació sobre si la irrupció dels localistes al poder legislatiu faria disminuir el poder de veto de l’oposició i personalitats com l’acadèmic Benny Tai -un dels pares de les protestes de 2014-, van encoratjar fins l’últim minut el vot tàctic. La incògnita ara és si ambdues vies de l’oposició treballaran juntes per mantenir efectiu aquest poder.\nELECCIONS NO EXEMPTES DE POLÈMICA\nL’auge dels partits localistes va ser des de l’inici vist pels partits pro-establishment com una amenaça a l’estabilitat i prosperitat econòmica de la ciutat dels gratacels. A l’arena pública, “radicals” era i segueix sent un terme utilitzat per deslegitimar les polítiques dels nouvinguts activistes. A la institucional, Beijing va anar un pas més enllà i va prendre mesures excepcionals. Entre elles, la de desqualificar sis dels candidats que apostaven obertament per la independència. La raó de tal decisió, estar actuant contra la Llei Bàsica que governa la ciutat. Tanmateix, a principis d’aquesta setmana, Keith Bradsher del diari estatunidenc The New York Times llençava una idea a l’aire: el localisme podria haver estat el principal beneficiat de la desqualificació, en repercutir aquesta en una major concentració de vots entre els candidats restants.\nTot i la importància de les citades eleccions per la República Popular de la Xina -per la possibilitat que el camp pro-democràcia mantingués el poder de veto al legislatiu i bloquegés així projectes clau, com és el cas d’infraestructures per unir la ciutat semiautònoma i el continent-, la informació sobre l’esdevenir de la jornada hi era parcial i pràcticament inexistent. Fins i tot a Hangzhou, on els líders mundials es reunien per la cimera del G20, la cobertura de les eleccions va ser censorada. “One country, two systems”. Un país, dos sistemes; resa el principi constitucional xinès que n’organitza el territori. Pinzellada de com, aparcant el debat localista sobre si Hong Kong i la República Popular haurien de ser estats diferents, són sistemes diferents.


Personal sanitari rebutja posar-se l’injectable i força el Govern a replantejar la campanya de vacunació\nDel milió i mig de dosis que s’haurien d’haver subministrat a personal essencial, només se n’han utilitzat 187.000\n24 de de febrer del 2021. 20:13\nAls problemes de producció que té AstraZeneca s’hi podria sumar ara el de la desconfiança per part dels ciutadans que han de rebre aquesta vacuna. A Alemanya, els treballadors del sector sanitari i d’altres grups essencials, prioritaris en la campanya de vacunació i a qui se subministra l’injectable anglosuec, s’estan mostrant reticents amb aquesta vacuna i alguns han rebutjat posar-se-la.\nAlemanya ha administrat 5 milions de dosis de les vacunes, xifra que la situa lluny de països com Israel, el Regne Unit o els EUA. La majoria de les vacunes subministrades al país han sigut de la vacuna de Pfizer, destinada a la població més gran. Del milió i mig de dosis d’AstraZeneca que Alemanya hauria d’haver injectat al personal sanitari fins la setmana passada, només se n’han utilitzat 187.000, segons fonts del Ministeri de Sanitat alemany i de l’Institut Robert Koch de Malalties Infeccioses.\nLa desconfiança del personal sanitari es basa en alguns estudis que apunten que la vacuna d’AstraZeneca sembla menys efectiva que les de Pfizer i Moderna i que causa més efectes secundaris. Aquest últim factor ha sigut confirmat per l’agència de vacunes més gran d’Alemanya, el Paul Erhlich Institute. Segons aquest centre, una quarta part de les persones que han rebut la vacuna d’Oxford-AstraZeneca han patit símptomes similars a la grip i un 15% han experimentat febre, xifres superiors a les registrades amb les vacunes de Pfizer i Moderna. No obstant, el mateix Paul Erhlich Institute ha remarcat que la vacuna és molt efectiva i que les reaccions són curtes en el temps.\nTampoc ha contribuït a donar gaire confiança el fet que les autoritats sanitàries alemanyes no recomanessin l’ús de la vacuna de Pfizer per als majors de 65.\nLa negativa d’aquests treballadors ha portat el Govern alemany a replantejar l’estratègia de vacunació perquè no es perdin les dosis rebutjades. Així, ha inclòs ara el professorat entre els grups que rebran de forma prioritària la vacuna d’AstraZeneca. El ministre de Sanitat, Jens Spahn, també ha plantejat incloure-hi policies i l’Exèrcit.\nAixí mateix, les autoritats han llançat una campanya per assegurar a la població que la vacuna d’AstraZeneca funciona. «La vacuna d’AstraZeneca és segura i efectiva. Salva vides», ha tuitejat el portaveu d’Angela Merkel, Steffen Seibert.\nSobre la situació a Alemanya s’ha pronunciat fins i tot la presidenta de la Comissió Europea, Ursula von der Leyen, que ha sortit en defensa de la vacuna d’AstraZeneca: «Me la posaria sense pensar-m’hi, igual que les de Moderna o Pfizer», ha dit en declaracions al diari germànic ‘Augsburger Allgemeine’.\nAlemanya Angela Merkel Vacuna del covid-19 Coronavirus Infermeres Médicos


El torrentí, José Luis Ábalos, nou ministre de Fomento — L' Opinió de Torrent\nEl secretari d'Organització del PSOE, José Luis Ábalos , formarà part del Govern de Pedro Sánchez i a més compatibilitzarà la cartera en el nou Executiu amb el seu càrrec en el partit\nA poc a poc el nou president del govern, Pedro Sánchez està donant a conèixer els noms que ocuparen els ministeris. I com a molts experts polítics esperaven, el torrentino José Luís Ábalos, secretari d'organització del PSOE serà el nou ministre de Foment. És la primera vegada que un polític torrentí arriba a ser ministre d'un govern central.\nConsiderat la columna vertebral del PSOE i un dels membres del nucli dur de Sánchez, el seu vincle amb l'avui president data de les primàries de 2014. Nascut en la capital de l'Horta Sud fa 68 anys, Ábalos és professor de Primària i diputat en el Congrés des de 2009. Després d'exercir de portaveu parlamentari del PSOE de manera provisional després del triomf de Sánchez en les primàries de fa un any, va anar el diputat encarregat per aquest de defensar la setmana passada davant el ple de la càmera la moció de censura contra Mariano Rajoy.\nEn la cartera de Foment, el torrentino tindrà per davant un repte fonamental que és la culminació del rescat a les autopistes. El Govern de Mariano Rajoy tenia previst relicitar les concessions a la fi d'enguany. En el cas que el ministeri mantinga les competències d'Habitatge, serà una altra de les principals tasques de Ábalos. L'anterior Executiu tenia previst un pla per a fer front a la pujada dels lloguers. A més el torrentí també va rebre les reivindicacions del governs de la Generalitat per inclure València i les seues rodalies dins del finançament del transport metropolità on está Torrent i que va oblidar el govern de Rajoy.


L'exposició World Press Photo arribarà a València el 19 d'octubre | Valencia Extra\nLa Fundació Xirivella Soriano de València situarà a la ciutat en el circuit internacional de fotografia amb l’exposició World Press Photo 2019, la mostra més prestigiosa de fotoperiodisme mundial, que s’exhibirà a partir del 19 d’octubre.\nLa present edició dirigeix el seu focus a la Comunitat Valenciana amb els premis al fotògraf alacantí Ángel Fitor i a la sèrie ‘Falleres’, de la brasilera Luisa Dörr.\nLa mostra, que aconsegueix enguany la seua setena edició a la ciutat, s’exposarà entre el 19 d’octubre i el 17 de novembre en la Fundació Xirivella Soriano que, juntament amb Doctornopo, aposten per renovar la seua col·laboració amb el certamen, ha assenyalat l’entitat en un comunicat.\nL’exposició recull els esdeveniments informatius més rellevants de 2018 i és un “referent mundial” de compromís amb el periodisme gràfic i la llibertat d’expressió. La imatge guanyadora d’enguany és ‘Xiqueta plorant a la frontera’, de John Moore, que reflecteix el drama migratori a la frontera entre els EUA i Mèxic.\nDurant els últims mesos, aquesta fotografia s’ha convertit en un símbol de la situació de les famílies migrants separades per l’Administració Trump.\nEn aquest sentit, els moviments forçosos, les víctimes de conflictes bèl·lics o les conseqüències del calfament global continuen sent alguns dels temes principals de World Press Photo, testimoniatges de la realitat informativa en els diferents racons del planeta.\nLes fotografies estan organitzades en diferents categories, que abasten totes les realitats vitals i els fenòmens socials, culturals, econòmics i naturals. Així, World Press Photo València ofereix al públic informació per a la reflexió i per a entendre els esdeveniments del moment.\nEn la present edició, la Comunitat Valenciana també és protagonista amb el tercer premi en la categoria de Naturalesa per al fotògraf alacantí Ángel Fitor, per la seua imatge d’una medusa pentine en aigües pròximes a Alacant. Així mateix, en la categoria de Retrats, el certamen ha reconegut amb el tercer premi la sèrie Falleres, de la brasilera Luisa Dörr.\nPer part seua, el treball de la franc-espanyola Catalina Martin-Chico ha sigut nominat com una de les millors fotos de l’any pel seu retrat a una exguerrillera de les FARC embarassada.\nUna de les novetats més importants de la present edició a València és el 2019 Digital Storytelling Contest, el certamen de WPP que premia treballs de narració digital en forma de peces de periodisme interactiu i de minidocumentales en les categories de fins a 10 i 30 minuts, respectivament.\nL’obra guanyadora de periodisme interactiu és ‘The last generation’, de Frontline/The GroundTruth Project, que recull el testimoniatge de diversos xiquets de les Illes Marshall que creixen sota l’amenaça que, quan siguen majors, el territori desaparega sota el mar pel calfament global.\nDins de la secció de minidocumentales de deu minuts, el primer lloc és per a ‘The Legacy of the Zero Tolerance’, d’Univision News Digital, sobre una xiqueta de sis anys de Guatemala separada dels seus pares a la frontera entre els EUA i Mèxic.\nEn la secció d’obres de fins a 30 minuts, la triada és ‘In the Absence’, de Field of Vision, que tracta la tragèdia succeïda a Corea del Sud en 2014, quan l’enfonsament d’un ferri va provocar prop de 300 morts, la majoria escolars.


