Capítol 559 | One Piece Català Wiki | Fandom\nUn decret del cel\nEpisodi 456 (p. 1)\nEpisodi 468 (p. 2-17)\n"Un decret del cel" és el capítol 559 de One Piece. El seu llançament va ser el dia 5 d'octubre de 2009. Forma part del volum 57.\nEn Zoro, molest, es pregunta on són els altres: Una làpida gegant allunyada de les ruïnes.\nL'Ace, desesperat, decideix acceptar el futur tal com sigui. Tan si l'aconsegueixen salvar, com si l'executen. No vol causar més molèsties ni ser un destorb per a ningú.\nTothom està en acció, cauen bombes per tots costats i en Ruffy, acompanyat per l'Ivankov, va esquivant perillosament els obstacles.\nEls "súbdits" d'en Buggy veuen com en Ruffy ja és el centre d'atenció i ells no volen ser menys, així que li demanen al seu nou capità que volen anar a matar en Barbablanca. Aleshores, però, aquest crida a en Buggy, que ja veu que és home mort. Els seus "fans", que ho distorsionen tot al seu gust, s'enlluernen en veure que el gran pirata Barbablanca està parlant amb ell. El yonko, però, el que li demana és que uneixin les forces durant la guerra per poder combatre els soldats, ja que no donen l'abast. El pallasso, accepta interessadament.\nEn Barbablanca ordena als Germans DeCalvan el comandament d'una nova estratègia que ha planejat. En Sengoku i en Garp, quan se n'adonen, veuen que ja és massa tard. Els Pirates d'en Barbablanca han començat a atacar els vaixells de guerra de l'Armada.\nEn Moria, mosquejat per no poder enfrontar-se a en Jinbe per la seva habilitat amb l'aigua, decideix que vol tenir l'ombra de l'Home-Peix. En Jinbe no es deixa atemorir i li llança un atac deixant-lo fora de combat una estona.\nEn Ruffy va avançant entre la multitud, fins que es troba la Tashigi i, seguidament, l'Smoker li llança un cop amb la seva Jutte, que té kairoseki a la punta. Es disposen a començar una batalla i l'oficial aconsegueix immobilitzar-lo en pocs segons. Quan està a punt de travessar-li el coll, la Boa Hancock li venta un cop de cama, protegint al seu estimat pirata.\nL'Ivankov, està al davant d'en Kuma i li pregunta què li ha passat, que el troba molt diferent. Aleshores apareix en Donquixot Doflamingo, i li diu que no sap de què es coneixen, però que en Kuma que ell coneixia, ha mort.


Ajuntament de Borriana - La Falla del Barri de València fa doblet en la Cavalcada del Ninot 2017 de Borriana\nLa Falla del Barri de València fa doblet en la Cavalcada del Ninot 2017 de Borriana\nS'emporta tant el premi a la millor comparsa com el de millor Ninot de la desfilada en una nit que va tornar a estar marcada per l'alegria, el color, la crítica i la sàtira al voltant de l'actualitat de Borriana\nLa Falla del Barri de València ha aconseguit el primer premi en la Cavalcada del Ninot celebrada als carrers de Borriana la nit de dissabte. I per si fóra poc, també s'ha alçat amb el premi al millor Ninot, la qual cosa converteix el doblet en un dels grans èxits de l'agrupació fallera. El segon dels premis lliurats durant la mateixa cavalcada ha recaigut en la Falla del Barri de La Mota mentre que el tercer classificat ha correspost a la Falla de L'Escorredor. La quarta posició ha estat pel Barri d'Onda, mentre que La Mercè ha aconseguit el cinquè lloc i La Ravalera el sisè.\nUna any més les agrupacions falleres de Borriana participants en la tradicional Cavalcada del Ninot prèvia a l'arribada de les festes josefines, han desafiat a les temperatures per tornar a omplir de color, d'humor, de crítica i d'alegria el centre de la ciutat pel qual ha transcorregut una desfilada de carrosses amb centenars de persones com a públic. Cadascuna de les carrosses i comparses pensades i elaborades pels i les mateixes membres de les falles s'han donat cita en la plaça Generalitat per iniciar una desfilada que ha recorregut la totalitat del carrer de L'Escorredor on es concentrava el públic que ha omplert les voreres en tot moment. Just en l'equador del mateix carrer se situava la llotja en el qual les autoritats municipals esperaven el pas de les comparses per lliurar els premis adjudicats pocs minuts abans. Allí, la regidora de Festes de l'Ajuntament de Borriana, Lluïsa Monferrer ha estat l'encarregada de lliurar les diferents banderoles acreditatives de cadascun dels premis, al costat de la Reines Fallera, Elena Collado qui s'han vist immerses en les celebracions de cadascuna de les comparses premiades. La varietat de disfresses i motius triats per les comissions falleres per ambientar carrosses i formar comparses ha estat la tònica predominant, així que les autoritats, Corts Falleres i Dames de la Ciutat han pogut gaudir d'un grup reggae fent sàtira sobre l'actualitat municipal, una adaptació del Gran Prix que tombava bitlles polítiques, o fins i tot l'enterrament d'algun que un altre partit polític. Tal com explicava la mateixa Monferrer després de lliurar un dels premis a les agrupacions guanyadores, “un any més es demostra el treball, la creativitat i l'alegria que cadascuna de les falles participants en la Cavalcada del Ninot aporta a les festes, per la qual cosa és molt d'agrair els mesos de treball de cadascuna d'elles a l'hora de seguir elevant el nivell, i alhora, la capacitat d'atracció d'aquesta celebració per a tants i tants veïns i veïnes de Borriana”.\nPRIMER PREMI: FALLA BARRI VALÈNCIA\nSEGON PREMI: FALLA LA MOTA\nTERCER PREMI: FALLA DE L'ESCORREDOR\nQUART PREMI: FALLA BARRI D'ONDA\nCINQUÈ PREMI: FALLA DE LA MERCÈ\nSISÈ PREMI: FALLA DE LA RAVALERA\nPREMI MILLOR NINOT: FALLA BARRI VALÈNCIA


El Tribunal Suprem s'enfronta a Trump\n16 de juliol 2020 / Context / Pau Nadal\nUna majoria conservadora al Suprem i una altra a la Casa Blanca. Tot va bé, oi? Doncs no del tot...\nAquestes setmanes han mostrat com un Suprem, sovint molt dividit, s'ha posat més d'acord en matèria d'eleccions, regalant resolucions als liberals i Demòcrates en temps de majories i corts Republicanes i conservadores. Com és possible que pugui passar això, si hi ha una majoria més aviat conservadora al poder judicial?\nAixò comença quan Antonin Scalia, jutge del Tribunal Suprem dels Estats Units, va morir el 13 de febrer del 2016. Com el càrrec va lligat al final de la vida o dimissió de l'ocupant, va aparèixer un buit a la composició de la cort judicial. Normalment el cos el formen 9 individus, homes o dones, tots i totes nominats pel president i aprovats pel Senat de torn. És clar, no es pot nominar un jutge si els 9 segueixen en l'exercici del seu càrrec.\nDonades les circumstàncies, el llavors president, Barack Obama, es va veure obligat a buscar un potencial nominat. La cosa no va acabar d'anar com s'esperava, doncs Mitch McConnell, el líder de la majoria Republicana al Senat, va exigir a Obama d'esperar a les properes eleccions i que el nou (o nova) president nominés aquest algú per la seva part. Les intencions dels Republicans llavors eren evitar una majoria liberal al Tribunal Suprem, ja que l'equilibri en aquell temps era precari, en detriment dels conservadors.\nBrett Kavanaugh i John Roberts\nFinalment, i com heu pogut comprovar tots, Donald Trump va sortir elegit als comicis del 2016, pel que l'establiment d'una majoria conservadora a la cort estava assegurat. El nominat va ser Neil Gorsuch, que va ser aprovat sense cap mena de complicació notable. El nomenament retornava la sala judicial a una paritat (1 es considera neutral: el president del cos, John Roberts).\nA més a més, Anthony Kennedy, un altre dels 9 jutges, va anunciar a mitjans del 2018 que es retirava, deixant la porta oberta a un nomenament d'un altre conservador sota l'administració Trump. Aquest va ser el cas de Brett Kavanaugh, tant polèmic com disputat, tot i que éssent finalment aprovat pel Senat.\nAmb un poder judicial en mans dels conservadors, és d'esperar que les seves sentències i accions beneficiïn l'administració de Donald Trump, oi? Doncs no acaba de ser així. Recentment, el cos encapçalat pel jutge Roberts s'ha pronunciat sobre una varietat de casos, com la decisió de Trump d'autodeclarar-se immune com president o otorgant els Estats amb el poder d'assegurar el sentit de vot dels electors (els 538 que finalment elegeixen el president i el vicepresident) al que voten els ciutadans.\nNo és cosa menor, doncs estableix una distància clara amb els poders conservadors que habiten a la Casa Blanca. El president no va trigar a reaccionar davant aquesta aparent revolta del poder independent, doncs va dirigir una tempesta de tuits contra els de John Roberts. Tenint en compte que ell mateix va posar-hi 2 jutges, no deu estar massa content quan un d'ells (Gorsuch) se situa clarament contrari als desitjos presidencials.


FEM - 25/05/2015 Comentar\nAquest Dia Mundial junts som més forts que l'EM. Per això, aquest any el dediquem a donar les gràcies a totes aquelles persones que contribueixen a que les barreres del vostre dia a dia desapareguin. Així, us animem a que, al final d'aquest article, respongeu la pregunta: I vosaltres, a qui doneu les gràcies?\nSílvia Hurtado: "Els nens són un gran suport, perquè jo sóc molt de tirar endavant però ells hi posen molt de la seva part".\nAna Monsalve: "Jo crec que si no hagués estat amb la meva parella m'hauria pres la malaltia d'una altra manera. O sigui, si arribo a estar sola m'hauria enfonsat".\nElisabet Ferrer: "La meva parella m'ajuda amb tot i ha estat sempre al meu costat".\nLaura Fernández: "Sempre ha estat amb mi, malgrat el desconeixement i la por".\nSusanna Garcia: "He conegut a gent fantàstica i m'he involucrat amb temes relacionats amb el meu entorn, amb la malaltia".\nAquestes són algunes de les declaracions expressades per diverses persones afectades d'EM entrevistades recentment a l'Observatori. De totes se'n pot extreure una conclusió: en aquesta situació, és molt important tenir suport en el dia a dia.\nLa unió fa la força, i aquest suport és tant a nivell de parella, família, cercle d'amics, comunitat local, o, com volem manifestar en aquest Dia Mundial de l'Esclerosi Múltiple, global.\nAixí, sota el lema "junts som més forts que l'esclerosi múltiple" aquesta jornada és una bona ocasió per reflexionar, aprendre i promoure el coneixement envers la malaltia. D'això se n'encarreguen les diverses activitats que s'organitzen, tant des de la FEM com des de diverses entitats d'arreu del món.\nDe fet, quan el lema diu "Junts" és en dos sentits; juntament amb el vostre entorn i juntament amb totes les altres persones que es troben en la mateixa situació, amb qui es poden compartir experiències, preocupacions, vivències i amb qui es pot fer força de cara a assolir nous reptes i superar dificultats.\nEspecialment aquest any, el Dia Mundial està precisament dedicat a donar les gràcies a totes aquestes persones i/o institucions que trenquen les barreres que poden aparèixer amb esclerosi múltiple. Amb aquesta finalitat, s'han engegat diverses campanyes per les xarxes socials amb l'etiqueta #strongerthanMS i la imatge de la paraula "Gràcies".\nDes de l'Observatori Esclerosi Múltiple doncs, volem aprofitar per donar-vos les gràcies a tots vosaltres, els nostres lectors. És gràcies a la vostra implicació i interès que podem difondre els nostres continguts amb la voluntat que us siguin d'ajut, perquè les barreres del vostre dia a dia desapareguin.\nEstem, a més, convençuts que tots i cadascun de vosaltres teniu a qui donar les gràcies. Ja sigui perquè us facilita la vida i us cuida, ja sigui perquè us anima si sou vosaltres els que cuideu, perquè us dedica un somriure, us aconsella, tranquil·litza i en definitiva, us acompanya en els moments més durs però també en els més alegres.\nPerquè junts som més forts que l'esclerosi múltiple, perquè avui n'és el Dia Mundial i perquè feu feliços tots aquells que us ajuden, us animem a respondre la següent pregunta a continuació : I vosaltres, a qui doneu les gràcies?\nElby, a les 30.05.2017\nYo le doy gracias a Jesucristo que me salvo y me levanto de la E.M. !!! Gloria a Dios!!\nMarisol, a les 23.05.2018\nGracias a mi marido. Por su apoyo y compresión, a pesar de no tener un conocimiento muy amplio de la EM se preocupa muchísimo y me hace la vida mas fácil.\nDarrera actualització a les 04:29:15 19 de setembre de 2021


