Un autocine i espectacles familiars a la fresca, propostes d'estiu a Sabadell\n‘La gran aventura’, del clown Marcel Gros, es podrà veure al pati del Casal Pere Quart | (c) Cedida\nMARC SABATER | Un autocine i un cicle d’espectacles familiars seran els principals ingredients de la programació cultural de Sabadell per a aquest estiu, un cicle pensat per recobrar el to de la ciutat en aquest àmbit després de la frenada, que no aturada, que ha suposat el l’estat d’alarma per la pandèmia de covid-19. “Si la cultura no s’ha aturat durant el confinament, ara tampoc ho farà”, justifica l’alcaldessa Marta Farrés. El que si que canviaran seran les mesures de seguretat i, en especial, el control d’aforament dels diferents actes per tal que s’hi pugui respectar el distanciament físic entre els espectadors. Per això, per participar en totes les activitats caldrà treure una entrada, que en la majoria de casos serà gratuïta.\nL’autocine de Sabadell s’instal·larà a l’aparcament del pavelló de l’OAR Gràcia, al carrer Bocaccio. Les regidories de Cultura i Espai Públic i la Policia Municipal estan aquests dies analitzant el recinte per definir-ne l’aforament i, més important, per veure com anirà l’accés i la sortida dels vehicles. A falta que acabin aquest anàlisi, es calcula que hi cabran uns 150 cotxes. En aquest cinema a l’aire lliure s’hi projectaran quatre pel·lícules, els dissabtes del mes de juliol a la nit, començant per l’imprescindible musical Grease i passant per un film de por que aportarà el Festival de Cinema de Terror de Sabadell després que l’edició d’aquest any quedés escapçada pel confinament. La resta del cartell està per confirmar.\nLaSala a la Fresca\nLa principal proposta per al públic familiar estarà agrupada sota l’epígraf La Sala a la Fresca, donat que l’organitzarà LaSala Teatre, que tornarà d’aquesta manera a l’activitat després que, altre cop, la pandèmia obligués a suspendre la seva temporada. “Rebem ajuts públics per fer la nostra tasca i, per tant, la nostra obligació és posar-nos en marxa ràpidament“, diu la directora d’aquest centre de producció de teatre per a tots els públics amb seu a la ronda Roureda, al nord de la ciutat.\nLa Sala a la Fresca proposarà cinc espectacles, els divendres a la tarda-vespre (començaran a les 19.00) del mes de juliol al pati del Casal Pere Quart. “Es tracta de propostes fresques i divertides, per passar una bona tarda d’estiu”, resumeix Ribera. En concret, en aquest cicle s’hi podrà veure el clown Marcel Gros amb el seu espectacle La gran aventura (3 de juliol), Sergi Buka amb Magiquíssim (10 de juliol), la Industrial Teatrera amb Nàufrags (17 de juliol), la companyia Festuc Teatre amb La mongetera màgica (24 de juliol) i Pep López amb Contes per minuts (31 de juliol). En aquest cas, els espectacles seran de pagament i es destinarà un 10 per cent de l’aforament a famílies en situació de vulnerabilitat, seguint els programes socials habituals de LaSala.\nEncara en matèria de cultura per a infants i joves hi haurà d’altres propostes. Les Biblioteques Municipals de Sabadell reprendran la seva programació habitual, tot i que a partir d’ara les activitats presencials tindran un màxim de 10 participants. Hi haurà convocatòries d’animació lectora, tallers de creació artística, d’aproximació a les ciències experimentals, d’iniciació a la robòtica i de cultura audiovisual, com també jocs i reforç escolar. Els dos museus municipals de Sabadell, el d’Art i el d’Història, també estaran oberts, en tots dos casos a partir del proper dissabte.\nLa programació es complementarà amb les activitats que es portaran a terme al pati de l’Estruch, a la Creu Alta, centrades en la dansa i l’òpera. En aquest espai s’hi ha previst un concert amb solistes del Cor dels Amics de l’Òpera de Sabadell, concerts de la Banda de Música i la Jove Orquestra Simfònica del Vallès, a més de l’única proposta de teatre per a adults de tota la temporada, el recull de musicals Quedem! que es va poder veure a finals de l’any passat al Teatre del Sol. També hi haurà projeccions de pel·lícules de dansa.\nTot plegat, certament, “una programació mínima i testimonial“, com l’ha definit el regidor de Culura, Carles de la Rosa, però que servirà per posar de nou en marxa l’engranatge cultural local i, sobretot, serà un banc de proves per a la Festa Major de 2020, que també tindrà un format especial amb actes petits i aforaments reduïts.\nNewer PostLes escoles bressol municipals reobriran portes el proper dijous després de gairebé cent dies de tancament\nOlder PostLes piscines municipals obriran el 6 de juliol amb torns, aforament reduït i venda telemàtica d’entrades


Dones darrere els festivals: "El masclisme en el món de la música segueix existint"\nEls principals festivals de música i arts escèniques del país tenen al capdavant molt poques dones. Tan poques que es poden comptar amb els dits d'una mà. Parlem amb les que hi són, les pioneres: Judit Llimós, Montse Faura, Anna Giribet, Marion Betriu i Gemma Recoder.\nJudit Llimós, directora del Guitar BCN i 'booker' de The Project Cristina Calderer\nSegons totes les estadístiques, les dones són les que omplen teatres i sales de concerts, les que llegeixen llibres, van al cinema o visiten museus. En alguns camps, com als clubs de lectura de les biblioteques de Barcelona, representen fins al 80% dels inscrits. Però si mirem qui mana, qui és la cara visible de moltes institucions, podem dir que les dones escassegen. I si ens fixem concretament en les grans festivals, la cosa va a pitjor. De fet, havíem plantejat aquest reportatge inicialment per parlar de les dones als festivals de música d'estiu i hem hagut d'ampliar-lo a les arts escèniques i donar-li un abast temporal més gran perquè almenys n'hi hagi cinc.\nCom més gran és el festival, menys possibilitats hi ha de trobar-hi una dona al capdavant\nEs produeix, a més, la paradoxa que com més gran és el festival, menys possibilitats hi ha de trobar-hi una dona al capdavant. Segons l'informe Algunes dades de gènere i cultura, publicat per l'Institut de Cultura de Barcelona el 2021 i que recull xifres del 2019 i el 2020, el 59% dels festivals barcelonins que registren més de 20.000 assistents estan dirigits majoritàriament o només per homes, el 27% són paritaris i només al 14% hi ha majoria femenina. Com més petit i nou, més fàcil és trobar-hi una directora o directores.\nLa regla també diu que les dones que encapçalen els festivals de música i arts escèniques del país són les primeres que ocupen el càrrec, cosa que és extensiva a molts equipaments. És el cas de Judit Llimós (Guitar BCN), Montse Faura (Festival de Torroella), Anna Giribet (Fira Tàrrega) i Marion Betriu (TNT). Gemma Recoder és la directora de Canet Rock des del seu renaixement, el 2014. Hi ha molts llocs on mai no hi ha manat cap dona.\nTotes tenen 40 anys o més i han hagut de lluitar molt per ocupar el càrrec que ostenten\nTotes tenen 40 anys o més i han hagut de lluitar molt per ocupar el càrrec que ostenten. Han hagut d'enfrontar-se a situacions complicades amb els homes, han hagut de fer evident la seva autoritat, han hagut de demostrar que no són on són només perquè són dones, sinó també perquè són bones. I han provat al món que saben col·laborar més i millor amb l'entorn artístic i que es pot manar d'una altra manera.\nJudit Llimós, directora del Guitar BCN i 'booker' de The Project\n“Vull dones als cicles on treballo”\nAmb més de vint anys de trajectòria en la indústria musical, Judit Llimós en pot explicar de tots els colors. Va començar a Fila7, va passar a Mas i Mas, va dirigir la secció de músiques modernes de L'Auditori i, des del 2011, treballa a The Project i és la directora del Guitar BCN . Té, diu, “mil anècdotes”, des del cap que la va morrejar amb llengua sense previ avís quan tenia 25 anys a mànagers que volen parlar “amb qui mana” quan li tornen una trucada. “Els cabells blancs fan que et respectin una mica més, però el masclisme en el món de la música ha existit i segueix existint”, assegura.\n"Les dones de la meva generació hem normalitzat coses que no són normals”\n“Les dones de la meva generació hem normalitzat coses que no són normals”, assumeix Llimós, que veu com les més joves, per sort, pugen d'una altra manera. Té l'esperança que aviat no seran minoria, ja que veu que “cada dia hi ha més dones que volen treballar en el món de la música”, en tots els rols, fins i tot aquells que semblaven només aptes per a homes, com els tècnics.\nQue ella sigui una dona fa que programi de manera diferent. Per exemple, està preparant un cicle únicament femení de cara a la tardor al Palau Robert. “Hi ha moltes dones i noies amb coses a dir, tot i que estic segura que em criticaran”, assenyala. Encara, tanmateix, no li ha arribat el dia en què quan dissenya un festival hagi de dir-se que necessita homes perquè sigui paritari. “La paritat em surt sola perquè vull dones als cicles on treballo”, assegura.\nLlimós està orgullosa d'haver donat embranzida a moltes artistes. Recorda, per exemple, que va programar Rosalía a Luz de Gas el 2017 i que el 2019 ja la va portar al Palau de la Música. També va apostar fort per Rozalén o Russian Red. I, més recentment, explica el cas de Judit Neddermann. L'any passat, amb les limitacions de la pandèmia a l'ordre del dia, va decidir programar-li dues sessions al Barts. Ella no n'estava segura i van acabar omplint-los. “L'any que ve faràs un Palau”, la va avisar. I així va ser: enguany va posar-hi 1.700 persones a través d'una estratègia ideada per un equip totalment femení. “Això no té preu”, exclama.\n“El feminisme no pot convertir-se en una imposició, sinó que tots hauríem de ser feministes, hauria de ser una cosa que portéssim tots a dins”, diu Llimós.\n“Les dones que surten ara són més lliures i tenen menys por”\nPer a Marion Betriu, les dones dirigeixen d'una altra manera. “Les dones de la meva generació estan molt obertes al diàleg i a la col·laboració i donem més importància a l'artista a diferència dels directors de la vella escola que miren més pel mèrit del programador: no és tant tenir una estrena absoluta, sinó treballar per l'artista”, assegura. Després de ser directora del desparegut festival Frinje de Madrid i ocupar la subdirecció dels Teatros del Canal madrilenys, Betriu fa dos anys que va arribar al festival de noves tendències escèniques de Terrassa en substitució de Pep Pla, l'home que la va impulsar i encara ara ha de justificar per què hi és, allà. “Et diuen que no t'han agafat perquè siguis dona, però et fan saber que promouen la paritat i, quan et nomenen, remarquen que ets dona, sense dir que també ets bona, cosa que no ajuda gaire”, explica.\n“Quan ets dona i jove et posen més en dubte, ja que encara hi ha molt paternalisme, i has de tenir molta energia i moltes ganes per tirar endavant”\n“Tenir credibilitat costa”, assenyala. “Quan ets dona i jove et posen més en dubte, ja que encara hi ha molt paternalisme, i has de tenir molta energia i moltes ganes per tirar endavant”, afegeix. Betriu diu que al TNT això no passa, gràcies al fet que són un equip petit i el contacte és molt fluid i sincer. “Amb els lideratges femenins hi sol haver estructures menys jeràrquiques, menys personalistes, més horitzontals”, indica.\nBetriu deixa clar que no fan servir quotes ni miren al detall quantes dones i quants homes passen pel TNT. Quan es tracta de creació escènica contemporània, sap que les noies hi tenen un paper molt destacat. “Ara estan sortint dones que veig més interessants, i que són més lliures, més valentes, que arrisquen més i innoven més, amb llenguatges que són més singulars i genuïns”, explica. Potser perquè tenen menys a perdre? “No ho sé, però sí que surten més lliures i tenen menys por”, destaca.\nElla és conscient, no obstant, que el cas específic de la cultura, on hi ha poques dones al capdavant dels projectes, no és una rara avis, que el món és així. Diu que ha costat molt que arribin al capdamunt de la piràmide perquè “les dones ocupen llocs secundaris, on sempre hi ha més dones treballant”. A l'Institut de Cultura de Barcelona, per exemple, el 61% dels treballadors són dones.\n“Les dones no són tan conegudes perquè no tenen els espais per arribar-ho a ser”\nGemma Recoder es pot penjar la medalla d'haver aconseguit una fita insòlita, ja que va aplegar tots els grans festivals musicals del país, tots dirigits per homes, per fer l'experiment Festival per la Cultura Segura, que va congregar 5.000 persones al Palau Sant Jordi. Intentava provar què passava si, en plena pandèmia, organitzaven un concert de Love of Lesbian amb mesures anticovid. I no és gens fàcil que Sónar, Cruïlla, Vida Festival, Primavera Sound, Canet Rock i la promotora The Project vulguin fer-se una foto junts. Creu que potser va reeixir en l'intent perquè, precisament, és l'única dona al capdavant d'un gran festival de música.\nMúsic de formació convertida en promotora, ha hagut de batallar tota la vida contra els estereotips de gènere. Quan cantava, havia de suportar que el bateria no acceptés que li digués que havia de canviar el tempo. I a l'últim Canet Rock, quan va arribar l'ambulància perquè una noia s'havia trencat el turmell, va haver de remarcar, a qui buscava “el director” davant dels seus nassos, que la directora era ella.\n“Abans, les dones només eren a baix, al públic, i ara no només veuen dones cantant, sinó que n'hi ha en totes les posicions"\nA Canet Rock , diu, hi treballen més dones que homes i el públic és femení en un 65%. Tanmateix, ha rebut moltes crítiques perquè la presència d'artistes a l'escenari no és gaire paritària. “Sempre n'intentem posar més, però és difícil trobar-ne per al gran format”, s'excusa. “Les dones no són tan conegudes perquè no tenen els espais per arribar a ser-ho: és un peix que es mossega la cua”, afegeix.\nAixò no obstant, creu que aviat la balança s'equilibrarà perquè veu com estan naixent moltes bandes femenines de música festiva, l'ADN de Canet Rock. Posa l'exemple de la Balkan Paradise Orchestra, “tot un fenomen”. O de Roba Estesa i Pupil·les. No amaga que li encantaria tenir Rosalía al cartell, però no s'ho pot permetre, diu. I té certa enveja del Cruïlla, on Rigoberta Bandini hi farà l'actuació estel·lar de l'estiu. “Abans, les dones només eren a baix, al públic, i ara no només veuen dones cantant, sinó que n'hi ha en totes les posicions, com la Roser, la baixista dels Catarres”, assenyala.\nRecoder també pot vantar-se d'haver convertit Canet Rock en el primer festival que va signar, el juliol del 2019, un protocol d'actuació amb la conselleria d'Interior que compromet tots els treballadors i treballadores del certamen en la prevenció, detecció i actuació contra les violències sexuals.\n“Les dones tenen discursos més punkis”\nHi ha directores que, quan arriben al càrrec, han de capgirar la casa, però n'hi ha, com Anna Giribet, que ho tenen tot de cara, gràcies al fet que el seu predecessor, Jordi Duran, “tenia molta sensibilitat” respecte a la paritat. Va ser ell qui en va fer la seva mà dreta durant els vuit anys que va dirigir Fira Tàrrega , quan ella era economista de formació i tenia una vida còmoda a l'Agència de Residus de Catalunya. Però havia practicat el teatre amateur d'adolescent i el cuquet la burxava tant que estava estudiant un postgrau en gestió cultural. Sent de la comarca, tot apuntava que havia d'acabar al festival d'arts de carrer més important de l'Estat.\nVal a dir que a Catalunya el teatre de carrer, històricament, ha estat molt masculí. La Fura dels Baus, pioners, era i és una companyia totalment masculina, per exemple. Però en els últims anys el panorama ha canviat i ells, diu, tenen la paritat “a l'ADN”. El seu primer Fira Tàrrega com a directora, el 2019, va inaugurar-lo amb Ada Vilaró, “un referent”. I cita la companyia Kamchàtka i Eléctrico 28 com a molt femenines. Sap, però, que han perdut el “gran format” encara que el petit format hagi estat sempre seu.\nGiribet, remarca, no té cap afany de deixar petjada, una cosa ben masculina, però sí que li agradaria que hi hagués més obres pensades per al carrer, un terreny, per cert, que és “més agressiu per a les dones, més violent”. Això es deixa veure en moltes de les creacions de les artistes que van a Tàrrega, que “tenen discursos més punkis que els dels homes”.\n“El patriarcat és una construcció històrica que ha estat instaurada des de fa molt de temps”\nA ella li preocupa que el feminisme es converteixi en un nínxol de mercat, ben encaixat dins el neoliberalisme. “El patriarcat és una construcció històrica que ha estat instaurada des de fa molt de temps”, apunta, i a la seva generació li pertoca començar a enderrocar murs. Parla de “la sorotitat” que diferencia les gestions femenines de les masculines, on l'important és la suma, la col·laboració. “Però no podem convertir els pans en peixos”, afirma, volent dir que no podran canviar-ho tot de cop.\n“Conciliar la vida personal i la familiar és molt difícil”\nSi hi ha un món industrial i artístic on trobar una dona és tan rar com localitzar una palmera a Sibèria és el de la clàssica. Les grans institucions barcelonines (Liceu, L'Auditori i el Palau de la Música) estan liderades per homes. Els grans compositors i directors són homes. Encara avui. Per això la cadira de Montse Faura com directora del Festival de Torroella és excepcional. Fa una dècada que hi és i la seva presència no és gens anecdòtica, sobretot per a un certamen que enguany arriba a la 42a edició.\nFaura deixa clar que cada any de festival són com dos de vida i, per tant, “quan ets al capdavant d'un esdeveniment d'aquesta mida, conciliar la vida personal i la familiar és molt difícil”. Parla de “renúncies personals molt grans”, especialment quan surts de casa al matí i no tornes fins passada la mitjanit. Diu que aquest no és un tema que surti gaire, però que s'ha de tenir molt en compte quan ens referim a qüestions de paritat en la gestió de la cultura.\nLa seva generació, apunta, és la que ha impulsat el canvi. A ella no li agrada esmentar quotes ni quantificar el nombre d'homes i dones que passen per Torroella, però sí que diu que el 85% del personal del festival són dones i que tots els càrrecs de responsabilitat, llevat d'un, estan ocupats per dones. Cita la compositora barcelonina Raquel García-Tomás i la directora provençal Amandine Beyer com dues dones a qui ha impulsat tant com ha pogut, així com la primera violí Alba Roca. Faura va ser de les primeres dones que tocaven el trombó. “En els últims 30 anys han canviat molt les coses: s'està produint una petita revolució”, assegura.\n“En els últims 30 anys han canviat molt les coses: s'està produint una petita revolució”\nPerò la clàssica catalana peca, sovint, de conservadora i, assegura, és molt difícil sortir dels Mozart i Beethoven. Des de Torroella ha pogut arriscar, ja que la base del festival són els 500 socis de les Joventuts Musicals de la localitat empordanesa. “Són 500 persones que venen a ulls clucs i que creuen en el criteri del festival”, apunta Faura. “Sempre fem apostes amb artistes que després s'han consagrat”, afegeix. I s'han atrevit amb els nous formats, com podrem veure, per exemple, aquest any amb Extinción, peça creada per la companyia teatral Agrupación Señor Serrano a partir de Missa de batalla / Missa pro defunctis de Joan Cererols.\nARA Diumenge Festivals arts escèniques