Els cromos: Artur Mas, Txelui Moreno, la BBC i Lluís Pasqual\nActualitzada el 25/10/2011 00:00\nArtur Mas va fer ahir pedagogia amb uns nens sobre l'estalvi energètic en un acte amb el president d'Endesa. Els va preguntar si quan eren fora de casa apagaven els llums. Van reconèixer que no, i el president els va instar a fer-ho a partir d'ara.\nTxelui Morenoés un dels dirigents de l'esquerra abertzale que serà aquesta setmana per Catalunya. Just després de l'abandonament de la violència per part d'ETA, els polítics bascos volen prendre el pols de l'independentisme català.\nLa BBC prepara un reportatge sobre el barraquisme a Barcelona. Amb aquest objectiu van trucar ahir a l'ARA, que ja va denunciar en portada la pervivència d'aquest fenomen en algunes zones de la ciutat.\nLluís Pasqua lva posar humor ahir als laments de Fermí Reixach. L'actor té un pinçament i, quan va seure per a la roda de premsa al Lliure, va fer uns sons entre guturals i ètnics, potser de dolor, potser per escalfar la veu. Pasqual va anunciar: "Som aquí per presentar-vos el Rei Lleó".


Esquerra demana al Parlament Europeu que intervingui davant la repressió de l'Estat espanyol i que garanteixi el compliment els drets fonamentals de la UE - Josep-Maria Terricabras\nnotícies 18 setembre 2017\nHan enviat una carta a Claude Moraes, president del Comitè de Llibertats Fonamentals, Justícia i Afers Interiors\nEls eurodiputats per Esquerra Republicana, Josep-Maria Terricabras i Jordi Solé, i el del PdeCAT, Ramon Tremosa, han enviat avui una carta al president del comitè de Llibertats Fonamentals, Justícia i Afers Interiors del Parlament Europeu (PE), Claude Moraes, per denunciar la persecució política i judicial de les autoritats espanyoles contra els polítics, els mitjans de comunicació, els funcionaris públics i la societat civil catalana que estan a favor del referèndum de l’1 d’octubre.\nEn la carta, els eurodiputats esmenten la citació del Fiscal General de l’Estat, Manuel Maza, a 751 alcaldes d’anar a declarar per donar suport obertament al referèndum i l’amenaça d’arrestar-los en el cas que s’hi neguin, així com l’anunci del ministre d’Hisenda, Cristobal Montoro, d’assumir el control de les finances de la Generalitat.\nTambé destaquen l’atac a la llibertat d’expressió i d’informació del Tribunal Constitucional (TC) espanyol que suposa exigir a Televisió de Catalunya que no difongui publicitat del Govern català ni informi de res relacionat amb l’organització de l’1O, així com el bloqueig de totes les pàgines web governamentals relacionades amb el referèndum. La carta també inclou l’amenaça amb accions legals a la premsa catalana que publiqui anuncis de l’1O i la notificació judicial que va fer divendres la Guàrdia Civil a les redaccions d’El Punt Avui, Vilaweb, Nació Digital i El Nacional. Els registres a diverses impremtes i la incautació de 100.000 pòsters del referèndum també són esmentats en la missiva.\nEls atacs a la llibertat de reunió i d’associació també estan recollits en la denúncia dels eurodiputats, com ara el d’un jutge que va suspendre un acte de la plataforma Madrid por el derecho a decidir, que havia estat autoritzat en un espai municipal, o la interrupció per part de la policia municipal d’un acte polític de la diputada catalana Anna Gabriel a Vitòria.\nEls eurodiputats també recorden que la passada Diada un milió de ciutadans es van manifestar pacíficament per sisè any consecutiu per demanar la celebració d’un referèndum d’independència, al qual donen suport un 75% dels ciutadans catalans.\nPer tot això, Terricabras, Solé i Tremosa insten Moraes a intervenir per demanar a les autoritats espanyoles que abandonin aquestes accions repressives i que garanteixi el compliment de l’Estat amb la Carta dels Drets Fonamentals de la Unió Europea i amb la Convenció Europea dels Drets Humans.\n_dilluns, 18 setembre 2017 notícies\nWe cannot leave alone those who fight for justice and freedom


Sukma Taru Villa Bali Indonèsia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nAl visitar Bali, vosté es sentirà com a casa a Sukma Taru Villa, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSukma Taru Villa ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, lloguer de cotxes.\nL'ambient de Sukma Taru Villa es reflexa en cada habitació. piscina privada, banyera hidromassatge, aire condicionat, servei de despertador, escriptori són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent centre esportiu, sauna, piscina exterior, spa, massatge. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Bali, el Sukma Taru Villa és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nExcepcional 9,0 (263 comentaris)


Wikiloc | Ruta Matinal Llança - Muntanyes dels cànons de Colera\nSenderisme (Rutes Senderisme a Espanya → Catalunya → l'Argilera )\nMatinal Llança - Muntanyes dels cànons de Colera\n4.596 107 2285\na prop de l'Argilera, Catalunya (España)\nSortida des del Port de Llança (Sant Carles ) per arribar a la muntanya dels cànons de Colera, vorejant el camí de ronda i admirant les cales i platges del mar d’Amunt, en la Costa Brava més ferotge i verge.\nBúnker platja de l’Argilera\nBUNKER “Argilera” 1944-1949 La construcció de Búnkers en aquesta zona va ésser realitzada durant l’època franquista. Formaven part de la coneguda “Línia P”, una línia de defensa que durant el franquisme es va ordenar construir al llarg de tots els Pirineus. La idea bàsicament va sorgir arran del context històric que es vivia, el conflicte de la Segona Guerra Mundial. D’aquesta forma es volia defensar-se d’un possible atac dels aliats, tant de l’aviació, com d’atacs marítims o d’artilleria. Després de la gran inversió que es va realitzar per a la construcció de la “Línia P”, cal remarcar que mai es van arribar a utilitzar, i va quedar en una obra inútil. Les característiques dels búnquers són força homogènies en tota la zona geogràfica. Són construïts amb materials bàsics, com ferro i formigó i al seu interior trobem diversos elements de fusta. Els búnkers propers a la línia de mar, es solien arrebossar amb materials semblants a l’orografia del voltant, per camuflar-se entre l’espai de la zona.\nCamí de ronda - homenatge a l’exili\nPlatges de L’Alguer\nPlatja sota el parador\nBúnker de cap Ras\nBunker Cap de Ras BUNKER “CAP de RAS” 1944-1949 La construcció de Búnkers en aquesta zona va ésser realitzada durant l’època franquista. Formaven part de la coneguda “Línia P”, que durant el franquisme es va ordenar construir al llarg de tots els Pirineus, per defensar-se d’un possible atac dels aliats. Després de la gran inversió que es va realitzar per a la construcció de la “Línia P”, mai es van arribar a utilitzar i va quedar en una obra inútil. Les característiques dels búnquers són força homogènies en tota la zona geogràfica i són construïts amb materials bàsics, com ferro i formigó. En aquest cas, al Búnker de Cap de Ras, trobem tres elements claus que el fan un dels més preparats i més complex de la zona. En un petit radi de 25m2, es troba un passadís subterrani que porta a una sala construïda a la roca, la sortida del qual dona a una trinxera d’uns 30m. de llarg que porta a l’entrada del búnker. En aquest punt, trobem 2 zones d’observatori, un enfocant mar endins i l’altre on les vistes són de tota la costa llançanenca.\nCala Bramant - la ferradura\nCap Ras - mirant direcció a cap de Cervera i al Cap de Creus\nGarbet - Borró d’en fora\nSota d’en navata\nCavall Bernat - platja Garbet\nMuntanya de cànons\nEls Canons de Colera són dos canons que van pertànyer a unes naus de l'armada espanyola, que van naufragar davant de Colera l'hivern de 1793. S'hi pot accedir a través d'un camí de muntanya que fa pujada que s'inicia des del port del municipi, i es triga uns vint o trenta minuts a arribar-hi. A l'esplanada on es troben aquests canons es gaudeix d'unes vistes molt boniques, ja que s'hi pot veure el Cap de Creus i els municipis més propers. L'any 1870 els germans Bonaventura Sangenís, cofundadors del municipi, van ordenar la redacció d'un projecte per a la construcció i defensa del promontori del cap de Lladró, sobre l'actual port. Tot i que finalment, per problemes econòmics, no es va arribar a dur a terme el projecte, sí que es poden visionar dos canons, un dels quals amb la inscripció "any 1789, n. 163", la procedència dels quals segueix sent un misteri. La muntanya dels canons de Colera rep aquest nom, ja que durant la Guerra de la Independència va servir d'emplaçament de dues peces d'artilleria que encara avui s'hi conserven, i té una alçària de 123 metres.\nBosquet del Borró\nArnau Hernandez Suros 30 de maig 2020\nFantastic views and company 😍😍\nOscar Pijoan 30 de maig 2020\nBona caminata vorejant el mar, fins arribar a la muntanya dels canons de colera que permet gaudir d’unes vistes molt gratificants (cap de creus, cap ras, llança, port de la selva i cap de creus)\nXavier Pas a pas 30 de maig 2020\npilar.ortegahermosilla 30 de maig 2020\nGaudint de la natura !!\nXavier Pas a pas 7 de juny 2020\nrafa.naranjo 4 d’abr. 2021\nXavier Pas a pas 4 d’abr. 2021\nMoltes gràcies Rafa, desitjo us hagi agradat, salut i camins


Actualitzada 23/07/2021 a les 13:56\nJosep-Manel Vega presenta un disc amb 10 improvisacions d'aquest instrument\n© L'artista, establert a Os de Balaguer, en una de les seues actuacions\nAmsterdam, Budapest, Brussel·les, Tetuan o Birmingham són algunes de les ciutats que el músic i guitarrista Josep-Manel Vega, establert a Os de Balaguer, ha visitat per gravar el seu disc Improvising Around the World, un treball que consta de deu peces gravades en aquestes ciutats.\nEl treball, que ja es pot escoltar a les principals plataformes digitals (Spotify, Apple Music, Amazon Music, etc.), inclou composicions pròpies que el Josep-Manel ha anat gravant al llarg de dos anys en diferents ciutats. A més, dos de les improvisacions incloses al disc han estat realitzades en companyia del multiinstrumentista de Balaguer Àlex Fuentes (flauta i percussions): Impro a la Seu Vella (Lleida) i Ludens in Malignum Castrum, aquesta última amb el so de les campanes del Museu de Campanes d’Os de Balaguer.\nDesprés de trenta anys de dedicació a la docència, Vega va iniciar un canvi de vida traslladant-se de Barcelona a Orcau primer i a Os de Balaguer després, on resideix actualment. “Sentia la necessitat d’abandonar la ciutat i, a més, de dedicar-me de ple a la meua carrera musical.” “La improvisació sempre m’ha fascinat, així que la vaig ajuntar amb la meua altra passió: viatjar i interactuar amb les persones i l’espai”, afegeix.\nA la seua pàgina web, www.josepmanelvega.com, a més d’escoltar les diferents peces musicals, es poden visionar els vídeos que mostren el Josep-\nManel amb la seua guitarra en els entorns (urbans i rurals) que li han inspirat les seues improvisacions.\n10 d’abril ‘Paisatge inacabat i altres poemes’, un recital en què l’actriu Àngels Bassas presta la seua veu a poemes escrits i musicats pel mateix Vega.\nS’estrena a les Borges Blanques i després podrà veure’s a les Avellanes i Os de Balaguer (24-4), Algerri i Almacelles (25-4) i la Torre de Capdella\n5 de juny ‘Naturaleza & Transformación’, al Molí de Tartareu. El concert començarà a les 20 h en un entorn natural privilegiat.


