De festa: 1 hotel, 25 habitacions, 25 dissenyadors (Bibiana Ballbè)\nBIBIANA BALLBÈ Actualitzada el 04/07/2011 00:00\n260x366 De festa: 1 hotel, 25 habitacions, 25 dissenyadors De festa: 1 hotel, 25 habitacions, 25 dissenyadors\nPuntual a l'hora del check in , arribo a la cita. Són les dotze i el hall de l'Hotel Chic&Basic està transitable: res d'anades i vingudes ni maletes que pugen i baixen. Al terra hi ha una catifa vermella i l'escenari no és l'habitual. Avui aquest tres estrelles del carrer Princesa se sotmet a la desena edició de la iniciativa Changing Room, un referent de la moda alternativa en què 25 dissenyadors ocupen 25 habitacions i mostren i venen les seves col·leccions durant un dia.\nParlo amb el conserge i m'orienta escales amunt. Marbre i esglaons gruixuts que demanen pas segur. A primer cop d'ull, el paisatge que m'envolta és menys jove i menys modern del que m'esperava: molta xancleta i molt cotxet. Sorprèn que l'espai estigui poblat de gent normal: ni molt esnob, ni molt tirada. Ni perfectament estudiada, ni pretesament descuidada. Al llarg del dia, el perfil de la gent que hi circula anirà perdent anys i guanyant afectació: How great to see you! Quant temps! Què taaaal? Oh! My God, you look so cute!\nAl primer pis de l'hotel, els passadissos s'han convertit en carrers, les habitacions en boutiques i els halls en clubs de moda. Fa molta calor, la llum és fosca, la música forta i l'ambient fa olor de mojito. La gent s'acumula als balcons -alguns per fumar, altres per respirar- i totes les portes de les habitacions queden obertes. Damunt el llit de la número 23 hi seu Roberto Piqueras. Calçat sobre unes Reebook amb plataforma de 10 cm, ha desfet la maleta per presentar una col·lecció amb un punt festiu que barreja el look poligoner amb un deix rave , mides oversize i prints de Barbie i Ken. Dues portes més enllà Jan iú Més han fet el check in a la 21. Especialistes a vestir l'home minimalista, aposten pels dissenys austers i els colors sensats. La menuda Cati Serra s'ha instal·lat a la discreta número 10 amb una col·lecció a base de punt i pell i colors daurats, corals i verds.\nDesprés d'una foto col·lectiva, surto del llit i em colo a l'habitació número 13, on trobo la idea més bona. Un ballarí i un arquitecte s'han aliat per revitalitzar la pajarita . Bon&Burlington reivindica el llacet de corbata per anar al súper, al banc, a visitar els pares o a comprar el pa. I la idea funciona: tothom se la vol posar. Una porta més enllà, el llit de la 15 és tot fluor. Domingo Ayala presenta una col·lecció de complements llampants basada a descontextualitzar elements i convertir-los en uns altres.\nAbans de marxar deixo tots els racons investigats. Al Changing Room hi ha més ambient que negoci: aquí la gent ve a passar el dia. Dins de les habitacions, un grapat de creacions correctes però amb absència de hits i una màxima molt clara: tothom està d'acord que ser jove i creador vol dir viure al límit de la bancarrota. Però que tot i així val la pena. Set hores més tard surto amb les mans buides i les idees clares: 1. L'especialització local no té sortida: ha d'apuntar a escala global. 2. Preu per preu, la gent compra abans una marca de fora que una feta aquí -ningú és profeta a la seva terra-. 3. O ets Inditex o Channel, qualsevol terme mig és feina dura. Check out i fins a la propera edició.


El conte de quan vaig perdre el mòbil | Cullerà i Arrere\n23 febrer 2016 · by Sergi Barceló\nHavia anat a jugar a futbol com quasi tots els dissabtes. La Laura voldria que en comptes de córrer darrere una pilota ho fera al seu costat, però córrer m’avorreix solemnement, molt més si ho has de fer entre semàfors, pol·lució i hipsters del córrer. Barcelona és un femer de pijos del córrer que quan han d’eixir a fer «running» o «joguing» -perquè ells no podrien limitar-se a córrer- passen més hores tunejant-se i ajustant les apps del mòbil que fent allò que que s’ha de fer estrictament quan es tracta de córrer: córrer. En acabat, i molt abans d’entrar a la dutxa, publiquen al núvol virtual les seues marques perquè estan segurs que tot déu està desesperat per saber quantes quilocalories han cremat, quin ha estat el quilòmetre més ràpid i quin desnivell han hagut de superar. Esperpèntica realitat.\nAl que anava, vaig anar a jugar a futbol, que és el que els xiquets com jo hem fet tota la vida, amb huit divorciats, tres romanesos, un parell de russos, quatre xiques -tres d’elles lesbianes-, i després, gent normalíssima com jo mateix. La majoria trauen el fetge per la boca i per a pal·liar-ho es fan un cigarret entre partidet i partidet. Tot molt normal, però aquell dia es veu que algun d’aquells rebentats del cigarret va veure, entre les motxilles de la banqueta, com el meu mòbil s’enfilava per la butxaca de la bossa. El molt fill de puta me’l va pispar i jo no em vaig adonar fins que no vaig arribar a casa. Quan la certesa es va fer inevitable, vam agafar la bicicleta la Laura i jo i vam tornar al camp de futbol en un acte d’optimisme il·lusori i a punt de començar una crisi de parella d’aquelles de cap de setmana perquè sóc un desastre, un refiat i algun dia perdré el cap. Res, només hi quedaven els russos xutant una pilota perquè com que ni fumen ni xarren perquè són així de sequillosos no es cansen mai. Adéu mòbil.\nVaig tardar uns dies a fer-me a la idea de viure sense mòbil. És lamentable haver de dir-ho i d’escriure-ho, però va ser així. Els diners que valia el mòbil feien mal, però haver de prescindir d’un aparell que et diu bon dia i bona nit, que et fa companyia quan vas a cagar, que t’avisa qua fas tard a anglès i que et recorda que demà venç el termini per a retornar un llibre a la biblioteca, és complicat. Però tot passa, i en uns dies em vaig convèncer que el que m’havia passat era un senyal per a canviar d’hàbits. Em vaig decidir a no tindre mòbil, sobretot, després de comprovar els preus del catàleg de la botiga de Movistar. Tindre diners facilita prendre decisions importants i no tindre’n, també.\nJa havien passat vora quinze dies i la setmana del World Mobile Congress pareixia que seria el moment definitiu per a reafirmar-me en la intenció de viure sense mòbil, heus ací què vol dir anar contracorrent. Ja m’havia acostumat a explicar a companys de faena com és de satisfactori eixir de casa i badar, sense haver de comprovar, intermitentment, l’entrada de correus electrònics, missatges o telefonades de ta mare. Estava content d’entrar al metro i ser d’aquell 0,0034% que mira les musaranyes o llig un llibre. Mireu com m’estava adaptant a la meua nova faceta d’home lliure que ja quasi m’havia adaptat a no rebre un whatssap eixes nits en què la Laura acaba tardíssim i m’ha d’escriure perquè, si no, no m’adorm. Per descomptat, estava convençut d’haver tancant en pany i clau l’etapa de twittaire i instagramer i ja m’havia donat temps a riure’m d’amics i amigues enganxats tothora a l’aparatet. Havia soterrat tots els projectes didàctics per a fer servir el mòbil a classe, perquè per si no ho sabeu, això mola molt i si no ho fas eres un profe carcamal. I veges tu, que hui arribe a casa després de la faena, i em trobe el mòbil que vaig perdre damunt la taula del menjador. No n’hi ha dret.\nEncara no sé com collons ha tornat el mòbil a casa després de més de dos setmanes a la intempèrie. És poc probable que la Laura me l’haja amagat durant estes setmanes, però veges tu a saber. Me l’han pogut tornar els Mossos després que el furtador, penedit i covard i segurament rus, s’haja dignat a lliurar-lo. I si ha estat Déu? Així, en majúscules… Perquè si ha estat Ell esborre ara mateix tots els posts on pose l”església de volta i mitja. Bé, fins esta nit no sabré com ha arribat a parar a casa. Si algú té alguna explicació que me la faça arribar via Facebook o correu electrònic, perquè vos diré una cosa, no pense recaure en el pecat. Conviuré amb el mòbil perquè estes coses només passen una volta a la vida, però digueu-me hipòcrita, fantasma i idiota si em torneu a veure twittejant.\n« Llegenda idiota d’una discussió festera\nEl tapís de palau »\nOne thought on “El conte de quan vaig perdre el mòbil”\n23 febrer 2016 a les 18:22


"Aquesta és una recerca pionera en el camp de la diabetis, ja que apliquem les darreres innovacions nanotecnològiques en un circuit biològic" | Notícies | Recerca Sant Joan de Déu | Recerca Sant Joan de Déu\nDimarts, 27 desembre de 2016\nUn dels objectius del CIDI és impulsar noves línies de recerca en diabetis, en quin projecte treballeu?\nQuan vam engegar el projecte, el nostre equip es va plantejar generar un model innovador per al tractament de la diabetis. I vàrem apostar per la creació d'un model biològic per a la regulació de la concentració de glucosa en sang, dita altrament glucèmia. El repte al qual ens vam enfrontar va ser el de crear un sistema cel·lular que presentes les mateixes característiques que una cèl·lula beta pancreàtica, però que no ho fos. Com a resultat d'aquest projecte s'ha creat un entorn biològic amb cèl·lules de llevat on s'estableix un circuit d'informació per a la producció d'insulina, que realitza les mateixes funcions que les cèl·lules beta.\nEn què consisteix aquest circuit d'informació per a la producció d'insulina?\nEl que s'ha fet en aquest projecte és replicar el mecanisme normal de control de la glicèmia en humans. És a dir, per una banda tenim cèl·lules de llevat que detecten un augment de glucosa en l'entorn, aquestes envien senyals a les cèl·lules productores d'insulina perquè l'alliberin i poder retornar a una concentració fisiològica normal. A més el nostre circuit permet la regulació a la baixa; quan no s'arriba a la mínima concentració fisiològica de glucosa, s'envia un senyal a les cèl·lules productores de glucagó perquè l'alliberin i s'augmenti la concentració de glucosa. Aquest sistema ens dóna una doble protecció, davant la hiperglucèmia i la hipoglucèmia.\nPer a poder crear aquest circuit d'informació vau necessitar la col·laboració de la Universitat Pompeu Fabra, com us van ajudar?\nQuan ens vam plantejar la possibilitat de crear un circuit d'informació per la glucosa, ens vam posar en contacte amb l'equip de recerca del Dr. Francesc Poses de la Universitat Pompeu Fabra que treballava amb cèl·lules de llevat i circuits d'informació associats a hormones. Nosaltres els hi vam proposar treballar conjuntament i replicar el mateix circuit associat a la producció d'insulina. La primera fase del projecte va consistir a identificar els factors de transcripció regulats pels nivells glucosa de l'entorn. Posteriorment els vam transfectar a les cèl·lules del llevat i, podem afirmar, que hem creat un circuit d'informació per a la producció d'insulina en llevat totalment viable.\nEl finançament de La Marató de TV3 us permetrà fer un pas més en la vostra investigació, quin serà?\nGràcies a La Marató, acabarem de definir i construir el circuit en un cultiu de cèl·lules de mamífers. La següent fase serà reconstruir-ho dins d'un model encapsulat i introduir-lo a un animal. Arribats aquest punt comprovarem si en un animal, on hem induït la diabetis, respon positivament als canvis de glicèmia. Si aquest projecte en animals presenta uns resultats positius, ens podrem plantejar realitzar un assaig clínic amb humans.\nAquest és un projecte a tres bandes, quina implicació ha tingut cada col·laborador?\nFins aquest moment la recerca s'ha fet en l'entorn de la UPF, ja que la primera fase l'hem dedicada a recrear el circuit biològic en llevat. Després d'aquesta fase ens vam trobar amb la necessitat de testar-ho en un model animal, i per aquest motiu la realitzarem a l'Hospital Sant Joan de Déu amb l'ajuda del Dr. Josep Jiménez-Chillarón, expert en l'estudi de ratolins amb diabetis. I finalment la tercera col·laboració l'hem establert amb el Dr. Gorka Orive, del País Basc, un expert en nanotecnologia que ens ajudarà a crear el model de cèl·lules encapsulades a través de nanopartícules, que seran les que introduirem a l'interior de l'animal.\nQuins beneficis pot aportar al pacient aquest nou tractament?\nEl principal benefici d'aquest model és que les cèl·lules són capaces d'enganyar el sistema immunitari. La diabetis tipus 1 és una malaltia autoimmune, és a dir, el nostre sistema ataca les cèl·lules beta. En el cas del nostre model les cèl·lules encapsulades no són atacades perquè no són cèl·lules beta. I evitaríem els problemes d'autoimmunitat. Però encara estem en una fase molt preliminar i no sabem que podrà passar quan introduïm el sistema encapsulat dins del cos.