Mariano Rajoy es reuneix amb Albert Rivera per parlar de pactes | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEl president del Govern espanyol dina amb el líder de Ciutadans, que abans es reuneix amb Pedro Sánchez, secretari general del PSOE\nMadrid 2 JUN 2015 - 18:32\tCEST\nEl líder de Ciutadans, Albert Rivera, ha dinat aquest migdia a Madrid amb el president del Govern espanyol, Mariano Rajoy. La trobada, que ha volgut ser allunyada del focus públic, s'ha celebrat al centre de la capital espanyola i en plenes negociacions per aconseguir pactes entre Ciutadans i PP. Un pacte entre els dos partits significaria que la formació de Rajoy conservaria els governs de Madrid, La Rioja, Castella i Lleó i Múrcia.\nAvui m’he reunit amb el president del Govern central i el líder de l’oposició. La nova etapa que viu Espanya implica canvis i diàleg\n— Albert Rivera (@Albert_Rivera) juny 2, 2015\n"S'ha fet una anàlisi general de la situació", ha confirmat un portaveu de la Moncloa. "Ha estat una presa de contacte, no s'havien reunit mai", ha afirmat una font de Ciutadans.\nNo ha estat l'única reunió que ha mantingut Rivera, que durant el matí també s'ha vist amb Pedro Sánchez, el secretari general del PSOE. Si hi hagués acords entre aquests dos partits, Sánchez podria aspirar al fet que els seus candidats formin executiu a l'Aragó, València o Múrcia, i al fet que la investidura de Susana Díaz a Andalusia superés el primer escull (també seria necessària l'abstenció de Podem).\nLes dues reunions han estat marcades per la imputació de cinc membres del PP en l'operació Púnica. Tant amb Rajoy com amb Sánchez el líder de Ciutadans ha analitzat la possibilitat d'aconseguir acords que garanteixin la governabilitat després del 24-M i ha posat damunt la taula l'escenari polític que es podria plantejar a Catalunya en el cas que Artur Mas decideixi convocar eleccions per al 27 de setembre. Aquí, el PP està en retrocés, el PSOE es manté i Ciutadans, segons les últimes enquestes, podria fins i tot aspirar a guanyar les eleccions davant de CiU i ERC.


La convocatoria va rebre molt bona acollida per part del públic\nAhir diumenge, més de 120 persones van participar en la ruta guiada "Els brolladors de la Vall d'Aigües Vives" organitzada pel departament de Turisme de l'Ajuntament de Carcaixent en col·laboració amb les àrees de Medi Ambient i Agricultura. La ruta, amb punt d'eixida i arribada en la Font de la Falzia, tenia un recorregut de 6 quilòmetres al llarg dels quals se'ls va anar mostrant als assistents els brolladors naturals del terme de Carcaixent. A més, també es va visitar el Monestir d'Aigües Vives on se'ls va fer una xicoteta explicació de la història i arquitectura del Monestir el qual compta amb un aljub i un aqüeducte, elements fonamentals per al emmagatzemament i transport de l'aigua. Posteriorment la ruta va arribar a la Cova de la Font del Monestir on naix el brollador que alimenta la font que ompli la bassa del Monestir, la més gran del terme. A meitat recorregut es va fer una parada per gaudir de l'esmorzar, inclòs en el preu de la visita.\nPaula Lozano, regidora responsable de les àrees organitzadores de la ruta, s'ha mostrat molt satisfeta de l'acollida que estan tenint estes visites guiades entre la població. "A la ruta d'octubre vam tenir que limitar els assistents al nombre de places de l'autobús, però en la d'este mes hem superat totes les expectatives i estem molt contents de que la gent demostre eixe interès pel seu patrimoni natural i cultural". També ha volgut remarcar que en les últimes rutes s'ha diversificat l'espectre d'edat dels assistents "hem observat que hi ha una major demanda entre el públic jove i familiar, el que evidencia que hi han ganes d'una oferta d'oci alternativaper la qual el nou govern municipal continuarà apostant en els pròxims mesos".\nLa regidora de turisme, Paula Lozano, ha avançat que ja hi ha altra ruta programada per al proper 15 de novembre al Cementeri Municipal. La visita, tot i que se centrarà en l'explicació dels panteons de la zona central, és una continuació de les rutes d'anys precedents sobre la vida i mort de carcaixentins il·lustres. A més a més, donada la proximitat de la festivitat de Tots Sants, s'explicarà el costumari i anècdotes al voltant de la "cultura de la mort", tant a Carcaixent com a altres llocs de l'Estat Espanyol.\nEl Consistorio trata de solucionar los problemas con la calefacción del colegio Lluís Vives de Puçol\nEL CEIP Luis Vives de Benagausil estará funcional para el inicio del curso escolar


Carpaccio irisat de verdures missatgeres de vida | ets el que menges\nCarpaccio irisat de verdures missatgeres de vida\nL’arc de sant Martí sempre ha estat considerat com el missatger d’una nova etapa favorable, emissari d’esdeveniments importants, símbol de felicitat i vida. Us proposo una recepta viva per omplir-nos de vitamines i atipar-nos de natura. Que ens fa molta falta!\n22 d'abril 2020 | Actualitzat el 25 d'abril 2020 per Cristina Arroyo\nPlanejant la segona recepta d’aquest confinament la veritat és que el meu únic objectiu era fer un plat senzill d’elaborar, amb ingredients que molta gent pogués tenir a casa i que resultés deliciós.\nA la nevera: 1 bròquil petit, api, un tros de carbassa, un carbassó, uns raves, un nap, mitja coliflor, un parell de pastanagues, un remolatxa i una xirivia. Amb totes aquestes verdures i una mandolina ja tenia tot el que em calia per muntar-me un arc de sant Martí vegetal.\nI sí, les verdures són una font inesgotable de vitamines, minerals, enzims i components antioxidants que ens protegeixen dels radicals lliures. Però, molt important també!: mastegar bé verdures crues facilita les digestions i proporciona un efecte refrescant i jo diria que equilibrador.\nHe marinat les verdures amb oli d’oliva verge extra, oli de lli, sucre de coco, vinagre d’arròs i llimona. L’ideal és macerar-les una nit, però, si no, n’hi ha prou amb un parell d’hores. Seguiran cruixents, però amb un sabor més intens.\nDecoreu-les amb avellana picada i amb un toc refrescant d’alguna herba aromàtica i dediqueu una estona a col·locar-les en una safata com si féssiu un quadre: per colors o com us agradi més, com si fos un mandala. Una recepta alegre, feliç i plena de color com l’arc de sant Martí, que sempre ens sorprèn i ens il·lumina la cara.\nQuan aneu a comprar, trieu verdures de colors diferents. Ara més que mai, la creativitat també alimenta l’esperit. Les verdures que us suggereixo són orientatives, així que deixeu volar la imaginació i creeu combinacions noves: us sorprendrà descobrir que moltes verdures sense cuinar i tallades en làmines finíssimes, com la xirivia, la coliflor, la remolatxa o la carbassa, són delicioses!\nSatisfer les ganes de menjar saludable és tendència, però ja no es tracta d’una moda passatgera; es tracta de tenir cura de la salut, el cos i el planeta. L’arc de sant Martí ens transmet un ideal de vida en què l’ésser humà col·labora amb la natura, se’n sent part, la comprèn i la respecta; una nova visió de la vida, més humana, més autèntica, més natural. Espero que aquesta recepta us faci sentir amb més vida que mai i que us identifiqui amb aquesta imatge de llum, que porta impresa un missatge d’esperança.\nRecepta: Carpaccio irisat\n4 ramells de coliflor\n2 ramells de bròquil\n5 c.s. d’OOVE\n2 c.s. d’oli de lli\n1 c.p. de vinagre d’arròs\nRenteu bé totes les verdures. Peleu la remolatxa i la xirivia (i la resta, si no són ecològiques). Amb la mandolina talleu totes les verdures en làmines molt fines i esteneu-les sobre una safata en una capa si és possible. Talleu el bròquil i la coliflor millor amb un ganivet ben esmolat.\nBarregeu els ingredients de la marinada i aboqueu la mescla sobre les verdures. Deixeu-ho a la nevera com a mínim un parell d’hores o, si és possible, tota la nit. En el moment de servir salpebreu el plat lleugerament, escampeu-hi les avellanes per sobre i també la menta fresca.


Torroella de Montgrí. Pis dues habitacions, cuina independent, dos banys, garatge, traster i piscina comunitaria – Aicat Empordà\nTorroella de Montgrí, - Torroella de Montgrí. Pis dues habitacions, cuina independent, dos banys, garatge, traster i piscina comunitaria Ref. 256/0028G\n80 m2 Construïts 69 m2 Útils Sí Piscina 1 Pàrquing 2 Habitacions 2 Banys 2008 Any Molt bé Estat\nBonic habitatge de planta baixa a la població de Torroella de Montgrí, Consta de dos dormitoris dobles (suite) 2 banys complets (1 amb banyera i un amb dutxa), armaris de paret, menjador de 25 m2, cuina independent, traster i pàrquing. Zones comunitàries, que consten d’ampli accés a l’edifici adaptat i piscina enjardinada. Petit edifici amb només 8 veïns. Pis ubicat a 5 minuts del casc antic.\ne 170 28\nTorroella de Montgrí, - Torroella de Montgrí. Pis dues habitacions, cuina independent, dos banys, garatge, traster i piscina comunitaria


Un jove mor en dissoldre's el seu cos en àcid bullint a Yellowstone\nColin Nathaniel Scott, de 23 anys, estava amb la seva germana Sabre a la conca de guèisers de Norris en Yellwostone. Estaven fent una passejada per la zona en què hi ha uns dipòsits subterranis de minerals. Els germans van decidir apartar-se de la zona en la qual estava permès el pas i Colin va relliscar en una font termal que contenia àcid. La seva germana va gravar amb el seu telèfon mòbil el moment en què el jove pateix la caiguda.\nEls resultats de la investigació s'han publicat en una cadena local d'Estats Units. En ella s'explica com Scott va anar cap a una font termal per donar-se un bany, acte que està prohibit. Desafortunadament, el jove va relliscar i va caure a la font.\nA la zona on va ocórrer l'accident no hi havia cobertura, pel que la seva germana va haver de dirigir-se a un museu proper i demanar ajuda. Quan van acudir al lloc només van ser capaços de veure part del cap, el tors i les mans, però no van poder rescatar-lo. Quan els agents van arribar al dia següent ja no hi havia cap resta del cos, s'havia dissolt.\nLa investigació ha resolt que la calor extrema, que pot arribar a més de 90ºC, i el mateix àcid que contenia la font termal, va provocar la mort de Colin. El cos es va dissoldre i no es va poder recuperar el cadàver del jove.\nArtículo anteriorAndrés Velencoso es despulla a Instagram\nArtículo siguienteAntonia vs Trump, la parodia de Los Morancos al nuevo presidente de EEUU


Príncep Benlloch divideix els veïns - El Periòdic d'Andorra\nPublicat el Dimarts, 20 de novembre de 2018 | 03:30 h\nUna dona passeja per avinguda Benlloch. | Maricel Blanch\nLa prova pilot del sentit únic a un tram de l’avinguda Príncep Benlloch, entre les dues confluències amb el carrer de Ciutat de les Valls, té defensors i detractors. Tots els preguntats per la situació de l’arteria, però, coincideixen en el fet que necessita «millores». El comú de la capital estudia què fer amb el test, que durarà fins al 30 de novembre.\n«El Comú d’Andorra la Vella diu que ha consultat amb els comerciants de la zona per trobar solucions, però a mi mai m’han preguntat res», lamentava ahir Dolors Sansa, propietària de la botiga Venus, situada en el tram en proves. La dona no considera que l’avinguda necessiti un projecte d’embelliment complet amb la supressió d’un carril i l’ampliació de les voravies. Es conforma amb menys: «L’únic que necessita és més llum. No s’hi veu quan és fosc», manifestava quan ja començava a caure la tarda. «He perdut clients que venien a prendre un cafè ràpid abans de les set del matí perquè ara ja no baixen per l’avinguda [en referència al sentit sud]. S’aturaven davant del bar i ara no poden», argumentava Antonio Liñán, propietari del bar Benlloch 36, que no aprova la prova pilot.\nEls veïns tenen opinions diferents, però s’agrupen segons siguin propietaris o llogaters. Els primers defensen que l’avinguda es reconverteixi en una zona residencial perquè «el potencial comercial ja s’ha perdut», explicaven diverses persones, que no volen donar el seu nom. Els arrendataris, en canvi, creuen que un embelliment de la zona provocarà un augment dels preus del lloguer. «Ara és una àrea dormitori: els que vivim aquí ens passem el dia treballant. Quasi no hi fem vida», detallava la Lourdes Creu, que viu en un tercer pis d’una finca regia de l’avinguda. Tots els veïns coincideixen en una cosa: que en cap cas la via quedi tallada permanent a la circulació, com passa ara a la part alta de Meritxell. «Volem arribar a casa amb el cotxe», era la frase de molts veïns.