SAC Santpedor Art i Creació: 2015\nFira de Sant Miquel 2015 i el SAC: Agrariats\nLa llarga vinculació i tradició tèxtil de la vil·la de Santpedor junt amb les arrels del treball al camp, sent conegut com el Graner del Bages, ha dut al SAC (Santpedor, Art i Creació) a reflexar-ho amb aquesta acció artística:\nEs troba ubicada al carrer Cobert, vora la Plaça Gran, el diumenge 27 de setembre de 2015, al llarg de tot el dia.\nEtiquetes de comentaris: 2015, fira sant miquel santpedor, sac, santpedor\nVI_SUALS 2015 i SAC\nEl concepte de crear forma part de tot procès i projecte. I quan el temps i esforços dedicats són els correctes (la fòrmula és: dedicació, paciència i molt optimisme), el paral·lelisme sols pot ser un resultat que compensa amb escreix tot plegat.\nVet ho aquí amb el procès de muntatge (ja assajat i preconcebut les vegades i revegades que calgués), on al fer-ho de nou, ja a l'emplaçament i dia per l'exposició VI-SUALS 2015, la pedra seca; tota una sèrie de gent, a part de participar-hi amb comentaris i observacions, s'hi van implicar amb els seus coneixements.\nFinalment, va ser una obra participativa fins a la seva presentació a la Plaça de Sant Domènec, el dissabte 30 de maig.\nLes imatges ho reflecteixen per si soles.\nMolt agraïts a totes les persones que van visitar l'espai, van col·laborar amb l'interés de veure quelcom materialitzat en feina ben feta!\nPublicat per SAC a 8:47 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2015, pedra seca, sac, taula d'arts visuals de la catalunya central, visuals 2015\nVi_suals 2015, procés de creació SAC\nPedra i suro. Suro i pedra.\nLa tècnica de la pedra seca en un espai temporal del 30 de maig al 7 de juny de 2015, a la plaça de Sant Domènec.\nL'obra acabada, amb participació i consells de visitants del moment.\nEl moment de compartir-ho amb el públic i les autoritats de l'Ajuntament de Manresa\nPublicat per SAC a 7:20 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2015, sac, taula d'arts visuals de la catalunya central, tavcc, visuals, visuals 2015\nSAC i vi-suals 2015\nUs convidem a participar d'una nova edició de vi_suals 2015. El tema volta amb la pedra seca i la seva interpretació.\nAquest any està de nou organitzada per la TAV-CC.\nSAC s'estrena amb una obra titolada: Diàleg Home i Natura.\nEl celler que l'apadrina és el celler Sanmartí a Sallent.\nTrobareu 13 obres, amb la inauguració del proper dissabte 30 a les 19 hores, a la Plaça Sant Domènec:\nLink a les obres i al blog de la TAV-CC\nPublicat per SAC a 9:56 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2015, taula d'arts visuals de la catalunya central, visuals, visuals 2015\nExposició de Carmina Duran\nTrobareu les fotografies de diversos moments de l'exposició de la Carmina Duran, muntada amb la col·laboració del SAC, Santpedor, Art i Creació.\nPublicat per SAC a 10:04 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2015, carmina duran, exposició capella sant andreu\nDia de la Dona a Santpedor\nEl dissabte 7 de març de 2015, a la plaça Gran de Santpedor va celebrar-se una nova edició del dia de la Dona.\nHi va haver tot un conjunt d'actes varis per a tots els públics.\nEs va encetar amb un dinar organitzat per La Granera.\nSeguidament, la gimcana orientada amb proves dins un joc per la vila, organitzat pel GEPS, on la quitxalla va gaudir fins les 18 h.\nLlavors, va començar el taller de dansa amb la Lídia.\nEntremig es va pintar i muntar un mural destacant una petita mostra de dones destacables, per la seva entrega social, política, laboral o personal vers els seus drets.\nTambé hi havia dues exposicions: una sobre la situació de la dona al món i l'altra, d'Acció Lila, Manresa; on unes dones van mostrar-se com eres i van defensar-ho.\nCap a les 19 hores, el ball de gegantes, la colla de Grallers i Castellers de Santpedor va donar peu a una festa molt animada i amb la plaça concorreguda. I es va fer un castell de dones.\nCom a colofó de la jornada, la música i canço van venir de les veus i instruments d'Arlet i de Faust.\nSAC, El Graner, La Granera, Colla de grallers i Castellers de Santpedor, Colla de Geganters de Santpedor, GEPS, Acció Lila,, Lokal de la Vila, Grup de Joves del Lokal de la Vila.\nPublicat per SAC a 9:48 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2015, dia de la dona, entitats culturals de santpedor, sac\nExposició Carmina Duran a la Capella Sant Andreu, Santpedor\nDel 22 al 26 d'abril de 2015 esteu convidats/desa l'exposició de la Carmina Duran a Santpedor.\nLa inauguració és el dimecres 22 d'abril a les 19 hores.\nAdjunto cartell per la vostra informació:\nObra de la Carmina Duran\nPublicat per SAC a 1:16 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2015, carmina duran, exposició, sac\nDia Internacional de la Poesia 21 de març 2015\nUna nova edició de poesia, trobada de poetes, poetesses i poemes, recitals i paraules.\nA la Biblioteca Pare Ignasi Casanovas.\nBlog Biblioteca Pare Ignasi Casanovas\nDivendres 20 de març a les 18.30 h\nLectura de poemes en veu alta.\nActivitat oberta per a tothom. Es repartiran entre els assistents poemes dins d'una ampolla que digui: "Salveu-me"; rescatant el poema de l'oblit.\nEl 21 de març, dissabte, tot el dia, "Poesia arreu".\nPoemes escampats pel poble: botigues, balcons, arbres, portes.\nEtiquetes de comentaris: 2015, dia internacional de poesia, poesia\nDia de la Dona 2015, Santpedor\nAquí adjunto el cartell del dia de la Dona al 2015 a Santpedor.\nCartell realitzat per membres d'el Graner de Santpedor\nEtiquetes de comentaris: 2015, dia de la dona, entitats culturals de santpedor, santpedor\nSAC a jardins de Llum 2015\nAmb la fira de la llum d'aquest any 2015, SAC participa a jardins de llum: instal·lacions on la llum és la protagonista.\nPublicat per SAC a 11:17 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: jardins de llum, llum manresa, manresa 2015, sac\nles mirades dels i les usuaris/usuàries\nEl projecte de la bola de vímet i les mirades dels i de les usuaris i usuàries, segueix evolucionant i creixent.\nAdjunto imatges del mateix:\nUs convido a visitar-la dins l'horari de la Biblioteca Pare Ignasi Casanovas de Santpedor:\nDilluns a divendres 15.30h i divendres i dissabte: 10.00H a 13.30h.\nEtiquetes de comentaris: 2014, 2015, bilioteca de santpedor, bola de vímet, mirades dels usuaris\nLes mirades dels usuaris\nUna part del procès de la bola de vímet, ja ubicada al pati de la Biblioteca Ignasi Casanovas de Santpedor, amb una visió global de la mateixa:\nEsperem les vostres "mirades" per èsser situades al voltant de la mateixa!!!\nPublicat per SAC a 8:53 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2014, artistes de santpedor, bola de vímet, nadal\nExposició Carmina Duran a la Capella Sant Andreu, ...