Una campanya demana la retirada de 'Conguitos' per utilitzar una imatge racista\nUna campanya demana la retirada de ‘Conguitos’ per utilitzar una imatge racista\nUna campanya anomenada 'Black Lives Matter' assegura que es tracta d'un producte "estigmatitzador per a la població negra" i demana la seua retirada a Lacasa.\nUna campanya en change.org llançada per un usuari anomenat ‘Black Lives Matter’ demana a Xocolates Lacasa que retire la imatge de la marca ‘Conguitos’ per ser “estigmatitzador per a la població negra”.\nEncara que l’empresa no s’ha pronunciat al respecte, a les xarxes socials s’ha desfermat la polèmica. La marca ha estat al centre de la controvèrsia des que el futbolista Bernat Silva va compartir una imatge de ‘Conguitos’ al costat del seu company d’equip Benjamin Mendy el 2019.\nEls usuaris de la campanya de change.org han començat a donar suport a esta petició. “Conguitos utilitza unes caricatures d’uns petits congolesos amb un color de pell associat a la xocolata que recobreix el cacauet i uns llavis vermells totalment desproporcionats”, expliquen en la seva petició.\n“Tant el mateix terme ‘Conguitos’ com la imatge d’un home negre amb grans llavis vermells converteixen este snack en un producte estigmatitzador per a la població negra”, diuen en el text del missatge.\nL’autor d’esta campanya va voler deixar clar que no volia ofendre: “No tinc res en contra de Lacasa ni tampoc estic dient que siguen racistes, sinó que han repensat i deixar de comercialitzar un producte que sí que estigmatitza, tant per nom com per imatge, a la població negra”.\nEl Comité de Seguiment de la COVID-19 de l'Ajuntament de Paterna s'ha reunit hui per a analitzar la situació de la ciutat davant l'evolució del coronavirus i ultimar el dispositiu municipal de control i seguretat davant l'arribada de Halloween i el Dia de Tots els Sants.


Consell polític d’IniciativaVerds-Equo fa balanç de les eleccions i d’un any de partit - IniciativaVerds\nArrel de la web > Informa’t! > Notícies > Consell polític d’IniciativaVerds-Equo fa balanç de les eleccions i d’un any (...)\nConsell polític d’IniciativaVerds-Equo fa balanç de les eleccions i d’un any de partit\nEl Consell Polític d’IniciativaVerds-Equo es va reunir amb caràcter obert aquest passat dissabte, per fer balanç del primer any del Partit. La màxima direcció del partit entre Assemblees, amb la participació dels afiliats i simpatitzants que hi volgueren assistir, va debatre en primer lloc sobre el resultat de les eleccions generals del passat 20-N, tant a nivell global com local.\nPel que fa als resultats generals, les intervencions varen ser unànims en manifestar la preocupació perquè la crisi a l’Estat Espanyol la gestionarà un partit, el PP, des d’una lògica conservadora al servei dels mercats. Per a IniciativaVerds-Equo, més que una victòria del PP, aquestes eleccions han estat un ensorrament del PSOE per la traïció “a la seva segona i tercera sigla” i sobretot, una victòria del desencís cap a la política en forma d’abstenció.\nTot i no haver aconseguit rompre el bipartidisme amb la candidatura de la coalició que encapçalava Miquel Ensenyat al Congrés, els resultats consoliden la coalició com a tercera força política, amb més d’un 7% dels sufragis que molt poques “terceres opcions” tenen arreu de l’Estat. Així mateix, es varen valorar positivament els resultats obtinguts pels companys d’ICV i IPV a través de la coalició Compromís-Equo, que juntament amb la Chunta Aragonesista sumen quatre escons al Congrés que ben segur també treballaran amb nosaltres presentant les iniciatives que acordem relatives a les Illes Balears.\nEl coordinador d’IniciativaVerds-Equo, David Abril, va recordar que justament enmig de la campanya, el 6 de novembre, el partit va fer un any d’existència, que no vàrem poder celebrar per coincidir amb les eleccions, i que “mirant enrera, aquest petit partit ecosocialista ha fet molta i bona feina, s’ha enfrontat a dues eleccions i ha fet xarxa de pensament i acció alternativa en temps difícils”. Abril ha destacat que la feina del partit es centrarà a partir d’ara en tres qüestions: l’enfortiment d’IniciativaVerds i a fer costat a la xarxa social de resposta a les polítiques conservadores; la consolidació de la coalició PSM-IV-ExM, prioritzant l’acord per un nom comú de la coalició així com d’espais de debat i de presa de decisions compartits, i finalment l’enfortiment de l’espai de l’esquerra verda a nivell d’Estat, en coordinació amb IPV i ICV, l’Espai Plural i EQUO.\nAixí mateix, es va acordar celebrar una festa d’aniversari el proper divendres, 16 de desembre, a la qual hi assistiran convidats d’Equo tant a nivell general com de Menorca i Eivissa, així com d’ICV i IPV.


Un feliç cap de setmana - Your disco needs you - Time Out Barcelona\nUn feliç cap de setmana\ndimecres, 27/02/2013 | Cinema, General, Música\nA aquestes alçades ja no ens ho esperàvem però aquest divendres s’estrena, per fi, als cinemes, Weekend, una pel·lícula britànica del 2011 d’Andrew Haigh. El que molts crítics han qualificat com el millor film gai dels últims anys ja es va poder veure a casa nostra l’abril de l’any passat al Festival Internacional de Cinema d’Autor. Van ser només dues projeccions. Si aleshores no la vau veure, no us la perdeu.\nAparentment, Weekend no explica res que no haguem vist abans: noi coneix noi un divendres, es desperten junts, es tornen a veure dissabte i, per últim cop, diumenge. Però el que veiem és molt real. Són personatges de veritat, amb inseguretats i dubtes, que parlen de sentiments i del seu lloc al món. Ho fan en una història petita, honesta, i on destaca una excel·lent banda sonora on apareixen dos temes del magnífic John Grant. Una petita joia que val la pena no deixar escapar.\nEtiquetes: Andrerw Haigh, John Grant, Weekend