Jazztrònica XS al Jamboree - març\nEl festival de la ciutat que marida jazz i electrònica estrena aquest març el seu format XS: concerts durant tot l'any al Jamboree. No us ho voldreu perdre!\nEl Jazztrònica va néixer l'any passat a la ciutat i, després d'edicions que han estat tot un èxit, els barcelonins i barcelonines ens hem quedat amb ganes de més. Ganes de més artistes per descobrir, de més concerts que alegren qualsevol dia de la setmana i d'aquest maridatge tan estrany i magnífic com és el jazz i la música electrònica. Quin còctel de ritmes!\nÉs per aquesta raó que a partir del mes de març torna Jazztrònica Fest & Market mensualment als jardins del TNC i també fa un pas més enllà i s'instal·la al Jamboree durant tot l'any amb un format XS. Són un gran nombre de concerts que es duran a terme els divendres i dissabtes a les 11 de la nit en aquesta sala emblemàtica de la plaça Reial.\nPrepareu-vos per estils tan contemporanis com ara el nu-jazz i trobades entre l'univers del jazz i el món del hip hop, l'R&B, el drum&bass i altres gèneres de l'electrònica vinculats al directe i a les pistes de ball.\nEl pròxim 4 de març serà el tret de sortida d'aquest Jazztrònica XS amb Midi Jazz Club i durant tot el mes de març els seguiran el famós grup anglès Blue Lab Beats, els Chacho Brodas amb el trompetista Benet Palet, l'impressionant solista Afrosideral, els imparables Mabreezee & Secret experiment i el Vein Trio.\nNo us ho voldreu perdre, compreu-ne les entrades i, si teniu qualsevol dubte, poseu-vos-hi en contacte!


Comprar Power Bank Wireless 10.000mAh | By Mitu Shop Botiga Xiaomi Color Negro\nMi Powerbank Wireless 10000 Des de 22,99 /mes o 22,99\nPreu rebaixat Mi Powerbank Wireless 10000\nAmb la bateria portàtil Mi Power Bank Wireless 10.000mAh carrega els teus dispositius on i quan vulguis. No necessita cables, pots carregar fins a tres dispositius alhora i disposa de càrrega ràpida.\nCàrrega sense fil on i quan vulguis.\nEquipat amb càrrega ràpida sense fil d'alta potència de 10 W i 2 ports únics USB-C d'alta velocitat de 18 W.\nCompleix amb les normes de càrrega sense fil emeses pel Wireless Power Consortium, la qual cosa permet carregar, fins i tot, més dispositius intel·ligents compatibles amb la càrrega sense fil Qi (també d'altres marques).\nDimensions: 217 x 65 x 65 mm\nTipus de sortida: USB-A / USB-C / Sortida sense fil


El blog de Gabriel Bibiloni » El Termcat, un vaixell sense orsa ni timó\n11 octubre 2005 | Categoria: Llengua\nA la seva pàgina web la institució ens dóna aquesta explicació: “Pel que fa a la nova solució adoptada (bloc), es tracta d’una adaptació fonètica de la denominació anglesa blog i respon, alhora, a una imatge metafòrica del terme, ja que el concepte es refereix a una pàgina web que funciona com una mena de bloc de notes. La forma bloc ja té ús i força acceptació entre els usuaris d’aquest tipus de pàgines web.”\nLa primera part de l’explicació és més aviat greu. Primer, hi ha una inquietant confusió entre adaptació fonètica i adaptació gràfica (del punt de vista de la fonètica l’adaptació hi és, perquè en català es pronuncia blok tant si s’escriu bloc com si s’escriu blog). En segon lloc, l’afirmació suposa desconèixer o ignorar les mateixes bases de l’ortografia catalana. Les paraules procedents d’altres llengües acabades en –g mantenen aquesta consonant en la seva forma gràfica catalana (buldog, grog), igual que les paraules derivades d’ètims llatins o grecs amb aquesta consonant final (mag, pedagog, demagog, biòleg, pròfug). Prou que Fabra es va escarrassar defensant en el seu moment que si totes les llengües de cultura escrivien àcid o pròleg amb consonant sonora, els catalans no havíem de fer-ho d’una altra manera per molt que la fonètica ho semblàs exigir. Bloc no pot ser de cap manera una adaptació al català acceptable del terme anglès blog, que en la nostra llengua només es pot escriure blog. Igual que pedagog no pot ser pedagoc.\nLa segona part de l’argumentació ja és més discutible. Si es tracta de substituir el mot anglès per un de català preexistent cercant una equivalència en el significat, l’adopció de la paraula bloc (com es podria adoptar diari, llibreta o una altra de semblant) és també molt problemàtica. Primer perquè aquesta adopció queda perversament embolicada amb la inadmissible adaptació gràfica detallada més amunt. I, a més, perquè perdem la possibilitat de distingir dues coses que, per molt que s’assemblin, són completament diferents, com és un bloc fet de fulls de paper i un blog d’Internet. No havíem quedat que una llengua de cultura ha de distingir conceptes i expressar amb precisió el major nombre possible de matisos?\nÉs ben trist, però aquest és un altre cas que s’afegeix als errors, badades i castellanades que el Termcat acumula (lloc web, arrova, escaneig, assecadora de roba, assecador de cabells, gasolina, gravadora de CD, etc.), sempre amb l’excusa que són termes molt introduïts. Em tem que la pífia del bloc ja és irreversible, i, malgrat que alguns bloguistes, no blocaires, continuarem resistint, en aquest punt el català resta penosament separat de les altres llengües europees. Perdona’ls, Fabra, perquè no saben què fan.\nPere - 14 octubre 2005 2:52 pm\nDe cap manera bloc pot esser s’adaptaci� fon�tica de blog. Senzillament sonen distint: en angl�s blog no sona com bloc en catal�. Aix� de senzill.\nPere Bueno - 14 octubre 2005 2:53 pm\nAl meu blog, faig servir la part�cula "bloc". No estic en disposici� d’afirmar si la faig servir com a mot o com a terme. En tot cas, a m�s de per la segona ra� del Termcat, consider que el derivat "blocaire" es distancia de l’espanyol i �s una marca de genu�nitat. No s� si estic en condicions, per�, de defensar-lo com a terme. En Bibiloni en sap m�s que jo.\nGabriel Bibiloni - 14 octubre 2005 2:54 pm\nPensem que en temps de Fabra hi havia una esp�cie de fil�legs que pensaven que "llavial" o "cervellal" eren millors que "labial" o "cerebral" perqu� els segons eren massa iguals que els corresponents espanyols. La terminologia cient�fica i el l�xic culte (crec que en el sac hi podem ficar el "blog") tendeixen a la universalitat. Normalment els qui se separen de la regularitat s�n els espanyols. Avui totes les lleng�es diuen "blog" (encara que el franc�s tamb� diu "blogue"). No m’estranyaria que fossin els nostres ve�ns que qualsevol dia fessin la raresa: ja he vist per alguna p�gina web la forma "bloj".\nPau - 14 octubre 2005 4:14 pm\nNo res, les deix aqu� per a complementar el debat:\nJos� Ram�n - 14 octubre 2005 8:02 pm\nCom a usuari s�c contundent: Dic Blog!!! I en tenc un parell. Us anim a escriure’n.\nPere S. - 15 octubre 2005 10:47 am\n�s curi�s, em sembla que �s la primera vegada en molt de temps que no estic d’acord amb en Gabriel B. i en canvi s� que estic d’acord amb el Termcat. A�� �s una mena de miracle.\nQue no serveixi de precedent, eh?, que una oreneta no fa estiu. Jo continuar� criticant el Termcat sempre que s’ho mereixi, per� no en aquest cas, que em pareix que han tingut un gran encert.\nJosep-Enric - 16 octubre 2005 12:23 pm\nAquesta discussi� m’ha recordat quan a Vilaweb van decidir d’escriure "Irac". Alg� m�s escriu "Irac"? Em sembla que no gaires persones… En canvi, "bloc" est� prou est�s, i no hem d’oblidar que tampoc no s’allunya tant d’altres termes inform�tics com ara "ratol�", "Xarxa", "navegador", "galetes"…\nConsidero que la forma "bloc" defineix perfectament un weblog si tenim en compte el DCVB. Aquest diccionari recull per a "bloc" la doble condici� d un weblog: quadern i calendari; �s a dir,un diari, ordenat cronol�gicament. Volem evitar confusions?; diguem-ne "bloc intern�tic", per� em sembla que hi haur� pocs casos de confusi�. Si alg� diu que participa en un bloc, pot c�rrer el risc que alg� no l entenga? I si conv�, sempre podem usar la forma m�s universal "weblog"\nEn un comentari precedent es diu que la pronunciaci� de "bloc" no �s semblant a la de "blog". Tenia ent�s que les dos os eren obertes…\nPel que fa a la derivaci�, ara mateix segurament ens �s m�s euf�nic "blogaire" o "bloguista" (per tal com hi ha d’altres paraules acabades amb C que fan els derivats amb G, i pel costum del "blogger") que no pas "blocaire", que potser podr�em pensar que �s un senyor que bloca, un "blocador". Per� amb el costum i el sufix " aire" no hem de tindre cap problema.\nTurrai - 19 octubre 2005 8:49 am\nHo has vist aix�?\nAina - 21 octubre 2005 10:54 pm\nM’agraden les formes blog i bloguista. Per� com seria l’infinitiu, blogar? Igual com boxar o xatar?\nGabriel Bibiloni - 21 octubre 2005 11:03 pm\nPodria ser "blogar". Per� no estic segur si aquest verb �s gaire necessari. A mi no em fa gens de falta. M’estim m�s expressions com "editar un blog", "gestionar un blog", "llegir blogs", etc. que s�n molt m�s clares. Si em permeteu la broma seriosa, tenim "piano" i "pianista" per� no "pianar".\nBenjam� - 23 octubre 2005 1:08 am\nJan - 28 octubre 2005 9:08 am\nAqu� teniu un post que vaig posar a Racocatal�.\nT�tol: per qu� "xat" i no "chat" o "txat"?\nJa s� que xat a primer cop d’ull sembla una adaptaci� amb un estil molt catal�, per� jo en aquest cas hi veig un nyap de l’IEC.\nResposta: s� que podem ja que tenim una paraula que comen�a amb aquest so: txec, tx�quia. Per qu� no ho han convertit en xec, x�quia? Misteri.\nAra us posare l’exemple de l’alemany (ho sento pels antigerm�nics):\nl’alemany t� una llargu�ssim llista de paraules que comencen amb el so [S] ([S]=sh a la paraula anglesa she), que ells escriuen "sch" i nom�s t� una paraula que comenci per [tS], que ells escriuen "tsch". Endevineu quina paraula �s? La paraula �s "tscheschich" que significa "txec" justament.\nPer tant, referent a aquest aspecte, l’alemany �s absolutament calcat al catal�.\nEl tema �s que els alemanys, tot i nom�s tenir una paraula comen�ada per [tS] no han tingut cap problema a acceptar la paraula "chat" tal com v� i pronunciar-la [tSat]. Ni tant sols s’han molestat a canviar l’escriptura per una d’alemanya (seria tschat). I per qu� no ho han fet? perqu� s�n perfectament capa�os de dir [tSat], igual que els catalans tamb� som perfectament capa�os de dir [tSat]. De fet la gran majoria dels catalans diu [tSat]. Llavors per qu� escrivim "xat"?\nSi no us agrada "chat" escriviu "txat" encara que jo votaria per escriure-ho de la manera original anglesa, com fan a tot arreu del m�n (q�esti� d’opci� personal meva).\nEls espanyols diuen "chat" quan aix� no podria ser una paraula espanyola, ja que no hi ha cap paraula espanyola d’origen que acabi en "t". Com �s que no ho han convertit a "cha" o "char" o "chate"?\nEl fet �s que molt espanyols diuen "cha". I especialment en el plural diuen "chas" ja que els costa molt dir "ts" a final de paraula.\nEls espanyols no han modificat la paraula i nosaltres si? aix� no t� gaire l�gica. Ells s� que l’haurien d’haver modificat en una manera pronunciable per a ells, per� nosaltres podem dir "txat" tranquil�ssimament.\nPer qu� els catalans sempre hem de fer coses rares?\n[afegit m�s tard]\nEl fet aqu� �s: per quin motiu d’una paraula anglesa amb el so [tS] al principi s’ha de passar a una paraula catalana amb so [S]?\nUn motiu podria ser que els catalans no poguessim fer el so [tS] al principi. Per� est� clar que podem:\n1- tenim algunes paraules amb el so [tS] al principi: txec, txad, txet�nia.\n2- molta gent, de tots els dominis dialectals, de fet diu [tS] en paraules comen�ades per "x".\nQue en el passat pel motiu fon�tic que fos el catal� cre�s molt�ssimes paraules comen�ades per [S] no significa que el so [tS] sigui prohibit per a nosaltres. Simplement aquell "succ�s" fon�tic va oc�rrer per uns motius que no tenen res a veure amb passar de [tSat] a [Sat]. �s simplement absurd fer aquest canvi. I poc professional.\nFlorenci Salesas - 10 juny 2009 5:04 pm\nJo sóc ninotaire, no “ninotista”. Que jo sàpiga hi ha drapaires i firaires, no “drapistes” o “firistes”. Lingüistes sí que n’hi ha. I per molts anys. Aquesta part de l’argument, per tant, em sembla més aviat pobre. No tinc una especial simpatia pel Termcat, ni en cobro cap comissió –més aviat no, i ja m’aniria bé- però em cansa l’energia gastada en aquestes discussions de conseqüències divisòries entre els propis parlants de la llengua, que valdria més emprar en altres problemes lingüístics que considero són molt més importants. Se’m podrà dir: “oh, és que acceptes un dit i se t’enduen el braç, eh”. Però, malgrat les meves mancances acadèmiques, tampoc vaig néixer ahir com per confondre quan cal emprar aquesta advertència.\nJo no en sóc de lingüista i només amb aquest argument de dalt no en tinc prou per a començar una guerra -ni ganes- sobre si formo part dels bons o dels dolents per emprar bloc enlloc de blog. No podria mai defensar perquè al final vaig decidir-me pel primer, emprant termes com “ecdòtic” que no sé que volen dir -mentida, ja ho he consultat al diccionari però, ai! no n’hi ha prou amb això. Però sí que sóc, insisteixo, ninotaire, coses que passen. I, vaja, crec que, tot i que una mica antic, el terme no el considero ni despectiu. En absolut.\nI bloc, em sap greu, m’agrada força. Mentre continuï usant-la sense perdre amics, ho continuaré fent. El dia que en perdi un que realment valgui la pena –si és un ser energumènic, per mi ja sap on és la porta- cap problema, començaré a usar blog i aire, que fa pujada. El que és segur és que jo, al meu bloc -ho sento-, no faré distincions entre els comentaristes que anomenen les seves andròmines virtuals d’una manera o de l’altra. Cansa, a aquestes alçades de la vida, que et mirin pel damunt i et posin l’etiqueta d’ignorant amb aquesta alegria pel que considero, modestament, una collonada.\nCrec que hi ha moltes altres coses força més preocupants a la nostra llengua. Ara, si del que es tracta és de començar a inventar polèmiques artificials per tal de dividir els parlants que quedem, jo tinc molta imaginació i me’n venen al cap una pila: en quatre dies aconseguiré que tots s’hagin passat al castellà. Prefereixo deixar, però, aquesta feina per als nostres amics de Madrid, que d’això de dividir-nos en tenen la mà trencada. Ara, si els volem donar-ho tot mastegat, perfecte: nosaltres en sabem també un niu de col·laborar a l’autodestrucció.


