Kaminen, Mikko (Mikkelin ammattikorkeakoulu, 2013)\nOpinnäytetyöni tavoitteena on kartoittaa, miten toimeksiantajan yrityksessä perehdytetään, ja kertoa, miten tulisi perehdyttää. Tutkimusongelmani on tutkia, miten perehdytysprosessi etenee suunnittelun ja toteutuksen kautta ...\nMotrikala, Emil (Mikkelin ammattikorkeakoulu, 2014)\nOpinnäytetyöni tarkoituksena on kehittää toimeksiantajana toimivan mikkeliläisen urheiluseura Bouncersin urheilutoimintaa ja seuratoimintaa laatimalla toimintasuunnitelma amerikkalaiseen jalkapalloon keskittyvälle seuralle. ...\nHokkanen, Jaakko (Mikkelin ammattikorkeakoulu, 2012)\nTämän opinnäytetyön päätavoitteena oli selvittää, miten Mikkelin Prismassa käytettävät digitaaliset mai-nosnäytöt vaikuttavat ostokäyttäytymiseen kuluttajien omasta mielestä ja huomaavatko kuluttajat ylipää-tänsä digitaalisia ...\nLokonen, Noora (Mikkelin ammattikorkeakoulu, 2012)\nVerkostoitumisen merkitys kasvaa koko ajan ja monet yrittäjät kuuluvatkin johonkin järjestöön, joka ajaa heidän etujaan. Järjestöt pyrkivät myös kehittymään jatkuvasti muuttuvissa olosuhteissa, jolloin tulee ottaa huomioon ...\nMonikulttuuriset ohjausprosessin haasteet\nKärkkäinen, Jussi; Seppälä, Ville-Pekka (Mikkelin ammattikorkeakoulu, 2010)\nTämän opinnäytetyön tavoitteena oli selvittää, mitä haasteita monikulttuurisuus tuo Mikkelin ammattikor-keakoulu Oy:n ohjausprosesseihin. Aiheita, joita käsittelimme opinnäytetyössämme olivat monikulttuurisuus ja ...\nAsiasanalaatu (3)johtaminen (2)kehittäminen (2)korkeakoulut (2)laadunhallinta (2)projektinhallinta (2)tradenomit (2)työelämä (2)työyhteisöt (2)alaiset (1)Alumni (1)amerikkalainen jalkapallo (1)ammatillinen aikuiskoulutus (1)ammatillinen kehitys (1)ammattikorkeakoulut (1)... Katso lisääTekijäBackman, Marjo (1)From, Jelena (1)Hokkanen, Jaakko (1)Huovari, Marjo (1)Jyrkinen, Ossi (1)Kaminen, Mikko (1)Kauppila, Ville (1)Kessel, Liisi (1)Kinnunen, Joni (1)Kokko, Mikko (1)... Katso lisääKoulutusohjelmaLiiketalouden koulutusohjelma (18)Suuntautumisvaihtoehto\nJulkaisuvuosi2014 (2)2013 (3)2012 (7)2010 (6)


Ihanainen-Alanko Suomen freelance-journalistien toiminnanjohtajaksi - Suomen freelance-journalistit ry\nEtusivu » Ihanainen-Alanko Suomen freelance-journalistien toiminnanjohtajaksi\nIhanainen-Alanko Suomen freelance-journalistien toiminnanjohtajaksi\nSuomen freelance-journalistien toiminnanjohtaja Hanna Kaisa Hellstenin jäädessä perhevapaalle on määräaikaiseksi toiminnanjohtajaksi valittu yhteiskuntatieteiden ja kauppatieteiden maisteri Sini Ihanainen-Alanko. Hän on työskennellyt aiemmin mm. freelancerina, STT:n alue-esimiehenä ja TV Jyväskylän päätoimittajana.\nViime syksystä alkaen Ihanainen-Alanko on opiskellut Moskovan talousyliopistossa Helsingin Sanomain säätiön apurahalla.\nAiemmin Ihanainen-Alanko on ollut myös Keski-Suomen Journalistien hallituksessa, asiamiehenä ja puheenjohtajana. Lisäksi hän on tutkinut median johtamista.\nIhanainen-Alanko toivoo voivansa vaikuttaa esimerkiksi freelancereiden eläke- ja työttömyysturvaan.\n–Moni rakenteellinen ongelma konkretisoitui korona-aikana. Pidän myös erittäin tärkeänä, että ostopuoli ymmärtää freelancerin kulupuolta. Alan suurten konsernien kanssa meillä on yhteisiä intressejä esimerkiksi suhteessa valtiovaltaan ja ulkomaisiin mediajätteihin.\nEtätyösuosituksen vuoksi Ihanainen-Alanko työskentelee etänä ainakin lokakuun lopulle. SFJ suosii yhteydenpitoa sähköpostitse.


Etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta kulkevat nuorten rinnalla haastavina aikoina | Into - etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ry\nEtsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta kulkevat nuorten rinnalla haastavina aikoina\nYli vuoden jatkunut koronapandemia on lisännyt nuorten mielenterveysongelmia, yksinäisyyttä ja taloudellisia ongelmia. Monelle nuorelle yhteys etsivään nuorisotyöntekijään tai työpajan valmentajaan on ollut tärkeä sosiaalinen kontakti pandemian keskellä. #INTO21-tapahtuma kokoaa 14.-15.4. 450 vaativaa ohjaustyötä tekevää nuorisotyön ammattilaista jakamaan kokemuksia poikkeuksellisesta vuodesta.\nEtsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta tavoittivat viime vuonna lähes 33 000 nuorta. Normaalioloissa fyysisesti järjestettävää toimintaa on pystytty tarjoamaan korona-aikana myös verkossa.\n– Nuorten työpajoilla ja etsivässä nuorisotyössä on kohdattu nuoria niin verkossa kuin lähipalveluissa. Nuorilta saadun palautteen mukaan kasvokkaista kohtaamista on kuitenkin vaikea korvata. Kuten eräs nuori sanoi, mä haluaisin tavata välillä oikeita ihmisiä. Onneksi etsivä nuorisotyö ja nuorten työpajat ovat voineet tarjota poikkeusaikanakin näitä ihan oikeita ihmisiä nuorten rinnalle uudenlaiseen arkeen, kuvailee nuorten palveluiden toimialapäällikkö Marjaana Salmi Hyria säätiöstä.\nInto – etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ry on seurannut nuorten tilannetta pandemia-aikana\n̶ Teimme nuorille kyselyn pandemian ensimmäisenä keväänä ja jo tuolloin nuoret kertoivat, että epidemiasta on seurannut ahdistusta, yksinäisyyttä ja mielenterveysongelmia, kertoo Into – etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ry:n toiminnanjohtaja Herttaliisa Tuure.\nEtsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ovat nuorten mielestä onnistuneet vastaamaan kokonaisvaltaisesti heidän tarpeisiinsa. Yli 90 % kokee hyötyneensä palveluista saamastaan tuesta.\n450 kohdennetun nuorisotyön ammattilaista kokoontuu jakamaan kokemuksia poikkeuksellisesta vuodesta\nPandemia haastaa tukea tarvitsevien palveluja ja niissä työskenteleviä. #INTO21-tapahtuma kokoaa 14.-15.4. 450 vaativaa ohjaustyötä tekevää nuorisotyön ammattilaista jakamaan kokemuksia poikkeuksellisesta vuodesta verkkotapahtumaan. Tapahtuman pääpuhujia ovat Jenni Janakka, Emilia Kujala, Petri Rajaniemi, Christoffer Strandberg ja Suvi Uski. Tapahtuman teemoja ovat oman työn merkityksellisyys sekä intohimon ja luovuuden yhteys hyvinvointiin. Rinnakkaisseminaarit kokoavat etsivän nuorisotyön ja työpajojen ammattilaiset pohtimaan, miten etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta voivat osaltaan vastata nuorten mielenterveysongelmien yleistymiseen, sote-uudistukseen, oppivelvollisuuden laajentamiseen sekä ääriliikkeiden ja radikalisoitumisen herättämiin huoliin.\nAnna Kapanen, viestintäpäällikkö, Into — etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ry, p. 045 138 9697, anna.kapanen@intory.fi\nSeuraa ja osallistu keskusteluun Twitterissä tunnisteella #INTO21.\nInto – etsivä nuorisotyö ja työpajatoiminta ry edustaa yli 270 työpajaa sekä yli 550 etsivää nuorisotyöntekijää Suomessa. Kaikkiaan etsivässä nuorisotyössä ja työpajoilla työskentelee yli 2500 ammattilaista. Etsivään nuorisotyöhön ja työpajatoimintaan osallistuu vuosittain yli 47 000 nuorta ja aikuista.\nBlogi: Kun innostuu, niin onnistuu (10.6.2021)\nBlogi: Ei stressitestiä, vaan fiksuja poliittisia päätöksiä, kiitos! (9.6.2021)\nBlogi: Unohtuuko sotessa kohtaamista kaipaavat nuoret? (3.6.2021)\nBlogi: Kesäterveisiä etsivän nuorisotyön keulasta (1.6.2021)\nInto: Ratkaisut kunnallisen työpajatoiminnan turvaamiseksi sote-uudistuksessa (27.5.2021)\nBlogi: Katkonaisista palveluista pysyvään tukeen (27.5.2021)\nBlogi: Mieleni kaipaa kulttuuria (26.5.2021)\nBlogi: Vaikuttavaa työ- ja toimintakyvyn sekä kuntoutustarpeen arviointia työpajatoiminnassa (24.5.2021)\nBlogi: Miten Taiku nuorten taitopajalla innostetaan nuoria äänestämään? (20.5.2021)\nBlogi: Röyhkeyttä, elämän tuntua ja innostumista (10.5.2021)


A-vitamiini ihon hoidossa — Studio C-kaari, iloinen kauneushoitola palvelee sinua.\nA-vitamiini ihon hoidossa\nVitamiinien käyttö ihon hoidossa voi tuntua aluksi hieman vieraalta, miellämmehän enemmänkin vitamiinit ravinto sekä lisäravinne asioiksi. Vitamiineilla on kuitenkin tärkeä merkitys ihon terveyteen. Varsinkin siinä vaiheessa jos/kun ihossa esiintyy epätasapainoa voi ratkaisuja lähteä etsimään vitaminoiduista ihonhoitotuotteista.\nA-vitamiini on tällä hetkellä kaikkein tutkituin vitamiini ihon hoidossa. Ehkä tästä syystä sen tehosta on myös kaikkein eniten näyttöä. A-vitamiinipohjaiset ihonhoitotuotteet, C-vitamiinin rinnalla ovat nostaneet suosiotaan viimevuosina.\nA-vitamiinin vaikutus iholla\nA-vitamiini tunnetaan parhaiten tehokkaana ihon uudistajana. Se siis laittaa ihon aineenvaihduntaan ja solujen uusiutumiseen lisää kierroksia. A-vitamiini uudistaa ihoa tehokkaasti ja on siksi tehokas esimerkiksi aknearville. On myös todettu että tämä supervitamiini normalisoi talineritystä ja avaa talitukkeumia. A-vitamiinipohjaisilla tuotteilla onkin jo vuosien historia aknen hoidossa. Säännöllisellä käytöllä nämä tuotteet tekevät ihostasi vahvemman sekä sävyiltään tasaisemman.\nKäytä sitä kun…\nihosi on kuiva, karhea ja hilseilevä\nsinulla on akne ja ihosi on rasvainen\nMeiltä löytyy BiON sarjan oma A-vitamiiniseerumi, joka uudistaa ihon pintakerrosta ja tuo iholle selkeästi lisää paksuutta, kimmoisuutta ja vahvuutta. Lisäksi seerumi sisältää myös c- ja e-vitamiineja, jotka kaikki yhdessä auttavat palauttamaan ihon hehkun ja elinvoimaisuuden. Seerumi sisältää myös alfalipoiinihappoa joka edistää ihon pehmeyttä ja kiinteyttää rappeutunutta sidekudosta. Tuote löytyy hoitolastamme nimellä Vitamin A + antioksidant complex.