Particulars donen més d'un centenar d'objectes l'any 2016 al Museu de Reus\n'Rosaleda de Montjuïc', la pintura de Josep Cabré.\nEntre aquestes peces hi ha obres d'art, materials etnològics, documents diversos i peces arqueològiques\nActualitzada 14/08/2017 a les 20:28\nEl fons del Museu de Reus ha ingressat un total de 111 objectes procedents de donacions particulars durant l'any 2016. Entre aquestes peces hi ha obres d'art, materials etnològics, documents diversos i peces arqueològiques. L'ingrés als fons museístics s'ha realitzat després de valorar-ne el seu interès històric i patrimonial i constatar-ne la rellevància com a testimonis del passat de la ciutat o d'un moment artístic i social concret.\nRetrats de Casas, olis de Josep Cabré i 'La Pubilla'\nEntre els objectes destacats que van entrar el 2016 al Museu hi ha les donacions de Joaquim Maria Masdeu Guitert, qui el mes de març va lliurar una pintura sobre tela de Felice Vezzani, datada el 1915, amb el Retrat d’Eduard Toda i Güell; la donació de Teresa Toda Iglesia, al juny, de dos dibuixos on es pot veure retratat a Eduard Toda i Güell, un d’ells signat per Ramon Casas i dibuixat a llapis carbó pels volts de 1927 i un altre d’Antoni Maria Lairisa, signat i datat el 1935; la donació, el mes d’agost, de Josepa Fortuny Figueras, de dos dibuixos de Marc Gispert Benach un –a ploma sobre paper– amb la representació d’un paisatge marítim amb barca i un altre –a llapis color– amb la reproducció, datada el 1990, del 'Santón Darcawi de Marrakech', de Josep Tapiró –circa 1895, MNAC–, i la donació d’Esther Soriano Massó, el mes de setembre, de tres olis sobre tela, pintats entre 1948 i 1980 per Josep Cabré i Borrell (Reus, 1890 – Barcelona, 1988), amb el 'Claustre de la catedral de Barcelona', el 'Barri de la Ribera' i la 'Rosaleda de Montjuïc'. Cabré i Borrell (qui signava sovint les seves obres com a 'J Cabrer Borrell' o simplement com a 'Cabrer') fou també empresari i polític local durant el període republicà, en què va arribar a ser regidor de Foment de l'Ajuntament de Reus.\nMaria Assumpció Granell Cardona, de Barcelona, va donar el gener de 2016 dos brodats de seda, de grans dimensions, de temàtica religiosa i emmarcats amb fusta, un de sant Francesc Xavier i un altre de santa Isabel d’Hongria, que havien estat brodats per Isabel Llauradó, besàvia de la donant, el 1852 i el 1854 respectivament. També al gener, Jordi Figueres i Castellví va fer donació de tres pintures a l’oli sobre taula, corresponents a tres retrats familiars, el de la seva mare Maria Rosa Castellví Mestres de Figueras, el del seu pare Leandro Figueras Aleu i el del donant, tots ells pintats per l’artista reusenc Ceferí Olivé Cabré el 1939.\nEncara en l'àmbit artístic, la Fundació Caixa d’Estalvis i Pensions de Barcelona va fer donació, el setembre, de l’escultura “La Pubilla”, de Joan Rebull, realitzada amb marbre de Carrara cap al 1965 i que actualment, és exposada a la planta baixa de l’Ajuntament de Reus.\nAl llarg de l’any s’han catalogat diferents materials etnogràfics, entre els quals una planxa metàl·lica gravada en relleu, seguint el mateix sistema que la xilografia, de l’Associació de Concerts de Reus, de l’any 1921 i donada per Joan Ballester; un ventall de joguina, de la Fira de Reus de 1930, donat per Francisca Serra Cavallé; dos coets voladors de mostra, de mitjan segle XX i de la Pirotècnia Espinós, donats per Salvador Palomar Abadia i tres carretilles de diables de la dècada dels vuitanta del segle XX, donades per l’aleshores Institut Municipal d’Acció Cultural de Reus (IMAC).\nEl Bràvium Teatre, el mes de setembre, va fer donació al Museu de 63 peces d’indumentària relacionada amb els Diables de Reus; 24 jaquetes de diable, 37 pantalons i dues maces, dels segles XIX i XX, ampliant així altres donacions que la mateixa agrupació havia fet amb anterioritat, de vestits de diables –el 1993– i de maces i civaders –el 2009– amb motiu, en aquest darrer cas, del muntatge de l’exposició permanent “Ara Toca Festa” al Museu de la plaça de la Llibertat de Reus.\nDocuments i altres objectes\nDurant l'any 2016 també van registrar-se al Museu materials documentals com un catàleg del 'Salón de Artistas Locales. Medalla Fortuny', dels volts de 1943-1951, donat per Antonio Zaragoza Mercader, i dues etiquetes donades per Jaume Massó Carballido, una de la Farmàcia Serra del Doctor Ornosa de Reus, de la primera meitat del segle XX i una altra de la marca de Pastas alimenticias Nicolás Mestres de Reus, de mitjan segle passat.\nEl mes de juny, Francesc Fernàndez Gàzquez va fer donació de dos calendaris de 1935 i 1936, amb reproduccions d’obres d’art reconegudes; tres ventalls, dos de seda, de la primera meitat del segle XX i un de paper, de la Exposición Universal de Barcelona, de 1888; un recollidor de mostres per a sacs de llavors, d’ús agrari, procedent de l'empresa d'Antoni Aluja Pons, dels Productes Alimentaris Manà de Reus, també de mitjan segle passat, i una pintura a l’oli sobre tela, d’Antoni Fusté Banús, amb la representació d'un paisatge marítim, possiblement de Salou, del final del segle XIX o del començament del XX.\nJoan Ballester Grau va fer donació, el mes de gener, de diverses màquines manuals procedents d’una antiga impremta reusenca, d’entre les quals destaca una multicopista Cyclostyle d’un model patentat l’any 1899. Núria Neus Valveny, al setembre, va fer donació d’una col·lecció de proves d’impremta, entre les quals 23 proves d'impremta dels reversos de bitllets de 25 i 50 cèntims i plantilles d'anversos i reversos de 25 i 50 cèntims i d'1 pesseta, emesos pel Consell Municipal de Reus el 1937, i 15 documents amb 129 proves d'impremta de segells de diferents valors, d'Isabel II, emesos el 1851.\nAl desembre, va ingressar al Museu, com a donació de Joan Proubasta Renart, una col·lecció de postals de temàtica catalanista i, principalment dels anys vuitanta del segle XX, entre les quals trobem vint-i-set postals de la Diada Nacional de Catalunya; divuit de commemoratives de personatges catalans reconeguts com Aribau, Carner, Macià i Moragues; tres de Sant Jordi; vuit commemoratives del Mil·lenari de la independència de Catalunya; sis dels Jocs Olímpics de 1984, amb la presentació de la candidatura de Catalunya; vint-i-una dels Jocs Olímpics de Barcelona 1992; dotze del Cercle Cartòfil de Catalunya, i vint-i-vuit del Centenari Pablo Ruiz Picasso.\nFinalment, al llarg de l'any es van rebre també diverses peces arqueològiques procedents de diferents indrets propers a la ciutat de Reus i pertanyents a períodes com ara l'edat de Bronze, el neolític o el primer segle de la nostra era. Núria Rafel Fontanals i Ignacio Soriano van donar, el mes d’abril, dos pics de miner de la Solana del Bepo d'Ulldemolins (Priorat), de l’edat del Bronze i que van ser resultat d’una troballa superficial l’octubre de 2015; al juliol, Ramon Capdevila i Vallverdú va fer donació de quatre peces de sílex tallats, una mitjalluna i altres tres peces de talla, datades entre l’epipaleolític i el neolític i trobades superficialment al Pla de la Guàrdia de Prades (Baix Camp); Josep Albert Huguet Ollé va donar, a l’agost, una destral neolítica de pedra trobada superficialment per l'oncle del donant, Miquel Masdeu, cap a l'any 2000 a la Partida del Burguet d’Alcover (Alt Camp) i, finalment, el mes d’octubre, Jaume Massó Carballido donà un fragment de la vora d’un vas de terra sigil·lata itàlica, de pasta ceràmica i del segle I, trobada superficialment a la vil·la romana de la Boella, a la Canonja (Tarragonès).


El XXI Seminari Blanquerna arranca amb l'exposició de Michael Keating\nL'especialista parlà del procés d'independència d'Escòcia i dels problemes que comporta\nUn any més, i amb aquest ja en són 21, té lloc el Seminari Blanquerna. El lloc triat enguany per dur a terme totes les activitats programades aquest cap de setmana és la Platja de Muro, on prop de 140 persones assistiran a les conferències dedicades a «Europa i la Mediterrània, Països Catalans i Mallorca, els reptes de futur».L'encarregat d'iniciar les sessions d'enguany ha estat Michael Keating, professor del Departament de Ciències Polítiques i Socials de l'Institut Universitari Europeu de Florència. L'especialista parlà més d'una hora del procés d'independència d'Escòcia.\nAbans d'arribar a l'actualitat, Keating oferí un repàs de la situació del Regne Unit. «Una cosa curiosa del Regne Unit és que ningú no nega el fet que és una unió de quatre nacions, per la qual cosa no hi ha un sentiment de nacionalisme entorn de l'Estat», afirmà el professor. Amb això, Keating volgué precisar que els ciutadans del Regne Unit tenen el sentiment de nacionalisme cap a cada una de les quatre nacions que formen l'Estat, però no cap al conjunt que forma el Regne Unit.Michael Keating manifestà ahir que «en aquests moments la idea d'independència per a Escòcia ha passat de ser una utopia a poder convertir-se en una realitat». Enguany hi ha hagut eleccions a Escòcia en les quals els nacionalistes han aconseguit pujar al Govern; tot i que sigui en minoria; a Gal·les governen els laboristes amb els nacionalistes i a Irlanda governen tots els partits. Així, «ens trobam que a les tres nacions minoritàries hi governen els nacionalistes. A partir d'aquí, entram en un període d'exploració sobre el possible futur de la nació d'Escòcia».\nTot i aquesta passa endavant cap a la independència, Keating es mostrà pessimista, ja que segons explicà «perquè Escòcia s'adapti i s'integri bé en la xarxa internacional, s'ha de treballar molt en la construcció social de la nació».D'aquesta manera, Keating posà fi a la seva intervenció, que inaugurà ahir la 21a edició de les jornades Blanquerna. A partir de les 10.00 hores d'avui s'oferirà una conferència sobre les perspectives de futur dels Països Catalans i es realitzarà un anàlisi del passat recent. La cloenda de les sessions d'enguany serà demà, amb un dinar.


Un cant d'amor a l'hostaleria\nINICI > ACTUALITAT > Un cant d'amor a l'hostaleria\nEstrella Damm estrena un anunci que reivindica el paper essencial de l'hostaleria, amb la presència d'una quarantena de xefs d'arreu del país\nMás de 40 chefs han participado en el rodaje del spot\nCala Montjoi, a Roses, ha estat el lloc escollit per rodar el nou anunci d'Estrella Damm, que és un homenatge als restaurants, a la gastronomia i a la figura del xef. De fet, en aquest mateix paratge és on hi havia El Bulli i ara, Ferran Adrià, acompanyat de 42 xefs més, com Carme Ruscalleda, Fina Puigdevall, Marc Gascons, Maca de Castro, Nandu Jubany, Dabiz Muñoz, Paolo Casagrande, Artur Martínez, Josep Xandri, Sílvia Hofmann i molts altres, donen suport a un sector que ha rebut de ple l'impacte de la pandèmia del covid-19.\nEl videoclip ha estat dirigit pel cineasta Alberto Rodriguez (‘La Isla Mínima’, ‘La Peste’) i té com a director artístic Oriol Villa. Amb un rerefons emocional i amb la banda sonora de ‘Qualsevol nit pot sortir el sol’, els cuiners i les cuineres expliquen les dificultats actuals del sector, què suposa per a ells i elles aquest ofici i què faran ara per “seguir buscant l’excel·lència amb el màxim nivell de detall. Amb il·lusió, amb moltes ganes”.\nEn altres paraules, els xefs reivindiquen que treballaran com sempre, allò que “ens ha convertit en la millor gastronomia del món”. Perquè ells, com nosaltres, volen obrir les portes a les famílies i els amics per poder gaudir i compartir il·lusions. I és que, com diuen els germans Roca en l'anunci, cuinar “no és només el nostre mitjà de vida, és la nostra manera de viure”.