Els primers mesos de l'any són temps per fer previsions i analitzar les tendències que canvien la nostra manera de gaudir de l'any que comença. A Premium Traveller estem preparats i volem compartir-lo amb tots els viatgers de negocis. Aquí el nostre TOP 3 de tendències:\nSegons un estudi de Mastercard dos de cada tres persones que realitzen viatges de negocis s'organitzen per gaudir de la ciutat de destinació. Visiti el nostre apartat de notícies i podrà trobar les millors recomanacions de Premium Traveller amb consells per gaudir de les principals capitals europees amb poc temps.\n2. Pre-booking de serveis\nL'estàndard de reservar només vol i hotel està canviant. Cada vegada reservem més serveis que ens permeten aprofitar millor el temps amb antelació, com els espais de treball o les sales VIP de Premium Traveller per descansar o prendre alguna cosa.\n3. Ús del Smartphone\nPerò tot i així, els viatges de negocis estan plens d'imprevistos. El 50% dels viatgers sovint o sempre es valen dels seus dispositius mòbils per adaptar-se. Per realitzar totes les seves compres a Premium Traveller tenim un web totalment adaptada per gaudir a l'instant de les sales VIP o dels espais de reunions.\nPremium Traveller l'acompanya en els seus viatges de negocis per fer-los més còmodes i sense perdre temps.


Cinema-Classics: DOCTOR ZHIVAGO\nEscrit per EMILI NIETO ALCOVER a 22:12\nZhivago, interpretat per Omar Shariff és un poeta i metge que perd als seus pares de petit i creix en el sí d'una família benestant de la vella i aristocràtica Rússia. La seva vida discórre entre les successives convulsions polítiques que viurà el seu país i l'amor cap a dues dones, Lara, interpretada per una radiant Julie Christie en el paper de la seva vida, i Tony, interpretada per una joveníssima Geraldine Chaplin.\nNo sóc un gran especialista sobre Lean. Amb tot, he vist algunes de les seues pel·lícules més valorades (Doctor Zhivago, Lawrence d'Aràbia, El pont sobre el riu Kwai...) i no puc dir que m'hagen decebut. Ara bé, crec que tampoc no es pot dir que fos brillant com a director, sobretot perquè si alguna cosa es pot criticar a la seua filmografia és l'abús injustificat del metratge. Pel·lícules de tres hores de durada de les quals es podien extraure amb facilitat diverses escenes sense que el resultat ho notés negativament, ans tot el contrari. Per a mi, de les tres que he citat la que sempre m'ha agradat més és la del Pont sobre el riu Kwai, no sé si serà perquè jo era dels que m'entretenia jugant amb els Lego...\n5 de novembre de 2008 a les 9:48\nJo tampoc sóc un gran especialista però m'agrada molt el seu cinema!\nAl 2008 celebrem el centenari del seu naixament i jo l'hi vaig dedicar un personal homenatge...


El retard de la Generalitat obliga a anul·lar un pla d'inversions - Diari de Girona\nEl retard de la Generalitat obliga a anul·lar un pla d'inversions\ngirona | acn/ddg 21.06.2014 | 00:00\nDavant el retard en la planificació del pla i la manca de recursos per part de la Generalitat, la Diputació de Girona va aprovar en un ple extraordinari la creació d'un nou conveni i l'anulació de l'anterior, que havien acordat l'octubre pel finançament del Pla Únic d'Obres i Serveis de Catalunya (PUOSC) per al període 2013-2017. El nou conveni només té en compte la línia de reparacions, manteniment i conservació. La Diputació aportarà al PUOSC 4,1 milions d'euros per al 2014 i 2015. Per fer-ho possible, l'ens ha aprovat durant el mateix ple l'expedient d'un crèdit, finançat amb el romanent de tresoreria.\nL'octubre del 2013, el ple de la Diputació de Girona va signar i acordar un conveni amb la Generalitat referent al finançament del PUOSC que tenia previst destinar 16,4 milions d'euros per al període 2013-2017, que es distribuïen en 4,1 milions d'euros cada any. Aquest conveni, per primer cop, constava de dues línies. Per un costat la línia d'inversions per obra nova, i per un altre, la de manteniment, reparacions i conservació.\nDavant els retards pel que fa a la planificació del conveni i lamanca de recursos" - com va explicar el president de la Diputació de Girona, Joan Giraut- l'ens supramunicipal va decidir extingir aquell conveni i crear-ne un de nou que només consta d'una línia, la vessant de reparacions, manteniment i conservació.\nAixò significa que desapareix la línia d'ajudes pel que fa a inversions o obres noves i tots els diners es destinaran a treballs de reconstrucció o manteniment. Una decisió que la Diputació va aporvar ahir en un ple extraordinari que es va fer en menys de mitja hora.\nAixí, la Diputació de Girona aporta 4,1 milions d'euros per als anys 2014 i 2015, repartits en 2.050.000 euros cada any. Segons han explicat fons de la Diputació de Girona, la Generalitat també aportarà 4 milions d'euros cada any. En principi, la situació es mantindrà fins al 2015, serà llavors quan la Diputació de Girona es decidirà si es manté aquest sistema.\nPer fer possible l'aportació econòmica de 2014, el ple també va aprovar inicialment l'expedient d'un crèdit extraordinari de 2.050.000 euros -que té un informe favorable d'Intervenció- i que s'ha finançat amb romanent de tresoreria per a despeses generals. Tal com destaquen des de l'ens, el crèdit s'ha fet ara per poder atendre les despeses que no es poden demorar fins a l'exercici vinent i per a les quals no hi ha cap consignació pressupostària. A més, el nou conveni preveu que la Generalitat delegui a la Diputació de Girona la gestió del seu pla específic, que manté al llarg del quadrienni 2014-2017, i està dotat amb 16 milions d'euros. D'aquesta manera, la Diputació assumirà la gestió econòmica i administrativa dels projectes del pla.\nEl ple i els acords es van portar a terme sense entrebancs, però amb tensió. L'alcalde de Riudarenes, Jordi Gironès, del grup socialista, va criticar "el comportament i la manca de responsabilitat que ha demostrat el Govern durant aquest temps. Pensem que seria bo que el Departament de Governació demanés disculpes públicament als ajuntaments que han fet un esforç molt gran creant memòries, projectes i temps. No és suficient dir que no es tira endavant", va explicar. Almenys un reconeixement i un acte d'humilitat i respecte a les institucions locals per haver-nos fet perdre el temps i la paciència", va afegir.\nEn aquest sentit, Gironès va assegurar que no es refia ni confia" en el Departament de Governació de la Generalitat. "No pot anar tant alegrament pel món afectant qüestions que tenen en compte la bona imatge, expectatives i esperances del municipis i volem dir com anècdota que potser millor no enviem els 2 milions d'euros sinó que ens enviïn ells els quatre milions", va comentar.\nEl president de la Diputació, Joan Giraut, va coincidir amb el fet que el canvi i manca de recursos ha estat "una decepció", però ha deixat clar que "en cap cas" consideren que la Generalitat ha actuat malament en aquest sentit. "Som conscients de l'esforç, la dedicació, el sacrifici i la voluntat del Departament de Governació perquè això pogués tirar endavant i han estat unes circumstàncies i uns recursos econòmics que no han pogut acabar d'arribar a la Generalitat que han impedit això", va explicar Giraut.\nEl vicepresident de la Diputació de Girona, Xavier Soy, també va aclarir que si qualsevol municipi vol fer canvis d'obres o algunes variacions a causa del canvi de conveni i la nova situació, ho podrà fer sense problemes. Fonts de l'ens supramunicipal gironí apunten que és possible que la situació que s'ha produït a les comarques gironines es repeteixi en altres demarcacions i que es creïn nous convenis amb les altres Diputacions d'arreu del territori català.


Bahia Azul 8C Jaco Costa Rica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVeure tots els 392 allotjaments a Jaco.\nBahia Azul 8CBahia Azul 8C, Jaco, CR,, Playa Jaco, Jaco, Costa Rica, 00011 - Veure al mapaBahia Azul 8CVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Bahia Azul 8C és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Jaco. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. A Bahia Azul 8C, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de platja privada, centre esportiu, piscina exterior. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Jaco, faci de Bahia Azul 8C la vostra llar.\nBahia Azul 8C


Qui demanarà perdó a Tamara Carrasco? (Editorial)\nQui demanarà perdó a Tamara Carrasco?\nLa sentència d'absolució fa més evident la persecució policial i judicial contra l'independentisme\n3 min. Barcelona 06/10/2020 21:37 Traduccions: Cat Cas\n651x366 Tamara Carrasco, a les portes de la Ciutat de la Justícia el dia del seu judici / MARTA PÉREZ / EFE Tamara Carrasco, a les portes de la Ciutat de la Justícia el dia del seu judici / MARTA PÉREZ / EFE\nL'activista Tamara Carrasco ha viscut dos anys i mig atrapada en un laberint repressiu basat en falses acusacions de terrorisme i de desordres públics. Ha estat empresonada, privada de passaport i de llibertat de moviments: l'Audiència Nacional li va impedir durant 13 mesos que es mogués més enllà dels límits del seu municipi, Viladecans. Ha patit un assetjament i una criminalització impropis d'un estat democràtic. Que a una ciutadana sense cap significació política especial li hagi passat això per participar en una protesta de carrer contra la detenció a Alemanya, el març del 2018, de l'expresident Carles Puigdemont, avui eurodiputat de ple dret, és una demostració palmària de fins on pot arribar l'ànim de revenja de l'Estat contra l'independentisme pel referèndum de l'1 d'octubre del 2017. La Guàrdia Civil i la Fiscalia, per la via de l'Audiència Nacional, van voler convertir el legítim i legal exercici del dret de reunió en una autèntica trampa construïda sobre el no res. Ja ho vam veure al judici als presos polítics del Procés al Tribunal Suprem, i de nou s'ha intentat en el cas de Tamara Carrasco, protagonista de la primera i, com s'ha vist ara perfectament, espúria causa per terrorisme contra els Comitès de Defensa de la República (CDR).\nEl viacrucis pel qual ha hagut de passar Tamara Carrasco és demencial. Ha estat víctima d'una greu injustícia i d'un suplementari càstig mediàtic. ¿Alguna instància judicial o policial li demanarà mai perdó? Ningú no li podrà restituir el temps perdut ni els danys psicològics, econòmics i de tota mena als quals s'ha hagut d'enfrontar. En lloc de la clàssica impunitat del crim, aquí sembla que hem assistit a una lamentable impunitat de l'acusació: sense cap rigor ni respectant la més mínima presumpció d'innocència, s'ha disparat per alçada. Amb l'independentisme tot s'hi val. Si després la cosa queda en no res, com a mínim s'haurà aconseguit escampar un clima de por. Amb actuacions així és com es deslegitima els poders públics.\nTamara Carrasco ha estat víctima d'aquest abús de poder que ara finalment ha quedat al descobert. Tal com reconeix la sentència, no hi havia absolutament la més mínima prova que la impliqués en suposats disturbis ni encara menys en una delirant activitat terrorista. L'arbitrarietat de l'acusació s'ha desfet com un bolado. El jutjat penal 25 de Barcelona ha conclòs que ni l'acusació de la Guàrdia Civil ni els arguments del ministeri fiscal no s'aguanten de cap de les maneres. La jutge considera increïble que l'acusació del cos policial -ni més ni menys que per terrorisme, rebel·lió i sedició- es basés en un simple missatge de WhatsApp que no se sap d'on va sortir. I a la Fiscalia li retreu que no aportés cap prova sobre els suposats delictes d'alteració de l'ordre públic. És a dir, tot va ser un bluf, un invent amb conseqüències personals gravíssimes per a una ciutadana indefensa, que naturalment ara té tot el dret de demanar una indemnització a l'Estat. El que ha passat és una vergonya.\nL'anàlisi d'Antoni Bassas: "Acabar amb els independentistes d'una puta vegada per totes"\nEl análisis de Antoni Bassas: "Acabar con los independentistas de una puta vez por todas"