El Barça aguanta vint minuts amb deu homes per salvar un punt a Balaídos - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'expulsió de Sergi Roberto al 70 obre la porta a l'empat del Celta, que no ha deixat de creure en la victòria\nredacció 17.04.2018 | 20:59\nJonny i Paco Alcacer lluiten per la pilota. Reuters\nEstadístiques del Celta-Barça\nEl Celta és un equip que acostuma a posar les coses difícils al Barça i el partit d'aquest dimarts no ha estat l'excepció. Els d'Ernesto Valverde marxen de Balaídos amb 1 únic punt (1-1) en un matx que han disputat amb deu homes per l'expulsió de Sergi Roberto quan encara faltaven vint minuts pel final i guanyaven 1-2.\nAmb Busquets, Piqué i Iniesta fora de la convocatòria i Messi a la banqueta, al Barça li ha costat arrancar, amb un inici de partit lent i sense domini. Però quan més pressionava el Celta, una genialitat de Dembélé ha fet pujar el 0-1 al marcador (min 35). Els gallecs no s'han arronsat i han continuat embalats per aconseguir l'empat un minut abans del descans, a càrrec de Jonny.\nMessi ha sortit al terreny de joc al minut 59 i ha revolucionat el matx. L'equip ha passat a l'atac i Alcácer ha fet l'1-2 (min 63). Però 7 minuts després, Aspas s'ha escapat de tota la defensa i Sergi Roberto l'ha parat quan marxava sol cap a porteria, acció que l'àrbitre ha amonestat amb targeta vermella. El mateix Aspas, un malson per al Barça, ha marcat l'empat al 81.


activitats > jon-landaburu-illaramendi\n2012-05-21 - Jon Landaburu Illaramendi\nJon Landaburu Illaramendi (1943), basc de nacionalitat francesa i colombiana, és un dels especialistes i referents més importants de les llengües indígenes de Colòmbia. Al llarg de més de 40 anys de dedicació professional i de compromís personal, Jon Landaburu ha esdevingut un profund coneixedor, a través de l’experiència directa i la immersió, de la diversitat de llengües i ecologies lingüístiques autòctones de Colòmbia alhora que un nom clau de la seva protecció i revitalització.\nLa seva carrera acadèmica s’ha desenvolupat a cavall entre dos continents: entre els anys 1983-1996 va supervisar treballs i projectes de recerca, i va ser professor i responsable de la gestió i l’administració d’investigacions científiques tant a França com a Colòmbia. És doctor en Humanitats per la Universitat de la Sorbonne (1976) i és director emèrit al Centre Nacional de Recerca Científica (CNRS) de França pel que fa a les llengües indígenes americanes. Va ser, d’altra banda, fundador i director del Màster d’Etnolingüística a la Universitat dels Andes a Colòmbia i un impulsor fonamental dels processos de formació de lingüistes natius.\nLandaburu també ha treballat activament en la promoció de programes per a l’estudi i la revitalització de les llengües autòctones per part del govern de la República de Colòmbia. Ha estat involucrat en nombroses iniciatives regionals com ara la traducció de la Constitució colombiana a diferents llengües indígenes i la formació de líders i professors natius. Va assumir, entre 2007 i 2010, la direcció d’un centre polític-administratiu que, juntament amb el Programa per a la Protecció de la Diversitat Etnolingüística (PPDE) del Ministeri de Cultura, va obrir el camí per a la formulació, l’any 2009, de la Llei de llengües natives, la qual garanteix a 68 llengües (65 natives, 2 criolles, i el romaní) instruments jurídics especials per contribuir a la seva preservació i revitalització.\nEls seus àmbits d’investigació són la lingüística teòrica i aplicada, l’etnolingüística i la sociolingüística, sobre les quals ha publicat nombrosos treballs, més de 15 llibres i una gran quantitat d’articles científics. Així mateix, ha supervisat i assessorat nombrosíssimes dissertacions i tesis de màster i doctorat.\nEl Premi Linguapax reconeix, per tant, l’aportació professional i humana de Jon Landaburu a la vida del patrimoni lingüístic de Colòmbia, aportació que representa un impuls de gran valor per a tots aquells que treballen per a les llengües del món, és a dir, per a una humanitat en convivència creativa i comunicació genuïna.\nMés informació sobre els Premis Linguapax a: http://www.linguapax.org/ca/premis-linguapax\nMés informació sobre el Dia Internacional de la Llengua Materna: http://www.unesco.org/new/es/media-services/single-view/news/a_world_without_words_celebrati