L’IPHES culmina un programari informàtic innovador en el camp de l’arqueologia | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nL’IPHES culmina un programari informàtic innovador en el camp de l’arqueologia\nAquesta eina permetrà millorar el registre i tractament de dades que aquest centre de recerca obté en excavacions de projecció mundial. Foto: IPHES\nL’arqueologia rep un nou impuls en eficiència a l’IPHES (Institut Català de Paleoecologia Humana i Evolució Social) amb la producció del sistema ARCH-e System 3.0, un programari innovador per informatitzar, mecanitzar i sistematitzar el registre de dades que aquest centre de recerca obté amb el treball de camp que dur a terme en excavacions arqueològiques de projecció internacional. Les primeres proves es realitzaran aquest estiu amb l’inici de la campanya d’excavacions a Atapuerca (Burgos) de l’1 al 25 de juliol, que són un referent mundial. Antoni Canals, professor de la Universitat Rovira i Virgili (URV) associat a l’IPHES, ha liderat el projecte, en col·laboració amb l’empresa Al-TOP Topografia SA.\nL’IPHES va ser pioner als anys noranta del segle passat en la creació d’aquest sistema que duia la informàtica al treball de camp per guanyar qualitat i precisió en la recollida de dades i el seu processament. Però el desenvolupament d’aquest programari mai no s’ha aturat, sinó que s’ha anat actualitzant i implementant a mida que la informàtica s’ha imposat a les excavacions, la tecnologia ha evolucionat i Internet s’ha implantat a les nostres vides. La nova actualització de ARCH-e permet, per exemple, treballar en diferents sistemes operatius i ha reduït el número d’aplicacions necessàries per al seu ús.\nMolt més pràctic, fiable i integrat\n“L’ARCH-e System 3.0, per tant, porta un increment substancial de la mecanització i informatització del procés de registre de dades de camp, que esdevé molt més pràctic, fiable i integrat, garantint una disponibilitat immediata de les dades”, ha assegurat Antoni Canals, investigador de la Universitat Rovira i Virgili (URV) associat a l’IPHES , que ha liderat el projecte, en col·laboració amb l’empresa Al-TOP Topografia SA.\n08/04/2016 Prop de 250 persones assisteixen a l’entrega dels Premis Gresol al Talent Jove


Wanna Studio Apartments Mauritius Maurici - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMorcellment Raffray, Grand Baie, Mauritius, Maurici - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Wanna Studio Apartments?\nBarri Grand Baie Grand Baie Port Louis Bel Ombre Grand Baie Grand Baie\nMés informació sobre Wanna Studio Apartments\nBen situat a la l'oci familiar, compres, les platges area de Mauritius ciutat, Wanna Studio Apartments us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. L'hotel és a 04 Km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Sunset Boulevard, Grand Baie Gym & Hydro Spa, Plajta Mont Choisy.\nA Wanna Studio Apartments, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nWanna Studio Apartments té 30 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, escriptori. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent bany, piscina exterior, esquí, buceig, pesca. Wanna Studio Apartments és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Mauritius.\nH.L.S., Països Baixos


Com utilitzar endolls de Bèlgica a Xipre\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Bèlgica a Xipre en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Bèlgica a Xipre sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


St. Pete Beach (Florida) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n27° 43′ 29″ N, 82° 44′ 31″ O / 27.724722222222°N,82.741944444444°O / 27.724722222222; -82.741944444444\nComtat Pinellas County\nSt. Pete Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia una població de 9.929 habitants.\nSegons el cens del 2000, St. Pete Beach tenia 9.929 habitants, 5.294 habitatges, i 2.726 famílies. La densitat de població era de 1.703,8 habitants per km².\nDels 5.294 habitatges en un 10,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 48,5% no eren unitats familiars. En el 40,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,4.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 9,7% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 33,1% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 47.574 $ i la renda mediana per família de 61.434 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.938 $ mentre que les dones 30.532 $. La renda per capita de la població era de 35.514 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nSt. Petersburg (10 km)\nBay Pines (11 km)\nGulfport (4 km)\nKenneth City (10 km)\nMadeira Beach (9 km)\nRedington Beach (12 km)\nTierra Verde (5 km)\nWest and East Lealman (12 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: St. Pete Beach\n↑ 2,0 2,1 2,2 «Fact Sheet- St. Pete Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\n↑ «Geographic Comparison Table- St. Pete Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.\nISNI: 0000 0004 0509 5678\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=St._Pete_Beach_(Florida)&oldid=19025425»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 oct 2017 a les 19:01.


Seiken - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCop Seiken i la seva zona colpejadora.\nEl seika (cap de vedell) és un cop simple de karate.\nÉs un cop de karate considerat un puny normal o fonamental. S'arma tancant els dits entre si i replegant amb força el dit polze sobre les falanges dels dits índex i cor. Altres escoles repleguen el polze recolzant fermament sobre el dit índex, permetent així una major relaxació de la mà.\nSigui quina sigui la manera de situar el polze, quan es colpeja cal tractar de fer-ho amb els kento, és a dir les articulacions dels dits índex i cor. Les altres articulacions són més fràgils i no poden suportar impactes forts i repetits, encara que això no sigui excusa per descuidar, ja que en el transcurs de les baralles s'enganxa amb els quatre artells.\nEl puny, el canell i l'avantbraç han de formar un sòlida línia recta amb la finalitat de proporcionar solidesa al canell i aconseguir al mateix temps que el cop no sigui absorbit exclusivament amb el puny.\nSam Lee, LIBRO DE ORO KARATE, ISBN 84-8403-061-X (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Seiken&oldid=21768827»\nCops de karate\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 21 ago 2019 a les 14:04.


Convocatòria de pràctiques per a graduats universitaris: beques Robert Schuman Octubre 2018\nEl 15 de maig a mitjanit és la data límit per presentar-se a les beques Robert Schuman opció general, de periodisme o Premi Sàkharov, que començaran l'1 d’octubre de 2018 i tindran una durada de cinc mesos. Els sol·licitants han d’estar en possessió del títol universitari abans que clogui la convocatòria de la beca.\nBecaris al Parlament Europeu\nEl Parlament Europeu convoca períodes de pràctiques per a graduats universitaris, en opció general, de periodisme o Premi Sàkharov, aquesta darrera pensada per a candidats interessats en la feina del l’Eurocambra relacionada amb els drets humans. Les Beques Schuman permeten completar els coneixements adquirits durant els estudis, familiaritzar-se amb l’activitat de la UE i, en particular, del Parlament Europeu. A més, els becaris poden conèixer les tasques d'una oficina de premsa i seguir de prop l’actualitat del Parlament.\nPer al període de pràctiques de l'1 d’octubre de 2018 al 28 de febrer de 2019 es convoquen 300 places. La convocatòria està oberta del 15 de març al 15 de maig a mitjanit. Les beques tenen una durada de cinc mesos –no prorrogables– i hi ha opció remunerada i no remunerada. Actualment, el sou de la beca són 1.313,37€ al mes per als becaris a Brussel·les o Luxemburg. La remuneració varia en funció del país on es porten a terme les pràctiques. A Espanya és de 1.164,96€ mensuals, import que s’actualitza cada 1 de gener. La beca també inclou un viatge a Estrasburg per participar de les tasques administratives o de gestió informativa de la institució durant una sessió plenària.\nEl Parlament Europeu convoca cada any beques pels períodes següents:\n1 de març - 31 de juliol (període de sol·licituds: del 15 d'agost al 15 d'octubre a mitjanit)\n1 d’octubre - 28/29 de febrer (període de sol·licituds: del 15 de març al 15 de maig a mitjanit)\nLa presentació de candidatura es fa exclusivament a través de l’acta de candidatura en línia habilitada pel Parlament Europeu i el formulari s’ha d'omplir en anglès, francès o alemany. El formulari de candidatura s’estructura en 5 apartats: informació general del candidat/a, coneixements lingüístics, formació, coneixements informàtics i motivació. Es disposa d'un màxim de 30 minuts per fer cadascuna d'aquests cinc apartats. Finalment, els candidats hauran d'indicar les seves preferències per realitzar les pràctiques: alguna de les tres seus del Parlament Europeu –Estrasburg, Brussel·les o Luxemburg– o qualsevol de les altres 36 ciutats on el Parlament Europeu compta amb una Oficina d'Informació, com ara a Barcelona. A banda de les 28 capitals dels Estats membres, Barcelona disposa d'una Oficina d'Informació del Parlament Europeu, juntament amb Breslau, Edimburg, Marsella, Estrasburg, Milà, Munic i una als EUA, a Washington DC.\nPosseir la nacionalitat d'un Estat membre de la Unió Europea o d'un país candidat a l'adhesió a la Unió Europea, sense perjudici del que es disposa en l'article 5, apartat 2, de les Normes Internes;\nPosseir un coneixement perfecte d'una de les llengües oficials de la Unió Europea;\nD’acord amb l’article 22 de les normes d’admissió, els sol·licitants han d’estar en possessió del títol universitari abans que clogui la convocatòria de la beca, per tant, el 15 de maig de 2018.\nLa modalitat general està oberta a tots els candidats que compleixin els criteris;\nEls candidats de la modalitat de periodisme han de posseir una experiència professional acreditada bé mitjançant publicacions, bé mitjançant la pertinença a una associació de periodistes d'un Estat membre de la Unió Europea, o bé mitjançant una titulació en periodisme reconeguda en els Estats membres de la Unió o als països candidats a l'adhesió;\nLa modalitat «Premi Sàkharov» té per objectiu aprofundir en el coneixement de l'acció del Parlament Europeu en favor dels drets humans i de les normes internacionals en aquesta matèria. Per tant, es dirigeix a candidats amb un interès particular pels assumptes de drets humans.\nEl Parlament Europeu també convoca pràctiques de formació, pràctiques per a persones amb discapacitat, pràctiques de traducció per a graduats universitaris i pràctiques de formació en traducció. Per a més informació, consulta l’enllaç sobre pràctiques al Parlament Europeu.\nA més del Parlament Europeu, gran part de les institucions i organismes de la Unió Europea també convoquen regularment períodes de pràctiques, com per exemple la Comissió Europea, el Consell de la UE, el Banc Central Europeu, el Comitè de les Regions, el Banc Europeu d’Inversions, el Comitè Econòmic i Social Europeu, el Defensor del Poble Europeu, el Tribunal de Comptes Europeu i el Tribunal de Justícia de la Unió Europea.\nPràctiques al Parlament Europeu (ES)\nFormulari en línia de sol·licitud de pràctiques (EN, DE o FR)\nNormes relatives als períodes de pràctiques (ES)\nLlistat d'Oficines d'Informació del Parlament Europeu (EN)\nCodi de conducta per a l'ocupació de les persones amb discapacitat (ES)\nSecretaria General del Parlament Europeu (ES)