Sóc el número quatre\nEl planeta Lorien ha estat destruït per una rauxa raça d'assassins extraterrestres anomenats mogadorians. Els darrers supervivents són nou Loriens joves amb superpoders i els seus tutors, que ara es troben a la terra. A mesura que creixen els darrers loriens, els mogadorians els troben i els maten sistemàticament. Els números One, Two i Three han mort i el número Four és el següent.\nEl número quatre és un adolescent conegut com a John Smith (Alex Pettyfer). Per escapar dels Mogadorians, ell i el seu guardià Henri (Timothy Olyphant) es dirigeixen a la tranquil·la ciutat del Paradís a Ohio. Aquí John s'inscriu a l'escola local. John aconsegueix una amistat amb Sam (Callan McAuliffe), el cervell científic de l'escola. A més, John es veu atret per Sarah (Dianna Agron), però fa enemic de Mark (Jake Abel), l'exnòvio de Sarah i el fill del xèrif local.\nAixí com John se sent assentat en la seva nova vida, els mogadorians es presenten i segresten a Henri. La lluita amb els Mogadorians comença ara de debò, amb el número sis (Teresa Palmer) ajudat per John i els seus amics.\nAliens; l'assetjament escolar; destí\nSóc el número quatre conté violència d’acció intensa i algun bullying escolar. Per exemple:\nEls braços semblants al tentacle d'una criatura alienígena es trenquen per una porta, agafen un home i el tiren cap enrere per la porta.\nDiversos extraterrestres humanoides persegueixen un adolescent i el punyalen al pit.\nJohn (número quatre) presenta cicatrius que representen la mort dels darrers Loriens. Diu que va obtenir la seva primera cicatriu quan tenia nou anys.\nEl Número Sis va esquinçar-se i es va aixecar l'interior de la casa i es va fer servir un ganivet per tal de posar els llits. Engega la cuina de gas i fa un partit. La casa esclata en una bola de flama que embolica el número sis, que es protegeix amb un escut energètic sobrenatural.\nSarah humilia un professor publicant una foto d'ell traient el nas a Internet.\nAlguns estudiants masculins van topar deliberadament en un altre estudiant, empenyent-lo a uns taquilles. Més tard veiem el mateix grup llançar deliberadament un futbol a la cara del mateix noi, fent-lo un cop al terra i arruïnant el dinar. John recull el futbol i utilitza la seva superpotència per llançar el futbol a l'estómac del mató. L’impacte aboca el mató a uns matolls.\nQuan John i Sam obren les seves taquilles de l’escola, la pintura vermella esclata fora dels armaris, tapant-se la cara i els cofres. Sam carrega al noi responsable de les bombes de pintura.\nQuatre nois emmascarats ataquen John i Sarah. Tres dels nois van colpejar un cop de puny a John. El quart nen arrossega a Sarah per la mà i la porta per sobre de l’espatlla. En John llança a l'aire un dels nois i encaixa un altre contra un arbre. Sobrepassa el noi que sosté a Sarah i amenaça de trencar el braç del 'llançar' el noi fent-lo col·locar a l'esquena del noi. John s’atura quan Sarah li demana. Més tard sentim que els nois necessitaven anar a l’hospital per tractar-los les ferides.\nHenri crida a en John mentre ell assalta fora de casa seva. Henri persegueix a John que fa servir els seus poders per fixar Henri contra una paret. Henri agafa a John per darrere, treu les cames de John i posa les mans de John a l'esquena.\nSam té una escopeta. Li diu a en Joan que l’ajudarà. John li diu a Sam que posi la pistola lluny. Entren a una casa per trobar a Henri encadenat i penjat del sostre del soterrani. Veuen una mica de sang a la cara d’en Henri. Joan utilitza els seus poders per trencar les cadenes. Un home surt del seu amagatall i sosté una pistola al cap d'en John, amenaçant-lo amb disparar-li. John utilitza els seus poders per llançar el pistoler contra el sostre i després el deixa a terra.\nUn alien es salta al capó d’un cotxe i passa la seva espasa pel parabrisa del cotxe. L’espasa enganxa Henri pel pit. La sang surt de la ferida al pit d’en Henri i en John intenta detenir-la amb les mans. Henri mor al costat de la carretera. El seu cos es converteix en pedra i després pols, que bufa el vent.\nUn alien té una petita bola metàl·lica amb serres circulars afilades. Es posa la pilota a la boca d’un home dient: “Vol jugar amb tu”. L’escena acaba amb els crits de l’home.\nEl número sis utilitza una pistola alienígena per atacar i matar extraterrestres. La pistola dispara voltes d’energia.\nDurant una batalla final, els números Quatre i Sis van explotar els atacants alienígenes amb bolos d'energia i apunyalar-los amb una llarga espasa. Els monstres també lluiten a la batalla. John utilitza els seus superpoders per iniciar una sèrie d'aparells explosius embolicats al pit d'un alienígena. Hi ha una enorme explosió, però el número sis utilitza els seus superpoders per protegir el número quatre i ella mateixa de la explosió. Onades de flames i rentat de calor per la parella. Quan la batalla s’acaba, el pati de l’escola sembla que hi ha hagut una explosió nuclear.\nMonstruoses criatures alienígenes s’esmicolen entre si fent servir els seus talons i ullals.\nMentre John està nedant al mar, una llum blava li surt de la cama inferior i li causa molt de dolor. Es queda fora del mar i s’esfondra a la platja. A l’escola, una llum blava li surt de les mans, fent que pànic i es quedés sense classe. Posa les mans brillants en una galleda d’aigua. Sembla aterrit pels seus superpoders. Sacseja, sua i s’amaga fins que Henri arriba a buscar-lo.\nEn aquesta pel·lícula hi ha diverses grans criatures espantoses i extraterrestres. Alguns dels extraterrestres gegants tenen els caps tatuats de calbes, les dents afilades, les escletxes semblants a brànquies als costats dels nassos i veus amenaçadores i maneres d’actuar.\nQuan els extraterrestres moren, els seus cossos es converteixen immediatament en pedra i pols, que bufa el vent.\nDesprés que John agafés dolor a la seva cama, apareix una nova marca de cremallera circular vermella a la seva part inferior. Hi ha dues altres cicatrius similars, però més velles, que cremen cicatrius a la cama.\nUn llangardaix s’arrossega darrere d’un arbust i surt convertit en un gos.\nUna criatura alienígena humanoide pela la coberta dels costats del nas brullat i després treu un conjunt de falses dents. Té els ulls afilats a sota.\nJohn i Sarah van a un hayride embruixat. Veuen uns caps sagnants falsos (però realistes) als pals, un home amb una motoserra que salta al seu davant, una reaprovació d’un home que s’estava executant a una cadira elèctrica i una reaprovació d’un assassí en picat en sèrie. de la cama d’una jove.\nUn gos es transforma en un monstre gegant, semblant a un gat, amb ulls de cola i cua clavada.\nAl final de la pel·lícula, el gos està cobert de sang. Es dirigeix cap a John.\nEls pares de Sarah parlen de la manera de desviar-se de la casa dels pares quan eren petits va portar a la concepció de Sarah.\nSarah fa una broma suggerent en relació amb les superpotències del número quatre. Ella diu, 'Et trobes bé amb les mans'.\nHenri li diu a en Joan que a Loriens no els agrada com els humans. Diu que quan John s’enamora, serà amb una dona soltera de per vida.\nAquesta pel·lícula conté algun ús de substàncies. Per exemple, els adolescents semblen beure alcohol a les festes, però no hi ha embriaguesa.\nLes adolescents i els nens porten un vestit de bany ajustat i desenfadat.\nJohn i una noia coquetegen mentre neden en una festa a la platja.\nJohn i Sarah s’abracen i es besen apassionadament algunes vegades.\nA la pel·lícula es mostren o s’utilitzen els productes següents: ordinadors portàtils d’Apple, càmeres Apple iPhones, càmeres Nikon i Canon i alguns cotxes de marca.\nAquesta pel·lícula conté un llenguatge puntual, juntament amb alguns ajustaments i trucades de nom.\nSóc el número quatre és una pel·lícula de fantasia de ciència ficció dirigida a nens adolescents i adults joves. Els pares de nens petits han de ser molt advertits perquè la pel·lícula conté escenes d’acció intensa i de terror és probable que molesti els nens més petits.\nUn dels missatges principals de la pel·lícula és que no podeu evitar el vostre destí. La pel·lícula també suggereix que no és important el lloc on viviu, sinó les persones que hi viuen i els vincles que formeu amb ells.\nAquesta pel·lícula us pot donar l’oportunitat de parlar amb els vostres fills sobre temes de la vida real, com ara l’assetjament escolar. Podríeu parlar de com els vostres fills podrien afrontar l’assetjament escolar a la vida real.


El Barça-Madrid podria jugar-se diumenge a les 12?\nHome Opinions Barça Per dinar res, gràcies\nPer dinar res, gràcies\nVagi per davant que segurament no s’acabarà complint. Vaja, posaria les dues mans al foc, però com que sóc un home caut, millor no les poso per si de cas em cremo. De fet, el meu pare sempre m’ha dit que no les hi posi mai per ningú, així que li faré cas. Em refereixo aquesta notícia que es fan ressò els mitjans de comunicació que el proper derbi estatal, o sigui, el que es qualifica cada any com a partit del segle, el Madrid – Barça, podria arribar a disputar-se el diumenge 11 de desembre a les 12 del migdia. Un horari una mica atípic, no?\nA mi, particularment, no m’agrada aquest horari. Fa com una mica de mandra. A les 12 del matí es fan altres coses: passejar, sortir a fer esport, netejar el pis, dormir, curar la ressaca (qui en tingui)… I tot això amb una única finalitat: tenir un dia ben llarg on carregar les piles, acumular nervis, tensions, formigueig d’estómac, veure els innumerables reportatges de les cadenes de televisió i/o fer-la petar amb el veí, familiar o cambrer sobre l’alineació que presentarà l’un o l’altre, per acabar dient aquella frase que s’ha convertit ja en un tòpic des de fa uns anys de: “I si no guanya el Barça, no passa res. Ara, si perd el Madrid…”. Bàsicament, el dia s’ha fet per això, per gaudir-lo en clau derbi, per assaborir cada minut que passa i cada minut que resta, perquè dotze de cada deu converses (sí, sí, dotze de cada deu) girin en torn del futbol.\nBé, per si de cas el món es torna boig, aniré encarregant per aquell diumenge a aquell cambrer amb el que la faig petar de futbol unes escopinyes, unes olives farcides, uns calamars, unes patates amb allioli, uns seitons en vinagre i una copa de vermut negre. I per dinar, res, que amb això ja quedaré ben tip.\nLectures 1694 vegades per 538 lectors\nPrevious articleLa llista del Barça-Viktoria, sense novetats\nNext articleViktoria Plzen: un premi centenari, per Ivan Vilalta\nalba oct. 19, 2011 at 8:07 pm\nQuè no té cara aquest nou col·laborador?\nGols contra vots\nJordi Casanovas -\nAquesta és l’última polèmica que va encetar fa dies Cristiano Ronaldo. O el que és el mateix, la bota d’or contra la pilota d’or....


Publicació de la suspensió temporal de la convocatòria d'oposicions » educaccio.cat\nBy dtaranilla on\t 7 de maig de 2021 0 Comentaris\nCom ja vam explicar al Comunicat oposicions docents 20-21: Novetats mesa sectorial 5/5/21:\nEn data 3 de febrer de 2021 es publica al DOGC núm. 8332 la Resolució EDU/182/2021, de 29 de gener, de convocatòria de concurs oposició per a l'ingrés i accés a la funció docent i adquisició de noves especialitats.\nContra aquesta Resolució s'han interposat nombrosos recursos potestatius de reposició en els quals consta la sol·licitud de suspensió de l'execució de la Resolució impugnada fins que aquests es resolguin i notifiquin.\nD'acord amb l'article 117.3 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, de procediment administratiu comú de les administracions públiques, s'ha produït la suspensió de l'execució de la Resolució EDU/182/2021, de 29 de gener, des del dia 26 de març de 2021, atès que no ha estat possible dictar les resolucions corresponents en relació amb les sol·licituds de suspensió esmentades dins el termini establert.\nD'acord amb l'article 117.5 de la Llei 39/2015, d'1 d'octubre, cal publicar aquesta Resolució de suspensió al DOGC.\nLa suspensió temporal de l'execució de la Resolució EDU/182/2021, de 29 de gener, de convocatòria de concurs oposició per a l'ingrés i accés a la funció docent i adquisició de noves especialitats, amb efectes del dia 26 de març de 2021, fins a la notificació de la resolució dels recursos potestatius de reposició presentats, data que s'informarà al web del Departament d'Educació.