14: L'ajuda del làser - Recerca en Accio\nSaber si els ossos d’un esquelet els trobem en una posició articulada, si la distribució és a l’atzar, o bé si la seva posició és deguda, per exemple, a què varen ser transportats per l’aigua en el moment de la mort de l’animal, són dades importants per tal de comprendre com es va originar un jaciment.\nPer aquest motiu, els paleontòlegs quan anem al camp realitzem planells dels jaciments\nHistòricament, aquests planells es realitzaven creant quadrícules i mesurant les distancies que s’establien entre els elements fòssils, les diferents quadrícules i a més totes les dades de caràcter geològic, com ara els estrats. Amb el pas dels temps, els paleontòlegs hem anat incorporant eines com per exemple l’estació total topogràfica. Aquesta eina és habitualment utilitzada pels topògrafs per conèixer les diferències de nivell o bé realitzar planells de qualsevol terreny, ja sigui per fer-hi una carretera o un edifici.\nGràcies al seu ús, es pot orientar un jaciment en l’espai. Qualsevol objecte pot ser coordenat i conèixer la seva posició en els tres eixos de l’espai. A més, l’estació total guarda tota aquesta informació en fitxers digitals que després es poden importar a l’ordinador. Gràcies a aquestes eines, els paleontòlegs tenim fitxers digitals que podem obrir amb programes tipus CAD (de Disseny Assistit per Computadora, en les seves sigles en angles), i reconstruir en tres dimensions un jaciment.\nL’excavació de les postes no és ni de bon tros senzilla. Els ous estan inclosos en una matriu molt dura i la seva extracció requereix eines com martells percutors, radials i fins i tot en algun moment de retroexcavadores. Els ous es troben molt pròxims entre ells i es fa difícil treballar sense malmetre’n cap i a més, cal considerar que la meteorització ha anat malmetent algun dels fòssils provocant que en alguns casos els ous no estiguin preservats completament.\nLa seva utilització ens va permetre coordenar cadascun dels ous amb una gran precisió, i concretar on eren cada un d’ells. Per aquest motiu, vàrem agafar centenars de punts de cada ou per digitalitzar la seva forma i alhora saber la seva distribució a l’espai.


Comercialització de tecnologia | ACCIÓ\nEn aquesta sessió s’explicarà com aconseguir un procés de comercialització més efectiu.\nUna de les fases més importants en el procés de transferència tecnològica comença just després de la protecció intel·lectual. El camí fins a la comercialització d'una tecnologia és llarg i complicat si no se saben els passos a seguir.\nEl ponent, Víctor Moliner, consultor d’Estratègia i de Màrqueting Estratègic i professor d’EADA, explicarà estratègies i punts clau a tenir en compte a l'hora de comunicar i comercialitzar una tecnologia per tal d'arribar a un acord de llicència satisfactori.\nPreparació prèvia (Due Diligence interna, anàlisi DAFO anàlisi de les empreses potencialment interessades i objectiu, valoració de la tecnologia i preus, etc.).\nComunicació de la tecnologia (interlocutors del procés, preparació de la reunió, discurs i argumentari, etc.).\nNegociació (conceptes clau, passos, tècniques i consells per arribar a un acord win-win).\nSerà una sessió intensiva i dinàmica on desmitificarem el procés de venda per a perfils no comercials.\nAquesta sessió pertany al cicle "Protegeix, comercialitza i internacionalitza la teva tecnologia!" d'ACCIÓ\nUn centre TECNIO, un centre tecnològic, una universitat o una start-up.\nPresentació dels serveis EEN\nMònica Duran, cap de Cooperació Tecnològica Internacional d’ACCIÓ\nPresentació: Procés de negociació i comercialització de tecnologia\nVíctor Moliner, consultor d’Estratègia i de Màrqueting Estratègic\nTel. 93 567 48 87


WEREPORT_ - totSuma\nUn projecte de wereport\nJordi Borràs, Joan Badia, Mestres de la Seu d’Urgell i de l'IES El Palau, Roger Español, Marta Torrecillas, Jordi Perelló, Adrià Carrasco, Mariona Quadrada, Willy Toledo, Joan Pessarrodona, Clara Ponsatí, Jordi Cuixart, Tamara Carrasco, Jordi Sànchez, Toni Albà, Valtònyc, els joves d’Altsasu... són algunes de les persones que han vist vulnerades els seus drets en aquests darrers mesos en un temps de greu regressió democràtica.\nL’objectiu d’aquest projecte és engegar una campanya internacional de denúncia de la vulneració del drets civils i polítics a Catalunya. El dret a la representació política, el dret a la participació política, el dret a la llibertat d'expressió, i fins i tot el dret a la pròpia integritat física, per no parlar del dret col·lectiu a l’autodeterminació són vulnerats a casa nostra.\nCAL QUE EL MÓN HO SÀPIGA!\nDes de WEREPORT.CAT, i la seva xarxa d’entitats col·laboradores, formada per persones voluntàries, associacions, i col·lectius, volem fer arribar a la comunitat internacional (agents polítics i socials, mitjans de comunicació, universitats...) la informació i el detall de 50 casos de vulneració de drets fonamentals a Catalunya i a Espanya durant un any.\nEs tracta d’un projecte ambiciós, que a més del llançament de la seva web d’informació exclusivament en anglès, implicarà presentacions i actes de denúncia a l’estranger. És per això que us demanem el vostre suport, per tal de garantir les traduccions, els viatges, i les gestions amb actors internacionals, per tal de difondre i denunciar la situació de repressió creada per l’Estat espanyol.\nAjudeu-nos a fer que la violència, la repressió, i la vulneració de drets civils i humans per part de l’Estat espanyol siguin conegudes i denunciades arreu del món!\nEls diners que recollim es destinaran a pagar:\nRealització i manteniment de la web\nDifusió dels 50 casos en xarxes socials\nCampanya internacional de presentació\nRealització de vídeos\nRealització d’infografies amb dades\nConstruir una xarxa d’entitats col·laboradores\nCoordinar una xarxa de persones voluntàries per redactar els casos i traduir/revisar la versió anglesa\nRedacció dels casos\nRedacció d’un pla de difusió\nPrimers contactes internacionals\nQuines entitats ja formen part de la xarxa WEREPORT?\nHuman Rights Catalonia\nJuristes pel Drets Humans\nProu Repressió Política - ACPRP\nWEREPORT actuarà documentant, informant, i difonent els fets i res més que els fets. El que estem vivint és massa gros perquè sigui silenciat.\nEns calen més persones voluntàries i el teu ajut econòmic contribuint a aquest Totsuma per a fer-ho possible!\nGràcies de part de l'equip WEREPORT! Convocarem a totes les persones que ens hagin donat suport quan s'acabi aquesta campanya de micromecenatge per tal d'informar-vos personalment de com va el projecte. Moltes gràcies! Si voleu posar-vos en contacte amb nosaltres, ens podeu escriure a info@wereport.cat.\nWE TAKE ACTION WE REPORT\nWEREPORT_ vol ser una campanya internacional de denúncia de la vulneració del drets civils i polítics a Catalunya.\n- Agraïment públic al web (opcional).\n- Oferirem una sessió de presentació privada del projecte WEREPORT i del seu programa de difusió a tots els i les nostres mecenes


Extraradi, el nou programa de Ràdio Ciutat - Badaweb Notícies\nExtraradi, el nou programa de Ràdio Ciutat\nPublicada: 29.08.2008Secció: Què fan a la ràdio?\nAmb l'inici del mes de setembre, Ràdio Ciutat de Badalona engega, a partir de dilluns, una part de la seva programació amb el magazín “Extraradi”. Es tracta d'un programa produït per ComRàdio que fins ara emetia els dissabtes. El nou Extraradi es farà des de les instal·lacions de Badalona Comunicació i s'emetrà en tot l'àmbit català a través de ComRàdio, de dilluns a divendres de 4 a 7 de la tarda.\nL'objectiu és transmetre a l'oient allò que passa fora de la gran ciutat i sentir l'opinió de la gent del carrer amb temes, tant socials com culturals. Com tenir un hort a la terrassa de casa, conèixer l'última sensació de la globosfera o parlar de sexe de manera lúdica i divertida són alguns dels continguts que podrem trobar a l'extraradi.Set persones treballaran des de Ràdio Ciutat de Badalona i un gran nombre de col·laboradors ho faran des de fora. Tot preparat per començar, dilluns a les 4 de la tarda, amb l'Extraradi.


New York Apartment Porto Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n"It was a great vacation in Porto and I recomand this locatio..."\nCedofeita, Porto, Portugal - Veure al mapa\nMés informació sobre New York Apartment\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Porto, New York Apartment és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nNew York Apartment ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport, ascensor.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, escriptori, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, New York Apartment no troba competidors en cap categoria.


El client al centre de l'equació - Demòcrates Andorra\nPublicat el 06/30/2020\nA poc a poc anem encetant l’anomenada ‘nova normalitat’ i al carrer es comença a respirar ambient ‘turista’. Tornem a fer la tradicional inspecció visual de bosses, ara amb més interès que mai: ‘Compren o no compren?’.\nAra més que mai és el moment de plantejar-nos quin és el model comercial d’Andorra. Personalment crec que, si bé l’equació preu-producte-posicionament-promoció és important, no és l’únic element que condueix a una decisió de compra. Com a humans, poques de les compres que fem són 100% racionals. La majoria tenen un alt component emocional i d’impuls. Aquest és el motiu pel qual es venen productes de disseny i les modes canvien constantment. L’ésser humà té la necessitat de pertànyer i ser reconegut, i el producte sovint esdevé inconscientment la fórmula per adquirir el sentit de pertinença i reconeixement.\nEn aquesta crisi en què hem après a valorar el contacte humà més que mai, els comerciants dels nostres establiments han de sobrepassar el seu rol de facilitadors del producte per un rol més informatiu, emocional i implicat. Quan el client demana informació s’inicia una conversa, un vincle. En aquell instant, el client no està mirant el preu ni característiques del producte al canal online. És el moment de posar-se al seu lloc, escoltar-lo, entendre les seves necessitats i ajudar-lo a resoldre impecablement els seus dubtes. Per tant, és important i necessari un coneixement extens del producte amb el qual s’està treballant.\nEl venedor ha de posar-se al seu lloc, escoltar-lo, entendre les seves necessitats i ajudar-lo a resoldre impecablement els seus dubtes\nEstem en un context en què el client té el 100% de la informació disponible i a l’abast del seu telèfon. Això per al comerç físic requereix un alt nivell d’especialització. Requereix que les empreses hagin de dedicar temps i recursos a formar i retenir al seu personal, però també que aquest personal assumeixi amb proactivitat el canvi, per esdevenir ‘experts’ en el seu producte. Suposa un canvi de paradigma, però també una oportunitat de reinventar-nos, redescobrir la nostra identitat emprenedora i redefinir-nos com a creadors de la millor experiència de compra.\nArticle de Meritxell López Guitard, consellera del Comú d’Andorra la Vella i membre de la Secció Jove de Demòcrates, pubicat el 30 de juny al Diari d’Andorra.