Meiän perhe: Ensimmäinen joulukuuta\nKotia on laitettu jouluiseksi jo jonkin aikaa ja on mahtava fiilistellä näiden muistoja herättävien tavaroiden keskellä. Kaunis talviaurinkokin paistelee ikkunasta ja ulkona on vain -2 astetta pakkasta. Eli ihan täydellinen keli ulkoiluun kun heti ei ala palelemaan. Tyttären kanssa etsittiin korkeimmat lumikasat joille hän kiipeili innoissaan. Olisipa aina tälläinen talvisää!\nAukaisimme Tyttären kanssa joulukalenterin ensimmäiset luukut ja ihasteltiin niistä löytyneitä tavaroita. Tytär sai pienen suklaapalasen ja kaulakorun. Minä sain ompelijan sakset, joita aion viikonloppuna viimeistään testata :)\nTänään lähdemme miehen kanssa jälleen treffeille ja nyt menemme katsomaan Luokkakokous 2:sta. Sitä ennen aiomme käydä kahdestaan jouluostoksilla ja haaveilen löytäväni tuohon meiän joulukuuseen uudet valot. Näyttää nimittäin melkoisen pimeältä, kuten kuvastakin näkee. Mutta ihailkaa enemmän tuota ihanaa auringonpaistetta seinällä ;)\nEnää 23 päivää jouluun...Eli se on täällä ihan kohta!\nLähettänyt Annika klo 12.19


Promeda on nykyaikainen Windows-ohjelmisto, joka on kehitetty yhdessä optikkoliikkeiden kanssa. Yhteistyön ansiosta Promeda on erittäin tehokas työkalu optikoille.\nPromeda on monipuolinen ohjelmisto, jota oppii käyttämään nopeasti. Promeda käyttäjiä löytyy jo sadoista optisen alan yrityksestä ympäri Suomea.\nPromeda sisältää silmälasi- ja piilolinssikortiston, joista asiakastiedot voidaan hakea nimen tai syntymäajan perusteella. Kortiston tietojen pohjalta tulostetaan työpussitulosteet ja asiakaskortit. Tiedot ovat käytettävissä laskutuksessa, kassatoiminnoissa ja mainospostitusten teossa.\nLähiverkon kautta kaikkia ohjelmiston toimintoja ja tietoja voidaan hyödyntää samanaikaisesti useilta työasemilta.\nKanta-yhteys Potilastiedon arkistoon hoidetaan helposti Promedaan integroidulla eRA-järjestelmällä. eRA:lla Kanta-liittyminen tapahtuu helposti ja edullisesti.\nLaskutus ja kassatoiminnot\nPromeda pohjautuu vuosia markkinoilla olleeseen taloushallinnon ohjelmistoon, jonka vahvimpia ominaisuuksia on helppokäyttöisyys.\nMyyntitositteeseen saadaan asiakastiedot ja myydyt tuotteet hintoineen suoraan potilaskortistosta.\nPromeda tukee eri pankki- ja luottokortteja sekä kanta-asiakaskortteja. Korttitapahtumat voidaan varmentaa automaattisesti. Internetin kautta varmennus tapahtuu parissa sekunnissa.\nTulosteet ja viivakoodit\nPromeda tuottaa yksityiskohtaiset myyntiraportit eriteltynä mm. tuoteryhmän, myyjän tai maksutavan mukaan.\nPromedalla tulostetaan kehysten hintamerkinnät viivakoodilla. Viivakoodien avulla seurataan varastoa ja tehdään inventaario.\nPromeda on Windows-pohjainen ohjelmisto, joka perustuu Microsoftin SQL Server -tietokantaan.\nPromeda toimii Windows 8.1 ja 10 -käyttöjärjestelmissä sekä Terminal Server, Remote Desktop Services ja Citrix -ympäristöissä.\nSiirtyminen Promedan käyttöön on helppoa. Asiakastiedot vanhasta ohjelmistosta pystytään yleensä siirtämään suoraan Promedaan, näin ohjelmiston uusiminen on sujuvaa eikä asiakastietoja tarvitse syöttää käsin.\nPromedan voi hankkia ostamalla ohjelmistolisenssit omaksi ja ottamalla ohjelmistoon vuosiylläpidon tai vuokraamalla ohjelmiston, jolloin ylläpito sisältyy vuokrahintaan. Ylläpitoon sisältyy uusimmat ohjelmaversiot sekä puhelintuki.\nMahdollisissa ongelmatilanteissa voimme palvella myös etähuoltoyhteyden avulla. Asiakas avaa yhteyden asiantuntijallemme, joka pystyy seuraamaan tietokoneellaan käyttäjän ruudun tapahtumia ja käyttämään tietokonetta etäyhteyden kautta. Etähuoltopalvelut ovat ylläpitoasiakkaiden käytettävissä.\nSoita meille tai lähetä sähköpostia. Asiantuntijamme kertovat mielellään lisää ja tulevat esittelemään Promedaa liikkeeseenne. Promedasta voidaan asentaa kokeiluversio, jolla ohjelmistoon voi tutustua kaikessa rauhassa.\nOptisen alan ohjelmat


Näin ulkoilu vaikuttaa aivojen toimintaan - Lifestyle - MTV.fi\nLifestyle > Hyvää elämää Julkaistu 25.02.2018 19:00\nEikö mikään jää mieleen? Tämä helppo kikka auttaa muistamaan! pe 19.1.\nSähköstimulaatio voisi toimia myös anoreksiaan 27.4.2017\nYksi asia, jota onnelliset parit tekevät usein – toteutuuko teillä? Rähmää, kutinaa, vetistystä? Tiedä tämä silmistäsi


Kysy autoista - kysymys 1838 | Tuulilasi\nKysy autoista - kysymys 1838\nPalstallasi on muutamassa viestissä sivuttu Mondeon tyyppivikana vetoakselin sisänivelen väljää suojakumia ja rasvan katoamista sen takia. Missä vuosimallissa tätä on esiintynyt ja mitä tyyppivikoja on ilmennyt vv. 1993-1997 Mondeoissa. Lähinnä kiinnostaa farmarikoriset autot.\nSisänivelten rasvat häipyvät aivan kaikista Mondeoista. Kurkistin juuri eilen oman vm. 2001 Mondeoni alle, ja kas, siellä olivat rasvat pitkin konehuoneen alaosaa. Huolestuttavinta oli, että osa rasvoista oli jopa laturissa. Pitää vissiin asentaa laturille erillinen suojuspelti nivelrasvojen varalta.\nIkävintä asiassa on, että nivelten suojuskumien kiristimet korjattiin viime kesänä merkkikorjaamolla, sinne kerrottiin laitetun tavallista jämäkämmät kiristimet. Eivät näemmä siis auta nekään.\nAlle tuli kurkattua, kun toinen takajarru alkoi hangata ja kuumentua. Seisontajarrun vipu takajarrusatulassa jumitti. Toisen puolen herkistin jo viime syksynä. Eikä kuulemma ole ainoa Mondeo, jossa tätä on ilmennyt. Taas tuli vahvistusta päätelmääni siitä, että levyjarrut ovat auton takajarruina teoriassa varmaan aivan hyvät, mutta käytännössä täysin kelvottomat. Valitettavasti vain nämä kelvottomat yleistyvät huimaa vauhtia. No, pitäähän korjaamojenkin jostakin leipänsä saada. Suunnittelijat pitävät tälläkin keinolla asiasta huolta.\nAinakin 97-2000-mallisissa farmari-Mondeoissa näyttävät puskurit olevan tavallista hauraampaa muovia. Aika monessa näkemässäni autossa joko etu- tai takapuskuri on murtunut aivan kuten Saksasta tuomassamme 99-mallissa. Vanhempien mallien puskurit taitavat olla tässä suhteessa hieman paremmat.