Detingut pel segrest exprés a Ibi d'una dona a la qual va robar 30 euros - Diari La Veu\nEscriba el número 113561\nDetingut pel segrest exprés a Ibi d'una dona a la qual va robar 30 euros\nL'home va aconseguir introduir en el seu cotxe la víctima, que en el moment del rapte anava camí de l'església\nEl detingut va ser localitzat fàcilment gràcies que alguns testimonis van apuntar la matrícula del seu vehicle.\nUn home de 42 anys ha sigut detingut a Benidorm (la Marina Baixa) acusat del segrest exprés d'una dona, a qui va assaltar quan es dirigia a missa, va introduir per força en un vehicle i la va alliberar més tard després de llevar-li tots els diners que portava damunt, no més de 30 euros. El sospitós, de nacionalitat espanyola, està acusat dels presumptes delictes de detenció il·legal, lesions i robatori amb violència i intimidació, segons un comunicat de la Guàrdia Civil.\nEl segrest exprés va ocórrer sobre les huit del matí del passat diumenge en la localitat alacantina d'Ibi, quan la víctima, una ciutadana espanyola de 60 anys, es dirigia a una església i va observar a un home que, dins d'un cotxe, la mirava a través de la finestreta. En eixe moment, l'home va eixir de l'automòbil, la va agafar per l'esquena, li va encreuar els braços per a immobilitzar-la i la va ficar per força en el vehicle. La dona va quedar atrapada en el buit de separació dels seients, sense forma d'incorporar-se, mentre que la seua segrestador va arrancar i va emprendre la fugida. Després de diversos quilòmetres recorreguts "i molts minuts d'angoixa" per a la víctima, l'home va detindre el turisme i la va deixar eixir, no sense abans llevar-li els diners que portava damunt, uns 30 euros, segons l'institut armat.\nEls agents de la Guàrdia Civil van poder comprovar, a través d'enregistraments en càmeres de vigilància de la zona, que la dona va quedar desorientada i atordida per la tensió de la situació, després de poder eixir del cotxe. Els empleats d'un bar proper al lloc on la víctima havia sigut posada en llibertat, a més de 10 quilòmetres d'Ibi, la van traslladar a l'església, des d'on va ser portada al Centre de Salut per a una exploració mèdica, acompanyada per coneguts.\nCom que la dona, que no havia parat de cridar durant tot el forcejament, havia cridat l'atenció de diversos veïns, aquestos van poder anotar la matrícula del vehicle, la qual cosa va facilitar la labor dels agents per a identificar el presumpte segrestador. Una vegada identificat, agents de la Guàrdia Civil de l'àrea d'Investigació d'Ibi es van desplaçar fins a Benidorm, on el van arrestar pels delictes de detenció il·legal, robatori amb violència i intimidació i lesions.\nL'home, que va ser posat a la disposició de l'autoritat judicial, "ha quedat en llibertat amb càrrecs, a l'espera de la celebració del judici corresponent", segons la Guàrdia Civil.\nEscriba el número 719741


Antena de papallona: Al final, ahir sí\nAl final, ahir sí\ndimarts, 9 de març de 2010 by Marta M.Q. , under reflexions\nI ahir la neu sí que va quallar. Vaig jugar com una nena petita a llençar boles de neu i a intentar fer un ninot de neu a quatre mans (i és molt més difícil del que sembla!) mentre el meu pare feia fotografies per la posteritat. Tot i portar gorra els meus cabells van acabar xops, i tota jo a l'entrar a casa regalimava de neu desfeta mentre la meva mare m'escridassava. Per la nit vaig tenir somnis blancs: vaig veure l'exterior de casa meva: la plaça, els turons, els carrers, tot d'una blancor lluent, sensació d'abundandànica, silenciós i solitari, amb les mans dels nens (i dels no tan nens) marcades a la neu i petjades i trossos llisos de les planxes de snow i marques dels cotxes. I avui la neu s'està desfent amb el sol i només queda gel, i algun ninot de neu que es nega a creure que tot tornarà a ser com sempre.\n6 Responses to 'Al final, ahir sí'\n9 de març de 2010 a les 3:04\nQuí diu que els dilluns sempre són ensopits?\nHòstia! Ahir va nevar? No me n'havia enterat...\n9 de març de 2010 a les 5:33\nei, i és que la neu ens fa tornar a la infantesa! jugar de nou, rebolcar-nos, mollar-nos, sentir-se viu!\ndeixant de banda els "percances" en el transport..\nM'encanta que nevi!!\n9 de març de 2010 a les 16:09\nva ser com viure dins un conte de rens i de neu i d'iglús...jo vaig acabar xopa de neu també...i això que anava amb paraigües\n11 de març de 2010 a les 13:24\nVistes les conseqUències, tan de bo tot torni a ser com sempre ben aviat!\nÒscar: Com diu la cançó, mai se sap, avui pot ser un gran dia! :)\nL'illa dels monstres: No em vaig poder estar d'actualitzar amb la neu. Ja sé que vam ser tots monotema! ;)\nEulàlia: Doncs sí, va estar molt bé que tot es convertís en un parc de jocs blanc, semblava com si no hi haguessin límits! Però, com dius tu, va estar bé fins a un punt perquè hi ha gent que va viure la part més negra de la nevada...\nElvira: Sí, tots ens vam convertir en nens petits! Entremaliats i tornant a casa ben xops!\nAlbert: Tens raó. Esperem que si torna a passar hi hagi més previsió!


ARQUITECTURA ORIENTALISTA A BARCELONA : ESTIL JAPONISTA\nL'exposició de 1888 va ser l'ocasió excepcional per conèixer de primera mà un grapat de països de l'extrem Orient. La casa japonesa construïda a la Ciutadella, la casa de Filipines aixecada per la Companyia de Tabacs de Filipines, els pavellons dels expositors de la Xina i el Japó en el desaparegut Palau de Industria son exemples de l'atracció que les cultures de l'Extrem Orient van exercir sobre la ciutat durant la celebració de l'efemèride. A més a més, en aquesta època van prosperar els contactes amb la Xina i el Japó gràcies a l'establiment de delegacions comercials catalanes en diversos ports del Pacífic. Conseqüència d'aquestes relacions va ser l'obertura de magatzems i comerços especialitzats en productes orientals en el carrer Ferran -aleshores el carrer de moda d'una Barcelona amb l'Eixample en construcció- com els famosos Mickado i Almacenes del Japón o de botigues en les immediacions de la Rambla com les de Bruno Cuadros, Pera Clapés o Joaquim Mustarós.\nEntrada del jardí romàntic del Laberint d'Horta\nDes del punt de vista de l'arquitectura la fascinació per l'art japonès estava relacionat íntimament amb l'Art Noveau que aleshores era una moda triomfant a Europa. La descoberta de l'extrem Orient representa un incentiu per la renovació del repertori d'imatges i la introducció de nous formats. L'art Noveau se'n fa ressò d'aquestes innovacions i una nova generació d'arquitectes els apliquen en els edificis que construeixen contravenint les restriccions estètiques de l'art acadèmic que imposaven determinades institucions com l'Escola d'Arquitectura de Madrid. L'art Noveau arriba a Catalunya amb les seves peculiars connotacions de modernitat, en un moment de gran vitalitat cultural, i arrela a Barcelona en plena ebullició constructiva.\nUna de les característiques de L’art Noveau en l’arquitectura (en aquest blog hem convingut anomenar eclecticisme audaç o esteticisme) és, sense cap dubte, la lliure composició que assimila les corrents “neo” historicistes i les enriqueix amb els recursos que aporten les cultures de l'extrem Orient. En altres paraules es va més enllà en la confusió formal superposant als elements autòctons d'altres que no en tenen cap relació. El resultat és un pas nou a en la hibridació com a correctiu del debat arquitectònic que conduirà al Modernisme. La burgesia –esdevinguda classe dominat en el període de la Restauració monàrquica- acceptarà sense embuts aquesta arquitectura ambigua que barreja registres diversos i en assimilar-la diversificarà l’espectre estilístic de les residencies i torres d'estiueig que construirà com aparadors del poder i del prestigi arrabassats a l'aristocràcia d’origen nobiliari.\nAlguns exemples d'aquestes innovacions en el llenguatge formal son identificables avui en dia en l'arquitectura barcelonina:\nLa reproducció d'estampes\nLes estampes de Harunobu, Utamaro, Hokusai o Hiroshige van revelar un món d'imatges insòlites que van impactar en la sensibilitat occidental. El fervor per la natura subtilment representada en dibuixos de colors plans i contorns definits, com per exemple aquesta ona d'Hokusai, reproduïda en el menjador de l'Hotel España i en el Palauet Albèniz, van tenir molt de ressò en les arts decoratives.\nEl cercle policromat\nEl cercle es posa de moda com a format arquitectònic. En la cultura japonesa i Xinesa aquesta figura geomètrica, que imita la lluna plena, simbolitza la joia de viure i atrau la bona sort. Els modernistes en faran ús en portes i finestres i crearan jocs de llums a partir de la profusió de vidres policromats


RuralVerd: Casa rural a Noves de Segre (Alt Urgell)\nCasa Noves de Segre (Alt Urgell) - 10418\nCapacitat: 6 a 10 Habitacions: 5 Banys: 4 S'accepten mascotes HUTL-000279\nPlanta baixa: Amplia sala d’estar amb TV, estufa de llenya i una gran taula, sortida a una terrassa amb vistes sobre la vall. Cuina amb rentaplats, forn elèctric, microones, nevera, vitroceràmica, cafetera de càpsules tipus Nespresso i llar de foc–barbacoa. 1 habitació 2 llits individuals i bany amb dutxa. 1 habitació llit doble, TV i un bany amb banyera on també hi ha la rentadora.\nPer accedir a la planta baixa ho podem fer des de l'escala interior o des del jardí.\nPlanta inferior: 1 habitació llit doble i bany amb dutxa. 1 habitació llit doble i TV. 1 habitació 2 llits individuals i bany amb dutxa. Una petita sala d’estar amb sofà, sortida al porxo i jardí.\nPiscina privada (6 x 4 m). Barbacoa privada.\nL'estratègica situació de la casa, ens ofereix tot tipus d'alternatives per poder realitzar. Molt a prop de la casa, hi ha excursions molt agradables per conèixer l’entorn immediat (perfectament senyalitzades).\nSi desitgem gaudir de la naturalesa més intensament, el parc natural del Cadí-Moixeró ens assegura tot tipus de sensacions.\nPer als amants dels esports de risc; en les aigües del riu Segre i el parc olímpic (Seu d’Urgell) podem practicar tots els esports relacionats amb les aigües braves.\nLa Via Ferrada Regina per als amants de l'escalada, on podran gaudir d'una de les vies més importants.\nReferent a l'oferta cultural, la comarca ens ofereix un ventall gairebé inabastable d'art romànic amb la catedral de la Seu d’Urgell com a punt de referència.\nDesprés de tot això, sempre podem acabar remullant-nos en les gorges de Coll de Nargó (a només 20 minuts).\nCasa pairal rehabilitada per al turisme, situada en el petit poble de Noves de Segre a 12 km de la Seu d'Urgell i a 14 km d'Andorra. La casa, orientada cap a sud, envoltada d'un ampli jardí amb bosc i prats, disposa d’unes fantàstiques vistes sobre la vall del riu Segre.\nEl jardí amb cistella de bàsquet i gronxadors per a gaudir els més petits. També hi ha una barbacoa amb una taula amb ombra per gaudir del bon temps. Una petita bassa adaptada pel bany i piscina privada de 6 x 4 metres.\nOmple aquest formulari i ens posarem en contacte amb tu per poder donar-te més informació sobre la casa rural de Noves de Segre (Alt Urgell) amb referència 10418