Historia - Covit - Solucions globals de packaging per a perfumeria i cosmètica\nEquip i enginyeria\nCovit: Els orígens\nFortià Bofill instal•la a Torelló la primera ferreteria i llauneria. Completa els treballs diversos de reparació amb la construcció d’utensilis i atuells i es converteix aviat en un artesà reconegut.\nL’auge de la indústria tèxtil a la regió, gràcies a la força de la corrent del riu Ter, crea un demanda nova i important per a la torneria, una activitat tradicional. Fortià Bofill inventa les primeres virolles metàl•liques per evitar el desgast i allargar la vida d’aquestes peces de fusta.\nFortià Bofill construeix la primera premsa amb sistema de pont per facilitar les operacions d’embotició i retall. Aquest fet representa un salt importantíssim en l’eficàcia a part de permetre la regularitat en la producció en sèrie.\nUn altre avanç decisiu: Fortià Bofill compra una premsa de volant alemanya equipada amb motor elèctric. La seva transmissió s’aprofita per fer funcionar la primera màquina per retallar i doblegar la vora de les virolles, accionada a pedal que construeix ell mateix.\nMor el fundador. El seu fill, Joan passa a ser el responsable principal del que es comença a perfilar com una empresa. Fins aquest moment la producció es concentra en les virolles per a la indústria tèxtil. No obstant, les millores en els motlles, el nou procés de roscat en torn i l’augment de les màquines fan que el taller estigui preparat per a la diversificació a qualsevol producte que es pugui obtenir per la deformació de metall en planxa.\nEs comencen a fabricar virolles per a mànecs d’eines i aplicacions similars. Poc després, un producte decisiu en l’expansió de l’empresa: els casquets de bombetes.\nA partir d’aquest any i fins la Guerra Civil Espanyola, l’empresa experimenta una evolució molt important. Es consolida com a principal proveïdor de casquets de bombeta vitrificats i virolles en el mercat nacional i es comencen a fabricar nous productes com caixetes i tapes de llautó i alumini per als mercats de perfumeria, laboratoris, alimentació, neteja, productes industrials, etc. Som els líders en la tecnologia de la transformació del metall en planxa.\nLa indústria queda registrada sota el nom de Vitri Electro-Metalúrgica\nDurant la guerra l’empresa queda col•lectivitzada i se li encarrega la fabricació de bales per a fusells màuser. Davant la necessitat de continuar amb la fabricació d’alguns casquets i altres peces necessàries per la vida normal del país, es construeix una nova nau. Quan acaba la guerra, es reprenen les activitats quotidianes de la indústria sense cap problema.\nJoan Bofill es retira. Aquests anys es caracteritzen per una gran precarietat i escassos avanços tecnològics. La impossibilitat d’importar i la dificultat per aconseguir matèria prima i productes ho fan tot molt difícil. S’afegeix una nova gamma de productes: el petit material elèctric.\nL’empresa personal Vitri Electro-Metalúrgica es transforma en S.A.\nLa facturació de l’empresa arriba a 10 milions de pessetes, un 60% de la qual correspon a casquets de bombeta, un 22% a tapes, un 12% a virolles i un 6% a material elèctric. En la fàbrica ja hi treballen 140 persones.\nLent creixement però constant de l’economia espanyola i les activitats de l’empresa, però estant el país incomunicat des de 1936, l’endarreriment tecnològic respecte a les empreses de l’estranger és alt. Es comença a viatjar a l’exterior per visitar empreses de la competència, a importar maquinària tot i que amb moltes dificultats al principi.\nEs realitza una petita instal•lació d’anodització a dojo per donar color a tapes senzilles.\nLes vendes arriben a 110 milions de pessetes. A partir d’aquesta època la creixent diversitat de productes que l’empresa fabrica, i que ja des de fa temps correspon a diversitat de tecnologies, van tenint una evolució més independent. Les principals seccions són les dedicades als casquets de bombeta (47%) i a les tapes metàl•liques (33%).\nEl departament elimina les virolles tèxtils per la immediata obsolescència davant l’aparició de les bobines de plàstic.\nEl departament elimina del petit material elèctric moltes peces complexes en les quals és impossible una millora de mètodes. Queden les virolles per a eines i algunes peces del primer grup. Cap de les dues són considerades peces de futur. No obstant hi ha un rengló interessant que es vol perfeccionar i promocionar: les tapes de luxe.\nComponents Metàl•lics s’instal•la en una nau independent situada en la zona de Torelló coneguda com Puigbacó amb un departament propi d’anodització.\nEs constitueix Covit, S.A. com a societat independent.\nLes primeres activitats de Covit remunten fins 1857. En la regió de Barcelona, on es troba en l’actualitat la fàbrica, hi havia una gran xarxa industrial tèxtil a la qual es subministraven petites peces de metall realitzades per embotició. Aquesta activitat original de l’empresa es va anar diversificant durant més de cent anys per subministrar a diferents mercats: l’elèctric, amb la fabricació de casquets vitrificats per a bombetes i rosques portalàmpades; l’alimentari, tapes twist off per al tancament de pots; i altres aplicacions industrials, com les cúpules de vàlvula i components per a eines.\nDes de 1975, Covit està especialitzat en la producció de components d’alumini d’alta qualitat per a sectors com la perfumeria i la cosmètica que requereixen una gran precisió, funcionalitat i una qualitat estètica molt important.\nA partir d’aquest moment es varen integrar dues activitats industrials diverses, essencials per servir aquest nou mercat: la nostra activitat centenària, l’embotició profunda de l’alumini i l’anodització, un procés electroquímic que permet donar a les peces un acabat, una resistència i un color.\nDes de llavors i a base d’esforç i èxits, Covit ha construït poc a poc la seva imatge de seriositat i solvència tècnica. Avui en dia, és un col•laborador reconegut i essencial en el mercat internacional.\nA partir de juliol de 2010, Covit fou adquirit per Phi Industrial Acquisitions. Els nous dirigents desitgen reforçar la posició en el mercat sobretot gràcies a un redisseny i millora dels equips tècnics\nMuntatges i decoració\nProcés del color\nCovit © 2014


Alapamui!: Projecte Web Maven a Eclipse\nMaven és una eina interessant per gestionar les dependències d'un projecte Java i per automatitzar algunes tasques del seu seguiment. Amb les darreres versions recomanen seguir el paradigma de Convenció millor que Configuració (traducció lliure de Convention over Configuration). Permet que adaptis els teus projectes com tu vulguis quan a directoris i demés, però et recomanen una manera de fer-ho. Si segueixes les convencions, els teus fitxers de configuració queden mínims.\nLa integració de Maven amb Eclipse ha estat sempre un tema delicat, però cada cop està millor el tema. El que no aconseguia mai era fer que un projecte web fet amb Maven funcionés amb el WTP (Web Tools Platform), el mecanisme estàndard d'executar projectes Web dintre d'Eclipse. Sempre havia de construir el War i desplegar-lo al contenidor de torn (JBoss o Tomcat) fora de l'Eclipse.\nPer fi he trobat unes indicacions de com fer servir Eclipse WTP amb Maven.\nJa feia temps que haviem parlat d'emprar-la a la feina, veig que per fi has pogut.\nEl Juanma va fer un eSalus amb maven i ara jo en faig el manteniment, això m'ha permés tenir un primer contacte amb l'eina (però ja pots soposar que en plan copia i pega) les sensacions: de moment complexe però promet i tinc ganes d'aprendren. Em miraré aquest plugin que recomanes.\nUooo, ara que miro és adaptar el WTP del l'eclipse amb projectes maven, pensava que seria mitjançant un plugin. Molt Bon apunt!!


Notícies » Ajuntament de Lleida » La Sant Silvestre tanca l’any amb rècord de participació\nLa Sant Silvestre tanca l’any amb rècord de participació\nAbderraim El Jaafari i Berta Gasol guanyen la cursa atlètica que enguany ha estat més competitiva que mai, amb prop de 1.300 participants\nFoto 1. Abderraim El Jaafari ha estat el guanyador de la 19a edició de la cursa de Sant Silvestre\nFoto 2. El tinent d'alcalde Josep Presseguer ha donat el tret de sortida a la cursa popular, de 3 quilòmetres\nFoto 3. Rafael Peris, de la sortida de la cursa atlètica\nFoto 4. Les autoritats locals, amb els guanyadors de la cursa atlètica, l'Abderraim i la Berta\nFotografia 3 amb major resolució (380,7 KB)\nFotografia 4 amb major resolució (2,2 MB)\nClassificacions 19a Cursa Sant Silvestre de Lleida\nEls carrers de la ciutat s’han omplert en aquest últim dia de l’any de corredors que han participat en la cursa de Sant Silvestre. En aquesta 19a edició s’ha batut rècord de participació amb prop de 1.300 atletes que han corregut la que ha estat la cursa més competitiva. L’alcalde accidental, Rafael Peris, acompanyat de diversos regidors de la Paeria, ha assistit un any més a la sortida de la cursa atlètica i de la cursa popular, així com al posterior lliurament de premis. La plaça Cervantes acull tant la sortida com l’arribada de les dues curses.\nAbderraim El Jaafari ha estat el primer en arribar a la línia de meta, en 30 minuts 16 segons. Li ha seguit Iván Espílez, guanyador de l’any passat i de la recent celebrada Pujada a la Seu, marcant un temps de 30’32”. En la categoria femenina absoluta, la guanyadora ha estat Berta Gasol, amb un temps de 37’32”. Pel que fa a la cursa popular, Marc Pujol i Tània Codina han estat els guanyadors, fent el recorregut en 10’36” i 12’15”, respectivament.\nEl lliurament de premis s’ha fet a la mateixa plaça Cervantes. Les autoritats locals, amb el president de l’AV de Jaume I, Jaume Millàs, i el director de la cursa, Fidel Navaroo, han procedit a penjar les medalles i a lliurar les copes als guanyadors.\nCom és habitual, aquesta cita esportiva ha comptat amb dos recorreguts. El més llarg, de 10 quilòmetres, ha passat per Prat de la Riba, el pont de Príncep de Viana, camí de Granyena, la passarel•la dels Camps Elisis, canalització del riu, passarel·la Maristes, Pont dels Instituts, Jaume II, passarel·la del Liceu Escolar, Cavallers i Múrcia. El circuit popular, de 3 quilòmetres, s’ha reduït al Centre Històric de la ciutat i ha passat per Balmes, Rondes de Sant Martí i la Seu Vella, carres Companyia, Cavallers i Boters.\nA l’arribada, s’ha lliurat als corredors una bossa amb obsequis dels col·laboradors de la cursa, i també s’han sortejat diversos regals entre els participants.


Prova PRC en un cribratge a Ourense aquest dimecres (Efe/Brais Lorenzo)\nRedacció 13/01/2021 - 23.52 Actualitzat 14/01/2021 - 07.01\nEspanya registra la pitjor dada de contagis des de l'inici de la pandèmia. El Ministeri de Sanitat ha notificat la xifra rècord de 38.869 casos de coronavirus i 195 morts en les últimes hores. La incidència continua pujant i frega els 500 casos per cada 100.000 habitants.\n"La situació al nostre país és molt preocupant", ha dit el ministre de Sanitat, Salvador Illa, que ha insistit que complir les mesures que decreten les comunitats és "l'única manera de doblegar la corba".\nTant ell com la ministra de Política Territorial, Carolina Darias, asseguren que cal fer un esforç més i criden a la responsabilitat de la població davant d'una situació que qualifiquen d'"alarmant".\nHan advertit que venen setmanes molt dures i complicades.\nDe tota manera, asseguren que no caldrà un altre confinament domiciliari perquè l'estat d'alarma té prou marge perquè es prenguin mesures molt dures.\nLa xifra global de contagis a l'estat espanyol en 2.176.089 casos confirmats per proves diagnòstiques i ja són 52.878 els morts per la pandèmia a Espanya.\nCatalunya encapçala la xifra de contagis en els últims 7 dies amb 21.862 casos, seguida de Madrid, amb 21.011. Més avall hi ha Andalusia (18.451) i el País Valencià (13.553).\nDes del començament de la pandèmia, Madrid és on més contagis s'han acumulat, amb 438.535 casos. Just després se situa Catalunya, amb 413.332 casos confirmats, i Andalusia, amb una xifra de 294.474 casos.\nCatalunya comptabilitza des de l'inici de la pandèmia 31.760 hospitalitzats (2.556 a l'UCI) i 271 en els darrers 7 dies (15 a l'UCI).\nA Catalunya, 4 de cada 10 llits d'UCI estan ocupats ara com ara per malalts de Covid-19.\nD'altra banda, del 1.103.700 dosis de la vacuna de Pfizer-BioNTech que el govern ha entregat a les comunitats autònomes fins a aquest 13 de gener, se n'han administrat fins ara 581.638, que representen el 52,7% del total. En el cas de Catalunya, de les 180.020 dosis rebudes, fins ara se n'han subministrat 92.133, el 51,2% del total.\nBars i restaurants demanen ajudes per posar aparells que millorin la qualitat de l'aire