Kazkavkovkiz ransomware poisto | Poisto 4 Virus\nOn Kazkavkovkiz ransomware vaarallinen uhka\nKazkavkovkiz ransomware on luokiteltu tiedosto-lukitus ransomware. Ransomware yleensä pidetään erittäin haitallisia uhka, koska seurauksia se tuo. Ransomware ei salaa jokaisen tiedoston, mutta itse asiassa etsii tiettyjä tiedostoja. Tiedostot, jotka uhrit arvostavat eniten, kuten kuvia ja asiakirjoja, tulee olla kohdennettua. Tarvitset salauksen avain jotta purkaa tiedostoja, mutta vain roistoja ovat syyllisiä tämä haittaohjelma on se. Älä menetä toivoa, kuitenkin, kuten tutkijat erikoistunut malware voi kehittää ilmaiseksi decryptor. Jos sinulla ei ole varmuuskopio tiedostoja ja en aio maksaa, se on ilmainen salauksen ohjelma voi olla paras vaihtoehto.\nImuroi poistotyökalupoistaa Kazkavkovkiz ransomware SpyHunter5 Anti-MalwareMalwareBytes\nHuomaat lunnasvaatimus asetetaan käyttöjärjestelmän jälkeen ransomware päättyy salaus prosessi. Hakkerit takana tämä ransomware on tarjota sinulle salauksen sovellus, selittää, että käyttämällä se on ainoa tapa saada tiedostoja takaisin. Vaikka emme voi pakottaa teitä tekemään mitään, koska se on teidän tiedostoja, puhumme mutta emme ehdottaisi maksamista salauksen sovellus. On mahdollista, että rikolliset ota rahat ja ei auttaa sinua. Ota huomioon, että mikään ei estä heitä tekemästä niin. Siksi, pitää ostaa varmuuskopiointi kanssa, että rahaa sen sijaan. Jos tiedostot on varmuuskopioitu, sinun ei tarvitse huolehtia menettää niitä, ja se voi vain poistaa Kazkavkovkiz ransomware.\nJos olet hiljattain avattu outo sähköpostin liitetiedostona tai ladata jonkinlainen päivitys, joka on, miten se voisi on mennyt käyttöjärjestelmän. Nämä kaksi menetelmää ovat takana useimmat ransomware-infektiot.\nUskomme, että te laski väärä päivitys tai avata roskapostia sähköpostin liitetiedostona, ja se on miten se on ransomware. Jos roskapostia sähköpostin oli miten ransomware sai, sinun täytyy perehtyä miten paikalla ilkeä roskapostia. Ennen kuin avaat liitetiedoston, varovainen tarkistaa, että sähköposti on pakollinen. Se on myös ole outoa nähdä hakkerit teeskentelee olevansa tunnettuja yrityksiä, kuten tuttu nimi olisi tehdä ihmiset pienempi niiden vartija. Esimerkiksi lähettäjä voi sanoa olevan Amazon ja että he ovat sähköpostitse sinulle, koska väitetty outo tapahtuma tehdään tilillesi. Jos lähettäjä on, keitä he sanovat, tarkastaa, että ei pitäisi olla vaikeaa. Sinun täytyy vain tarkistaa, jos sähköposti-osoite vastaa mitään, jotka kuuluvat yhtiön. Lisäksi sähköpostin liitetiedostoja pitäisi skannata luotettava skannerit, ennen kuin avaat ne.\nSe ei myöskään ole mahdotonta, että malware huijasi asentamaan vääriä ohjelman päivitys. Fake tarjoaa päivitykset pop up eri web-sivuja koko ajan, jatkuvasti kiusanneet sinua asentamaan päivitykset. Ne näkyvät myös teksti-ilmoitus lomake ja voi näyttää täysin voimassa. Se on erittäin kyseenalaista kukaan perehtynyt miten päivitykset toimivat koskaan harjoittaa niiden kanssa, kuitenkin. Koskaan ladata päivityksiä tai ohjelmia epäilyttävistä lähteistä, erityisesti niistä, kuten mainoksia. Kun ohjelma tarvitsee päivittää, joko kyseisen sovelluksen hälyttää, tai se päivittää itsensä automaattisesti.\nOlet luultavasti jo tietää, mitä tapahtui tiedostoja. Heti kun olet avannut tartunnan saanut tiedosto, salaus prosessi alkoi, joka ei välttämättä ole havaittavissa. Kaikki lukitut tiedostot on merkitty epätavallinen tiedostotunnistetta, niin se tulee selväksi, mitkä tiedostot ovat vaikuttaneet. Yritän avata näitä tiedostoja ei ole mitään hyötyä, koska ne on lukittu kanssa tehokas salaus algoritmia. Tietoa tiedosto restaurointi on esitetty lunnasvaatimus. Teksti-tiedostoja jotka toimivat lunnasvaatimuksen yleensä on tapana uhata käyttäjien kanssa poistetut tiedostot ja kannustaa uhreja maksamaan lunnaita. Kun hakkerit saattavat olla oikeassa, kun he sanovat, että se ei ole mahdollista purkaa tiedostoja ilman niiden tukea, maksaa lunnaita ei ole suositeltavaa. Ihmiset vastuussa salaamalla tiedostoja ei ole pakko palauttaa ne jopa, jos maksat. Jos teet maksu kerran, saatat olla valmis maksamaan toisen kerran, tai että on mitä rikolliset uskoa.\nEnnen kuin edes harkita maksaa tarkistaa teidän varastointi laitteiden ja sosiaalisen median tilejä nähdä ehkä joitain tiedostoja säilytetään jossain. Jos ilmainen salauksen työkalu on julkaissut tulevaisuudessa, varmuuskopioida kaikki salattuja tiedostoja. Poista Kazkavkovkiz ransomware niin nopeasti kuin mahdollista, ei väliä mitä teet.