Aplicacions per a iPhone, negocis creixents - FeinesPerTreballar.cat\n« ¿Vols crear una empresa? Comença per INICIA\nSopar d’empresa, perill imminent »\nAplicacions per a iPhone, negocis creixents\nAlgunes de les darreres novetats\nBy Víctor Iturrioz, on 10 de desembre de 2009\niPhone, un negoci per a moltes empreses\nJa fa temps que Apple es va convertir en un sinònim de negoci. L’èxit de la generació de productes iPod va assolir el seu zenit amb la venta massiva del seu producte més complet: l’iPhone. Disseny i funcionalitat; estètica i possibilitats, però, sobretot, aquella aura que envolta tots els productes Apple convertint-los en irresistibles, en ocasions passant per damunt de la lògica del “qualitat-preu” (en el seu moment, el reproductor MP4 Creative ZEN era més barat que l’iPod de 8 gb, la qualitat del so era millor, la pantalla era més gran i, a més, tenia ràdio incorporada, però els iPods van arrassar).\nEl poder de seducció d’Apple és ben conegut també per moltes empreses que obren algunes de les seves línies de negoci en el camp de la creació d’aplicatius per a iPhone o iPod Touch. Us fem un breu resum d’alguns dels aplicatius més destacats en diferents àmbits per a que pogueu veure per on van els trets:\nAplicacions enfocades a l’entreteniment, com Worms: El mític joc d’estratègia ha arribat a l’Apple Store. Inclou 50 reptes desbloquejables, 6 escenaris en diferents camps de batalla aleatoris i l’opció multi-jugador (fins a 4).\nEntre els gadgets apareguts per les dates nadalenques trobem el Santa Call: un divertit aplicatiu que permet preparar una video-trucada del mateix Pare Noël personalitzant diferents camps: nom del receptor, edat, quines coses ha de millorar i les raons per les quals se’l pot felicitar. Aquest gadget, clarament orientat als nens, ha aparegut recentment per donar-li una sorpresa als petits de la casa durant els Nadals.\nL’aplicatiu està bastant ben treballat, ja que constantment busca el feed-back amb el nen, simulant un joc de preguntes i respostes bastant aconseguit.\nEn el terreny de les xarxes socials destaca la nova versió de l’omnipresent Facebook.\nEl nou Facebook 3.0 per a iPhone ja ha estat llançat i incorpora un gran nombre de novetats, entre les quals destaquen la completa gestió de les imatges, canviar la teva foto de perfil, la possibilitat de pujar fotos y videos des del teu iPhone, el xat… Una gran millora en la que Facebook ha intentat actualitzar el màxim possible la seva versió portable.\nEl Radar de iPhone, als amants de la conducció els ha sortit un aliat per evitar multes: aquesta nova aplicació de Wikiango converteix el teu iPhone un avisador de radars de carretera. Aquest gadget no només ofereix avisos sobre els radars fixes, sinó que pot informar dels radars mòbils en temps real.\nI per acabar, el més destacat és el nou GPS de TomTom, que finalment ha portat el seu sistema de navegació a l’iPhone. Podem utilitzar-lo en mode apaïsat o vertical, manté les instruccions guiades per veu, les rutes intel·ligents i l’agenda per a calcular el camí més ràpid des d’allà on ens trobem fins a qualsevol dels nostres contactes.\nThemes: aplicacions iPhone, iPhone\nComments of “Aplicacions per a iPhone, negocis creixents”


Londres intenta pair el triomf del Brexit | NacióDigital\nLondres intenta pair el triomf del Brexit\nLa capital britànica viu un divendres inusual, després d'un referèndum històric en què la ciutadania ha decidit abandonar la Unió Europea\nper Germà Capdevila , Londres, 24 de juny de 2016 a les 14:11 |\nPremsa britànica anunciant el Brexit | Germà Capdevila\nAquesta informació es va publicar originalment el 24 de juny de 2016 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nLa capital britànica viu un divendres inusual, després d'un referèndum històric on la ciutadania ha decidit, per un marge ajustat, abandonar la Unió Europea. Els londinencs confiaven que el lideratge polític i econòmic que exerceix la seva ciutat sobre el Regne Unit fos suficient perquè l'opció de romandre dins la Unió fos la guanyadora. La magnífica campanya del seu nou alcalde, brillant en els últims debats televisats, semblava haver consolidat una remuntada que al final va resultar insuficient.\nAvui a les portes dels edificis d'oficines de la City les cares llargues ho deien tot. "Amb aquesta decisió destrossaran l'economia britànica i destrossaran Europa", es plany el conductor del cotxe Über -fa dos anys va perdre la feina en un banc d'inversions- que m'apropa a Downing Street, on David Cameron anunciarà que deixa el càrrec de Primer Ministre.\nEl 60 per cent dels londinencs van votar per romandre. Com els escocesos i els irlandesos del nord. Ningú no discuteix, però, la legitimitat dels resultats. La capital segueix amb el seu ritme frenètic. Les grues pertot arreu són la prova d'una nova bombolla immobiliària en gestació. El governador del Banc d'Inglaterra exhibeix una guardiola de 200.000 milions de lliures per fer front a una previsible "volatilitat econòmica". El líder xenòfob Níger Farage reneix de les cendres i proclama que avui és el "dia de la independència". Mentrestant, la reina es desplaça en el seu carruatge del Palau de Buckingham cap al de Kensington, davant l'aplaudiment dels turistes que fan saltirons d'emoció.\nNingú no sap del cert com acabarà tot plegat, però a Londres costa de pair que la resta del país hagi imposat la seva voluntat a la capital del Regne.\nGran Bretanya vota Brexit pel 52% al 48% i abandona el projecte europeu\nANÀLISI David Cameron o els riscos del tacticisme\nInternacional, Cameron, Brexit, Londres\n"... desde el día 1": Margallo, ridiculitzat.\nPer Anònim el 24 de juny de 2016 a les 15:41\nVan dient per totes bandes que la desconexió durarà un mínim de dos anys. I segurament, amb tota la complexitat de comporta (trafic de passatgers de venen de o van a aeroports britànics, contractes de treballadors a empreses estrangeres instal.lades al Regne Unit, etc.) durarà molt més, alguns parlen de cinc o sis anys (entrevista ahir, en aquest diari, a un catedràtic de la London School of Economics). Queda, per tant, ridiculitzat el famós argument de la por de què una Catalunya independent quedaria fora de la UE "... desde el día 1" (i aixó, per descomptat, en el ridícul suposit que la UE volgués prescindir de Catalunya, cosa que no hi ha qui es cregui i que tothom sap que és un farol).


Ràdio Montmeló ja té nova sintonia i està composta per alumnes de l'Escola Municipal de Música - Vallès Visió\nRàdio Montmeló ja té nova sintonia i està composta per alumnes de l’Escola Municipal de Música\nLa música és un element indispensable tant a la televisió com a la ràdio. Les cançons que acompanyen una cadena, emissora o programa formen part de la seva identitat. Ara Ràdio Montmeló ja té una nova sintonia que ajudarà els veïns a identificar l’emissora.\nAquest jingle anomenat Music Power és la nova sintonia de Ràdio Montmeló. L’emissora ha donat a conèixer el resultat de les votacions del concurs popular per escollir-la.\nLes onze propostes presentades al concurs per a l’elecció de la millor sintonia per a Ràdio Montmeló han estat elaborades per diferents equips d’alumnes de llenguatge musical de l’Escola Municipal de Música de Montmeló.\nPer fer els jingles, els alumnes, a banda d’aprendre a treballar en equip, han hagut de practicar amb un programa informàtic desconegut per ells.\nL’objectiu d’aquesta proposta és que les entitats o els serveis de Montmeló col·laborin amb la ràdio. La resta de sintonies que no han aconseguit guanyar, l’emissora montmelonina les reutilitzarà en alguns programes o seccions.