Sobre la bondat gastronòmica i les seves circumstàncies | Blog Vila Viniteca\nLa pregunta que ha guiat tota la meva carrera, perquè sempre l’he creguda fonamental de la gastronomia, és: Què fa que les coses siguin bones? De fet, m’he dedicat a intentar respondre-la. I també a contestar-ne una altra que és en gran part complementària: Què fa que les coses ens agradin? Tot plegat, des del punt de vista més filosòfic, però també de la seva translació pràctica. Vull dir: Què hi hem de posar? Què hi hem de treure? Què hi hem de fer? Quin és el secret alquímic que converteix en bo allò que mengem i bevem?\nUn experiment fet a la Fundació Alícia va demostrar que la mateixa mousse de maduixa era percebuda com a més o menys dolça, més o menys saborosa i agradava més o menys segons si estava servida amb un plat blanc o negre, rodó o quadrat. La gent del vi sap que en absolut s’assaboreix de la mateixa manera amb un got de plàstic o amb una copa Riedel. Que la influència del suport en el qual es fa el tast pot arribar a ser tan determinat com les pròpies qualitats del que es tasta. Veiem, per tant, que tastem de manera diferent, que percebem diferent, que ens agraden molt o no tant les coses, depenent no només de les coses en sí, també de les circumstàncies en què aquestes ens arriben. I és clar, si el color o la forma del plat sobre el qual hi ha el menjar ja influeix, imaginem ara l’entorn sencer.\nAixí, ens sorprèn que l’ostra del plat “Sound of the Sea” de Heston Blumenthal sembli que té més gust escoltant la gravació del so de les onades en un ipod… però és que sempre hem preferit la paella amb vistes al mar! Fa temps que la teoria de l’art estudia la influència del context en la valoració de l’obra artística perquè les coses no només ens agraden pels seus atributs intrínsecs, també per la seva relació amb l’entorn físic, cultural, social i emocional.\nÉs per això que el context, la situació o les circumstàncies han tingut un protagonisme rellevant en moltes de les experiències gastronòmiques que m’han resultat memorables. Per exemple, un parell de porterhouses compartits formant part del dinar de la família en una taula oferta per sorpresa per la brigada de cuina que ens va acollir durant una setmana al Raimbow Room, al pis 65 del Rockefeller Center de Nova York, amb en Jordi Vilà, en Manel Casanovas i la silueta del Empire State omplint el finestral. O suc de taronja, cargols i merguez a la plaça de Jma el Fna de Marràqueix tornant de voltar casbes, gorges i dunes amb amics molt estimats. O llagostes rostides amb fruits de l’arbre del pa i aigua de coco, tot pescat, collit i cuinat per nosaltres en una platja deserta i paradisíaca de la Dominica. O un dau enorme, preciós i força insípid de tofu de sèsam al tatami del pavelló obert als jardins del temple zen de Ryoan-ji a Kyoto. O amanida amb tomàquets propers, olives i ceba llarga –dolça, cruixent, bavosa– a la Font Negra amb els parents per berenar-sopar. O diferents anyades de la reserva particular de Recaredo degorjades i assaborides a l’interior de les caves amb l’acaronament del piano d’Omar Sosa i les veus d’en Ton Mata i en Pitu Roca. O un dinar amb la mateixa safata, menú i taula dels nens a la cantina d’una escola infantil a Seül.\nO el darrer sopar d’El Bulli. O una sopa de tòfones Elisée en homenatge a Paul Bocuse al 7 Portes amb el Paco Solé Parellada, l’Antoni Riera Melis i el Joan Santanach, planificant l’edició crítica dels receptaris més importants de la nostra història. O un dinar de menú a Can Roca treballant amb els germans el contingut de l’exposició “De la Terra a la Lluna” sobre els trenta anys d’El Celler. O les masterclass participades que representen per a mi els sopars amb tast a cegues -intentant identificar els millors representants del Priorat, la Champagne, Rioja, Napa Valley, Borgonya, Bordeus, Tokaj-Hegyalja, Mendoza, Austràlia del sud o ves a saber on- de la mà dels guanyadors i finalistes del concurs de Vila Viniteca, quan l’aprenentatge potencia exponencialment el plaer de l’experiència. O unes ostres i un curanto a Chiloé amb el meu mestre i no obstant amic, l’antropòleg Jesús Contreras; o un cebiche al mercat de Cuzco, també amb ell –i algun pisco sour– anys abans que el món descobrís que Perú sabe. O els canelons de la Roser, tornant de veure castells, al dinar de la festa Major de l’Arboç, brindant pel Pauet que hi serà sempre. O una moqueca de piranya mentre protagonitzava el documental Encontro dos sabores navegant pel Rio Negro per descobrir l’infinit reservori alimentari amazònic. O el Canard Apicius amb Banyuls al Lucas Carton recordant l’imprescindible Un festin en paroles, de Jean-François Revel. O un lluç escalfat amb salsa holandesa a La Odisea taral·lejant “Eres como la rosa de Alejandría; colorada de noche, blanca de día” en honor al incommensurable Manuel Vázquez Montalban; o encara un altre dia, ben a prop, una pasta amb trompetes de la mort i un bacallà a la Catedral al Nostromo, amb el Manolo i el Pepe Carvalho –o potser era el Daniel Vázquez Sallés– sopant a la taula del costat.\nLa llista d’exemples concrets podria seguir i seguir. Reconec que la vida i la feina m’han fet un privilegiat enogastronòmic i tinc el cistell dels records ple de moments sublims viscuts als millors cellers, restaurants, fondes, mercats, bars, guinguetes i cuines particulars dels últims racons de la terra.\nPerò el millor, i el que em permet estimar la gastronomia sense comprometre els meus principis, és que de moments d’aquests en tenim tots. Perquè hi ha diferents ressorts que ens estimulen l’emoció gormanda. Ho he dit mil cops, no hi ha macarrons més bons que els de la mare, amanits amb amor i amb regust d’infantesa. No hi ha ampolla més plaent que la que s’obre amb la persona desitjada. No hi ha cafè més enriquidor que el que s’acompanya d’una conversa intel·ligent. No hi ha millor vermut que seure a la terrassa un diumenge amb sol i tranquil·litat d’esperit. Tot això, i mil coses més d’aquest tipus, són a l’abast de tothom.\nSegur que ja esteu pensant: “Molt maco, Toni, tu sempre tan flower power però precisament els macarrons, a la meva mare li quedaven tan passats i aigualits que s’aixafaven i trencaven esclafats pel seu propi pes”. O que hi ha vins que mai no estaran a la alçada d’una nit romàntica, cafès cremats que ratllen la toxicitat per interessant que sigui la sobretaula i vermuts embafosos encara que sigui festa, faci sol, tinguem ombra i ens sentim amb pau amb l’univers sencer.\nEstic d’acord, no proposo cap relativisme gastronòmic absolutista i, per contra, afirmo que hi ha menjars i begudes amb valors estètics intrínsecs tan contundents que destaquen de manera autònoma i són capaços de fixar-se en la memòria despullats de presentacions i ornaments. Podria llistar ara tota una sèrie de delicadeses que per sí soles mereixen pertànyer al cànon universal i esdevenen imprescindibles -o gairebé- pels afeccionats a l’art gastronòmic perquè compensen amb escreix l’esforç que demana arribar a assaborir-les. Sostinc també que hi ha veritables artistes a l’hora de fer pa, vi, formatge, un plat o unes postres. Que hi ha genis a l’hora de crear-los i virtuosos a l’hora d’interpretar-los, independentment de què siguin o no reconeguts, com ja vam aprendre a El Festí de Babette. Per cert, em rebenta quan la lleugeresa i el poc criteri confonen talent amb fama. És trist, injust i desmotiva.\nDefenso que la bellesa existeix en sí, i que som capaços de reconèixer-la. I que ens provoca plaer, alegria o felicitat -digueu-ne com vulgueu- a l’instant i també -d’una altra forma, diferida, diferent- al recordar-lo. I fins que, com va explicar la literatura i ha demostrat la neurociència, les olors i els sabors -sobretot els preferits- reforcen els mecanismes de la memòria. El –bon–record és un potenciador del gust, el –bon– gust un potenciador del record.\nDeclaro solemnement haver-me emocionat amb la Gelée de caviar à la crème de chou-fleur del Jamin, la Sopa de lletres de l’Albert Adrià, els Ous ferrats del Disfrutar o l’Amanida de col a la brasa dels Casals, per posar tan sols quatre exemples. Nogensmenys, em confesso addicte a la truita de patates cremosa de l’Anna Verdaguer o la paella perfecta de la Margarita Sánchez. Proclamo que, sense anar més lluny, un sol glop d’Abadal 3.9 o de Biot de Vinyas d’Empremta em posen de bon humor. Confesso que he buscat, amb moderada moderació, experimentar els plaers de la gastronomia. I també entendre’ls. Sobretot entendre’ls.\nDe fet, per gaudir del menjar i del beure, el més important, l’únic imprescindible, és tenir gana i set. D’això, qui més qui menys, en té tothom. Si a més volem afegir, al pur sadollament biològic, el refinament intel·lectual i estètic que permet la dimensió gastronòmica de l’alimentació, el que necessitem és fixar-nos-hi. Estar atents a la degustació per ser plenament conscients del tast. L’actitud és essencial, doncs. Per això darrerament argumento que també podem definir la gastronomia com l’alimentació conscient.\nAquesta consciència és la que ens du a considerar el valor, de fet els valors, del menjar. I fa que, quan ens hi fixem, sentim la necessitat de conèixer-lo millor -com ha estat fet, on, per qui, de quina manera…- i en sofistica el gaudi en la millor accepció de l’expressió.\nNo vull pas dir que haguem de passar-nos la vida pensant en menjar i beure. De cap manera. Però, ja que ho hem de fer, seria una llàstima que aquesta ens passés sense pensar-hi. Tot això que ens perdríem.\nÉs director general de la Fundació Alícia www.alicia.cat, el Laboratori de l’Alimentació Responsable, un centre pioner de recerca gastronòmica amb rigor científic que innova perquè tothom mengi millor (Alícia ha estat reconeguda amb premis com el PAAS, NAOS, Nacional de Gastronomia Saludable de la RAEG i Nacional de Recerca de la FCR, entre d’altres).\nDiplomat en cuina, s’ha dedicat sobretot a la docència, l’escriptura i la recerca. Ha viatjat per conèixer de la ma de productors, cuineres i cuiners, les cultures alimentaries més prestigioses del món. Ha escrit, dirigit i participat en desenes de llibres, estudis, treballs, plans estratègics, webs i guies sobre productes, restaurants, cultura alimentària, patrimoni gastronòmic i cuina històrica; i en congressos i conferències a Europa, Amèrica i Àsia.\nÉs membre del Consell Assessor de Promoció de Ciutat de Barcelona. Ha comissariat diferents exposicions. Ha treballat en sèries de programes televisius i documentals. Actualment escriu al COMER de La Vanguardia, a la revista Cuina i parla a Un restaurant Caníbal a Berlín de Catalunya Ràdio.\nHa rebut el Premi Ciutat de Barcelona de Gastronomia, el Premio Juan Mari Arzak de Gastronomía y Medios de Comunicación, el Premi Ignasi Domènech i la Medalla al Mèrit Gastronòmic dels Premis Nadal de Gastronomia, entre d’altres.\nViña Corrales, el nuevo fino de Peter Sisseck y Carlos del Río, acaba de obtener 96 puntos Parker. Se presenta en b… https://t.co/cn1DPe8y38 07:12PM - 17 Sep 2020\n¡100 puntos Parker Pingus 2018 y 98-100 Pingus 2019 (a la avanzada)! La última puntuación que acaba de salir de… https://t.co/Av5eTnDtE6 05:20PM - 17 Sep 2020\nVenta a la Avanzada 2019 de los vinos de Bordeaux. Descubre nuestra selección de más de 100 vinos de una gran cosec… https://t.co/dGsAzotU5I 04:52PM - 17 Sep 2020