Els veïns del Centre Històric de Lleida denuncien l'incivisme, la seguretart i la neteja del barri - Teleponent\nInici Societat Els veïns del Centre Històric de Lleida denuncien l’incivisme, la seguretart i...\nEls veïns del Centre Històric de Lleida denuncien l’incivisme, la seguretart i la neteja del barri\nL’Ajuntament de Lleida s’ha compromès a establir un calendari de reunions amb l’assemblea Som Veïns, que agrupa veïns del Centre Històric de la ciutat, amb la voluntat de donar resposta a les reivindicacions que fa l’entitat sobre diferents problemàtiques que afecten el barri i que giren entorn de l’incivisme, la seguretat, la neteja i la concentració de serveis socials al Centre Històric.\nLa regidora de Participació, Elena Ferre, ha explicat que l’objectiu d’aquestes trobades serà “anar concretant actuacions” de forma conjunta per tal de “donar solució” a les dues principals línies en què es treballarà: la seguretat i els serveis socials. Des de l’assemblea de veïns han valorat positivament la trobada i el compromís assolit per la Paeria.\nL’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, i altres responsables municipals, s’han reunit aquesta tarda amb representants de l’associació Som Veïns del Centre Històric de Lleida, que havia sol·licitat la trobada per traslladar al govern municipal les reivindicacions que fa l’entitat per tal de millorar les condicions de vida al barri.\nFa unes setmanes, Som Veïns va lliurar a la Paeria un manifest, amb el suport de més de 600 signatures, en què l’entitat exigia a l’Ajuntament de Lleida diferents mesures com ara la descentralització dels serveis socials que s’ubiquen al Centre Històric (l’alberg, menjador social, centre d’atenció a les drogodependències, servei d’atenció a menors desemparats i persones en risc l’exclusió), una “lluita efectiva” contra el tràfic de drogues, un protocol d’assistència policial per als veïns i que la Paeria faci complir l’Ordenança municipal de civisme i convivència.\nDesprés de la trobada, la regidora de Participació i lluita contra la corrupció, Elena Ferre, ha expressat el compromís assolit pel govern municipal de mantenir un seguit de trobades amb l’assemblea veïnal per tal d’analitzar les reivindicacions que fa i buscar solucions per tal de fer front a les problemàtiques que denuncia Som Veïns.\nAixí, ha explicat que les dues línies de treball se centraran en la seguretat i els serveis socials. En aquest sentit, la regidora ha reconegut la “concentració” de serveis socials i ha expressat la voluntat “d’estudiar la viabilitat d’ubicar els diferents serveis i atencions que s’ofereixen al Centre Històric en altres punts de la ciutat“.\nDes de Som Veïns, han fet una valoració positiva de la reunió i del compromís assolit per la Paeria d’establir un calendari de trobades “perquè es puguin anar donant solucionant a moltes de les problemàtiques malgrat que algunes són força complicades”, ha afirmat Josep Navarra, representant de l’assemblea de veïns. “Del que es tracta és anar-nos trobant, veient com evolucionen i anar-li donant solucions”, ha dit. (acn)\nArticle anteriorRamon Augé, alcalde de Cervera: “Estic convençut que hi haurà una relació fluida amb l’oposició”\nArticle següentCalvet demana més coordinació a l’Aragó per culminar la fase 2 de reeducació de l’os Goiat


El més intel·ligent de tots els invents\nSi les últimes novetats tecnològiques són la vostra debilitat, esteu d’enhorabona\n2 min. 24/05/2015 00:00\nSI LES ÚLTIMES NOVETATS TECNOLÒGIQUES són la vostra debilitat, esteu d’enhorabona. Una campanya de micromecenatge està recaptant fons per desenvolupar el dispositiu definitiu, allò que canviarà les nostres vides com en el seu dia ho van fer l’electricitat, la televisió, el telèfon o internet. L’objecte en qüestió no és altre que un cubell d’escombraries intel·ligent. En l’era dels telèfons intel·ligents, les ulleres intel·ligents, els rellotges intel·ligents, les neveres intel·ligents i les samarretes intel·ligents no podia ser que un objecte tan quotidià i familiar com el cubell d’escombraries quedés fora de la cursa per dotar d’ intel·ligència els trastos més diversos. Proveït d’un lector de codi de barres, el cubell reconeix el que hi anem llençant i, en conseqüència, endevina què necessitem comprar. Que si un quilo de detergent, que si un bric de llet, sis iogurts de pinya baixos en greix o un paquet de cereals contra el restrenyiment. A partir d’aquí, es pot connectar automàticament amb una aplicació del telèfon mòbil que fa la compra per internet.\nDe moment, l’invent té certes limitacions, ja que només detecta els productes proveïts de codi de barres, amb la qual cosa no us pot advertir que us falten tomàquets, pomes, sardines fresques o un parell de bistecs. Tampoc està previst que recomani hàbits saludables als usuaris que consumeixin massa plats preparats o brioxeria industrial ni que renyi els malgastadors que no escuren del tot el tub de pasta de dents.\nSi després de llegir això no enteneu com heu pogut viure fins ara sense aquest giny, no heu de fer més que entrar a la web de micromecenatge www.indiegogo.com i col·laborar perquè els impulsors del projecte assoleixin els 50.000 dòlars que necessiten per dur-lo a la realitat. Si hi doneu 20 dòlars us regalen una samarreta i amb 149 ja podreu disposar del vostre cubell intel·ligent en el color que més us agradi per ensenyar a les vostres amistats. ¿Que us miren estrany? No patiu. Potser no són tan intel·ligents com el vostre flamant nou cubell de la brossa i no us mereixen com a amics. O al revés. Vés a saber.


El fons documental del “Casal de la Dona”: revertint el biaix de gènere als arxius - Arxivers la DaDa\n8 març, 2021 - Montserrat Pallàs Guasch, arxivera i estudiant de l’ESAGED\nCom cada any, el 8 de març esdevé una jornada de reivindicació i reflexió que posa sobre la taula la persistent situació de vulnerabilitat i invisibilització de les dones arreu del món i en els àmbits més diversos. Els arxius no n’estan exempts, i és que, segons les xifres, la presència de fons documentals produïts per dones als arxius catalans no reflecteix ni de lluny la proporció de dones i homes que conformen la nostra societat. Estem parlant que el nombre de dones supera lleugerament el 50% de la població, mentre que als arxius el nombre de dones productores de fons documentals està per sota del 10% a la majoria d’arxius, i inclús és molt inferior en molts d’ells: és una xifra realment desproporcionada i que no contribueix a la construcció d’una memòria plural per a les generacions futures, com ja ha apuntat la Dra. Remei Perpinyà en diverses ocasions.\nAquest greu dèficit no només el podem atribuir al menysteniment i invisibilització al qual ha estat sotmesa la dona al llarg dels segles i que ha fet que amb prou feines ens hagin arribat els seus fons documentals, sinó que actualment també es deu a les escasses mesures des de les institucions arxivístiques per revertir-ho. Des del nostre sector hauríem de fer autocrítica i assumir, en alguns casos, part de la nostra responsabilitat, ja que en els darrers anys hem pogut disposar d’un volum més considerable de fons de dones, però finalment no hi ha hagut la voluntat o consciència d’ingressar-los. Què ha passat? S’han prioritzat fons produïts per homes que han reeixit en algun camp concret -sigui polític, artístic o científic- i s’han deixat al marge els de dones perquè no s’han considerat prou rellevants o perquè s’allunyen d’aquests àmbits, menyspreant altres esferes molt necessàries que podrien contribuir a explicar en un futur la societat actual. Sense les dones, el relat serà incomplet.\nConscients d’aquest fet, en els darrers anys s’han pres algunes mesures des d’alguns arxius -encara insuficients- per revertir el biaix de gènere detectat i s’han alçat veus diverses que l’han posat de manifest de manera reiterada, com és el cas de la ja citada Dra. Remei Perpinyà. Paula Gomila, ex-alumna del màster en Arxivística i Gestió de Documents de l’ESAGED, també ho exposà clarament i amb xifres en el seu treball final de màster “Geolocalització i dades obertes. Un projecte per a la visibilització de la dona com a productora de fons documentals d’arxiu” (2019).\nL’Arxiu Històric de Terrassa – Arxiu Comarcal del Vallès Occidental fou pioner a posar fil a l’agulla i aquest mes farà dos anys que publicà el “Compromís de l’Arxiu amb la Perspectiva de Gènere”, un document on detallava els compromisos que adquiria l’arxiu en matèria de perspectiva de gènere i respecte a la diferència. Un dels compromisos fou: “Integrar la perspectiva de gènere en la política d’adquisicions i ingressos de fons i fer polítiques proactives de cerca de fons documentals produïts per dones i/o que donin testimoni de les activitats de les dones a la nostra societat”. Fruit d’aquest compromís fou l’ingrés a l’arxiu del fons documental de l’associació feminista de Terrassa “Casal de la Dona” l’abril de 2019.\nEl “Casal de la Dona” de Terrassa\nLogotip actual de l’associació “Casal de la Dona”. Autoria: Casal de la Dona\nEl “Casal de la Dona” és una associació feminista egarenca, encara activa, i que aquest any compleix el seu 35è aniversari. Va néixer de la unió d’esforços d’un grup de dones, moltes de les quals ja havien estat compromeses amb els moviments polítics, sindicals o veïnals durant el tardofranquisme i la transició. Part d’aquestes dones fundadores provenien de les vocalies de dones de les associacions de veïns dels barris de Ca n’Anglada o de Sant Llorenç de Terrassa. Sense pretendre ser d’entrada un moviment feminista, les seves reivindicacions per aconseguir millores en les infraestructures i serveis dels seus barris les acabà portant a reivindicacions associades amb el moviment feminista.\nEl 1976, aquest grup de dones de Terrassa, junt amb el grup de Dones de Nacions Unides, ja participaren en les populars Primeres Jornades Catalanes de la Dona celebrades a la Universitat de Barcelona, i posteriorment constituïren la Coordinadora Feminista de Terrassa, vinculada a la Coordinadora Feminista de Barcelona. Entre les demandes d’aquells temps, destaquen millorar la formació de les dones per accedir al mercat laboral -en què l’índex d’atur femení era molt elevat- i la creació de serveis de ginecologia i centres de planificació familiar als centres de salut. La despenalització de l’ús d’anticonceptius i de l’avortament fou una de les reivindicacions en què se centraren més esforços des del col·lectiu feminista de principis dels anys vuitanta del s. XX.\nLa Coordinadora Feminista de Terrassa sol·licità el 1978 a l’Ajuntament de Terrassa un local on poder trobar-se i dur a terme activitats diverses. Aquest espai de trobada no es materialitzà fins anys més tard de la mà del recent aparegut Grup de Dones, que redactà el projecte “Casal de la Dona” en el qual concretà les línies estratègiques i motivacions per disposar d’aquest espai. Al Grup de Dones li donaren suport altres entitats i grups d’ideologies diverses però amb un objectiu comú: que les dones de Terrassa gaudissin d’un espai de trobada i de suport mutu. D’aquesta manera, el març de 1986 i coincidint amb els actes de celebració del Dia Internacional de la Dona, s’inaugurava el local “Casal de la Dona”, que també s’havia constituït legalment com a associació.\nAl llarg dels anys l’associació s’ha anat adaptant a les demandes i necessitats del col·lectiu. Per exemple, en un principi es va fer molt necessari oferir un servei d’atenció a la dona maltractada en un anys on l’atenció a les comissaries de policia no era l’adequada. Aquest servei anys després l’assumí el propi Ajuntament de Terrassa i ja no es feu al local. En els darrers anys molts esforços s’han encaminat a la coeducació i a la formació de docents en aquest àmbit com a eina per transformar la societat des de les etapes inicials de la vida. Des de la seva fundació i fins als nostres dies el “Casal de la Dona” ha esdevingut tot un referent a la ciutat de Terrassa, pel seu compromís i lluita per l’alliberament de la dona.\nEl fons documental “Casal de la Dona”\nMostra d’alguns dels documents del fons “Casal de la Dona”. Fotografia de Montserrat Pallàs\nEl fons documental “Casal de la Dona” conté dos metres i mig lineals de documentació que abasta des de 1975 fins als nostres dies. Part d’aquest fons provenia del local de l’associació, però també va ingressar documentació que es trobava a les llars de diverses sòcies. Aquest fet va suposar un esforç addicional d’organització, atès que va caler trobar una manera de disposar la documentació que en facilités el posterior accés i consulta. Com ja s’ha comentat, les dones de l’associació procedien d’àmbits molt diversos i aportaren documentació que no només feia referència al moviment feminista, sinó que també van ingressar documentació d’altres moviments polítics, sindicals o socials. D’aquesta manera, es va distribuir aquesta documentació en col·leccions diverses i s’hi pot trobar documentació de partits polítics i sindicats com Nacionalistes d’Esquerra, Bandera Roja, Partit dels Comunistes de Catalunya o CCOO. També hi ha documentació relativa als moviments d’objecció de consciència de finals dels anys setanta o del Front d’Alliberament Gai de Catalunya. Tot plegat ens ajuda a fer-nos una idea de la sensibilitat i elevat compromís social de les dones de l’associació.\nPel que fa a la documentació més estretament vinculada a l’associació, hi trobem el seu projecte inicial, estatuts i modificacions, documentació de gestió diversa i nombroses actes. Aquestes actes no són només de les assemblees de l’associació, sinó que també de les reunions amb altres entitats feministes o comissions de l’Ajuntament de Terrassa on participen. Si hi ha un fet a destacar és que tot i que algunes actes no segueixen els aspectes formals requerits, hi ha sempre una gran voluntat de documentar i deixar constància de la seva activitat.\nUn altre dels reptes a l’hora d’organitzar aquest fons va ser intentar reconstruir la seva activitat any rere any. Es van elaborar uns expedients per anys que recollissin la documentació generada dels diversos actes, inclosos els diversos manifests llegits i amb els retalls de premsa relacionats. Tot plegat hauria de servir per fer-nos una idea de l’evolució del tipus d’activitats i reivindicacions del moviment feminista a Terrassa durant els darrers 35 anys.\nEl fons també conté nombrosa documentació de difusió del moviment feminista des d’abans de la creació de l’associació, no només d’àmbit local, sinó també de Catalunya i de l’Estat espanyol: fulletons, díptics, cartells i nombroses ponències. Recentment ha ingressat nova documentació que s’està descrivint, de la qual cal destacar la col·lecció fotogràfica de l’associació, potent testimoni gràfic dels 35 anys de compromís del “Casal de la Dona”.\nLa informació i documentació del fons es pot consultar a Arxius en Línia fent clic al següent enllaç: Fons “Casal de la Dona”.\nDones i fons documentals: el camí cap a la igualtat (també als arxius)\nEl fons documental “Casal de la Dona” és un exemple de fons documental produït per dones i a més a més feministes, tan necessari als nostres arxius per poder explicar i entendre en un futur la lluita i reivindicació del moviment. Però hem de tenir en compte que els fons de les associacions feministes, i per extensió també dels moviments LGBTIQ+, no són els únics necessaris per revertir el biaix de gènere existent. Avui més que mai es fa necessari l’ingrés de fons personals de dones molt diverses que expliquin la seva visió del món des d’altres àmbits i donin testimoni de les seves experiències. Des dels arxius catalans s’hauria de fer un esforç per modificar les polítiques d’adquisició de fons personals per anar revertint el dèficit, com també apuntava Perpinyà a l’article “Els arxius han de ser feministes” (2019), publicat en aquest mateix mitjà.\nUn dels documents sorgits del procés participatiu del Pla d’Arxius i Gestió Documental de Catalunya és el que fa referència a la perspectiva de gènere i minories. En concret diu: “Els arxius catalans fomenten activament la visualització de les dones en la història i la societat catalanes. L’acció dels arxius és inclusiva i promou el reconeixement dels drets de les minories socials de tot tipus”. Ara s’haurà de veure com s’articula en el redactat final del Pla d’Arxius i si s’obren noves escletxes que permetin un augment dels fons documentals de les dones als arxius catalans.