Sega de mots: de novembre 2007\nDilluns parlava del País Valencià i avui La Vanguardia Española va i dedica l'entrevista de l'última pàgina al factòtum catalanista més prolífic dels Països Catalans. La seva lectura és totalment recomanable i obligatòria per a tots aquells a qui flaqueja l'optimisme sobre la nació. Encara avui hi ha pocs vasos comunicants entre les realitats culturals catalana i valenciana. Se'n dolia -i prou- el poeta Josep Ballester quan ens ho contava la primavera passada, en la seva visita al Festival Primavera Poètica de la Garriga. Ahir mateix, un tertulià de barra i cervesa, poc sospitós de lluir vernís catalanista, em confessava, encara, la seva idea d'ajuntar catalanitat i europeisme, amb uns arguments -així li ho vaig dir- que recordaven els d'en Carles Gasòliba dels anys vuitanta, és a dir, totalment caducs i periclitats. L'Europa de les nacions s'ha revelat com una molt bona estafa política per incauts -"quant més europeus siguem, menys espanyols serem"- i una molt bona coartada intel·lectual per especular futuribles escenaris que mai es concreten perquè dins l'àmbit europeu qui té la força de decisió són els estats sobirans. El que planteja Eliseu Climent, però, no és ni tan sols una aproximació a refundar el catalanisme, ni és tampoc catalanisme, entès, aquest, com un conglomerat d'expressions articulades a redós de la Renaixença decimonònica. La seva trajectòria d'activista i promotor -amb fuetades que com El Temps o l'editorial 3 i 4 han arribat fins a Catalunya- demostra a bastament l'anomalia cultural des d'on projecta les seves energies sobrehumanes. Vull dir que en una situació relativament normal, en un País Valencià amb uns estàndards de civilització política -per dir-ho d'alguna manera- homologables, posem per cas, als que patim a Catalunya, la força que exercirien les seves idees tindria un efecte crida molt més visible entre els principatins i no es tindria la sensació d'estar revivint l'efervescència cultural que hi havia a Catalunya als setanta quan la societat s'encarregava de promoure el caliu cultural davant la inòpia de les institucions locals i provincials. A la fi, però, la realitat sempre s'imposa, i la seva percepció i posterior transmissió no deixen de ser projeccions poc o molt entusiastes de com voldríem que fos si, de fet, abans i prèviament, no ens hagués sacsat saber com és. Per exemple: ara mateix m'avisen que un tal Montilla és entrevistat per la Terribas a la teletres. Tanmateix, la meva projecció immediata serà seguir llegint el darrer llibre de l'Albert Mas-Griera. Comprenen el que vull dir?\nQue la televisió autonòmica és això i no un mitjà amb visió nacional catalana és cosa sabuda i comprovada només mirant qualsevol noticiari. Constatar-ho, tanmateix, no és altra cosa que acceptar que és l'únic referent televisiu que emet en llengua catalana -exceptuant les emissions de la pallassada de la granja aquesta del 1907 o el programa de la Otero on mai falten els convidats espanyols-, a banda d'alguns canals privats que fan el que poden i que encara no tenen desplegada totalment la seva cobertura territorial.\nEn fi, malgrat això i d'altres imponderables llastimosos, encara ens hem de veure humiliats per la sanció absurda que l'espanyolisme valencià vol imposar a l'ACPV, que és l'entitat que gestiona els repetidors amb els quals es rep teletres al País Valencià. La multa, de 300.000 eurons -quantitat totalment desproporcionada i amb evident intencionalitat política, lliure de tota desvergonya (com és possible, vull dir legal, poder imposar tal sanció?)-, no només comportaria la clausura dels repetidors, sinó que deixaria en entredit la continuitat del projecte cultural endegat per Eliseu Climent al centre de València, el Centre de Cultura Contemporània Octubre, als antics magatzems El Siglo, llargament evocats per Estellés al Llibre de Meravelles. És per això que ja fa dies que s'ha posat en marxa una campanya arreu dels Països Catalans per tal de recollir aquests diners, campanya a la qual s'han adherit nombroses entitats, particulars i partits polítics. El ressò de tot plegat a teletres tothom el sap. Un pudor incomprensible. La Generalitat hauria d'aclarir quines mesures ha pres, quines negociacions, denunciar quins esculls amb nom i cognom.\nLa quantitat que es demana per persona són 10 eurons, a ingressar al compte de La Caixa 2100-0700-17-0200599135.\nNo tinc cap dubte que els diners s'acabaran recaptant, ni tampoc que amb barroeria o talant, Espanya ens la va endinyant. I tan amples, allà i aquí.\nCom qui, en contemplar-lo, troba perfecte un paisatge\nperò hi fa falta un falcó i va i l'hi posa,\nen anar a cloure un llibre, sempre m'entra\naquest deler d'anomenar-te, Nai. A tu i a les coses\nque me feis ser com som, que sou jo. D'alguna forma\nconstituïu la fe de veritat amb què voldria\nque quedàs clar que qui l'ha escrit és un pobre home\nque, sense altar més alt que tocar pell humana,\nha sabut resistir, vers a vers, l'arravatada\ntemptació d'arrenglerar-se els seus materials cap a fer-ne,\nde tal disseny de vida parca, un molt més noble\ni rutilant joc de miralls: com si no fos vera\nque el goig just va a moments, mentre el dolor s'instal·la.\nAltres pics esmentava, vora el teu, el nom amable\ndels éssers sense els quals no sabríem com viure\ni el llarg rengle de coses, quadres, pedres,\nque, traslladats allí des dels racons de ca nostra,\nenardien l'espai, habitant el poema.\nAra vull referir-me, en acabar aquest llibre,\nals amors de carrer, callats, importantíssims:\namors de vint segons cap a aquell cos que passa,\namors intermitents, amors adesiara\nque ens eixamplen la vida en tornar de la feina,\namor per uns cabells o la forma adorable\nde travessar un portal; amor per unes cames;\namor de tres minuts i fugir amb ell cap a viure,\npel pigment d'una pell o una veu, uns ulls, un aire;\namor exaltat d'una hora, a la sala d'espera;\namor poc topadís per un front rera el qual\nvoldríem existir, glatir amb ell, ser com ell vulgui;\namor per unes mans que ens emboliquen coses;\nper un rostre infreqüent, amors amb revinguda\nsi un retruc imprevist ens fa arribar el seu nom;\namor per unes dents, una forma de dir, una cintura!\nJo m'hi lliur, un a un, compt amb ells. Nai: te perllonguen.\nSón el meu foc colgat: tu, la gran flama.\nEntre tots feis possible que mantengui viva\nla meva ferma voluntat, inestroncable,\nd'acarar-me a la vida amb l'actitud lasciva,\nser gent entre la gent, i, sobretot,\nanar transparentant-me el cos amb l'exercici\nde combregar bellesa tots els dies de l'any:\nperquè l'home, des que ho és i mentre ho sigui,\n-i home som: no veig cosa que sembli preferible\na ser part de tan rara i mala espècie-\nincontinent ix cap a ella i per mor d'ella\ncom les plantes, sense opció, creixen cap a la llum.\nHeus aquí uns pocs elements amb els quals cerc salvar-me\nara mateix, vint d'octubre, amb més de mitja vida\nja tirada a fer cucs i un camí que curteja,\nperò sentint-me encara tot rabiós per viure\nmalgrat els desenganys i que la mort, a dies,\nno sé des d'on ni si és un joc, comença a fer-me\nunes senyes que veig i abans no veia.\nMiquel Àngel Riera, Llibre de benaventurances, dins Obra poètica completa (1953-1993), Edicions del Salobre, Port de Pollença, 2004\nLa sociòloga i escriptora marroquina Fatema Mernissi conta al seu llibre “L’harem occidental” la història de la dona del vestit de plomes, rondalla apresa de la seva àvia i reproduïda als volums de Les mil i una nits. Els contes, transmesos via oral al llarg de moltíssimes generacions, no haurien d’arribar escrits a occident fins el 1704 de la mà de l’erudit francès Jean Antoine de Galland. En àrab no va ser fins el 1819, a Calcuta, perquè durant segles les elits àrabs els van menysprear i no en van fer cap versió escrita. Mernissi adverteix, però, que en aquest transvasament cultural –i en posteriors traduccions occidentals– la Xahrazad intel·lectual s’esvaeix per donar pas, només, a històries de sexe i aventures, despullades d’una intencionalitat i missatge polític perillós: si bé en les lleis s’explicita un domini de l’home sobre la dona, en les històries de transmissió oral el rol es capgira. Contra això, “les teves possibilitats de felicitat depenen de l’habilitat que arribis a assolir amb les paraules”, tal fou el consell de la seva mare.\nTot plegat –disculpin la digressió– ve a tomb del segon Festival Internacional de Narració Oral al Baix Montseny –Llinars, Gualba i Santa Maria de Palautordera– que tindrà lloc entre els dies 16 i 25 d’aquest mes i que enguany es centra en la figura de la dona. Nou Xahrazads d’arreu explicaran contes de diferents cultures en distints espais d’aquesta subcomarca des d’on ens arriba l’aire fresc –mai millor dit– d’aquesta proposta que aplaudim. I és que la transmissió oral, dins la tradició més nostrada, ha deixat de ser corretja de transmissió no ja de valors i memòries històriques sinó d’una elemental continuïtat d’uns referents compartits en moltes biografies familiars. Provar de posar en circulació l’hàbit de contar històries ens acosta, de nou, a revaloritzar la paraula dita, no només en el context de la fabulació literària sinó en la possibilitat de generar i redescobrir vells espais de diàleg –físics i generacionals– actualment en desús. Al capdavall, el triomf de Xahrazad és haver desarmat amb les paraules un rei dèspota que reconeix haver-li canviat la seva visió del món. I tanmateix, una sola cosa mou Xahrazad: “Senyor rei meu, vull tastar la serenor. Experimentar la felicitat de viure en un món sense preocupacions”. És només en el món dels contes, dels somnis i ficcions? Pot, encara, Xahrazad canviar la nostra visió del món amb les paraules? O n’hem pervertit tant el sentit que fins ens trontolla l’alfabet i ens urgeix tornar a aprendre de lletra?\nFa pocs dies el conseller Tresserras -i en pocs dies és el segon que parlo d'aquest home- ha manifestat dubtes sobre la conveniència d'una llei catalana de mecenatge. Se'n fa ressò, perquè no ho he vist destacat enlloc més, el portal Cultura21 en aquesta entrada. Diu el conseller que l'esforç no pagaria la pena ateses les migrades competències fiscals de la Generalitat i que s'hauria d'incidir en la futura -per quan?- llei estatal i, alhora, buscar rendibilitzar al màxim les contrapartides que en forma de reconeixement i reputació social obtindrien les esmentades empreses.\nAmb tota la humilitat, he de dir que no comparteixo cap de les argumentacions del senyor conseller que s'expliquen en la notícia. Si el mecenatge, al llarg sobretot del segle XX, ha tingut una importància cabdal a Catalunya, ha estat degut a una sèrie de condicionants bàsicament polítics que la història, en part, ens ha anat corregint. L'excel·lent llibre de Joan Samsó "El mecenatge cultural a Catalunya durant el segle XX" (2005) , editat per Proa en col·laboració amb Òmnium Cultural, que la conselleria no deu ignorar, n'explica molt bé les causes i els seus agents promotors. Les accions dutes a terme al marge del món oficial, perquè ignora o és bel·ligerant amb la realitat i cultura catalanes, són constants al llarg del segle XX, i fins abans de la guerra civil indestriables del moviment catalanista i amb una innegable projecció política, sobretot els anys de la Mancomunitat. I tanmateix, com diu Samsó, "el mecenes no necessàriament ha de ser molt ric. Un gran nombre de persones participen de la vida artística i cultural des d'una òptica d'interès general: són els sostenidors materials de la cultura, que actuen autònomament. Els innombrables benefactors de la vida artística i cultural, anònims en bona part, són els primers dels mecenes."\nPerò encara n'hi ha més, ja que aquí "el mecenatge col·lectiu ha estat diferent d'altres països, perquè hi ha hagut la voluntat de ser i de recuperar la identitat. Catalunya té i ha tingut associacions de tota mena que han ajudat a la reconstrucció del país que no són ni a Madrid ni a París." Totes aquestes associacions han atès demandes de base i promogut diferents mobilitzacions civicopolítiques i és precisament aquesta alimentació mútua la que ha garantit l'èxit de les seves empreses.\nPer això em sorprenen molt desagradablement les reflexions del conseller en el sentit de vincular una llei important com aquesta a un marc jurídic aliè al govern català. És la pròpia història del mecenatge en aquest país la que demana iniciatives fiscals pensades des de la realitat en la qual volen incidir. Lògicament, el marc polític i el paradigma cultural -diguem-ho així- són diferents de fa cinquanta i més anys, però les necessitats i les desatencions són les mateixes, amb o sense institucions pròpies. Hi ha una altra cosa, i és la tutela de la cultura a través del segrest de les subvencions, l'autèntic "mecenatge públic" que té atenallades -diguem-ho clar: agafades pels ous- la gran majoria d'iniciatives culturals precisament per la inexistència d'una llei que afavoreixi el mecenatge privat i li ofereixi els incentius fiscals i publicitaris adients. La tasca de moltes entitats de dret privat -singularment fundacions- es veu condicionada per l'assoliment de recursos que moltes vegades, quina paradoxa, vénen del sector públic. Per tant, obstaculitzar, oposar-se o llençar pilotes fora sobre la necessitat d'una llei pròpia de mecenatge -quan la Generalitat és la tutora, per exemple, del patronat de les fundacions (article 118 de l'Estatut)-, essent coneixedors de la importància i efectivitat del fenomen a casa nostra, és una actitud que no només no es comprèn sinó que és clarament rebutjable amb la informació que tenim a l'abast.\nLes experiències de "mecenatge comparat" haurien de servir, doncs, per promoure, des del govern català -i en matèria de cultura, que és competència exclusiva (article 127.1)- marcs adequats de protecció i incentivació per trencar, d'una vegada, el cercle viciós que condiciona massa sovint el finançament de la cultura amb l'empatia política que l'empara, si és que, realment, la temptació política d'aquesta tutela es vol superable. Refugiar-se en una llei estatal inexistent sabent com ha tractat l'estat espanyol la cultura catalana, doncs, em sembla francament còmic, i l'actitud de la conselleria -a l'espera de nous esdeveniments o explicacions-, em sap greu dir-ho, poc valenta i ambiciosa en un terreny en el qual ens juguem allò que som.\nDe vegades -ja ho he dit-, participo en algunes lectures de poemes. No m'hi guanyo la vida però la meva hi surt guanyant. És així, i em plau moltíssim. Aquest migdia he estat a la inauguració de la biblioteca Joan Oliver de Barcelona, darrere el mercat de cromos i llibres vells de Sant Antoni. L'edifici, al carrer Comte Borrell, és un immoble de quatre plantes, amb les restes d'un pati interior -com dissenyà Ildefons Cerdà cap el 1856- reconvertit en una mena de parc infantil destinat a la canalla o als adults desocupats. Quatre plantes amb olor de nou -encara amb senyores de la neteja en plena inauguració-, d'estètica freda i subvencionada i quasi sense espai (taules, cadires) per la lectura. L'organització de la jornada, diligent, ha muntat una exposició (permanent?) sobre Pere Quart al soterrani, en una sala pensada, suposo, per tals fins, al costat d'altres dues de les dites polivalents. A partir de les deu la gent del barri hi ha començat a entrar -grupets de dones grans, parelles joves amb fills o sense, avis, algun solitari- i a passejar-s'hi, a badoquejar, que és el que es fa a les inauguracions. El tram de carrer estava tallat, perquè a fora l'Ajuntament hi havia muntat un espectacle infantil per l'ocasió. Alguna veïna, quan al matí hi he arribat amb el meu amic Albert Vilar, se'n queixava amargament. El programa ha estat poc protocol·lari, no hi ha hagut discursos ampul·losos ni tallades de cinta. A quarts de dotze, els sis que érem ens hem distribuït per parelles i hem llegit versos del poeta a cau d'orella de qui se'ns acostava o abordàvem amb sol·lícit i educat permís. L'estratègia, simpàtica i reeixida -innocular directament poesia a un públic desprevingut-, ha constatat el quasi nul coneixement que hom tenia de la personalitat de Pere Quart. "No el conec", "No sé quien es", "Com es diu?", "De qui és el poema?". Amablement convidàvem els oients a visitar l'exposició. Alguns preguntaven si es donaven pastes. "No senyora, avui només es regala poesia". La segona part de la lectura, més ortodoxa, ha tingut lloc a la planta superior, en una mena de graderia on es suposava que seuria el públic però que ha quedat buida, només ocupada pels rapsodes. La gent, passavolant, feia una llambregada curiosa i seguia el seu camí. Pocs s'hi han entretingut. Hem començat just en arribar les autoritats, que només han aguantat dos poemes, fins que he acabat de llegir la "Vaca suïssa". L'alcalde Hereu, de rostre tothora somrient; en Corbacho (el polític), amb cara d'haver-se perdut la barbacoa dominical a un parc d'extraradi; el conseller Tresserres, amb posat tímid però atent.\nTot plegat, doncs, demostra la necessitat de donar a conèixer l'escriptor i la seva obra -he comprovat com, efectivament, hi havia títols seus a les encara migrades lleixes de teatre i poesia- i de com d'injustos som, alhora, amb la generació de clàssics catalans que van patir l'exili i que encara ens hem d'esforçar per redescobrir amb aparent naturalitat. L'exposició del soterrani, amb molta fotografia, mostra diferents etapes de la vida de Joan Oliver, amb una atenció especial a l'exili europeu i sudamericà -a Xile-, on surt fotografiat amb altres personatges com Trabal, Jordana i Benguerel. També hi ha còpia d'algunes cartes personals -molt espontànies, sinceres, emotives- que el poeta enviava a la seva dona Conxita Riera després del retorn d'ella a Barcelona. A la mateixa biblioteca les he trobat editades. L'escriptor Ignasi Riera -familiar seu- assenyalava al pròleg la importància que tenen per avaluar els (canviants) estats d'ànim del poeta i la peripècia vital de l'"exiliat". I encara, en una de les sales polivalents, es projectava l'entrevista que Montserrat Roig li féu en la seva sèrie sobre literats catalans. Un dels principals problemes que hem tingut a Catalunya amb els intel·lectuals -independents o orgànics, és a dir, a sou-, a part de la seva mala recepció -i en els darrers posem deu anys, el nul servei, quan no la hostilitat o indiferència, que presten a la musculació nacional i emotiva del país-, és la desconnexió amb el món real sobre el qual es suposa que han d'intentar aplicar les seves idees, el seu model de societat, sovint emmirallant-se amb experimentacions socials dubtoses, com la cubana i els kibbutz, que o bé fan aigües en llur praxi o bé estan mancades de legitimitat democràtica, tals són els casos esmentats amb admiració per Oliver. Obviant-ne estirabots com aquests, escriptors com ell, d'una marcada projecció social i cívica, dotats de la punta i verb necessaris per incomodar el poder, esdevenen, en ser filtrats per la història i descontextualitzats de l'època, personatges políticament correctes, que ni serveixen ja per escandalitzar el polític de torn. I així, impassible, amb un somriure condescendent i etern, amb mirada còmplice sense resposta cap a en Corbacho -ha entès el poema? Pensava en les morcillas?-, ha estat la reacció de l'alcalde Hereu en sentir el darrer vers del primer -i penúltim- poema que han escoltat ses autoritats, "L'auca del bell parlar", que feia: "I aquest socialisme / és un brut eufemisme". I en Tresserres? Ja ho he dit, també; tímid però atent. A la sortida: "Molt bé la Vaca suïssa".\nCalentes i grosses, qui en vol que encara fumen? Aquest solia ser, en l'imaginari popular, l'enunciat clàssic de la castanyera per fer-se veure i sentir. Ara, en els nostres carrers, si és que hi ha parades, se'n troben poques, de castanyeres. Són homes, o noies joves, però no hi ha cap castanyera amb els trets distintius que ens la farien caracteritzar. Qui és la gent que munta una paradeta de castanyes? D'on surten? M'agraden molt, les castanyes. Ahir al vespre -revetlla a la plaça- en van torrar al foc i es van acabar ben ràpid. A la nit, havent sopat, vam sortir a comprar-ne més. En una cantonada hi havia un home amb el bidó encès i una taula amb sacs de castanyes i uns moniatos de tamany important. Un quart de quilo, tres eurons. Al davant, xerrant i palplantats, quatre o cinc homes, potser senegalesos, que en menjaven àvidament. La multiculturalitat deu ser això, vaig pensar, deu ser així, tot ho resolem menjant. En aquestes paradetes hi ha alguna cosa de decadent i romàntic, que no és només l'escenografia atrotinada. És aquest mateix imaginari, el desfasament cultural entre el que es representa i el que hi ha, entre el que ha estat i el bell conte que ens expliquen de petits, uns referents desdibuixats pel fum del bidó, per la negror que et queda als dits i mans després de pelar castanyes. Però precisament perquè ens remet a un món inexistent, només imaginat -a vegades intuït-, té l'atractiu de la màgia passatgera, del truc que funciona si el vols veure perquè ens ensenyem les cartes cada dia. Només amb l'esperança no n'hi ha prou, sempre ens cal alguna cosa més. La millor escenografia és el paisatge que amb la seva presència et fa visible. Vet aquí. I és així com tot fou conte de Dickens allí al parc, quasi de Nadal que s'entrelluca, ben abrigats, amb un dolç i benaurat Binifadet en gots de plàstic, entre el perfum de les castanyes torrades i els colors ensucrats dels panellets.