El Col·lectiu Llibertat es desplaça fins als Jutjats de Balaguer - Balaguer Televisió\nUn dijous més els membres del Col·lectiu Llibertat s’han reunit a la plaça Mercadal de Balaguer per tal de seguir la seva particular marxa sorollosa pels carrers del municipi.\nAquesta setmana la trobada ha coincidit amb el senyalat 20 de Setembre, dia en què va tenir lloc la macrooperació policial a Barcelona on els agents de la Guàrdia Civil van entrar a la Conselleria d’economia de la Generalitat per tal d’aturar el referèndum del dia 1 d’Octubre.\nDes del col·lectiu llibertat preveuen que la situació política no serà massa positiva en un futur ja que la justícia d’aquest país ja té uns criteris establerts de manera que els impedeix aplicar la justícia de forma imparcial.\nAvui també es compleixen 365 dies des que l’Alcalde de Balaguer Jordi Ignasi Vidal anés a declarar davant del Fiscal Superior de Catalunya com a presumpte col·laborador de l’organització de la consulta de l’1 d’Octubre, és per això que el recorregut d’aquest dijous ha finalitzat als Jutjats de la capital de la Noguera.\nAquest grup de jubilats de Balaguer, s’estan organitzant conjuntament amb altres organismes de la ciutat per tal de realitzar un acte commemoratiu el proper 1 d’octubre.


Juan Mayorga ingressarà aquest diumenge 19 de maig a la RAE\nEl dramaturg Juan Mayorga ingressarà el proper diumenge 19 de maig a les 19.00 hores a la Reial Acadèmia Espanyola (RAE), en un acte en el qual passarà a prendre possessió de la cadira 'M'.\nEl nou acadèmic, elegit el 12 d'abril passat de 2018, llegirà el discurs titulat 'Silencio' i li contestarà, en nom de la corporació, l'acadèmica Clara Janés.\nLa cadira 'M' estava vacant des que el seu previ ocupant, l'acadèmic i poeta Carlos Bousoño, va morir a l'octubre de 2015. Bousoño era degà de la corporació, el seu membre més antic.\nLa candidatura de Mayorga va ser presentada pels acadèmics Luis María Anson, Luis Mateo Díez i José Manuel Sánchez Ron. Tal com estableixen els estatuts i el reglament de la RAE, el nou acadèmic havia de llegir el seu discurs d'ingrés a la corporació per prendre possessió de la seva plaça.\nLa RAE compta amb un total de 46 cadires acadèmiques. L'últim a ingressar a la institució el passat mes de febrer, després de la lectura del seu discurs, va ser l'assagista i filòleg Carlos García Gual.\nJuan Mayorga es va llicenciar en Filosofia a la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED) i en Matemàtiques a la Universitat Autònoma de Madrid el 1988. Deu anys més tard, es va doctorar a la UNED amb la tesi 'La filosofia de la història de Walter Benjamin'.\nMayorga ha estat professor de Matemàtiques en centres universitaris i instituts d'ensenyament secundari de Madrid i Alcalá de Henares i professor de Dramatúrgia i de Filosofia a la Reial Escola Superior d'Art Dramàtic de Madrid. Actualment és director de la Càtedra d'Arts Escèniques i director del Màster en Creació Teatral de la Universitat Carlos III de Madrid.\nLa seva àmplia obra teatral, entre les quals destaquen 'Himmelweg', 'El chico de la última fila', 'Animales nocturnos', 'Hamelin', 'Cartas de amor a Stalin' y 'La paz perpetua', ha estat traduïda a més de trenta idiomes.\nHa obtingut, entre altres, el següents premis: Europa Noves Realitats Teatrals (2016), Nacional de Teatre (2007), Nacional de Literatura Dramàtica (2013), Nacional de les Lletres Teresa d'Àvila (2016), Valle-Inclán (2009), Ceres (2013), la Barraca a les Arts Escèniques (2013), Ull Crític de Ràdio Nacional (2000) i Max al millor autor (2006, 2008 i 2009) ia la millor adaptació (2008 i 2013).


Barques i cases a Cadaqués - Fundació Mascort\nLa peça seleccionada per aquest mes d’abril és una marina de Cadaqués, del pintor Segundo Matilla.\nSegundo Matilla (Madrid, 1868 – Teià, 1937) va ser un pintor madrileny que va viure tota la seva vida a Catalunya, on els seus pares es van traslladar poc després del seu naixement. Va estudiar a l’Escola de Belles Arts de la Llotja de Barcelona amb el mestre Antoni Caba (1838-1907) i sempre va estar molt vinculat als cercles artístics de Barcelona. Va col·laborar com a dibuixant de diverses revistes i va participar en les Exposicions Internacionals celebrades a Barcelona entre 1891 i 1898, així, com també, va exposar en diferents galeries d’art de Barcelona i Madrid.\nVa ser un gran retratista, però es va especialitzar sobretot en la pintura de paisatge i marines i, com molts d’altres artistes de l’època, va quedar fascinat per Cadaqués. En l’oli Barques i cases de Cadaqués, Matilla fa un exercici de lluminositat de gran realisme, captant el reflex del sol, de l’aigua i de les oscil·lacions de les onades amb pinzellades ràpides i curtes, mentre les primeres barques arriben a la platja. Aquesta composició enèrgica li permet plasmar una gran frescor i veracitat en tot el que l’envolta.