Esclata la polèmica entre els fans de Rosalía: «Rinoplàstia?»\nRosalía, de moment, no ha desmentit cap de especulacions | ACN\nLa cantant catalana ha creat una nova polèmica en l'última publicació en el seu perfil d'Instagram\nRedacció divendres, 3 de maig 2019 - 21:00h\nRosalía ha iniciat la seva gira «El mal querer» pels Estats Units, i no està dubtant en compartir tota l'experiència amb els seus fans a través de les seves xarxes socials, i sobretot per Instagram. Però de moment no se salva de polèmiques.\nL'últim gran rebombori s'ha generat arran de la seva darrera publicació al seu perfil d'Instagram: dues fotografies en les quals apareix en xandall durant la preparació d'un dels seus concerts.\nRelacionat: El secret del fenomen Rosalía: la seva família va invertir econòmicament en ella.\nPluja de crítiques a Rosalia pel nou rostre que presenta\nlast show of my first north american run wus goooood Toronto????? Haahha\nTambé et pot interessar: Malú se sincera sobre els seus sentiments: «Estic molt feliç»\nEn les fotografies que ha compartit, realment apareix amb un aspecte tan diferent del que els seus fans estan acostumats que ells mateixos han assegurat que s'ha realitzat alguna operació estètica o, fins i tot, apunten al fet que no sigui ella realment la que apareix en la imatge, sinó una doble seva. «A la segona fotografia no sembla ella», «la segona és una doble», «la veig diferent», «cada dia es fa els llavis més grossos», «qui és la de la segona fotografia?», «la de la segona foto em fa una mica de por...», «sembla una nina de cera», «rinoplàstia?» o «què t'ha passat a la cara?» són alguns dels comentaris més repetits entre els seguidors.\nEl recopilatori de fotografies ha estat comentat per moltíssima gent i, de moment, la publicació ja ha arribat a recollir gairebé 700.000 m'agrades, i conté més de 7.000 comentaris. Tot i això, la cantant catalana encara no s'ha pronunciat pel que fa a cap dels comentaris sobre el seu aspecte físic, deixant obert el debat sobre la seva nova imatge.\nEt recomanem: Évole confessa l'estranya malaltia que pateix: cataplexia.\nATENCIÓ: Puigdemont, estafat per una empresa\nEn venda un dels museus històrics i més coneguts de Catalunya


Fer ràdio per als més menuts\nLa ràdio infantil i familiar es manté viva amb programes com 'El gripau blau' que Ara Va de Bo fa a Ràdio Estel\nLaura Pau i Jordi Roura enregistrant materials per al programa 'El gripau blau'. Ara Va de Bo\nCada dissabte i diumenge puntuals a dos quarts de nou –i de manera ininterrompuda des del 2011– el grup Ara Va de Bo emet a Ràdio Estel el programa El gripau blau, destinat al públic infantil i familiar. Es tracta de mitja hora de cançons, contes i poemes fets amb la complicitat de músics professionals, escriptors i escoles que parteix de la tradició per arribar a la creació més actual: “S’hi pot escoltar des d’un poema d’Apel·les Mestres del segle XIX fins a contes dels joves autors de les revistes El Tatano i Cavall Fort, seguit d’experiències narratives que treballem amb escoles com la llista llesta, els bonsais o les tirallongues que musiquem per ser emeses”, explica Jordi Roura, ànima del grup. “Tot plegat és una feina de creació lenta i tranquil·la que no es pot rendibilitzar econòmicament però que a nivell d’experiències és sensacional” afegeix.\nPortada del disc «Les sessions d’'El gripau blau' a Ràdio Estel (2011-2020)», d'Ara Va de Bo. DISCMEDI\nPart d’aquest material creatiu, inèdit i fresc, s’ha editat ara en un nou disc que neix amb la voluntat de preservar la feina feta durant tots aquests anys. El resultat és Les sessions d’'El gripau blau' a Ràdio Estel (2011-2020) –DiscMedi, 2020–, un treball enregistrat a la ràdio en què es poden trobar poemes de Josep Maria de Segarra, microcontes de Joaquim Carbó, treballs d’autors catalans novells com Dani Espresate o versions catalanes inèdites que el poeta Josep Maria Andreu va fer de cançons de la cantant argentina Maria Elena Walsh i el músic mexicà Cri-cri. Sempre amb la participació activa de centres com l’Escola del Mar de Barcelona, on els Ara Va de Bo han anat en diverses ocasions per fer jugar els alumnes amb les paraules, les rimes i les il·lustracions: “Els projectes que ens proposen requereixen una gran implicació per part de l’alumnat, que descobreix altres possibilitats lingüístiques i la necessitat de ser molta pulcres per poder gravar-ho en posterioritat”, explica Montserrat Escayola, docent del centre ja jubilada. “Els més petits aprenen a practicar la memòria i a expressar-se oralment davant un micròfon, tota una experiència que gaudeixen moltíssim”, afegeix.\nCanalla que escolta la ràdio\nCom El gripau blau –menció de qualitat als premis Ràdio Associació de Catalunya 2020–, el panorama radiofònic català manté viva encara part de la programació dedicada al públic infantil i familiar. Pau Guillamet presenta cada dissabte a Catalunya Ràdio el Kids XS, una aventura per a tota la família que beu de l’herència de l’Eduqueu les criatures de Carles Capdevila i que inclou seccions d’interès per a pares i mares, més d’altres de destinades als més petits de casa: “No és que els nens no escoltin la ràdio, sinó que sabem que són molt selectius amb el que volen escoltar. Per exemple, quan sona el conte de la Mon Mas o el de la Rebeca June, que narra en anglès, els meus fills sempre demanen silenci perquè no es volen perdre res”, explica. “La narrativa oral té molta força entre els més petits, per això l’hem volguda mantenir, així com les veus infantils que també apareixen al programa”, afegeix. Dirigit a infants de 0 a 10 anys, el Kids XS troba la seva versió per a preadolescents amb el Kids, programa presentat pel jove David Its Me i que s’emet els dissabtes a les vuit del vespre a la web i a l’aplicació d’iCat FM i al canal de YouTube de la cadena. “Crèiem que quedava un buit per a una franja d’edat entre els 10 i els 15 anys que ja ha superat la infància i que està trucant a la porta de l’adolescència. El Kids s’adapta als seus interessos i continguts ”, diu Guillamet.\nOna Blanco i Bella Sarai, de l'Escola del Mar de Barcelona, participant en un enregistrament d''El gripau blau'. Ara Va de Bo\nParticipar en directe\nPensar en un programa de ràdio en directe per a infants que fomenti la participació dels més petits de casa és sens dubte traslladar-nos al Patim, patam, patum de Catalunya Cultura, emès del 1999-2003 i dirigit i presentat per l’actriu, mestra i periodista Carme Canet. “Era un programa dedicat als nens i nenes i als seus pares. Una manera de dir que era per a tothom però que els protagonistes eren els més petits i el que els pogués interessar”, diu Canet. Emès inicialment en franges de matí, tarda i nit, finalment el programa es va acabar consolidant de 8 a 9 del matí, oferint un contingut informatiu adaptat als més petits, sumat a l’entreteniment, les endevinalles, els serials i les entrevistes de personatges coneguts preguntats pels més petits: “Va ser una època molt bonica en què vam poder sumar la vocació periodística i educativa. Molts d’aquells oients que aleshores eren nens i nenes encara ens segueixen avui a les xarxes. Hi havia molt feedback i participació”, diu Carme Canet. El programa va editar un doble disc interactiu que incloïa cançons, endevinalles, desitjos, esquitxos i un conte. Els més menuts hi podien trobar també una pista interactiva amb un serial radiofònic i les partitures i lletres de totes les cançons del disc.\nFoto de l'equip del 'Patim, patam, patum' de Catalunya Cultura. Catalunya Ràdio\nEls inicis a la ràdio local\nContinguts destinats als més petits de casa apareixen també en ràdios locals com Ona Bitlles de Sant Pere de Riudebitlles, a l’Alt Penedès. El programa L’hora del conte emet setmanalment un conte teatralitzat per als més petits i un altre per a adults. El programa, dirigit per Pilar Castro, amb la direcció tècnica de Lluís Miquel Garcia, es distribueix per la Xarxa de Comunicació Local a vint emissores locals i també arriba a la ràdio d’Andorrra: “És un programa que s’escolta amb família i que agrada perquè és divers, es dirigeix a tothom”, diu Lluís Miquel Garcia. L’hora del conte inclou també la recomanació d’un llibre, una web i una peça musical. L’emissora compta sovint amb la participació dels escolars del municipi, que en ocasions hi han fet un programa propi.