\nOnko sinulla valita maksaa tai ei, tai jos on ilmainen decryptor saatavilla, tästä hetkestä lähtien, sinun täytyy usein varmuuskopioida tiedostoja. Jos et halua tehdä varmuuskopioita, saatat päätyä samaan tilanteeseen uudelleen. Varsin harvat varmuuskopiointi vaihtoehdot ovat käytettävissä, ja ne ovat hyvin arvoinen investointi, jos et halua menettää tiedostoja.\nJos et ole varma siitä, mitä sinun täytyy tehdä, manuaalinen poistaminen ei ole sinua varten. Käyttää anti-malware poistaa ransomware, sen sijaan. Jos et voi ajaa anti-malware ohjelma, käynnistää järjestelmän vikasietotilassa. Sinun pitäisi pystyä onnistuneesti lopettaa Kazkavkovkiz ransomware kun käynnistää haittaohjelmien poisto-ohjelma vikasietotilassa. Pidä mielessä, että haittaohjelmien poisto-ohjelma voi auttaa sinua tiedostoja, se vain poistaa ransomware sinulle.\nAskel 1. Poista Kazkavkovkiz ransomware kautta anti-malware\n← Leto ransomware poisto Pdfprodocs.com poisto →


61 m² Metsontie 4, 04320 Helsinki Kerrostalo Kaksio vuokrattavana - Oikotie 15713215\nVuokrattavat asunnot Helsinki Siltamäki Metsontie 4, 04320 Helsinki\n1 950 € / kk61 m²\nMetsontie 4, Siltamäki, Helsinki2h + k + lasit. parveke\nIhana kalustettu täysin remontoitu kaksio lyhyeen tai pidempiaikaiseen tarpeeseen. Kalustus muunneltavissa. Mahdollisuus lisäpalveluihin esim. Kauppakassi ja siivouspalvelut ja ruokapalvelut.\nMetsontie 4, 04320 Helsinki\nTupakointi kielletty. Lemmikkieläimet sallittu. Vuokrataan kalustettuna. Vuokra-aika: määräaikainen. Muut ehdot: Määräaikainen vuokrasuhde sopimuksen mukaan. Vuokralaisen tulee ottaa laaja kotivakuutus. Vesimaksu erillisen sopimuksen mukaan.


Jatkis: Mies pystymetsästä, osa 3 | Me Naiset\nJatkis: Mies pystymetsästä, osa 3\nklo 11:00 | 25.2.2011\nklo 12:22 | 24.2.2011\nMatias arveli minun olevan oikeassa ja arvosti rehellisyyttäni, mutta juuri nyt en valitettavasti ollut ykkössijalla hänen töissään.\nAsser päätti pitää lauantaina tupaantuliaiset. Grillijuhlat puutarhassa, sillä säätiedotus lupasi kaunista iltaa. Hän kutsui kaikki kirjaston virkailijat, rivitalon asukkaat sekä joitakin ihmisiä, joihin oli jo ehtinyt tutustua. Ei kunnan virkamiehiä kuitenkaan, joku tolkku hänellä sentään oli päässään. Vieraiden joukossa olivat tietenkin molemmat Ruismaat. Kasimirin esiintymisestä lukupiirissä oli ollut puolen sivun juttu paikallislehdessä, ja hän oli näyttänyt riutuneen runolliselta kuvassa, joka oli vienyt neljännessivun. Kovin paljon toimittajalla ei ollut sanottavaa hänen vielä ilmestymättömästä runokirjastaan eikä lausuttujen runojen sisällöstä, mutta hän oli ratkaissut asian kuvailemalla laajasti Kasimirin eläytymistä, kasvojen vaihtelevia tunnetiloja ja äänen tuskaa ja intohimoa.\n– Tuo nainen kirjoittaisi vaikka vasemmalla kädellä parempia runoja kuin Kassu, Tuula sanoi häijysti. – Töhkää kynsien alla, hyi hemmetti, kuulostaa likaiselta nuhjaamiselta. Teinitouhulta sekobileissä.\n– Tai seksiluolassa narkomaanien seassa, Marja-Leena nyökytteli. – Mutta minä en usko, että Kasimir tarkoittaa sitä.\n– Ei, minä vahvistin. – Hän kynsi intohimon vallassa rakastaan kuin kissa kiipeilypylvästään.\n– Te olette iljettäviä, Marja-Leena tuhahti.\nMarja-Leena vannoi suojattinsa menestyksen eteen, ja me kiusoittelimme häntä huvittuneina. Heli oli taas kerran rakastunut suinpäin, eivätkä Kasimirin vaiheet havahduttaneet häntä unelmista. Hän oli tavannut Elämänsä Miehen ollessaan lentopalloystäviemme kanssa kaupungin puolella. Mies oli osannut tanssia upeasti, ja Heli oli heti äkännyt hänessä oivan kesälavatanssien kavaljeerin. Mies oli jo alustavasti lupautunut lähikunnan ison lavan avajaisiin. Jos ei mitään tähdellistä estettä tulisi, hän oli kuitenkin sanonut.\n– Vaimo ja pari lasta, Tuula oli supattanut minulle.