Blog in the Yuesei: Publicitat criminal\nPublicat per Marianna a 18:38\nHola des de Dublín!\nAquí a la illa de la pluja i els núvols també tenim aquesta secció de medicaments als supermercats... A mi també em va sorpendre molt quan vaig arribar ara fa 3 anys... A Irlanda tothom s'auto-medica, potser es perquè per anar al metge has de pagar i avans de que et clavin 50€ per la visita doncs et compres al super el que et sembla que et pot anar bé.\n17 de febrer de 2010, a les 1:31\nBe, suposo que aixó es un dany colateral menor per la mentalitat dels americans. Es la llei de la supervivencia, només els mes forts, valents i guapos tenen cabuda als grans Yuesei\n17 de febrer de 2010, a les 2:56\nVaja, m'esperava una mica més d'aquest blog però veig que és el típic discurs anti-americà de qui no coneix gens aquella cultura i aquella societat però s'afegeix a la crítica fàcil i tonta que extraurà comentaris d'admiració i d'assentiment per part de nosaltres els europeus que ens sentim tan modèlics i tan superiors als americans.\nNo sé a quin país viviu però la diferència entre això que dieu d'Irlanda i dels EUA i el que tenim aquí és simplement que allà ho tenen més barat i que nosaltres paguem com tontos a un gremi que té el monopoli de vendre medicaments. Els medicaments que es poden comprar al super en aquests països són els mateixos medicaments que et donen aquí a les farmàcies sense recepta i sense preguntar-te res.\nQuina és la diferència? Doncs que aquí paguem el doble pel "luxe" que ens els despatxi una persona en comptes d'agafar-los nosaltres mateixos. De medicaments que tenen possibles efectes adversos i que es venen sense recepta n'hi ha un munt.\nSi us plau, siguem una mica més crítics amb nosaltres mateixos. Tot i l'estereotip de l'americà patriòtic i fatxa amb accent de Texas, en això els americans ens guanyen als europeus. Són molt més crítics amb la seva pròpia cultura que nosaltres i no és que no tinguem un munt de coses criticables. El que passa és que estem tan ocupats en mostrar la nostra superioritat sobre els americans que no veiem les nostres pròpies vergonyes.\nHola Anònim! Vaja, m'esperava una mica més d'aquest comentari però veig que és el típic que es llegeix un post i fa la crítica fàcil i tonta sobre el blog, per sentir-se modèlic i superior als que l'escriuen.\nJo no sé a quin país vius, però nosaltres en fa 6 que vivim als Estats Units. Si t'haguessis pres la molèstia de llegir-ne més hauries vist que en aquest blog hi ha moltes coses que admirem dels Estats Units i que en fer la comparació amb Europa i Catalunya en sortim mal parats.\n15 de setembre de 2013, a les 7:45\nVaja, m'ofèn una mica que assumeixis que sóc un home. No hi havia l'opció de 'anònima' i per tant he escollit 'anònim' però sóc dona i visc als estats units des de fa 15 anys. A Cleveland, OH, per ser més exacta i estic casada amb un americà. Mireu, no és qüestió de fer un concurs a veure qui coneix més els Estats Units o qui s'ha passat més temps aquí.\nHe de disculpar-me pel meu to si us ha ofès. De fet, la meva reacció havia estat provocada més per un dels comentaris (l'altre anònim) que pel que diu el vostre posting. Veure que la gent diu coses així com "Be, suposo que aixó es un dany colateral menor per la mentalitat dels americans." i es queden tan tranquils/il·les em deixa sempre amb el dubte de si he de plorar o riure. Si a Catalunya algú digués una cosa així com "Bé, suposo que la condemna a presó d'una dona que ha estat violada per tenir relacions sexuals fora del matrimoni és un dany col·lateral menor per la mentalitat dels musulmans", la gent se li tiraria a sobre i el/la titllarien de racista, intolerant i no sé què més. En canvi, sents a la gent dir les bestieses més grans que he sentit mai sobre els americans i ningú es molesta ni tan sols en qüestionar-ho.\nEl posting no és tan simplista com el comentari d'aquest anònim però peca una mica del mateix, per més que hagis estat 6 anys vivint als EEUU. Si m'estiguéssiu parlant d'armes, no tindria res a dir però quan dieu que "pots agafar [els medicaments] com qui compra una rajola de xocolata o uns mitjons" sou molt poc crítics amb la vostra pròpia societat i esteu promovent aquesta mena de pensament simplificador i maniqueista envers tot allò que és americà. Repeteixo el que ja vaig dir al posting anterior: a les farmàcies espanyoles et donen sense preguntar el mateix tipus de coses que pots obtenir al passadís del supermercat als Estats Units.\nPersonalment preferiria que hi hagués més control sobre aquestes coses però si em donen a escollir prefereixo mil vegades trobar un medicament al supermercat pagant 3 vegades menys que comprar-ho a una farmàcia a Espanya. Sempre es critica als Estats Units per ser capitalistes però a Espanya hi ha el pitjor capitalisme de tots. Les farmàcies tenen el monopoli per vendre un cert tipus de producte i se'n aprofiten per fixar els preus i obtenir un marge de benefici exagerat. Els bancs i caixes estan controlats en molts casos per familiars i amiguets dels polítics en el poder i la oposició, fan el que volen i reben milions d'euros que tothom sap que s'esfumaran i que mai seran retornats. Ah, i una cosa que aquí als Estats Units no es creu ningú: si no pots pagar la hipoteca, el banc se't queda la casa i a sobre li deus tot el que encara no has pagat al banc. Si tu et mors, els teus fills encara hauran de pagar al banc cada euro que encara queda per pagar. Vaja, l'autèntic somni del capitalisme més salvatge. I en un país així la gent se sent tan superior als americans i parlen de "danys colaterals menors per la mentalitat americana".\nAh, un parell de petits detalls. L'index de suïcidis als Estats Units és considerablement inferior al de països com França o Belgica on crec que no es venen medicaments als supermercats. Per tant, a banda sortir més barats no sembla que això creï un problema sanitari. L'altra cosa és que crec que és una mica exagerat dir que en cada tall publicitari hi ha un o dos anuncis de medicaments. Potser aquí a Cleveland és diferent. Els anuncis varien molt de zona a zona i de ciutat a ciutat. És cerc que n'hi ha (per cert, també a la TV espanyola i catalana) però tants, tants no surten. He estat a altres parts dels Estats Units i tampoc em sembla que la cosa sigui com dieu. No us estic dient mentiders ni molt menys. Simplement que aquestes petites exageracions promouen aquest anti-americanisme simplista i ignorant del nostre país que per mi resulta una mica penós.\n17 de setembre de 2013, a les 10:00\nHauries d'estar ofesa amb tu mateixa perquè ets tu que has cregut que assumia que eres un home. Si hagués dit "Hola anònim!" sense majúscula llavors encara... Si haguessis firmat "Totxana" hagués dit "Hola Totxana!" i si haguessis firmat "Melindro" doncs hagués dit "Hola Melindro!". Has estat tu que has escollit "Anònim" quan a l'apartat "Nom/URL" haguéssis pogut posar-te "anònima" o fins i tot "anònim/a".\nParlàvem de coses que "ens van xocar" quan vam arribar. Quan diem que pots agafar medicaments "com qui compra una rajola de xocolata o uns mitjons" no estem sent poc crítics amb la nostra societat ni estem promovent res. Estem relatant un fet que ens va sobtar. Pots agafar literalment dels estands uns mitjons i un antidepressiu, anar a la caixa i comprar-ho. Hi ha gent a qui li semblarà bé que es pugui fer així i hi ha gent a qui no li semblarà bé. En cap moment diem que es pot agafar així qualsevol medicament. Anteriorment ja hem explicat que també hi ha una persona que despatxa receptes, com es fa a una farmàcia, i després diem que hi ha accés lliure "a una gran quantitat" de medicaments, però no a tots.\nEl tema de les farmàcies és opinable. Entenc la teva posició. Jo personalment prefereixo pagar més i que el benefici se'l quedi el llicenciat i la seva família, que pagar menys i que se'l quedi el senyor Walmart, Walgreens o CVS a canvi de que el llicenciat cobri una merda. Entre un "gremi" i una gran multinacional, jo sempre gremi. Però ja dic, això és una opinió totalment personal.\nAra no mirem la tele, però no exageràvem quan dèiem a l'època en què vam escriure que se'n feien un o dos a cada tall. El que ens va xocar no van ser els anuncis d'Aspirines, que també n'hi ha a Catalunya. El que ens va xocar és veure repetidament anuncis de, com diem al text, antidepressius, remeis per l'asma, etc. que, en la nostra modesta opinió, no s'haurien d'escollir basant-se en criteris de màrqueting. I sobretot ens va cridar molt l'atenció anuncis d'antidepressius que entre els seus efectes secundaris hi havia "pensaments suïcides..." Si creus que amb això exagerem i estem promovent un anti-americanisme, doncs respectem la teva opinió. Tampoc no és que estiguem aquí en missió diplomàtica.\nEns parles també dels bancs i caixes i de les hipoteques a Espanya i Catalunya, i que "en un país així la gent se sent tan superior als americans"... Jo crec que estàs criticant simplificacions i al mateix temps tu estàs generalitzant. Amb aquest blog i amb la societat europea/espanyola/catalana. Precisament crec que la gran majoria d'espanyols i catalans ens n'adonem que tenim un sistema financer i hipotecari de merda, corrupte, xupòpter i insensible com el que més. I que alguna gent, especialment ara, no és que no se senti superior als Estats Units, és que es mor de ganes d'anar-hi i se sent inferior a Burkina Faso (amb tots els respectes per Burkina Faso).\nEn definitiva, crec que no t'has de prendre tot això tant a la valenta. En aquest blog parlem dels Estats Units i la gent critica algunes coses dels Estats Units, i la mateixa gent potser després va a altres blocs i tira per terra altres coses d'Espanya i Catalunya posant els Estats Units com a model. I hi ha alguns fanàtics europeus anti-americans igual que hi ha alguns fanàtics americans anti-europeus.\nUna abraçada cap a Cleveland!\n18 de setembre de 2013, a les 23:06


Els Sabor de Gràcia, promocionant el seu espectacle 'Sabor de rumba' a l'altell de la façana del teatre Apolo / S.B.\nEls components del grup s'han enfilat a l'altell de la façana del teatre Apolo per fer un tastet del que serà 'Sabor de rumba'\nEls incombustibles Sabor de Gràcia han sorprès aquest dilluns al vespre, pels volts de les 21 hores, els vianants que passaven pel Paral·lel amb una actuació de carrer per promocionar el seu espectacle Sabor de rumba, que s’estrena el 13 de juliol al teatre Apolo i hi serà fins al 14 d’agost, “si Déu vol”, com han dit ells mateixos. Tot i que es pot considerar un actuació al carrer, que és on s’estaven els espectadors que s’anaven aturant de pas cap a les seves destinacions, els artistes no eren a peu de carrer, sinó enfilats a l’altell de la façana del teatre.\nVianants, ciclistes i patinadors que passaven per la zona s’anaven aturant encuriosits, a banda i banda del Paral·lel i també al carril bici, que passa pel centre de l’avinguda, en veure l’espectacle. Alguns fins i tot han acabat ballant, i molts han gravat vídeos amb el mòbil. “Ja que veig que esteu gravant, etiqueteu-nos quan els pengeu a internet, i així en gaudim tots”, ha convidat el cantant, amb bon humor, després de la primera peça.\nSegons ha explicat, l’espectacle Sabor de rumba serà un homenatge a tots “els grans” d’aquest ritme, tan lligat a Barcelona, a Gràcia i als barris del Raval i de Sant Antoni, al voltant del carrer de la Cera, molt a prop del teatre on es podrà veure l’espectacle, on no faltaran cap dels hits rumberos. De moment, avui han desafiat amb la seva música el soroll habitual del trànsit del Paral·lel i han alegrat el vespre a veïns i vianants.


El gegant del Pi pateix un accident i haurà de ser reparat\nEl Mustafà, lesionat en un assaig, no participa al seguici d'aquest dissabte\nEls desperfectes no s'han pogut reparar a temps i els gegants del Pi no participen al Seguici de les Basíliques de la Barcelona Antiga\nMala fortuna. Un accident fortuït en l’assaig previ d’aquest divendres dels geggants del Pi per participar en el ball de quatre en el marc del Seguici de les Basíliques de la Barcelona Antiga d’aquest dissabte ha acabat amb una lesió en el braç d’en Mustafà. Segons ha explicat la colla gegantera a les xarxes socials, Després de valorar les possibles solucions per arreglar el gegant, no s’ha pogut reparar el desperfecte i assegurar que pugui sortir en condicions”. El ball a quatre el fan l’Elisenda, en Mustafà, el rei Salomó i la reina de Saba, de manera que si no hi són els quatre, perdia el sentit.\nEl gegant lesionat serà traslladat al taller Caserras, a Solsona, on se li faran les tasques de restauració pertinents. La previsió és que per Santa Eulàlia pugui estar en perfectes condicions.\nAhir a l'assaig previ del #SBBA22 en Mustafà va patir un accident. Després de valorar les possibles solucions per arreglar el gegant, no s'ha pogut reparar el desperfecte i assegurar que pugui sortir en condicions. pic.twitter.com/wbjo0emhkw\n— Els Gegants del Pi (@gegantsdelpi) January 15, 2022\nLa tradició gegantera a la basílica de Santa Maria del Pi es remunta, com a mínim, a l’any 1601, quan es té notícia de la participació de gegants relacionats amb aquesta parròquia en un seguici amb motiu de les festes organitzades per celebrar la canonització de Sant Ramon de Penyafort. Els gegants del Pi són coneguts arreu per la seva popular cançó, nascuda per Corpus del 1798. La cançó fa referència, per una banda, a una reforma de la Rambla, en què el passeig central va quedar elevat i fou anomenat popularment “el terrat”.\nEls gegants actuals representen un noble moro i una dama cristiana. El 1985 es bategen amb els noms d’Elisenda i Mustafà. Per tal de preservar les valuoses peces originals, es va decidir de fer-ne còpies que, alhora, podien ser més lleugeres i de més bon portar. Les còpies van fer-se en dues parts: el gegant el 1986 i la geganta 1987. En Mustafà i l’Elisenda són membres del Seguici Popular de Barcelona i, junt als Gegants petits del Pi, són presents en els moments festius més importants de la ciutat.