Canvi de freqüències TDT (2019-2020) - InfoAldaia\nCanvi de freqüències TDT (2019-2020)\nS’ha iniciat el Segon Dividend Digital a Catalunya, i com a resultat d’aquest procés alguns dels canals de TDT que es reben al seu municipi (l'Aldea) canviaran de freqüència.\nAquests canvis s’aniran fent progressivament durant els propers mesos, i la data exacta en\nquè es produirà l’encesa dels nous canals està condicionada al centre emissor al qual està\norientada cada antena. A l’arxiu adjunt li indiquem quins són els canals que canvien de\nfreqüència al seu municipi, així com els centres emissors que hi donen servei i una estimació de dates per cadascun d’ells.\nEn el cas dels edificis més grans, de més de tres o quatre habitatges, en canvi, serà\nnecessari contactar amb una empresa instal·ladora de telecomunicacions homologada perquè facin les adaptacions necessàries a l’antena. Un cop fet això, cada veí o veïna haurà de resintonitzar els canals al seu televisor.\nAl web de Mitjans de Comunicació de la Generalitat oferim informació més detallada sobre el Segon Dividend Digital. La ciutadania, a més, pot informar-se trucant al 012.


Reformulem el col·loqui postfunció, per favor | Agost Produccions\nAgost Produccions és una associació cultural que organitza tallers, xerrades i cursos al voltant del fet escènic, i que aviat celebrarà el seu desè aniversari. Els d’Agost es pregunten constantment en què consisteix això de ser espectador, i vehiculen la seva pràctica qüestionant-se les dinàmiques, viciades per l’ús i els anys, que s’estableixen en la relació entre els artistes i el públic. D’ells han sorgit propostes com l’Escola de l’Espectador de La Seca o les converses del Grec. Darrerament es troben immersos en el projecte Dramatúrgies del debat, acompanyats pel dramaturg i teòric de la dansa Roberto Fratini. Es tracta de reinventar la típica xerrada postfunció, el diàleg entre els artistes (normalment suats i cansats) i els espectadors, per tal que ambdues parts en surtin més satisfetes. Si més no, amb més satisfacció (carnal i/o intel·lectual) que la que habitualment provoca aquest ritual escènic que, com les rodes de premsa, necessita urgentment una transformació. Però de les rodes de premsa ja en parlarem un altre dia.\nDiumenge al vespre vam anar a L’Antic Teatre, on la Societat Doctor Alonso ha estat representant Anarchy, una acció escènica protagonitzada per Semolina Tomic. Estrenada al Festival TNT de 2016 (servidor en va parlar en aquesta crònica) la peça ha girat per mig món (Croàcia, Eslovènia, Torelló, Nova York) i ara s’ha pogut veure quatre dies a L’Antic Teatre, dins del projecte Remember the day, amb què el col·lectiu Alianza Punk ha commemorat el 40è aniversari del primer festival de punk que es va celebrar a Barcelona, el 1977, al Casino L’Aliança del Poblenou.\nFratini i els agosteros han dissenyat una sèrie de protocols de debat: es tracta de quinze opcions per redefinir les trobades entre els artistes i el públic, batejades amb noms de ciutats espanyoles. Entenent un col·loqui postfunció com un element en si mateix performàtic, el públic pot votar, primer de tot, entre escollir un d’aquests protocols a consciència o bé a cegues. Els qui estàvem diumenge passat a L’Antic Teatre vam decantar-nos per la segona opció, consistent en votar un protocol sabent-ne tan sols el nom, i entre “Belchite” i “Jerez de la Frontera” va acabar resultant guanyadora la segona opció. El protocol “Jerez” consistia en fer un debat normal entre espectadors i artistes, però farcint el discurs de totes les paraulotes i blasfèmies possibles. És a dir, que totes les intervencions continguessin paraules malsonants. A l’inici de la trobada –que va tenir lloc al bar de L’Antic– hi havia una taula formada per diversos espectadors en un estat etílic considerable, que per una banda no els costava gens parlar en un to alt i blasfemant a dojo, però que per l’altra no estaven massa per la qüestió. Finalment, van decidir sortir a fumar, a mesura que el debat s’animava. Les peculiaritats del dispositiu escènic d’Anarchy, on cada espectador té una guitarra elèctrica i un amplificador a la seva disposició per fer-ne el que vulgui, són les ideals perquè cada funció sigui diferent, i que de vegades sorgeixi el conflicte entre espectadors, com ens va explicar la Semolina. Durant la representació del diumenge dues senyores van voler marxar a la meitat de la peça, però es van quedar al passadís lateral, temoroses de travessar l’espai escènic on Tomic efectuava les seves accions.\nSofia Asencio (també present a la trobada) i Semolina explicaven que amb aquest espectacle s’han trobat de tot: des de bolos on ningú toca ni una nota (els va passar al Mercat de les Flors, a un passi per a programadors) fins a una actuació a Croàcia on els espectadors, ja avisats, hi van anar a tocar la guitarra com uns bojos, sense que els importés massa el que deia o feia Tomic a l’escenari. Anarchy no és teatre, és una performance, és una acció, és live art, ens recorda Asencio, i la responsabilitat individual que proposa l’anarquisme, basada en l’autogestió i l’antiautoritarisme, és traslladada al públic, a qui se li entrega un objecte i no se li donen instruccions. Això comporta que els espectadors tinguin a les seves mans el poder de destrossar la peça o bé de crear una banda sonora que arribi, fins i tot, a acompanyar harmònicament les paraules i la coreografia de gestos de Tomic.\nEl fet que la performer demani un moment de silenci al públic, al final d’Anarchy, va ser motiu de debat a la nostra trobada malparlada. Resulta revelador que un muntatge que dona una (teòrica) llibertat absoluta a l’espectador li reclami, en un moment determinat, una atenció i un silenci que fins aquell moment no li havia exigit. “Hay que acostumbrarse al puto ruido”, deia un espectador argentí, “el intento es mucho más importante que conseguirlo, la anarquía sigue siendo una utopía”. Tomic reivindica el moviment punk com el ressorgiment de l’anarquisme de principis del segle XX, aniquilat a Espanya pels feixistes i els comunistes. Asencio veu les quaranta guitarres elèctriques com “una arma en contra de l’espectacle”, i defineix Anarchy com una pràctica entre Semolina i el públic, un cos enfrontat a un conjunt de cossos. “Yo con la guitarra he sido un pajero, te he roto una cuerda”, afegia l’espectador argentí d’abans, definint l’experiència escènica com quelcom que et fa conèixer millor a tu mateix, més que a l’altre. No ens desenganyem, per més guitarres elèctriques que hi hagi, quan entrem en un espai teatral el nostre cervell fa automàticament el “clic” que ens situa dins del ritual. Allò de treure’s la jaqueta i “Apaguin els seus telèfons mòbils. La funció és a punt de començar”. Asencio declara, sorpresa, que quan els espectadors veuen les guitarres obliden de sobte totes les altres normes del bon espectador, i no tenen cap problema en parlar en veu alta, mirar el mòbil o fer fotografies, coses que no farien en un altre tipus d’espectacle. Un espectador va reivindicar “tornar al teatre amb verdures”, com es feia abans al Liceu, i que si l’espectacle no agrada es llencin tomàquets i enciams als artistes, per bandejar la correcció política que impregna, també, les arts escèniques.\nLa llei principal del protocol “Jerez”, que tothom parlés farcint el seu discurs de paraulotes, era oblidada sistemàticament pels participants, i aplaudida amb entusiasme pels dos components d’Agost Produccions quan algú amania la seva intervenció amb sonors tacos. El debat va esdevenir suggeridor quan es va parlar de la (nostra) submissió, com a espectadors i com a societat: quan ens diuen que callem, doncs callem. Asencio també parlava de bolos on els espectadors no tocaven les guitarres, esperant rebre algun tipus d’instrucció en concret. O, tot al contrari, en un país com Bèlgica, on el públic està acostumat a participar i fer tot el que faci falta, la tensió o la incomoditat que provoquen les guitarres a casa nostra es perdia totalment. Un espectador relacionava Anarchy amb el free jazz, el noise o una banda com els japonesos Melt Banana, i una espectadora suggeria que la peça podria variar la seva durada, depenent del lloc i el públic amb el que es trobés, i que podria anar dels deu minuts fins a les tres hores. El participant més jove a la trobada demanava més radicalitat a l’acció, “Si queréis propagar esta ideología tendríais que llevarlo al puto extremo” i definia l’espectacle com un intent. Paradoxalment, Sofia Asencio no pretenia fer un espectacle interactiu (per això posa una guitarra a les mans de l’espectador, podria dir algú): la intenció era crear una peça molt estructurada i fixa (una coreografia de paraules i moviments) on l’únic element mòbil fos el públic. “De hecho nuestra primera idea era que hubiera cuarenta guitarras y dos actores de TV3 haciendo una obra de Josep Maria de Sagarra”, va confessar.\nDavant la tendència de certs espectadors de demanar a Anarchy un poder quasi psicomàgic per canviar el món, Roberto Fratini va saltar, divertit: “La tarea del teatro no es daros la libertad que no tenéis fuera. Aquí nos desahogamos. Es fácil crear el caos. Lo difícil es crear armonía”. I per acabar-ho de rematar: “Es el público el que decide si convertir el espectáculo en una puta terapia Gestalt o no”.\nLa trobada va acabar amb Semolina molt satisfeta amb l’experiència, contenta a més d’haver fet el col·loqui al bar, i no a la sala, i amb la curiositat d’alguns espectadors per saber què hauria passat si haguéssim triat el protocol “Belchite”. Roberto Fratini ens va explicar que aquest consisteix en no fer el col·loqui just acabada la funció, sinó al cap d’un mes. Llavors cada espectador parla d’allò que recorda de l’espectacle. Un interessant exercici, sí senyora. Els espectacles s’acumulen a la nostra memòria (particularment aquells que en veiem molts) i el que recordarem d’una peça al cap d’un mes en serà només allò més essencial.\nProposo, des d’aquí, altres idees per a futurs protocols de debat als companys d’Agost Produccions: “Buenos Aires”, un col·loqui on tots els espectadors siguin argentins (caldria limitar el temps d’alguna manera); “Lloret de Mar”, un col·loqui on tothom estigui lleugerament begut; o “Sabadell”, un col·loqui on els artistes només puguin contestar amb monosíl·labs (en homenatge a Albert Pla, òbviament).\nI un altre dia ja parlarem de les rodes de premsa. No me n’oblido.\n(Article publicat a Núvol.)\nPodeu escoltar l’àudio de la conversa sencera aquí:\nAnterior Entrada anterior: Renegociar las dramaturgias del debate\nSegüent Entrada següent: El lloc de la mentida (l’autoria)


El llibre dels morts by Mireia Barnola Vitali - issuu\nEl Llibre dels Morts o Peri Em Heru ("Llibre per sortir al dia") és un text funerari compost per un conjunt de fórmules màgiques o sortilegis, , encanteris, oracions i himnes (rau), que ajudaven al difunt, en la seva estada a la Duat (inframón a la mitologia egípcia), a superar el judici d'Osiris, i viatjar al aaru, segons la mitologia egípcia. El Llibre dels Morts eren dipositats als túmuls al costat de les mòmies. L'objectiu d'aquests texts era ajudar el mort durant el seu viatge al món soterrani, per poder superar els possibles perills durant el viatge al més enllà. Constitueix una de les principals fonts d'informació per l'estudi i la comprensió de la religió de l'Antic Egipte.\nOrigen i formació Un «Llibre dels morts» de Nebqed, del 1300 aC La redacció del Llibre dels Morts data de l'Imperi Nou, encara que per trobar els seus orígens cal remuntar-se als Textos de les Piràmides del Imperi Antic que va evolucionar posteriorment en els Textos dels Sarcòfags de l'Imperi Mitjà. Aquestes successives transformacions comporten que aquesta col·lecció heterogènia de fórmules contingui textos funeraris de tots les èpoques de la història d'Egipte. Destaquen tres versions diferents del Llibre dels Morts, que es van anar succeint a través de la història: La versió heliopolitana, redactada pels sacerdots de Heliòpolis per als faraons, es troba en alguns sarcòfags, esteles, papirs i tombes de les dinasties XI, XII i XIII, encara que l'essència prové d'escrits primitius. Netament solar, promou la teologia del déu Ra. La versió tebana, escrita en jeroglífics (i després a hieràtic) en papirs, està dividida en capítols sense un ordre determinat, encara que la gran majoria\ntenen un títol i una vinyeta. Utilitzada durant les dinasties XVII, XVIII, XIX, XX i XXI ja no només pels faraons sinó també per ciutadans particulars. La versió saita va donar lloc a la seva màxima expressió en la Dinastia XXVI d'Egipte, on es van fixar l'ordre dels capítols, que van a romandre invariables fins al final del període ptolemaic. Dyedefhor, que va gaudir de gran fama com savi i endeví, és considerat l'autor de la pregària del Llibre dels Morts per la tradició. Aquesta evolució permet que aquesta col·lecció heterogènia de fórmules contingui textos funeraris de totes les èpoques de la història d'Egipte. Destaquen tres versions diferents del Llibre dels morts, que es van anar succeint a través de la història: La versió heliopolitana, redactada pels sacerdots d'Heliòpolis per als faraons, es troba en alguns sarcòfags, esteles, papirs i tombes de les dinasties XI, XII i XIII, encara que l'essència ve d'escrits primitius. Netament solar, promou la teologia del déu Ra.\nLa versió tebana, escrita en jeroglífics (i després en hieràtic) sobre papirs, aquesta està dividida en capítols sense un ordre determinat, encara que la gran majoria tenen un títol i una vinyeta. Usada durant les dinasties XVII, XVIII, XIX, XX i XXI ja no solament pels faraons sinó també per ciutadans particulars. La versió saita va donar lloc a la seva màxima expressió en la dinastia XXVI d'Egipte, on es van fixar l'ordre dels capítols, que van a romandre invariables fins al final del període ptolemaic.