\nTuula saattoi olla oikeassa, mutta annoimme Helin leijua onnen seitsemännessä taivaassa. Ehkä hän tulisi ryminällä alas, mutta koska se ei olisi ensimmäinen kerta, hän laskeutuisi jaloilleen kuin kissa ja jatkaisi etsimistä. Heli lupautui tupareihin, mutta jätti ilmaan leijumaan ison JOS-sanan. Minäkin toivoin, että minulla olisi ollut JOS. Pyöriminen Asserin pippaloissa ei houkutellut, mutta en voinut jäädä pois noin vain naapuri- ja työpaikkasovun vuoksi. Asser ei tullut töihin sinä päivänä, valmisteli tarjoilua, ja olin jo ehtinyt pelätä, että hän pyytäisi minua avukseen ja huomaisin tekeväni kaiken, niin kuin miesten taka-ajatuksena usein oli. Siksipä huokaisin helpotuksesta, kun lastenosaston vuorossa oleva virkailija kaatui migreenin takia vuoteeseen ja minun piti tuurata. Hän oli tietenkin lohduttoman onneton, koska myös tuparit jäivät väliin. Minä en olisi ollut, mutta ainakin vältyin kokkaamiselta. Tosin illalla tulin toisiin ajatuksiin, kun näin, mitä kaikkea oli tarjolla. Mutta si¬tä ennen vietin laatuaikaa lasten ja nuorten parissa ja hehkutin kirjo¬jen ihanuutta. Tai olisin hehkuttanut, jos joku olisi esittänyt kysymyksiä, mutta päivä oli hiljainen. Koululaiset alkoivat jo olla lomatunnelmissa, mutta niihin ei enää kuulunut kirjojen hamstraaminen joutilaita päiviä varten niin kuin vanhoina hyvinä digitaalittomina aikoina.\nPuolen päivän jälkeen osastolle asteli Matias Kohonen. Heinäkorsi puuttui suupielestä, mutta muuten hän oli rennon oloinen. Hän aikoi perua mummun luona käynnin, ajattelin heti. Mummu oli löytänyt haulikon. Matias pysähtyi pöydän eteen, pani kämmenet pöydälle, nojautui alaspäin ja katsoi minua silmiin. Hän oli tullut esittämään isänsä puolesta anteeksipyynnön hetkellisen mielenhäiriön aiheuttamasta siveettömästä käytöksestä.\n– Isä ei kehtaa itse tulla, Matias virnisti. – Mutta pelkää, että sinä kerrot hänen hulluudestaan pitkin kylää, jos sitä ei selitetä sinulle.\n– Ja mikähän sen aiheutti? kysyin kiinnostuneena. – Oliko hän luullut sinisiä pillereitä katajanmarjoiksi ja tiputellut niitä gintoniciin?\n– Aika hyvä, Matias kehaisi. – Sinä panit paremmaksi kuin me. Tuosta oli kysymys.\n– Se tomera Justiinako niitä oli sullonut maustepurkkiin? utelin.\n– Hänpä tietenkin, Matias vakuutteli. – Ajatteli lehmien parasta.\nPurskahdin räkäiseen nauruun, eikä Matiaksenkaan pokka pitänyt. Hyrskyimme estottomasti, ja vasta Ruismaa Seniorin saapuminen sai minut vakavoitumaan ja pyyhkimään vesiä silmistäni. Ei ollut ensimmäinen kerta, kun kotiseutukirjailija piipahti lasten puolella. Hän lainaili lapsille ja nuorille kirjoitettuja eräkirjoja ja palauttaessaan lainat tuli yleensä haukkumaan ne läpikotaisin. Nykyajan eränkävijät olivat pullasorsia, eivät tienneet mitään luonnon aidosta karuudesta ja kauneudesta, vaan suolsivat kauhunsekaista lööperiä lapsille. Ei ihme, että Suomen nuoriso ei uskaltanut metsiin, vaan linnoittautui kaikenmaailman bigbang-taloihin televisiossa.\nRuismaa katosi hyllyjen lomaan, ja Matias kysyi, oliko anteeksipyyntö vastaanotettu ja isä julistettu taas täyspäisten kastiin. Epäilin, että jos isä oli tullut poikaansa, täyspäisyyden laita oli niin ja näin. Mutta anteeksipyynnön hyväksyin, koska en aikonut enää tavata miestä. En ainakaan hänen maillaan.\n– Miksi sinä osallistuit siihen Heinähanko-kisaan? kysyin, kun Ruismaa lymyili vielä näkymättömissä.\n– Naisen puutteessa tietenkin, Matias vastasi. – Piti päästä panemaan muutakin kuin heinää.\nHullu rääväsuinen mies, totesin ja nauroin taas vääränä. Matias katseli minua hetken vaiti ja tuumasi sitten, että oikeastaan sopisin hänen isälleen. Minulla oli maalaisjärkeä, ymmärsin elämän karskit puolet ja osasin nauraa niille.\n– Jos sinä pärjäät mummunkin kanssa, annan teille siunaukseni, hän lupasi käsi navan päällä.\n– Kiitos, sanoin ja yritin vakavoitua. – Ja sinä saat tuoda häihin daaminasi millaisen variksenpelätin tahansa. Suoraan pellolta.\n– Älä yllytä, Matias naurahti. – Minä haen sinut torstaina yhdentoista maissa. Mummu on yleensä virkeimmillään puolilta päivin.\n– Ruokaa odotellessaan, nälkäisenä, nyökkäsin.\n– Niinpä, Matias sanoi, toivotti hyvää viikonloppua ja meni.\nHän ei kysynyt osoitetta, enkä ihmetellyt sitä. Kaikkihan oli tiedossa täällä. Hänen mentyään Ruismaa tuli luimuna luokseni kädessään kirja, jonka kannessa karhu julmisteli kahdelle lapselle. Hänen sieraimensa värisivät kuin hän olisi haistanut ilmassa ruudin katkua. Minusta taas tuntui, että ympärilläni oli testosteroneja sumuksi asti. Matias Kohosessa oli rutkasti alkumiehen voimaa, mutta karkotin hänet mielestäni ja keskityin kuuntelemaan Ruismaa Seniorin paheksuntaa kirjan kannesta.\n– Suomessa ei ole harmaakarhuja, hän sanoi ärtyneenä. – Kuvittaja on hakoteillä.\n– Niinpäs on, huokaisin harmistuneena. – Tekin tulette illalla Asserin juhliin, vaihdoin aihetta. – Entä Kasimir?\n– Jos se jolppi herää siihen mennessä, Ruismaa päsähti. – Vaeltelee yöt läpeensä ulkona. Kirjoittamisesta ei tietoakaan.