E EU 1 Col·laborador/a 56 Visites Bústia de suggeriments\neufausiacis m pl ZOOL Ordre de crustacis malacostracis marins i planctònics, amb aspecte de gamba, que constitueix la principal font d’aliment dels cetacis, en especial de les balenes. Morfològicament es caracteritzen per presentar brànquies externes a la closca, situades als coxopodis dels periopodis, i absència de maxil·lípedes. Són de grandària moderada (5 o 6 cm) i formen bancs pelàgics de volums considerables. De les dues famílies que comprèn l’ordre, únicament els eufàusids tenen representants mediterranis. Els més abundants a la Mediterrània occidental són els gèneres Euphausia, Meganyctiphanes i Stylocheiron. [JCE]


“Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” | Albert Camps | MANLLEU | Lliga Europea | L'Esportiu de Catalunya\n“Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” + “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” E-mail\nMANLLEU - 15 març 2019 16.20 h\n“Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una”\nExplica que jugar la final a quatre a casa és positiu i diu que el seu rival en la semifinal, el Generali Palau, és un equip que lluita fins el darrer segon de cada partit\nLaura Barcons en acció A. CAMPS.\n“Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” “Tenim clar el que hem de fer i la nostra millor arma es anar totes a una” E-mail\nLaura Barcons, és una de les jugadores del CP Manlleu que aquest cap de setmana buscarà el títol de la lliga europea davant la seva afició. Als seus 20 anys ja és tota una realitat i una peça important a l’equip que demà s’enfrontarà al Generali Palau.\nCom arriba el Manlleu a la semifinal de la final a quatre?\nLa veritat es que amb moltes ganes. Creiem que serà un partit molt disputat, amb moltes opcions per les dues bandes. A més a més en l’OK Lliga vam perdre contra el Palau i tenim moltes ganes d’una petita revenja. I a més juguem a casa i és com un plus.\nEl nostre objectiu, i suposo que l’objectiu dels altres equips, es guanyar-la. I també intentarem que quan acabi el partit no ens quedem amb la sensació de no haver-ho donat tot, o amb una sensació estranya de que podíem haver fet més. Intentarem donar-ho tot i acabar el partit amb bones sensacions.\nJuguen a casa, tindran més suport del seu public però, també més responsabilitat i pressió?\nPer la meva banda no. Jugar a casa per mi es positiu, es la pista de tota la vida, on va la meva gent i això es una part positiva per nosaltres perquè juguem a casa. En els partits de lliga també passa i quan jugues a casa es diferent. Jo crec que és un extra.\nEl Palau és un rival molt complicat i com ha dit les va guanyar en l’OK Lliga. A la semifinal serà tot molt diferent?\nQuan vam jugar amb el Palau a la lliga estàvem en una dinàmica que no ens estava anant be. La temporada te pujades i baixades, i en aquell moment l’equip no estava en el millor moment i el Palau va fer un gran partit i ens va guanyar. Ara jo crec que els dos equips anirem amb una altre mentalitat i intentarem agafar els punts febles que va tenir el rival.\nQue destacaria del Palau?\nSon unes jugadores molt rapides i boníssimes, la porteria la tenen molt ben coberta i totes les jugadores que tenen a la pista son bones. Això es el principal. És un equip que fins l’últim segon no para, tu no et pots despistar en cap moment del partit perquè t’enganxen. És un partit per estar concentrades els 50 minuts.\nI la seva millor arma?\nLa primera és anar totes a una i totes amb el mateix objectiu. Crec que ho estem aconseguint i portem dies entrenant molt be. Tenim molt clar el que hem de fer cada jugadora i la nostra millor arma es aquesta. Anar totes a una i anar a buscar el partit.\nPer arribar a la final a quatre van eliminar al campió, el Gijón, això les reforça?\nHavent tingut uns quarts de final tant complicats penses, arribar a una final a quatre es molt complicat. I també que un equip tant gran com el Gijón no hi ha pogut arribar, i això és cosa nostre. Vull dir que ens ho hem treballat i ho has d’aprofitar.\nDels quatre equips classificats algun és més favorit?\nLa final a quatre, com les copes, són a partit únic. La guanyen els equips que tenen un bon cap de setmana. No es pot parlar de favorits en partits així perquè no saps que pot passar. Pots tenir un mal dia i et poden guanyar.


Quaderns d'investigació Alaquàs. La immigració a Alaquàs als anys quaranta i cinquanta dels segle XX a través de les històries de vida i fonts orals (III).\nTítulo: La immigració a Alaquàs als anys quaranta i cinquanta dels segle XX a través de les històries de vida i fonts orals (III).\nAutor: Grup D’investigació Hª Oral D’Alaquàs\nTema: Historia Oral-Entrevistes i històries de vida-Demografia\nGrup d' investigació sobre la història oral de Alaquàs\nLa immigració a Alaquàs als anys quaranta i cinquanta del segle XX a través de les històries de vida i fonts orals (III)\nAl llarg del segle XX es produeixen a Alaquàs grans canvis en l'estructura econòmica, social i urbanística. En primer lloc, es manifesta una notable transformació de l'activitat agrària: nous conreus, creixement de la mecanització del camp i també un ràpid desenvolupament de l'activitat industrial que portarà al nostre poble a convertirse en un centre industrial. En segon lloc, l'atracció de València farà que busquen residència en la vila milers de persones que acudiran procedents de l'interior de la Comunitat Valenciana i de les províncies espanyoles pròximes. Alaquàs, que a principis de segle escassament superava els 2000 habitants, arribarà als 8000 en 1960 i els 22.000 en 1978.\nDins el col·lectiu de Quaderns d'Iinvestigació d'Alaquàs està constituït el «Grup d'investigació sobre història oral» que té com a objectiu recuperar les fonts orals d'Alaquàs. El camp d'estudi del grup és la història social: el treball dels veïns, la vida quotidiana, la família, la emigració, les creences i valors, la cultura popular, l'educació, la història de les dones... El mètode de treball més emprat és l'entrevista, tant la dirigida com la semidirigida, ja que s'ha considerat que per a recollir les vivències i les experiències personals, l'entrevista personal és la tècnica més recomanable. Totes les entrevistes són gravades en àudio, transcrites i guardades a l'arxiu de Quaderns d'Investigació d'Alaquàs per a posteriors investigacions. En estos moments, el Grup de treball investiga els següents temes: «La immigració a Alaquàs als anys quaranta i cinquanta del segle XX» i «L'escola d'Alaquàs als anys cinquanta». El grup l'integren les següents persones: Lola Alfonso, Maria Esteve, Yolanda Estreder, Carmen Ferrer, Vicent Ferrer, José Manuel Furió, Francesc García, Teresa Guerrero, Enric Juan, Mª Júlia Martí, Josep Soriano, Ramón Tarín i Desirée Torralba.\nAquesta nombrosa arribada de persones canviarà la fisonomia urbana del poble y també produirà canvis socials que afectaran tots els habitants. L'objectiu del nostre treball és, doncs, conèixer a través de la història viscuda pels seus protagonistes quins van ser els motius que van impulsar a milers de persones a deixar els seus pobles de naixement i buscar Alaquàs com a nou lloc d'acollida. Hem utilitzat l'entrevista personal com a tècnica de treball per a recuperar la informació. A més a més, prè(...)


Primers 75 anys de "El Turista Fallero" - Levante-EMV\nlluís mesa i reig 27.02.2016 | 04:15\nLa festa són els ninots, la sàtira i tots els textos que al voltant de cada cadafal han nascut al llarg del temps. Però també des de fa molts anys formen part de la tradició el conjunt de revistes i publicacions festives que hi han sorgit. Algunes tingueren poca vigència i unes altres en feren un llarg recorregut. El mèrit de totes elles és que van elevar la falla a un altre nivell. Van perpetuar l´esbós. A més van vincular el món de l´art i de la literatura. Foren un pont i un espai d´encontre on es barrejaren dibuixos, articles literaris i diversos textos satírics. Malgrat tot, el pas dels anys ha deixat a la nostra societat quasi òrfena de revistes falleres.\nEntre tot aquell món de publicacions sols n´ha sobreviscut una: «El Turista Fallero». Semblava que estava condemnada a desaparéixer en faltar el seu creador. Pareixia que no tindria futur perquè representava un sector de la festa poc dispost a comptar amb les noves tecnologies. Aquelles esqueles i eixa secció de «la Pepa» era un clam al tradicionalisme i contra la innovació. Però erraren els qui pensaven que «El Turista Fallero» estava destinat a l´extinció. Sens dubte la il·lusió de Sento Bayarri ha estat tan gran que ha buscat de manera lloable la forma de no perdre la gran herència que va rebre de mans de son pare. Així s´ha arribat fins a les noces de brillants.\nPer tant la celebració un any més de «El Turista Fallero», i en van 75, té diversos mèrits. El primer de tot és que ha cohesionat de manera estable intel·lectuals fallers, artistes i investigadors de la festa. En segon lloc que s´ha adaptat al temps i s´ha obert a nous espais. Aquell «Turista Fallero»potser excessivament tancat en una única visió de les falles s´ha eixamplat i és espai de moltes veus, totes diferents i complementàries. En eixe context també és destacat la consolidació d´un premi de relats fallers que assegura l´èxit dels contes de la festa. Quan semblava que escriure de falles era sols fer versos, la revista ha demostrat que és possible crear històries amb les quals emocionar els lectors, i a més fer-ho majoritàriament en un acurat valencià.\n«El Turista Fallero» continua caminant. Cada any és esperat amb curiositat pels iniciats a la festa. És mirat amb intensitat pels estudiosos que la tenen de punt de partida per a les seues reflexions. És seguit pels turistes que la troben útil. Forma part de les lectures dels artistes fallers i del món festiu en general. Des d´un punt de vista personal puc dir que des de menut era per a mi una lectura fallera obligada que emprava a més per a posar la puntuació a cada falla visitada. És clar que no acontenta íntegrament a tots. Per a alguns hauria d´adoptar formes més contemporànies. Per a uns altres ha pegat alguns bots cap a la modernització que no els agrada del tot. Eixa posició equilibrada potser siga la fórmula del seu èxit. A hores d´ara és un element més que s´inclou en les motxilles i les butxaques o que es porta a les mans. Ajuda a entendre a propis i estranys com serà l´any faller i després a recordar-lo.\nAixí que, amb els ingredients que té i amb tots els entrebancs que ha patit al llarg de 75 anys, es troba vigent. Està disposta a aguantar-ne molts més. El treball del director Javier Tejero, de Sento Bayarri, dels col·laboradors i el suport del món faller ho fan possible. Hui el 2016 sols queda que felicitar-los pel que han sigut i sobretot pel que encara poden representar. Confiem que el repte de traure-la anualment continue avant, que s´incremente i fins i tot que recupere algun dels seus estimats germans com ara «Falla Crítica».\nEn definitiva, 2016 serà un any per a recordar. Serà l´any de la candidatura a Patrimoni Immaterial de la Humanitat i el moment en el qual «El Turista Fallero» farà 75 anys. Una gran anyada. Felicitats Sento!