RECONÈIXER I EXPRESSAR LES EMOCIONS, per Laura Coll: de febrer 2017\nCOM FOMENTAR LA RESPONSABILITAT ALS NOSTRES INFANTS\nEn un article anterior, titulat Com fomentar la responsabilitat en els infants, vam establir que educar als fills per tal que siguin responsables és un dels principals objectius que tenim com a pares. Per això, calen estratègies educatives adequades per tal que les normes que els fan ser responsables arrelin de manera que exercexin aquesta responsabilitat de manera autònoma, és a dir, fins i tot quan no hi hagi ningú supervisant-los i dient-los com cal comportar-se o què cal fer en cada moment.\nCom també dèiem en aquell article, ningú neix responsable. Cal ensenyar als més petits a ser responsables i per això cal tenir en compte alguns consells:\nEstablir normes i límits: Tots necessitem punts de referència per saber què hem de fer i què podem fer en cada moment, el que està bé, el que està malament, el que passarà si no es respecten les normes… Eduquem per viure en societat. Les normes i límits han de complir uns requisits:\nHan de ser senzilles i simples.\nCal que siguin justes.\nCal que els infants tinguin molt clar quines seran les conseqüències si no les compleixen.\nCal aplicar les normes de forma coherent i, sobretot, justa.\nPotenciar l’autonomia personal dels petits i deixar que siguin ells mateixos els que resolguin les pròpies dificultats, evitant actituds sobreprotectores que impedeixin el desenvolupament d’una conducta responsable.\nClaus per afavorir la responsabilitat en els infants i adolescents\nPublicat per laura coll a 4:44 Cap comentari:\nPublicat per laura coll a 4:17 Cap comentari:\nLA IMPORTÀNCIA DE FOMENTAR L'AUTOESTIMA EN ELS NOSTRES INFANTS\nM'ESTIMO? M'AGRADO? ...\nEl nivell d’autoestima d’un ser humà té una enorme influència en la “qualitat de vida” de les persones. Quan una persona té un bon nivell d’autoestima s’alegra de ser qui és, se sent orgullós de sí mateix, s’agrada...\nL'autoestima es basa en un conjunt de consideracions, positives o negatives, referides a un mateix. És la opinió que cada persona té de si mateix i es veu reflectida en les seves capacitats, personalitat, valors... És el nostre mirall real, que ens mostra com som, quines habilitats tenim i com ens desenvolupem a través de les nostres experiències, sensacions, expectatives. És, per tant, el valor que ens donem a nosaltres mateixos.\nDes de ben petits rebem missatges sobre nosaltres del nostre entorn: pares, professors, amics, companys, familiars, etc. A vegades aquests missatges són categòrics “ ets un desastre”, “ el meu fill és molt intel·ligent”, “ ets un caos”,” El teu germà treu més bones notes que tu.”, “ ets el més llest de la classe.”, etc. En canvi , d’altres són obvis, és a dir, si un pare/mare; mestre/a només està pendent de l’agenda del seu fill/a, dels deures, d’organitzar-li la motxilla, etc., aquest percebrà que el veuen incapaç perquè estan a sobre i no el deixen ser autònom.\nD’aquesta manera ens anem fent una idea de com som, però això no vol dir que siguem així... sinó que els altres ens han destacat certes coses deixant de banda molts altres aspectes que tenim. Cal ser conscient de com el nostre entorn pot influir en la nostra autoestima.\nLa formació de l’autoestima depèn de múltiples factors: factors biològics ( temperament), factors socials ( factors familiars, amb amics, el grup, etc.) i factors emocionals.\nTal i com ja havia exposat el psicòleg humanista Carl Rogers, l'arrel dels problemes de moltes persones deriven de la pròpia infravaloració en elles mateixes. D'aquí, la importància que va agafant treballar i fer èmfasi a l'autoestima ja que aquesta és una necessitat emocional bàsica per qualsevol ésser humà. És per això que en els nens se'ls hi ha de potenciar ja que estan en procés de creixement i de formació de la seva manera de ser, per tant, el seu benestar emocional depèn d'ell mateix i també de l'entorn familiar i acadèmic que l'acompanya. Per tant l’autoestima és el resultat de la relació entre el caràcter de l’infanti l’ambient en el que aquest es desenvolupa i creix.\nL’autoestima és doncs, un element bàsic en la formació personal i emocional dels infants. Del seu grau d’autoestima dependrà el seu desenvolupament com a persona, en l’assoliment dels aprenentatges, en l’establiment de les relacions, en les activitats i, sobretot, en la construcció de la pròpia felicitat. Una bona autoestima ajudarà al nen o nena a tenir un millor rendiment acadèmic, també a millorar les seves relacions socials, a vèncer les inseguretats i a tenir una bona salut emocional.\nPer tant, l’autoestima es basa en dos aspectes fonamentals: la sensació de sentir-se únic i valuós i el sentiment de sentir-se capaç.\nL’autoestima és una peça fonamental en la construcció dels pilars de la infància i l’adolescència. L’autoestima no és una assignatura que s’aprèn a l’escola, es construeix dia a dia, a través de les seves experiències, de les relacions personals d’acceptació i confiança.\nUn infant amb una bona autoestima se sent competent, valuós, útil... Se sent responsable, més tolerant a les frustracions i limitacions, més empàtic, sobretot, més segur de sí mateix. Una bona base emocional, amb una bona autoestima el permetrà confiar en les seves possibilitats, relacionar-se amb més facilitat i de forma adequada, comunicar-se amb fluïdesa i, sobretot, respectar-se com a persona.\nAl contrari, un infant amb l’autoestima baixa, està neguitós, poc segur, desorientat, no confia en les seves pròpies possibilitats, s’infravalora, es limita, té una falsa imatge de si mateix, no es relaciona amb normalitat, es frustra amb facilitat, nega freqüentment : no puc, no sé, po sóc capaç, en definitiva, ni es valora ni s’accepta a sí mateix.\nCal estar alerta i saber veure certs indicadors dels infants amb baixa autoestima, per exemple: ser massa crític amb un mateix, ser molt perfeccionista, tenir por a equivocar-se, ser molt sensible a la crítica i poc tolerant a la frustració, tenir la necessitat d’agradar sempre als altres, de cridar l’atenció...\nCom es construeix l’autoestima?\nEl factor que incideix més directament en l’autoestima, és la qualitat de les relacions que existeixen entre els infants i aquelles persones que tinguin un paper important en la seva vida.\nAquí hi juga un paper molt important la comunicació, tant la comunicació verbal ( allò que diem amb paraules) i la comunicació no verbal ( allò que sentim i no expressem amb paraules). Aquí té molta importància la comunicació no violenta i no verbal, ja que no ens comuniquem pel que diem , sinó pel que sentim. Les paraules tenen poder, però cal que vagin acompanyades de veritables sentiments. NO és el mateix dir “ ets un desastre!” que “et costen de vegades les habilitats motrius o d’organització”;” és agressiu”, que “ a vegades actua de forma poc tolerant”; “ ets tonto”, sinó “ està aprenent a viure”, etc.\nPerò, quin paper tenen els pares, educadors, mestres, etc. en tot això? Poden ajudar a construir un dels pilars fonamentals de la infància i l'adolescència? Doncs d'ells depèn l'autoconcepte que els seus fills s'aniran creant.\nPer aquest motiu, a continuació deixo alguns consells per ajudar als nostres infants a enfortir la seva autoestima i a fer-los emocionalment més sans :\n-Crear una base afectiva segura. Establir un vincle afectiu fort amb els pares , sobretot amb la mare. Aquest aferrament ha de ser positiu i segur.\nTenir-los en compte i dedicar-los el nostre temps de manera exclusiva.\nCorregir els seus errors però des de afecte i estima, no des de la ira ni jutjant.\nFer-los assumir tasques de casa, adequades a l'edat del nen. D'aquesta manera també farem que contribueixin en ajudar a la casa.\nFer-los adonar de les seves fortaleses i capacitats no només de les seves limitacions.\nEvitar les comparacions entre nens/es ja que tots són diferents, sobretot entre germans/es.\nGenerar un bon ambient a casa per tal de poder compartir moments del dia conjuntament.\nNo etiquetar-los, com “ desastre”;” ets un caos”; “ ets tonto”; etc.\nEvitar els missatges amb negatiu: "no ho fas bé" i canviar-ho per missatges més positius: "si ho fas d'aquesta altra manera segur que va bé".\nReforçar positivament quan fan les coses ben fetes.\nEstablir límits clars i sé conscients amb ells.\nValorar-li l’esforç no els resultats.\nNo sobre protegir-lo, fomentarem la inseguretat i la dependència.\nValidar les seves emocions i respectar-les.\nTransmetre-li afecte a partir de carícies, físiques (una abraçada, un petó,...) o emocionals ("t'estimo"...).\nNo cal oblidar que, si donem oportunitats als infants de provar i fer per ells sol; encara que s’equivoquin, estarem donant oportunitats de sentir satisfaccions personals, de sentir-se amb capacitats, …. estarem potenciant l’autoestima de cada infant. Ells haurien de poder fer les coses con creuen, com poden, com saben, com aprenen, com han observat … I si s’equivoquen, els adults estarem allà, acompanyant-los en el seu procés i ajudarem a tolerar la frustració.\nAmb tot, però si un nen té molts problemes d'autoestima i inseguretat, és important derivar-lo a un tractament específic amb un especialista.\nJa ho deia Jean- Jacques Rousseau: “ Estem tan obsessionats per crear la bombolla del benestar adult que se’ns ha oblidat la importància de sembrar l’autoestima en els nostres infants.”\nPublicat per laura coll a 4:07 Cap comentari:


safirs, els\nEstablert el 1968, Els safirs es basa en la història real de quatre cantants indígenes australians. Les germanes Cynthia, Gail i Julie (Miranda Tapsell, Deborah Mailman i Jessica Mauboy) abandonen la seva família al país després de ser descobertes per Dave Lovelace (Chris O'Dowd). Juntament amb Dave, les noies i el seu cosí Kay (Shari Sebbens) es dirigeixen a Melbourne per fer una audició per a un lloc de treball entre els soldats nord-americans que lluiten a la guerra del Vietnam. Trucant-se a ells mateixos els Safir, arriben a Saigon. Aquí s’enfronten al contrast entre la ciutat vibrant i esbojarrada i els horrors de la guerra que l’envolten.\nEl talent de les nenes brilla i passen d’actuar en bars a actuar per als soldats en diverses bases de l’exèrcit. Mentre viatgen pel país vietnamita i dins de zones de combat, les noies i Dave coneixen la vida, l'amor i la identitat.\nGuerra i mort; racisme i discriminació; dependència de l’alcohol\nla qualificació de venjadors\nImatges de bombardeigs i bombardejos. Algunes escenes mostren cossos de soldats morts i civils, així com danys en edificis, cases i camp.\nEls soldats ferits es mostren als llits de l'hospital. Alguns soldats tenen amputacions, pegats als ulls i ferides importants.\nGail i Kay tenen una lluita física. Es peguen entre si a la cara. Tots dos acaben amb talls als llavis.\nDave i les noies viatgen a través del Vietnam sense una escort militar. Les milícies locals els detenen les armes.\nEs mostren els esdeveniments clau de 1958-1968. Aquests inclouen l'assassinat de JFK, partits de boxa amb Lionel Rose i Mohammed Ali i imatges de guerra.\nLes imatges de televisió mostren l'assassinat de Martin Luther King i els aldarulls que se'n deriven.\nMentre s’asseien en helicòpters, les noies veuen les bosses del cos de soldats morts.\nA més de les escenes violentes i espantoses imatges visuals esmentades anteriorment, aquesta pel·lícula té algunes escenes que podrien espantar o molestar als menors de vuit anys. Per exemple:\nUn personatge agafa un peix i utilitza un ganivet per tallar-li l’estómac.\nEn una escena de flashback, els oficials del govern arriben a casa de les noies. La família ordena frenèticament als nens que corrin i s’amaguen. Les imatges dels membres de la família en mal estat es mostren després que un nen sigui tret com a part de la generació robada.\nEls nens d'aquesta franja d'edat també podrien veure molestats per les escenes que mostren que un nen es va emportar i la molèstia de la seva família.\npel·lícula completa infantil salvatge\nA una dona se’n diu ‘dolçaines’.\nDave diu a Gail que els vestits de les nenes han de mostrar més 'escot'.\nCynthia sovint parla dels 'sexy soldats' i implica que vol dormir amb ells.\nJulie té un fill, tot i que encara és una adolescent.\nEls personatges solen beure alcohol en pubs, bars, festes casolanes i camps d'exèrcit. Les noies beuen de copes i, de vegades, prenen ampolles. Dave sembla sovint borratxo i penjat l’endemà. Després d’una forta nit de beure, accepta viatjar amb les noies a través del Vietnam sense una escort militar. Això no és el que volen les nenes i les seves famílies.\nTot i que no es mostren les drogues, es menciona 'picar' a Saigon i als camps de l'exèrcit.\nA molts personatges se’ls mostra fumant.\nDave és capturat dormint al seu cotxe amb la roba interior. Després camina des del cotxe fins al pub sense pantalons encesos.\nCynthia es troba en un home i li fa un petó apassionat. Quan s’aixeca, es fa la cremallera.\nLes nenes ballen en biquini en un bar de Saigon.\nDave i Gail es besen apassionadament.\nEls safirs es basa en la història de quatre dones indígenes valentes indígenes. En una era de discriminació racial important, van utilitzar el seu talent cantant per entretenir soldats nord-americans al Vietnam. La pel·lícula és entretinguda i la història té molt a parlar dels nens més grans. Però hi ha temes i escenes inquietants que ho fan no apte per a nens menors de 10-11 anys.\nEls missatges principals d'aquesta pel·lícula se centren en la identitat i la importància de la tradició familiar i indígena.\nPer exemple, totes les noies agraeixen la proximitat de la seva família extensa i aprenen a comprendre el seu paper en el seu grup. Gail entén el seu paper com a 'ós mamà', buscant els seus germans menors i cosins. S'adona que això està relacionat amb la culpabilitat que porta des de la seva infància, quan no podia protegir a Kay de ser emportats per funcionaris del govern. Kay ha viscut tant en el món indígena com en el blanc i ha de decidir on pertany el seu cor.\ncom funciona el ndis\nDave també troba un nou sentit de la identitat al llarg del viatge. Per començar, sent que ha fracassat en la seva vida com a músic i marit. Per això beu tant i malgasta la vida. Gail l'obliga a afrontar aquests 'fracassos', i s'adona que hi ha coses més importants per treballar.\nEls valors d'aquesta pel·lícula que podríeu reforçar amb els vostres fills inclouen força, coratge i determinació.\nDiscriminació: les germanes i soldats negres del Vietnam s'enfronten a una discriminació racial.\nAlcoholisme: el consum excessiu de Dave posa a les nenes en una situació de perill quan accepta viatjar sense una escort militar.\nThe Stolen Generation: quin és l’impacte de les experiències de la Generació Robada als anys seixanta i també a Austràlia contemporània?\nEmbaràs Naixement: una visió general\nEdat Escolar Bones aplicacions, jocs, programes de TV, pel·lícules i YouTube per a nens en edat escolar