\nHaistoin, että Ruismaa oli toivonut saavansa Kasimirista jonkinlaisen kotiorjan. Passaajan ja seuralaisen, joka kuuntelisi keskeytymättä vanhan miehen jurinoita. Erityisesti Ruismaata risoi, että Kasimir ei ollut näyttänyt hänelle runojaan missään vaiheessa. Hän olisi mielellään toiminut esilukijana ja antanut pyytämättä neuvoja ja opastanut. Hän oli lukenut lehtijutun Kasimirin esiintymisestä, ja sen perusteella hän tuomitsi runot roskaksi.\n– Alfa, beeta ja gamma, Ruismaa sanoi suupielet alaspäin vääntyneinä. – Ja flamma. Onnetonta kurnutusta. Omiaan siihen kustantamoon.\nKustantamo ei ollut Kurnuttaja, mutta en korjannut asiaa. Arvostetusta runoihin keskittyneestä firmasta kuitenkin oli kyse, joten Kasimirin kokoelmassa täytyi olla jotain hyvää. Enemmän tai vähemmän. Ruismaa mutisi vielä, että pojan olisi pitänyt vääntää runot murteella, niin pari kappaletta ehkä myytäisiinkin. Hän oli väsyttävä mies, ja olin hyvilläni, kun pöytää lähestyi nainen kolmen pojan kanssa ja kyseli heille kivoja kirjoja. Pojat tahtoivat tietenkin leffoja ja pelejä, ja meteli ajoi Ruismaan tiehensä. En odottanut hänen uutta tapaamistaan tänään ja toivoinkin, että hän jättäisi juhlat väliin.\nLoppupäivä sujui rutiininomaisesti. Kirjastoauton vastaava, Veksi, soitti vähän ennen sulkemisaikaa ja kyseli muutaman tilatun kirjan perään, jotka oli luvattu maanantaisen kierroksen asiakkaille. Niiden oli pitänyt tulla naapurikaupungista, jonka kirjaston kanssa olimme yhteistyössä. Lähdin etsimään lähetystä varastosta ja löysinkin sen. Ilmoitin Veksille asian, ja hän uteli, olinko vielä aikeissa tulla kierrokselle mukaan tänä keväänä. Suurin osa auton pysäkeistä oli kouluvuoden aikana kunnan peruskouluilla ja olin monesti ollut autossa ja tehnyt koulupysäkeillä pienimuotoisen kirjavinkkauksen oppilaille, joita aina tuli autolle opettajia pakoon. Eivät he toki lainanneet joka kerta, mutta usein sain jonkun innostumaan jostain esittelemästäni kirjasta.\n– Kapsäkin sisältö on tyhjä, kerroin Veksille. – Elokuussa minä täytän sen tuoreilla kirjoilla, jotka luen loman aikana.\nTyöaikana en todellakaan ehtinyt paneutua täysillä uusiin kirjoihin. Aikuisten puoli oli enemmän hämärän peitossa kuin oman osaston, jonka uutuuksia pyrin aina edes selailemaan, jos en ennättänyt lukea kunnolla. Vapaa-ajalla sitten täydensin tietojani ja valitsin vinkattavat. Kapsäkissä oli myös klassikkoja, mutta sekin käsite oli vuosien myötä muuttunut suuresti. Nykytytöille eivät enää kelvanneet minun mielestäni iki-ihanat Annat ja Runotytöt, ja moni tuoreempikin kirja tuntui heistä vanhanaikaiselta nykymedian luomien mahdollisuuksien rinnalla. Fantasia oli tietenkin kuumaa kamaa, ja sitä olin lukenut paljon ja osasin keskustella mistä tahansa sen alan hahmosta ja maailmasta. Yleensä koululaisten kanssa sai aikaan mielenkiintoisia keskusteluja, ja kesä tuntuikin joskus kuolleelta ajalta kirjaston seinien sisällä. Lomalla yleensä lähdin jonnekin kauemmas, jotta en törmännyt joka käänteessä työtovereihin tai asiakkaisiin. Tämän vuoden suunnitelmat olivat vielä pohdinnan alla, suosin ex tempore -päähänpistoja ja äkkilähtöjä. Täällä, heinäseipäiden varjossa en värjöttelisi.\nSeipäistä muistin Matias Kohosen ja äskeisen sananvaihtomme. Se mies kutkutti uteliaisuuttani ja oli harmi, että hän ei tulisi tänään Asserin tupaantuliaisiin. Hänen kanssaan olisi voinut olla hauskaa, mutta muuten miehistä tuskin olisi irrottelemaan. Muodolliset tylsät juhlat, ennakoin ja valmistauduin häipymään niistä jollain tekosyyllä paljon ennen puoltayötä.\nAsser yllätti minut. Hän oli pukeutunut kaislahameeseen ja havaijilaistyyliseen kukkakuosiseen lyhythihaiseen paitaan. Hän oli avojaloin, ja pään ympäri hän oli sitaissut keltaisen huivin. Ehkä se oli kuviteltu voikukkaseppele, en tiedä, mutta hän alkoi särkeä silmiä. Säärissä ei ollut moittimista, mitä niitä hamosen alta näkyi. Myös muilla vierailla oli vastaavat asut. Osa miehistä oli jättänyt pitkät housut alle, mutta suurin osa naisista ilakoi paljain jaloin hulahula-tahtiin. Mistä Asser oli kaivanut asut ja miksi? Eivät ne ainakaan kirjaston varastosta olleet, enkä uskonut niiden kuuluvan asunnon oikeille omistajillekaan. Minutkin Asser johdatti kodinhoitohuoneeseen, missä kaislahameita oli vielä korkea pino, ja kehotti sovittamaan.\n– Oletko sinä Peppi Pitkätossun salainen veli? kysyin häneltä. – Ja nämä ovat peräisin Kurrekurredut-saarelta?\n– Isäni ei ollut merikapteeni, valitettavasti, Asser sanoi. - Minä olisin mielelläni seilannut seitsemällä merellä. Nämä asut kuuluvat kuorolle.