Futur projecte de pacificació del carrer dels Enamorats\n2016/2016_12_09_Projecte_pacificacio_Enamorats.jpg divendres, 9 de desembre de 2016\nL’Ajuntament ha encarregat un estudi per elaborar el projecte de pacificació del carrer dels Enamorats. També per conèixer-ne el cost. És un carrer curt, amb poc trànsit i molt d’arbrat. Ocupa dues illes de cases i creu diagonalment la trama Cerdà i entre els carrers de Valencia i Aragó.\n- La instal•lació d’aquest semàfor a la cantonada del carrer dels Enamorats amb el d’Independència és el primer pas cap a la conversió de la via en un eix per a vianants. Era una demanda d’un grup de veïns de la zona. Asseguren que molts cotxes no s’aturen al pas de vianants existent degut a la quantitat de trànsit que hi passa procedent de la plaça de les Glòries.\n- L’Ajuntament ha encarregat un estudi per elaborar el projecte de pacificació del carrer dels Enamorats. També per conèixer-ne el cost. És un carrer curt, amb poc trànsit i molt d’arbrat. Ocupa dues illes de cases i creu diagonalment la trama Cerdà i entre els carrers de Valencia i Aragó. Uneix, a més, dos punts d’atracció comercial com són els Encants Nous i el carrer de Rogent.\n- Encara no se saben els terminis, tampoc si s’executarà per fases, primer una illa i després l’altra, o si s’aniran implementant les mesures de pacificació del trànsit paulatinament. En tot cas, el consistori està disposat a seguir treballant amb els veïns.


El bany a les platges de Barcelona, permès a partir de la fase 2\nBarcelona. Dijous, 4 de Juny 2020. 13:22\nActualitzat: Dijous, 4 de Juny 2020. 13:54\nBanyar-se a les platges de Barcelona podria ser una realitat a partir de dilluns i sense franges horàries. Sempre que, però, la ciutat entri en fase 2. Fins ara, només era possible anar-hi per passejar, fer esport i bany esportiu en franges horàries determinades.\nAixí ho ha explicat l'Ajuntament de Barcelona aquest dijous, i ha assegurat que, per evitar aglomeracions, es faran controls d'aforament els primers dies, sobretot a les platges de Ciutat Vella i de Sant Martí. D'aquesta manera hi haurà càmeres, videosensors i informadors que ajudaran en la tasca.\nEl consistori ha calculat, segons han explicat, un espai d'entre 6 i 9 metres quadrats per usuari, en funció de si es va sol o acompanyat. D'aquesta manera, es calcula que amb aquestes mesures de distància social hi cabran entre 25.000 i 38.000 persones.\nCORONAVIRUS Barcelona treballa per controlar els accessos a les platges, en fase 2 El Nacional\nl'ull de l'agulla Espies a la platja? El Nacional\ncoronavirus Els xiringuitos de platja de Barcelona obriran aquest dilluns El Nacional\nCoronavirus Allau de barcelonins a la platja, encara que no es permet prendre el sol Jordi Palmer


Data i hora oficial: dimecres 18 de maig de 2022, 11:29:26\n28/01/2022 15:07 - Registre de publicació\nOrdenança no fiscal núm. 7 reguladora d'instal·lacions elèctriques (Pdf, 539,37 Kb)\nOrdenança no fiscal núm.8 sobre bars i establiments annexos (Pdf, 542,68 Kb)\n28/01/2022 15:06 - Registre de publicació\nOrdenança no fiscal núm. 9 reguladora de la catalogació,protecció i conservació d'arbres d'interès local (Pdf, 540,18 Kb)\nOrdenança no fiscal núm. 10 reguladora de la intervenció integral de l'administració municipal en les activitats i instal·lacions (Pdf, 537,21 Kb)\n28/01/2022 15:05 - Registre de publicació\nOrdenança no fiscal núm. 12 reguladora de l'ús de les instal·lacions esportives municipals (Pdf, 587,48 Kb)\nOrdenança no fiscal núm. 13 reguladora del servei de transports de viatgers amb automòbils lleugers (Pdf, 581,65 Kb)


Lleida ja pateix la 5a onada - Migdia Cope Catalunya i Andorra - COPE\nLleida ja pateix la 5a onada\nLa situació és d'un augment de casos i ingressos com abans de Nadal\nA Lleida la pandèmia ja va per la quinta onada, una per endavant que la resta de Catalunya, tenim al Ricard Álvarez de Cope Lleida per explicar-nos la situació.\nCom està sent la situació en aquesta cinquena onada?\n<< L'augment de contagis a Lleida i aquesta agressivitat de la soca britànica de la covid-19, han causat aquest cap de setmana que ingressessin a 33 persones més en els hospitals, ara mateix hi ha 152 i a més a més tenim a 54 persones greus a les UCI. Aquestes xifres són un record en comparació a les altíssimes xifres d'aquest darrer any, per tant aquestes xifres fan que podem parlar ja d'una cinquena onada on hi ha hagut almenys cinc morts i cal destacar que tenien menys de seixanta-nou anys, per la qual cosa Salut insisteix a vacunar aquest col·lectiu.\nEl nombre d'incidències per covid no ha baixat del tot a l'Hospital Arnau de Vilanova de Lleida, però entren uns 30 malalts al dia per covid i molts requereixen ingrés i és quan veiem que els números augmenten.\nLa setmana passada els responsables de la coordinació encara no entenen per què està passant això, l'única explicació que troben és la soca britànica, ja que tots els pacients que han ingressat recentment han actuat responsablement i estan conscienciats de com és de greu la situació.\nL'únic que sabem és que encara ens falta molta informació, encara estem intentant desxifrar la soca britànica, de moment sabem que és més contagiosa.\nLa classe de gent que està entrant a urgències ens sorprèn perquè no tenen patologies prèvies i és gent que es cuida i fa esport, el que si s'ha pogut apreciar és la gran davallada de gent gran >>


El càncer de mama es propaga a la nit, segons un nou estudi\nUn nou estudi demostra que les metàstasis del càncer de mama es formen amb més eficàcia mentre les pacients dormen. Aquesta troballa, en un estudi dirigit per investigadors de l'Escola Politècnica Federal (ETH) de Zuric, a Suïssa, podria canviar significativament la manera de diagnosticar i tractar el càncer en el futur, segons publiquen a la revista 'Nature'.\nNit - UNSPLASH\nUn nou estudi demostra que les metàstasis del càncer de mama es formen amb més eficàcia mentre les pacients dormen. Aquesta troballa, en un estudi dirigit per investigadors de l' Escola Politècnica Federal (ETH) de Zuric, a Suïssa, podria canviar significativament la manera de diagnosticar i tractar el càncer en el futur, segons publiquen a la revista 'Nature'.\nEl càncer de mama és una de les formes més comunes de càncer, segons l' Organització Mundial de la Salut (OMS) . Cada any, al voltant de 2,3 milions de persones a tot el món contrauen la malaltia. Si els metges detecten el càncer de mama a temps, les pacients solen respondre bé al tractament. Tot i això, les coses es tornen molt més difícils si el càncer ja ha fet metàstasi.\nFins ara, la investigació sobre el càncer no ha parat gaire atenció a la qüestió de quan els tumors alliberen cèl·lules metastàsiques. Fins ara, els investigadors suposaven que els tumors alliberaven aquestes cèl·lules de manera contínua. Tot i això, el nou estudi realitzat per investigadors de l'ETH de Zuric, l'Hospital Universitari de Basilea i la Universitat de Basilea ha arribat ara a la conclusió sorprenent que les cèl·lules canceroses circulants que posteriorment formen metàstasi sorgeixen principalment durant la fase de son de els individus afectats.\n" Quan la persona afectada està adormida, el tumor es desperta ", resumeix el líder de l'estudi, Nicola Aceto, professor d'Oncologia Molecular de l'ETH de Zuric. Durant el seu estudi, en què van participar 30 pacients de càncer i models de ratolí, els investigadors van descobrir que el tumor genera més cèl·lules circulants quan l'organisme està adormit. Les cèl·lules que abandonen el tumor a la nit també es divideixen més ràpidament i, per tant, tenen un potencial més gran per formar metàstasi, en comparació amb les cèl·lules circulants que abandonen el tumor durant el dia.\n" La nostra investigació demostra que la fugida de les cèl·lules canceroses circulants del tumor original està controlada per hormones com la melatonina, que determinen els nostres ritmes diürns i nocturns ", afirma Zoi Diamantopoulou, autora principal de l'estudi i investigadora postdoctoral a l'ETH de Zuric.\nA més, l'estudi indica que l'hora en què es prenen les mostres de tumor o sang per al diagnòstic pot influir en les conclusions dels oncòlegs. Va ser una troballa accidental en aquest sentit la que va posar per primera vegada els investigadors a la pista correcta: "Alguns dels meus col·legues treballen a primera hora del matí oa última tarda; de vegades també analitzen la sang a hores poc habituals" , explica Aceto. Els científics es van sorprendre en descobrir que les mostres preses a diferents hores del dia tenien nivells molt diferents de cèl·lules canceroses circulants.\nUna altra pista va ser el nombre sorprenentment alt de cèl·lules canceroses trobades per unitat de sang als ratolins en comparació amb els humans. La raó va ser que, com a animals nocturns, els ratolins dormen durant el dia, que és quan els científics recullen la majoria de les mostres.\n"En la nostra opinió, aquests resultats poden indicar la necessitat que els professionals sanitaris registrin sistemàticament l'hora a què fan les biòpsies --afirma Aceto--. Pot ajudar que les dades siguin realment comparables".\nEl següent pas dels investigadors serà esbrinar com es poden incorporar aquestes troballes als tractaments oncològics existents per optimitzar les teràpies. En el marc d'altres estudis amb pacients, Aceto vol investigar si els diferents tipus de càncer es comporten de manera similar al càncer de mama i si les teràpies existents poden tenir més èxit si els pacients són tractats en moments diferents.