Licitud del tractament - PymeLegal\nmaig 6, 2021 octubre 24, 2019 per PymeLegal\nLa normativa actual en matèria de protecció de dades: Reglament (UE) 2016/679 del parlament europeu i del consell, de 27 d’abril de 2016, relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació d’aquestes dades (RGPD) i la llei Orgànica 3/2018, de 5 de desembre, de Protecció de Dades Personals i garantia dels drets digitals (LOPDGDD), recullen en el seu Capítol II i en el Títol II respectivament, els Principis de protecció de dades entre els quals es troba la licitud del tractament.\nEl RGPD, manté el principi que tot tractament de dades ha d’estar sostingut per una base legitimadora, contingudes en l’article 6.1 del RGPD i que recordem són:\nExecució d’un contracte o aplicació de mesures precontractuals a petició de l’interessat\nCompliment d’una obligació legal per part del responsable del tractament\nProtecció d’interessos vitals\nCompliment d’una missió realitzada en interès públic o en exercici de poders públics conferit al responsable del tractament\nSatisfacció d’interessos legítims perseguits pel responsable del tractament sempre que aquests no prevalguin als interessos o drets i llibertats de l’interessat\nEl consentiment, recull el RGPD en el seu article 4, és tota manifestació de voluntat lliure, específica, informada i inequívoca per la qual l’interessat accepta, ja sigui mitjançant una declaració o una clara acció afirmativa, el tractament de dades personals que el concerneixen.\nL’exemple clar de sol·licitud de consentiment són les caselles que qualsevol web ens demana marcar per a validar o no, si acceptem que ens enviïn emails comercials.\nRecordem que el consentiment es dona per a una finalitat concreta i que en el cas que existeixin una pluralitat de finalitats caldrà que constin de manera específica per que el consentiment que donem s’atorgui per a totes aquestes finalitats.\nEl tractament de dades basat en l’execució d’un contracte ve donat per la necessitat i legitimitat de l’ús de dades relatives al compliment de la finalitat objecte del contracte que uneix a totes dues parts.\nCal remarcar que el tractament de dades per a finalitats del tractament que surtin d’aquesta execució contractual haurà de ser consentit.\nPer exemple, la realització de les nòmines dels treballadors ve legitimada per l’execució del contracte laboral que uneix a totes dues parts.\nEs donarà quan sigui necessari el tractament de les dades personals per al compliment d’una obligació legal aplicable al responsable del tractament que ha recaptat les dades, com per exemple l’obligació de conservació de les dades per obligació de mantenir els contractes laborals durant 5 anys sobre la base de la Llei sobre Infraccions i Sancions en l’Ordre Social.\nEs dóna quan el tractament sigui necessari per a protegir interessos vitals de l’interessat o d’una altra persona física. El considerant 46 del RGPD estableix com a exemples el tractament necessari per a finalitats humanitàries, inclòs el control d’epidèmies i la seva propagació, o en situacions d’emergència humanitària, sobretot en cas de catàstrofes naturals o d’origen humà.\nEn el dia a dia més pròxim, aquesta legitimitat la trobaríem quan un metge hagi de tractar-nos en urgències i pugui accedir a les nostres dades i historial clínic per un interès vital, ja que si l’interessat està inconscient i no pot explicar què li passa, el metge no deixarà de tractar-lo sobre la base de la protecció dels interessos vitals.\nInterès públic o exercici de poders públics\nEl tractament de les dades és necessari en compliment d’una missió realitzada en interès públic o en l’exercici de poders públics conferits al responsable del tractament.\nEl considerant 47 del RGPD ens diu que l’interès legítim d’un responsable del tractament o d’un tercer, pot constituir una base jurídica pel tractament, sempre que no prevalguin els interessos o els drets i llibertats de l’interessat. L’existència d’un interès legítim requereix una avaluació meticulosa, inclús si un interessat pot preveure de forma raonable, en el moment i en el context de la recollida de dades personals, que pugui produir-se el tractament amb tal fi. En particular, els interessos i els drets fonamentals de l’interessat podrien prevaldre sobre els interessos del responsable del tractament quan es procedeixi al tractament de les dades personals en circumstàncies en les quals l’interessat no esperi raonablement que es realitzi un tractament ulterior.\nL’exemple més clar és la videovigilància de treballadors, ja que serveix per a preservar la seguretat de les persones i béns, així com de les instal·lacions.\nÉs a dir, la ponderació o avaluació de l’equilibri entre l’interès legítim de l’empresari per a protegir la seva empresa, com a responsable del tractament, requereix que:\nLa finalitat del tractament sigui legítima,\nel tractament de les dades personals sigui proporcional a la finalitat per a la qual es tracten les dades personals i\nl’interessat, té dret a oposar-se al tractament per raons legítimes.\nEl RGPD només parla de fonts d’accés al públic en regular el dret a la informació en el cas que les dades no s’hagin recollit de l’interessat.\nEl fet que una dada sigui accessible per qualsevol pot ser tingut en compte a l’hora de realitzar la ponderació de l’article 6.1 f) (satisfacció de l’interès legítim sempre que no prevalguin els drets i llibertats de l’interessat), però no implica que necessàriament el tractament vagi a ser lícit ja que s’han de respectar els restants principis del RGPD.\nLa Sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea de 4 de maig de 2017 en l’assumpte C-13/16, recull, recordant els requisits acumulatius que marcava l’article 7 f) de la Directiva 95/46 que, perquè el tractament de dades personals resulti legítim: primer que el responsable o tercer a qui es comuniqui les dades persegueixin un interès legítim; segon, que el tractament sigui necessari per a la satisfacció d’un interès legítim; tercer que no prevalguin els drets i llibertats de l’interessat.\nEl RGPD requereix que per a l’existència d’interès legítim hi hagi una ponderació per a poder prevaldre l’interès legítim del responsable sobre els interessos, drets i llibertats de l’interessat.\nAmb el RGPD protegeix més el fet que per a usar l’interès legítim no s’han de veure afectats els interessos, drets i llibertats de l’interessat.\nSi necessites més informació sobre la licitud del tractament, no dubtis en posar-te en contacte amb nosaltres, t’informarem sense cap mena de compromís.


Pinzellades al món: 30/11/14 - 07/12/14\nIl·lustracions d'Alex Rodriguez: joventut femenina\nXiques joves, sensuals i atrevides, són les que il·lustra Alex Rodriguez. Postures diferents que reflecteixen diferents estats d'ànim. Els dibuixos en blanc i negre tenen molta força, sobretot per la mirada tan directa dels retrats.\nEtiquetas: Alex Rodriguez, blanc i negre, dona i art, il·lustracions temàtiques, il·lustradors, il·lustradors nord-americans\nUn cap de setmana amb moltes lectures / Un fin de semana con muchas lecturas / A weekend with many readings\nLa lectura ens surt a cada pas.\n(il·lustracions de Tom Gauld)\nEtiquetas: il·lustracions temàtiques, il·lustradors, il·lustradors anglesos, lectura, Tom Gauld\nBenvingut Santa Claus: il·lustracions / Bienvenido, Santa Claus: ilustraciones / Welcome, Santa Claus: illustrations\nIl·lustració de Susan Winget\nEstic segura que Santa Claus -Pare Noel- ja està amb els preparatius d'última hora per a la gran feinada que se li aveïna. Els rens fent gimnàstica, els elfs esgotats i vigilant tots els detalls, Mare Noel afinant la veu per a cantar nadaletes... Hem fet una selecció d'il·lustracions sobre Santa Claus-Pare Noel en les que apareix de distintes maneres originals, de les que no solen sortir en les targetes nadalenques. Us agradaran.\nIl·lustració d'Andrew McGeachy\nIl·lustració de Chng Choon Hiong\nIl·lustració de Gonzalo Ordóñez Arias\nIl·lustració de Janet Stever\nIl·lustració de Lynn Bywaters\nIl·lustració de Julian-Grei\nIl·lustració de Shawn Rossi\nIl·lustració de Teo Wen Hui\nIl·lustració de Tamás Gáspár\nIl·lustració de Sylvey Jex\nIl·lustració d'Erika Tcogoeva\nIl·lustració de DOngIck Lee\nIl·lustració de Barbara Brancher\nIl·lustració d'Ashley Stewart\nJugant amb els ninots de neu / Jugando con los muñecos de nieve / Playing with snowmen\nIl·lustració de Ria Hills\nEls ninots de neu donen molt de joc il·lustratiu, a més del propi joc de crear-ne. Tenen un no sé què que el fa atractius, per a grans i menuts. També són uns dels protagonistes de les festes nadalenques.\nIl·lustració de Zoe Connery\nIl·lustració d'Ada Verkony\nIl·lustració d'Anita Kunz\nIl·lustració de Diane Arthurs\nIl·lustracions d'Alex Rodriguez: joventut femenina...\nUn cap de setmana amb moltes lectures / Un fin de ...\nBenvingut Santa Claus: il·lustracions / Bienvenido...\nJugant amb els ninots de neu / Jugando con los muñ...\nLes il·lustracions d'Aaron + Ayumi Piland; un peti...\nEls animals es preparen per a Nadal / Los animales...\nLes il·lustracions de Flavia Sorrentino: bellesa e...\nAmor a taula / Amor en la mesa / Love on the table...\nEls àngels il·lustrats d'Alexey Terenin\nGorres de llana contra el fred / Gorros de lana co...\nRetrats muts / Retratos mudos / Dumb portraits


Juan José Tascón nou àrbitre continental\nAquest passat cap de setmana, a Belgrad (SRB) i convocat per la Unió Europea de Judo (EJU), va tenir lloc l’examen per l’obtenció de la llicencia d’Àrbitre Continental.\nL’examen va consistir, el primer dia en una prova oral de coneixements del reglament i del nivell d’anglès dels aspirants i el cap de setmana en l’arbitratge de l’European Cup de Serbia, amb un alt nivell competitiu van participar gairebé 300 esportistes de 28 països.\nEn Juan José Tascón, a proposta de les Federacions Catalana i Espanyola, va ser el nostre candidat, i amb una qualificació excel·lent, va aconseguir, junt amb 21 àrbitres més de tota Europa, la nova Llicència que li permetrà arbitrar campionats internacionals d’àmbit europeu.\nEn Juan José Tascón C. N. 2º DAN de Judo i Àrbitre Nacional des de l’any 2000, amb experiència en nombrosos Campionats d’Espanya i amb la màxima qualificació nacional, és un altre de la immensa factoria d’àrbitres que ens va deixar en herència el Mestre Francesc Talens.\nEsperem i desitgem des de aquesta Federació Catalana de Judo, que aquest només sigui el primer pas d’una llarga carrera internacional plena d’èxits i bon treball.