Gestió correcta de la informació o augment dels costos? – Gestió del coneixement\nGestió correcta de la informació o augment dels costos?\n20 Juny 2008 xarxes4 Comments\nD’acord amb una enquesta feta per l’empresa Zoomerang, per encàrrec de la biblioteca digital Safari Books Online, a 255 professionals tècnics del sector de les tecnologies de la informació, molts treballadors reclamen poder accedir a una bona formació i a continguts en línia actualitzats i fàcils de localitzar.\nEl 85% de les persones entrevistades afirmen dedicar al voltant de dues hores diàries a buscar al web la informació que necessiten per la seva feina i sovint fan recerques més de dos cops al dia. Una informació incorrecta o de difícil accés significa una pèrdua de temps i diners, deixant de banda que pot induir a errors i esmenar-los és un cost econòmic addicional.\nL’estudi palesa la necessitat de continuar invertint en formació i de mantenir la informació de l’organització ben estructurada i constantment actualitzada, per ser competitius i estalviar diners.\nNúria Vives Leal\nVídeo i networking revolucionen l’aprenentatge\nEs pot gestionar el coneixement a les pimes?\n4 thoughts on “Gestió correcta de la informació o augment dels costos?”\nJesús Martínez Marín ha dit:\n23 Juny 2008 a les 12:28 pm\nSi avui, ja de forma quasi universal, s’està instal·lant l’hàbit de recórrer als buscadors per a tot tipus de consultes -de la vida quotidiana i també professional- el que dius, Núria, té molta més rellevància del que semblaria a primera vista. Crec que hem de passar del nivell 1 d’habilitats i coneixements de les eines bàsiques TIC, per creuar la frontera de les habilitats informacionals per a tots. L’eficiència professional i personal millorarà.\nMaría Sierra Cachero ha dit:\n23 Juny 2008 a les 12:30 pm\nHem de conèixer les eines tecnològiques que ens ajuden a encertar i no perdre temps per trobar la informació que necessitem. És fonamental si no volem quedar desfasats.Abans d’Internet, les fonts d’informació es trobaven més concentrades i els bibliotecaris, arxivers i documentalistes ens ajudaven en les cerques.Avui, aquests professionals s’han convertit en experts de la gestió de la informació i el coneixement i ens ajuden a cercar el que necessitem dintre de la Infoesfera (paraula clau del Congrés eDocPa: La infoesfera en la Innovación de la e-Administración). És clar que també s’han de preocupar d’organitzar perfectament la informació per no produir els errors que la Núria comenta al post.\n26 Juny 2008 a les 10:14 am\nJesus, Maria: absolutament d’acord, però no només ens calen coneixements d’ús de determinades eines (de vegades menys complicades del que ens pensem), sinó també fluxos perquè la informació circuli i vagi a parar a mans de qui la necessiti i perquè recuperar-la quan ens calgui no sigui una missió impossible.Maria: ja ens parlaràs més de la infoesfera, oi?\n30 Juny 2008 a les 10:02 am\nNúria, gràcies per la informació i els comentaris sobre aquesta enquesta/estudi perquè, entre d’altres coses, és important treballar i treure conclusions sobre dades, i dades fiables. Per cert, estava pensant el mateix quant al comentari de la Maria, ens ha posat la mel a la boca amb el programa del congrés d’Astúries…


Digui el que digui el Govern de la Generalitat el proper dimarts dia 4, el referèndum unilateral no podrà tenir les garanties mínimes de celebració i el seu resultat seria en tot cas ineficaç jurídicament i políticament en ordre a una declaració unilateral d’independència. Això ho saben les dues parts. De tota manera, si es convoca el referèndum malgrat la manca absoluta de garanties i es va endavant amb els mitjans que siguin, el que caldria preveure serien les passes que a partir d’un moment s’hauran de donar cap enrere, tant de part del Govern de la Generalitat como de part del Govern central. Ara les dues parts es veuen amb cor de mantenir el repte recíproc posant l’accent en les respectives capacitats unilaterals, en la legitimitat constitucional i en la suposada legitimitat democràtica. Arribarà un moment, a partir de l’1O, en què ja no servirà de res l’apel.lació a aquestes legitimitats sinó que les dues parts s’hauran de plantejar políticament com sortir-se’n de la situació …\nEn el camp de la urnofòbia persisteixen els urnòfobs i en el camp de la urnofília els sempre addictes urnòfils.\nEn l’extrem dels anomòfils els seguidors més demòfils, els més bregats hispanòfobs, els savis catalanòfils, els filòsofs pocessòfils, i els herois referendòfils a base de paperofília amb vocació d’halteròfils.\nA l’altre extrem els demòfobs, els suposats anomòfobs, els imputats hispanòfils, els traïdors catalanòfobs, els filòsofs processòfobs, i els errats referendòfobs a base de paperofòbia amb vocació d’halteròfobs\nEntre l’un i l’altre extrem pantofília o pantofòbia, i en l’entremig res de res, ni una trista mitja fília ni una trista mitja fòbia, ni una trista mitja pizza. Això sí, a banda i banda llepafils i llepaculs i sobretot llepacups.\nAhir vadir Puigdemint a l’acte de presa de posició de dos nous membres de la Comissió Jurídica Assessora : “Tot el que vingui de la convicció, el compromís i la persistència ens acosta més a la justícia que la idea de renúnciao resignació, que és el que alguns voldrien, però no els donarem cap tipus d’oportunitat ni possibilitat”. I fent un paral.lelisme amb la lluita contra ETAen els trenta anys de l’atemptat d’Hipercor va afegir: “Si no fos per la persistència de moltes persones, també anònimes, aquest combat no s’hagués guanyat… D’aquí uns anys direm el mateix, hem aconseguit tot elque el poble de Catalunya es va proposar perquè vam persistir i perquè no ens vam resignar i perquè no vam renunciar”. No sé si les víctimes de l’atemptat d’Hipercor poden sentir-se ofeses per aquest paral.lelisme de suposada persistència en circumstàncies totalment diferents, quan és clar que el seu perjudici personal, i la seva superació, no té directament res a veure amb la persistència independentista…\nMontserrat, la Serra de l’Obac i Sant Llorenç, les matrius indelebles del meu primer paisatge tallat amb el cisell dels ulls i els sentiments, a l’hort de Cal Gepic, per sobre les brancades, circumden la mirada en un redol immens que enclou els cirerers a l’ombra de les cases i guarda els vells records dins un silenci dens perdent-se en la quietud i la remor dels arbres.\nVells horts d’un vesprejar rogenc com les cireres, tan lluny i tan a prop dels pares i els germans movent-se atrafegats pel Carrer de la Serra, albirant amb els ulls el futur d’unes mans que s’havien fet joves amb el fruit de la terra i maldaven per créixer remuntant la carena.\nEn un referèndum com el que pensa convocar el president de la Generalitat el subjecte consultat és el cos electoral en la seva integritat i materialment és un instrument de participació política. Amb aquestes notes resulta indiscutible que el referèndum a celebrar hauria de reunir de manera imperativa tots els requisits d’una consulta electoral encara que el que es proposi sigui la resposta a una pregunta amb el sí o amb el no. No estem, per tant, davant d’un procediment que es pugui improvisar o que pugui tenir adherències o singularitats pròpies en funció de les circumstàncies del moment o del lloc de celebració sinó davant d’un marc d’exigències inesquivables que flueixen de la transcendència del fet referendari en si mateix, més si tenim en compte le seves conseqüències, i dels antecedents de la legislació pròpia, estatal i internacional, sense les quals el referèndum no podria ser reconegut des de cap instància. No s’hi valdria apel.lar al dret internacional per jusitificar un hi…\nAmb la data i la pregunta ja tenim ben a tocar el designi de les urnes, el somni republicà que un dia la Forcadell proclamà en el Parlament esborronant-nos la pell i trasbalsant-nos la ment.\nLa data ja és cosa certa i la pregunta depèn de si tindrem paperetes per senyalar el que volem, però una dada és ben segura: hi hagi o no hi hagi papers la resposta a la pregunta no vindrà dels botiflers, vindrà dels republicans que s’han batut per la causa durant una colla d’anys amb valor i sense pausa.\nAlguns potser dubtaran si volen el nou estat en format republicà o en format de virreinat. Hi ha fins i tot qui voldria que el procés no acabés mai, una infinita parida amb sota, cavall i rei. La Constitució en tot cas ja té a punt el president per treure´l del seu cabàs així que arribi el moment.\nAmb la data i la pregunta no necessitem cap llei ni ens convé tenir cap Junta, nosaltres ja som la llei i quan serem convocats en qüestió de moments serem tots legalitzats com per art d’encantament.\nAmb la data i la pregunta el procés fa un g…\nA la pàgina oficial del Pacte Nacional pel Referèndun es llegeix: “A proposta del Parlament de Catalunya, i amb l’impuls del Govern de Catalunya, el dia 23 de desembre de 2016 es constituí el Pacte Nacional pel Referèndum, que aplega milers d’entitats socials, culturals i polítiques, amb el propòsit d’impulsar un pacte entre els governs de l’Estat i de la Generalitat que permeti la celebració d’un Referèndum eficaç i vinculant, perquè la ciutadania catalana pugui votar sobre el seu futur polític com a nació”. La constitució, doncs, del PNR encara no fa mig any obeeix a un impuls del Parlament de Catalunya i del Govern de la Generalitat amb la voluntat d’aplegar la representació d’amplis sectors de la ciutadania catalana per obtenir un referèndum pactat, eficaç i vinculant. Després de le feina feta per la coordinadora del PNR, amb l’aportació de més de cinc-centes mil signatures a favor del manifest promogut per la pròpia entitat i el recolzament d’algunes personalitats internacionals…\nAra que no s’estilen les cartes, els ciutadans de Catalunya hem de veure com ens passa per davant dels nassos el servei de correu portant les noves (o les velles) que s’intercanvien els presidents Carles Puigdemont i Mariano Rajoy. Aquestes cartes són la concreció més clara del nonsense que defineix la política catalana respecte d’Espanya i la política espanyola respecte de Catalunya. No tenen res a dir-se, perquè s´ho han negat tot des de fa temps, però han de fer públic davant dels ulls de tothom la voluntat de desacord permanent. Un exercici solemne d’incomunicació que ens pren el pèl a tots els ciutadans i alhora ens deixa el regust amarg de mantenir-nos al marge dels interessos comuns pels qualsels dos presidents haurien de vetllar. Diu Puigdemont a Rajoy que “creemos que ha llegado el momento imprescindible para que los dos gobiernosse puedan sentar a la mesa a dialogar “, i a continuació li adjunta l’acord del Govern de la Generalitat “mediante el cual se solicita al Gobierno e…


L'ESPORT BENEFICIA LA NOSTRA SALUT MENTAL - Mutualitat de Futbolistes\nL’esport no només és un perfecte aliat per mantenir l’estat físic del nostre cos. O sigui, l’exercici físic no només és beneficiós per mantenir-se en forma. Recordeu la frase ‘mens sana in corpore sano’, és de l’època dels romans. És a dir, l’esport contribuirà al fet que ens trobem millor física i mentalment.\nExisteixen diversos estudis que afirmen que fer exercici de forma regular prevé l’aparició de l’ansietat, la depressió u altres trastorns psiquiàtrics. La principal conclusió d’aquests estudis és que les persones amb més activitat física, presenten millors nivells de salut mental.\nPerò, no existeix una evidència científica que expliqui la raó de per què l’esport és beneficiós pel nostre benestar mental. Encara que si s’ha evidenciat que tant el suport social com el compromís pot influir en els canvis d’ànim.\nCom hem comentat es desconeixen els mecanismes fisiològics, però sembla que una cosa és clara: l’exercici millora la qualitat de vida de les persones, així com el seu benestar general.\nBeneficis de l’esport per la nostra salut mental\nEn millorar la condició física del nostre cos, la probabilitat de patir estrès o ansietat és menor. Existeix la hipòtesi que alguns neurotransmissors s’activen quan efectuem una activitat física. Aquestes són:\n• Serotonina: Aquesta aixeca l’autoestima i la confiança.\n• Endorfina. Se segrega en acomplir activitat física, afavorint la relaxació. Com pots suposar això ajuda molt en situacions d’estrès.\n• Oxitocina. És l’hormona la funció de la qual és equilibrada els vincles emocionals i afectius.\n• Dopamina. És aquest neurotransmissor del plaer, que ens impulsa a seguir practicant esport i superar reptes.\nBeneficis de l’esport pel benestar mental\n• La millor condició física general disminueix la possibilitat de patir ansietat, estrès i altre tipus de trastorns mentals.\n• Produeix l’alliberament de les mateixes substàncies que alguns fàrmacs, amb la qual cosa podem reduir la ingesta de fàrmacs.\n• Fomenta l’estimulació sensorial, ja que s’ha de prestar atenció al que s’està fent, als companys d’equip, l’entrenador, etc.\n• Augmenta la destresa psicomotora.\n• Ajuda a conèixer-se millor a un mateix.\n• L’autoestima personal també millora, sobretot quan s’ha superat un repte.\n• Ajuda a establir un horari i una disciplina, és a dir, a establir una planificació.\nAquests són tan sols alguns dels beneficis que genera l’esport en la nostra salut mental.\nLES FASES DE LA SON