Castellers de Berga | 4t aniversari dels Castellers de Berga\n16 jul. 2016 4t aniversari dels Castellers de Berga\nDissabte 16 de juliol de 2016, hem celebrat el quart aniversari dels Castellers de Berga. A la plaça de Sant Pere ens hi hem reunit els locals acompanyats dels Minyons de Terrassa i dels nostres padrins, els Castellers de Sabadell.\nDesprés de dos pilars de 4 d’inici, hem descarregat el 5 de 7, el 7 de 7 i el 4 de 7 amb agulla. Aquesta és una de les millors actuacions que hem fet mai. Uns castells afrontats amb solidesa. Fins fa molt poc eren el nostre sostre però la colla ha madurat i demana una passeta més. Queda el repte de descarregar el 2 de 7 i posar la vista al 4 de 8, castells que s’estan treballant molt bé als assajos. Quatre pilars de 4, un per cada any dels Castellers de Berga, han posat punt i final a una diada magnífica.\nPer la seva banda, les dues colles convidades han signat molt bones actuacions. Els de Terrassa han descarregat el 2 de 8 amb folre, el 3 de 8 i el 4 de 8. Els de Sabadell també han descarregat el 3 i el 4 de 8 i l’han acompanyat amb el 7 de 7.\nLa festa de l’aniversari ha continuat al Cine Catalunya, amb un sopar per a les tres colles i música a càrrec de Morena Tradipatxanga, Antídot i els Punxadiscos Urrixic, Nanfu i Salasxic,\nDesprés d’aquest cap de setmana, els Castellers de Berga ens agafem una setmanes de descans, abans de viatjar a Grècia, de l’11 al 15 d’agost.\nFotos de Jaume Soler\nDiumenge 17 de juliol, hem anat a l’Aple del Pi de les Tres Branques, com cada any. Hi hem alçat un pilar de 4.


Projecte Basses Plusfresc | Societat Catalana d'Herpetologia\nQuè pots fer…?\nProjecte Basses Plusfresc\nGràcies a l’ajut atorgat en la convocatòria de Plusfresc “Ajudem els nostres espais naturals” la SCH ha desenvolupat durant el 2012 i inicis 2013, el Projecte Basses (Estudi i conservació de zones humides dels espais naturals de la XN 2000 de la plana de Lleida). S’han restaurat i creat un total de 6 basses a les comarques de la Noguera i la Segarra amb la intenció d’afavorir les espècies d’amfibis així com la biodiversitat en general.\nAquest projecte, finançat per la cadena de Supermercats Plusfresc i executat per la Societat Catalana d’Herpetologia ha finalitzat a finals de febrer del 2013. Com ja s’ha informat a través de l’Herpetofull, ha consistit en la prospecció de zones humides de la plana de Lleida per esbrinar el seu estat de conservació i interès herpetològic i així escollir sobre quines s’havia d’actuar o si se n’havien de crear de noves amb la intenció d’afavorir la presència de les espècies considerades més amenaçades a la plana de Lleida.\nEls resultats més destacables d’aquest projecte han estat la creació i/o recuperació de cinc basses directament, i l’assessorament per recuperar-ne dues més.\nS’ha optat per concentrar les actuacions en dos punts amb la intenció d’afavorir la formació de metapoblacions. Les metapoblacions són conjunts de poblacions properes entre elles (menys de 3 quilòmetres) que possibiliten l’intercanvi d’individus, evitant la consanguinitat i facilitant les recolonitzacions en cas d’extincions en alguna d’elles. Es pretén així, aconseguir el manteniment de poblacions viables a llarg termini.\nS’han avantposat les zones amb millor connectivitat, properes a cursos fluvials i/o espais no explotats agrícolament que poguessin servir d’hàbitat i corredors biològics.\nRehabilitació de la bassa del Refugi de Fauna Salvatge de Riber (Segarra)\nAquesta bassa es troba a poques desenes de metres del riu Sió, a l’alçada de la població de Riber (municipi de Torrefeta i Florejacs). Aquesta proximitat li confereix un valor afegit, donat que el riu i el bosc de ribera adjacent és un corredor biològic molt important, especialment per als amfibis. El paratge es cultiva amb cereal de secà, però l’entorn més immediat a la bassa no està en explotació.\nAl riu, a pocs centenars de metres de distància de la bassa, cada any es veuen amplexus de gripau comú (Bufo (bufo) spinosus), però no s’observen a posteriori larves ni metamòrfics. Es desconeix la causa exacta d’aquesta manca de renovació poblacional, però molt probablement tingui a veure amb la qualitat de l’aigua del riu. El gripau comú, molt sensible a la intensificació agrícola (i també als atropellaments) es pot considerar l’espècie que ha patit una major regressió a la plana de Lleida i per tant s’han de centralitzar en ella moltes de les actuacions a fer.\nCom ja es va informar a l’Herpetofull núm.7, el mes de maig de 2012 i amb l’ajut de 6 voluntaris, es va restaurar la primera de les basses que integren el projecte. La bassa s’ha dissenyat per albergar espècies amb requeriments de llarg hidroperíode com el gripau d’esperons (Pelobates cultripes), tòtil (Alytes obstetricans), granota verda (Pelophylax perezi), gripau comú (Bufo (bufo) spinosus), salamandra (Salamandra salamandra), i que precisen certa profunditat com el gripau comú. Es va fer una zona de menor profunditat per afavorir l’assentament d’espècies amb aquestes necessitats com el gripau d’esperons o el gripau corredor (Bufo (Epidalea) calamita). La presència d’esbarzers i d’arbres a les rodalies pot afavorir a la reineta (Hyla meridionalis). De fet, pocs dies després de restaurar la bassa ja es va sentir un mascle de reineta que cantava des de la mateixa i posteriorment, també es va observar una granota verda. Tant la reineta com la granota verda són molt bones colonitzadores i mantenen poblacions properes a la bassa. De tota manera, no s’ha pogut comprovar la reproducció de cap espècie d’amfibi aquest primer any.\nFinca de Torre del Cava (Noguera)\nAquesta finca, situada a l’EIN XN2000 Secans de la Noguera, té un interès especial per la conservació d’ocells esteparis. Destaquen la presència de ganga, xurra, xoriguer petit, gaig blau i sisó. En aquesta zona, com a tota la plana de Lleida, l’abandonament dels usos tradicionals ha provocat la rarefacció de les espècies d’amfibis, fins al punt que actualment en prou feines es mantenen poblacions de tres espècies: el gripau d’esperons, la granota verda i el gripau corredor.\nLes actuacions s’han dut a terme a tres zones separades de la mateixa finca.\nEn un dels indrets s’ha excavat una cubeta d’uns 60 centímetres de profunditat i uns 3 metres de diàmetre a la zona més fonda d’una bassa preexistent. Posteriorment, es va impermeabilitzar amb formigó per aconseguir major durabilitat. Les espècies que es volen afavorir són principalment el gripau corredor, i si l’hidroperíode és prou llarg, el gripau d’esperons i la granota verda. Tot i que la profunditat és poca, fins i tot podria fer-la sevir el gripau comú.\nEn un altre lloc de la mateixa finca es van fer dues cubetes a l’interior d’una gran bassa que ja no rep aigua. Una cubeta d’uns 10 metres de llarg per 8 m d’ample i 1,5 metres de fondària com actuació principal, i una petita cubeta, de no més de 2 metres de diàmetre i 0’5 metres de fondària. La cubeta gran (amb una capacitat de més de 12.000 litres), també s’ha impermeabilitzat amb formigó i pintura de porus oberts.\nLa superfície de la bassa gran, més humida que l’entorn, amb presència d’un petit retall de bosc de ribera, és d’aproximadament 1/3 d’hectàrea, constituint un bon espai per assegurar la supervivència d’adults i juvenils d’amfibis. El talús pronunciat que la limita connecta amb el bosc de ribera del riu Farfanya i podria tenir funció de corredor biològic.\nPer últim es va aprofitar per eixamplar una sèquia del riu Farfanya en desús, en un punt per on encara circula aigua corrent amb la intenció de formar un petit rabeig. També es va eliminar part del canyar del voltant de la nova bassa. Aquest tipus de punt d’aigua és molt adequat per tòtil i gripau comú, així com per a granota verda.\nAltres accions desenvolupades en el marc del projecte\nA ran de la concessió de l’ajut per part de Plusfresc, des de la Societat Catalana d’Herpetologia es van tenir diverses reunions amb l’alcalde del municipi de Plans de Sió i president del Consell Comarcal de La Segarra, el senyor Adrià Marquilles, per tal d’aconseguir la col·laboració de l’administració en el Projecte Basses. Fruit d’aquests contactes el consistori esmentat va comunicar a la Societat Catalana d’Herpetologia la seva intenció de fer obres de restauració en diferents zones humides dels Plans de Sió. D’aquesta manera, la SCH es va oferir per assessorar com s’havien de fer aquestes intervencions i així mateix, se’l va convèncer de la necessitat de restaurar la Bassa de Queralt donada la manca de basses que reunissin condicions òptimes en aquell sector (cal tenir en compte que tot i la proximitat dels patamolls de la Font de Queralt, l’excessiva salinitat d’aquesta zona hi impedeix la reproducció de bona part de les espècies d’amfibis).\nAixí doncs, es va fer una visita sobre el terreny amb l’alcalde, un tècnic del Consell Comarcal de La Segarra i l’empresa encarregada de l’execució de les obres per decidir com s’havien d’abordar les actuacions.\nDe manera que s’hi van fer unes obres que van consistir en l’excavació d’un gual al camí per captar l’aigua, recuperar el canal d’alimentació de la bassa, eliminar una mota que impedia el seu ompliment, aprofundir una cubeta dins la llera de la bassa i impermeabilitzar-la amb argila.\nRecuperació de la bassa Nova de les Pallargues\nAquesta bassa està situada al nord de la població de Les Pallargues. Es troba pendent a baix d’un camí i s’alimenta de l’aigua d’escolament que se’n deriva d’ell. A la vora del camí hi havien abocaments de runa. La manca de manteniment, l’erosió i l’aixecament d’una mota havien reconduït les aigües cap a fora de la bassa. Les obres van consistir en l’eliminació dels abocaments incontrolats i la recuperació d’alguns dels afluents, així com l’excavació d’una cubeta a peu del mur de la bassa.\nBassa Torre del Cava, Secà de Balaguer, (c) Joan Estrada Bonell\nBufo calamita, postes bassa torre del Cava, Secà de Balaguer, (c) Joan Estrada Bonell


Davantal de Cirera: Lluç amb herbetes\nLluç amb herbetes\nFish at herbs/ Merluza a las hierbas\nAquesta és una manera de cuinar el peix, en aquest cas, el lluç, ben senzilla, ràpida, i saludable. És un plat molt lleuger, ideal per a dietes d'aprimament. Es pot coure al forn o al microones, tot i que jo us explicaré la segona opció. Si ho voleu fer al forn, l'haureu d'engegar una estona abans per a que s'escalfi i també tardarà una mica més en coure's, i per tant, la recepta perdrà un dels seus atributs que és la rapidesa (i també l'estalvi energètic!).\n1 o 2 tallets de filet de lluç sense espines per persona\nherbetes i espècies (alfàbrega, farigola, romaní i curri, per exemple)\nSi el lluç és congelat i sou previsors, poseu-lo a descongelar unes hores abans a la nevera, si no, descongeleu-lo al microones (uns 4-5 minuts en la posició de descongelar, fins que estigui descongelat).\nCol·loqueu els filets en un recipient apte per anar al microones amb tapa (de pyrex o de silicona, d'aquests per a coure a la papillota). Condimenteu el lluç amb les herbetes i espècies al vostre gust,i un rajolí d'oli.\nTapeu-ho o coeu-ho al microones amb la potència màxima durant 1-2 minuts, depenent del gruix del tall de lluç. Tingueu en compte que per a cuinar al microones, si no es coneix amb exactitud el temps de cocció, cal anar aturant l'aparell i observar. Potser us calgui una mica més d'estona.\nGemma dimarts, 02 de març, 2010\nA mi m'agrada molt cuinar al micrrones, és una forma molt saludable de cuinar sense greixos. I amb el gustet de les herbetes, ha de quedar molt aromàtic.\nNúria dimecres, 03 de març, 2010\nJo tot just n'estic aprenent, però espero anar provant cosetes noves per anar-les comapartint...


El grup parlamentari Compromís ha mostrat la seua preocupació per la situació financera de la Generalitat que es desprèn de l’informe de la Sindicatura de Comptes. Segons ha assegurat Mollà “este anàlisi dels comptes públics corrobora que al País Valencià estem patit una nefasta gestió econòmica per part del govern del PP que ens ha portat a la ruïna i això sense que l’informe de la Sindicatura oferisca una fiscalització completa de la Generalitat”.\nPer a Mollà “el més greu de l’assumpte és la no rectificació d’estes polítiques, com s’exemplifica en l’apartat d’ingressos on, després del fracàs dels bons patriòtics, la nul•la intenció d’establir una fiscalitat més justa, ens aboca a un panorama molt negre i de difícil eixida”.\nPer a la parlamentària de Compromís la manca de transparència per part del Consell que s’evidencia tant en este informe com en els dels darrers anys està directament lligat amb els nombrosos casos de corrupció en què estan implicats dirigents del Partit Popular.\nÉs un clàssic ja dels informes de la Sindicatura l’apartat referent a la contractació pública que denota una obscura gestió que ha facilitat la corrupció. En este sentit el síndic torna a posar l’accent en l’extrema proliferació de contractes menors, una manera de contractació pública que està exclosa de fiscalització i de la qual s’abusa per a amagar situacions irregulars.\n“En este sentit cal recordar que la majoria absoluta del PP en les Corts va rebutjar la passada legislatura una proposta de Compromís per a què es creara un registre de contractes menors de la Generalitat amb la que tractàvem de posar fre a esta pràctica”, ha conclòs Mollà.\nmollà sindicatura comptes


Convidar socis a la seva zona privada - Berrly\nPer a convidar i donar accés als socis a la seva zona privada, hi ha dues formes:\nMitjançant la Fitxa de Soci: Aquesta és la forma de donar individualment accés a un soci determinat.\nClicant sobre la icona de fitxa de soci i fent clic al botó blau de la part inferior esquerra “Accés a la zona de socis”. S’obrirà una opció de correu predeterminat que permet enviar la invitació al soci donant-li accés i la Benvinguda a la seva zona privada. Clica el botó blau “Envia correu” i el soci rebrà el seu accés per correu electrònic.\nMitjançant les Comunicacions: Aquesta és la forma de donar accés de forma massiva a tots els teus socis o, segons conveniència, només a un segment específic de la teva base de dades (Etiqueta).\nPer a fer-ho, només cal que entris al menú Comunicacions i facis clic al botó gris de dalt a la dreta “Nou e-mail” que et portarà a l’editor de correu. Seleccionant la Plantilla (E) Signatura i Logo es mostrarà a la part inferior de la pantalla una opció de desplegable “Mostra l’enllaç als esdeveniments”.\nCal tenir aquesta opció seleccionada per a activar l’enllaç d’invitació a la zona privada que és des del que els socis hi accediran. Un cop hagis redactat el text del correu per a informar als socis i donar-los-hi la Benvinguda a la seva zona privada, només cal enviar la comunicació a tots els socis o només a aquelles Etiquetes de socis a qui es vulgui donar accés.\nUpdated on 28 de maig de 2020\nFuncions de la zona privada →


Consell Local de Desenvolupament Econòmic\nEts aquí:Consell Local de Desenvolupament Econòmic\nDimarts, 07 Febrer 2017 14:41\nParticipació, informació i assessorament\nL’Ajuntament de Castell-Platja d’Aro impulsa el Consell Local de Desenvolupament Econòmic, que esdevé el nou òrgan de participació, informació i assessorament; i que neix amb l’objectiu de dinamitzar el sector empresarial del municipi en tots els seus àmbits, promovent la creació de sinèrgies de treball conjunt. El consell, de caràcter consultiu i d’assessorament, proposarà recomanacions sobre les iniciatives a l’entorn de la dinamització comercial, la formació especialitzada, la restauració, l’emprenedoria o la promoció turística.\nLa seva organització interna es recull en un reglament aprovat pel ple municipal a finals de 2016, que preveu com a mínim reunions ordinàries mensuals, i la representació de tots els grups polítics del consistori, de cadascuna de les associacions empresarials i de persones a títol individuals per a aquells sectors econòmics de la vila que no tinguin una entitat constituïda al seu entorn.\nDestaca la seva funció consultiva en els processos d’elaboració de normatives i ordenances relatives al desenvolupament econòmic, la formulació de propostes per millorar les condicions dels sectors professionals del municipi, la col·laboració en l’organització d’accions de dinamització empresarial i per millorar la professionalització. També ha de donar impuls a la revitalització de diverses zones urbanes, al foment de l’ocupació i la formació professional, i la participació en estudis, informes i enquestes de caràcter econòmic.\nNou Consell Local de Desenvolupament Econòmic\nÒrgan de participació, informació i assessorament per dinamitzar el municipi\nRepresentació dels grups polítics municipals i de les associacions empresarials\nConstitució i aprovació de reglament de funcionament intern aprovat per Ple\nMés en aquesta categoria: « Cambridge Exams a Castell-Platja d’Aro\tLliurament Gran Sorteig de Nadal »


Més pasta per a Florentino - El blog de Joan Rovira\nHome Unlabelled Més pasta per a Florentino\nMés pasta per a Florentino\nBy JR&OC 20:22\nEntre l’ebola, la consulta, el patètic aprovat d’Arias Cañete, la cerimònia de la confusió amb els ERE andalusos i la primera entrega del col·leccionable sobre les “targetes black”, hi ha un detallet que se’ns ha passat. Res, poca cosa...\nQuant diuen que puja la xoriçada de les targetes? Tretze milions d’euros? I al final, quina xifra pot acabar sortint? El doble? Tranquils, ens ho podem permetre. I a sobre, n’hi ha uns quants que tenen calerons com per tornar el que van robar, legalment, per suposat, o sigui que encara ens sortirà barateta la broma.\nA canvi, en pocs dies ha desaparegut de la primera línia informativa un tema que ens costarà una fortuna. Es diu “Castor”, una planta d’extracció de gas submarí, situada a la costa mediterrània, davant de Vinaròs.\nEra absolutament fiable, clar que sí, però ella soleta va causar cinc-cents terratrèmols. I la gent de les rodalies, que mira que n’arriben a ser, de delicats, es van posar histèrics.\nQuan van aprovar aquesta “cosa” que en teoria era una operació estratègica? El 2008. Quin ministre va firmar la clàusula que ara obliga a indemnitzar-los? Un tal Sebastián, brillantíssim “gurú” econòmic de Zapatero, així ens va anar… I quant ens costarà la “cosa”? Res, baratet: 1.350 milions d’euros. Qui paga? El govern espanyol, és a dir, nosaltres, els consumidors de gas, perquè ens repercutiran la indemnització a la factura del gas. Fantàstic, com sempre, aquí sempre disposats a rescatar el que més convingui.\nO sigui que anem preparant uns 200 euros per cap.\nI qui hi ha al darrere de tan brillant operació estratègica de màxim interès nacional? Casualitat de casualitats: el rei del palco del Bernabeu, un tal Florentino Pérez. Un pobre inversor que s’ha vist perjudicat per una decisió “política” "(“manda huevos”, que dirien) i que ara demana una justa indemnització.\nJurídicament impecable, segur que sí, no en tinc cap dubte. Però ja es casualitat que sempre cobrin els mateixos i les grans corporacions fitxin tants grans talents expolítics… No sé, potser ens ho hauríem de fer mirar. Dic jo, eh?, sense dubtar de què tot és legal. A Espanya, ja ho sabem, les lleis són molt serioses, sagrades.\n(10 octubre 2014)


Treballador de museus: "l'administració externalitza tots i cadascuns dels serveis"\nUn jove treballador denúncia la política de subcontractació de l'Ajuntament de Barcelona i a l'empresa Ciut'ART per un ERTO encara que l'Ajuntament havia guarantit les nómines dels treballadors.\nPablo, treballador de Ciut'ART\ndivendres 3 d’abril de 2020| edició del dia\nSóc Pablo, tinc 28 anys, sóc graduat en Història, parlo quatre llengües i treball en un museu públic de la ciutat de Barcelona. A principis de 2015, després de cursar un màster en Museología, vaig emprendre ruta per a intentar iniciar-me laboralment a l’àmbit cultural de Barcelona. Ràpidament, vaig poder adonar-me que tots i cada uns dels equipaments culturals públics de la ciutat, ja fossin dependents de l’ICUB o de la Generalitat, estaven copats per empreses adjudicatàries que s’encarreguen d’oferir multitud de serveis, entre els quals es troba els d’atenció al públic. Dit d’una altra manera, l’administració externalitza tots i cadascun dels serveis que fan funcionar un museu, donant curs a empreses a les quals l’única cosa que se’ls exigeix en el plec és que s’ajustin al pressupost preestablert per l’administració de torn.\nDoncs bé, vaig acabar en Serveis Educatius Ciut’art SL, una de les empreses que forma aquesta terna. Empresa que, d’altra banda, ostenta el dubtós honor de ser una de la més reconegudes en el sector per les seves pràctiques poc elegants, per dir-ho així, amb els treballadors i treballadores dels diferents museus que coordina.\nI puc dir que no es tracta d’un rumor. Sous de no més de 600 euros a 25 hores, contractes d’obra i serveis eterns, és a dir, en frau de llei, pressions i actuacions discriminatòries per exercir activitat sindical o silenciament de la convocatòria d’eleccions sindicals, van anar tan sols algunes de les pràctiques abusives que podies trobar en el seu catàleg. Això, unit a la inexistència d’un conveni sectorial que regulés la nostra activitat professional, van ser raons suficients perquè durant l’estiu de 2016 el comitè d’empresa convoqués vaga sectorial, després de celebrar les eleccions sindicals corresponents en les quals es van obtenir resultats molt positius per als treballadors i treballadores.\nTenint un seguiment de gairebé el 90%, la vaga no va ser inútil. Aconseguim que la nostra activitat professional s’emmarqués en el Conveni de Lleure, així com que tots i cadascun dels contractes passessin a ser indefinits. D’altra banda, l’ICUB, traient-se la responsabilitat i pujant-se al carro de l’oportunisme, "va decidir" pujar les taules salarials en un 30% en el següent concurs públic i treure’s del mig el marró de Ciut’art, que va perdre diversos dels museus públics que fins llavors coordinava.\nPer què us compto tot això? Doncs perquè sembla ser que l’ICUB té la memòria molt curta. No sols perquè Ciut’art hagi tornat a ser empresa adjudicatària de diversos museus públics en els últims mesos, sinó perquè l’ICUB, que recordem és un ens públic de l’administració local, no sembla estar molt per la labor de fiscalitzar les pràctiques abusives que continua cometent l’empresa en qüestió. Arran de la crisi del COVID19, s’ha generat un al·luvió d’ERTOs sense precedents. Ciut’art, en el seu afany de no perdre el tron, s’ha sumat a la festa. Ha executat un ERTO unilateral, sense marge de negociació amb el comitè d’empresa i aprofitant els automatismes administratius en aquests moments en què el Departament de Treball es troba pràcticament col·lapsat.\nEl 17 de març es publica un decret d’alcaldia segons el qual "Es mantindran en vigor els contractes tot i que es suspengui la l’execució d’aquests i que es garanteix el pagament dels equips, maquinària i la dotació dels recursos humans per poder reactivar-los quan sigui possible atorgant indemnitzacions a les empreses contractistes sempre que no acomiadin ni iniciïn un procediment de regulació d’ocupació". No obstant això, fent cas omís al decret, l’empresa s’embutxaca les nostres nòmines, i nosaltres ens anem a l’atur. Què diu l’ICUB davant tal abús? Que ells han treballat molt perquè no es produeixin situacions d’aquest tipus, però que la decisió depèn de l’empresa en última instància. El decret s’ha convertit en paper mullat en temps rècord. Sembla que a l’ICUB no li amoïna l’ús que se li dóna als diners del contribuent, total, ells no sofreixen la subcontractació, ells l’apliquen. Mentrestant Treball continua acceptant ERTOs a discreció, mantenint les formes, això sí. I sinó que li ho diguin al conseller Chekir el Homrani, que el passat 29 de març arguïa en una entrevista que "Un cas a part són aquelles empreses que treballen per a l’administració i a les quals s’ha garantit el cobrament dels serveis. I ho hem fet per a garantir que no vagi ningú a l’atur. La nostra decisió és clara i aquí no poden haver-hi expedientes de regulació d’ocupació." Bon moment per a portar-ho a la pràctica.\nServeis Educatius Ciut’art SL fa la seva, com no, traient profit d’una situació d’emergència social. Fent més gran la seva llegenda. Però, malgrat tot, els treballadors i treballadores del Museu Etnològic i de Cultures del Món de Barcelona seguirem al peu del canó. No pararem fins a tenir el que ens pertany.\nCrisi coronavirus / ERTOs / #Covid-19 / #Coronavirus / Lluita de classes / Món obrer Estat espanyol\nEls ha unit l’espant … a les enquestes\n1Cornellà crida "morir treballant és assassinat"\n2Entre Nissan o Palau, la CUP ja ha triat\n3L’explotació mata: CIDAC culpable de la mort d’en Xavi\n4Subcontracta d’Amazon: eleccions sindicals malgrat la persecució patronal\n5SOGO: tres anys de presó per lluitar perquè es compleixi el conveni\nNecessitem una resposta col·lectiva al dilema col·lectiu del coronavirus