\n– Laulatko sinä? huokaisin ja näin jo esiintymisiä kirjaston parvella. Ovi vain lukkoon, ja asiakkaat olisivat kiikissä hyllyjen välissä.\n– Tenori, Asser hymyili säteilevästi.\nPäänsärky alkoi oikeasti kipunoida otsani takana. Hän jätti minut pukeutumaan ja meni lanteet keinuen pihalle. Kiskoin ensimmäisen käteen osuneen hameen päälleni, otin hameen pois, mutta oman paidan pidin, sillä jäljellä olevat olivat XXXL-kokoa ja nuhjuisia. Kengätkin jätin jalkoihin, mutta en mennyt saman tien muiden pariin, vaan päätin vilkaista, miten Asser oli muuttanut sisustusta. Keittiö ja olohuone olivat ennallaan, mutta makuuhuoneessa parisängyn tilalla oli kapeahko sänky, selvästi väliaikainen ratkaisu, joka jätti tilaa koneille. Pöytäkone, läppäri, kaiuttimia ja muita vimpaimia, joiden merkitys ei selvinnyt minulle. Printteri, skanneri, mikrofoneja ja korkea pyramidi, joka muodostui tietokonepeleistä ja erilaisista ohjelmistoista. Warcraft -strategiapelin kaikki tuotteet. Pomoni oli nörtti pelihullu. Tekniikan seassa ei ollut mitään inhimillistä, ei hemaisevan naisen valokuvaa, ei äitiä eikä isää. En enää ihmetellyt, että mies halusi kirjatkin pieneen kätevään kotelomuotoon.\n– Silja! Mihin sinä jäit?\nKuulin Tuulan äänen lähenevän ja livahdin nopeasti vessan eteen. Tuula oli niitä ihmisiä, joille seuramatkojen possujuhlat olivat hauskoja elämyksiä ja hän viihtyi täällä kuin kala vedessä. Hän kehui Asserin tarjoilua, erilaisia eksoottisia salaatteja ja vartaita, ja booli oli ihanan hiprakoittavaa. Hän oli jo ehtinyt nauttia muutaman sateenkaaricocktailin ja kasvot hehkuivat tavalla, joka kertoi, että hän voisi vielä riehaantua tanssimaan pöydällä.\n– Pitäisikö riisua pikkuhousut? hän pohti.\n– Tämä asu ei ole kiltti, minä huomautin.\n– Ei olekaan, vaan pikkutuhma, Tuula kihersi.\nTuula meni vessaan, enkä jäänyt miettimään, paniko hän pikkuhousut talteen Asserin hammasmukiin vai kietoiko kenties päänsä ympäri, sillä huivi oli kadonnut. Mietin Skotlantia, pikkutuhmia miehiä kilteissä, ja pohdin, saisiko sinne äkkilähdön keskellä kesää. Loch Ness, säkkipillit ja hameniekat tuulen tuiverruksessa. Mikä sen somempaa.\n– Jumalatonta menoa, Ruismaa senior sanoi tuikeana, kun törmäsin häneen terassilla.\nMies katsoi asuani tuikeana, eikä puhettakaan, että hän olisi kiskonut hameen ylleen. Hän oli erämetsien Mies. Kasimir oli pukeutunut tiukkoihin mustiin farkkuihin ja valkoiseen kimaltavaan paitaan, runoilijaksi mukiinmenevä, mutta tässä seurueessa kuin harakka undulaattiparvessa. Marja-Leena tietenkin oli liimautunut hänen seuraansa, ja illan edetessä Kasimirin olo alkoi tulla tukalaksi kiihkeän ihailijattaren seurassa ja hymy hyytyi sisäänpäinkääntyneeksi kuin hänellä olisi ollut ummetusta. Minä juttelin ihmisten kanssa ja pälyilin kelloa. Pari tuntia riittäisi, sitten katoaisin. Ennen kuin Asserin suunnittelemassa ohjelmassa tapahtuisi todella hölmöjä käänteitä. Olin varma, että hän järjestäisi lapsellisia kisoja meille, ja olin oikeassa, enkä ehtinyt ajoissa pakoon.\n– Omenatanssi! Tuula hihkui, kun Asser kantoi ulos korin täynnä kiiltäviä punaisia omenoita.\nTuula tempaisi heti parikseen yhden rivitalon isännistä, vilkkusilmäisen taksikuskin, ja hänen vaimonsa sai osakseen kirjastoauton Veksin. Muutkin löysivät pareja, ja koska Kasimir ei halunnut tanssia Marja-Leenan kanssa, hän yritti sännätä pakoon sisälle, mutta joutui ilkeämielisen setänsä uhriksi. Ruismaa Senior ojensi jalkansa ja Kasimir oli suistua mahalleen rapuille. Jotenkin hän sai tasapainonsa takaisin, horjahteli ja oli päätyä Marja-Leenan kynsiin, mutta viime tipassa keksi minut ja tarttui käteeni.\n– Hullu ja humalassa, Senior jupisi.\nEhkä nousuhumalassa, arvelin, sillä Kasimirin katse täpästi. Asser jakoi omenat, ja asettelimme omamme otsiemme väliin ja painoimme päitä yhteen niin, että se pysyi siinä ilman käsien apua. Asser pani lainelautamusiikkia soimaan, ja parien piti alkaa tanssia ja yrittää saada omena pysymään hallussa. Minä ajattelin, että antaisin sen tippua heti, jotta pääsisimme tästä piinasta. Mutta Kasimir ei ollut samaa mieltä. Hän ottikin tanssin tosissaan, ja koska hän oli ainoa siedettävä nuori mies paikalla, minäkin ryhdyin leikkiin.\n– Soitintanssia, Ruismaa Senior kähisi boolimaljan ääressä, kun ketkuttelimme hänen ohitseen.\nSilmälasit eivät haitanneet menoa, katsoin niiden yli Kasimiria tiiviisti, ja hän vastasi katseeseen kuuma tuli omissa silmissään. Tuula kellahti nurmelle kumoon kaislat korvissa ja onneksi pikkuhousut vielä jaloissa, vaikka tuskin taksikuski olisi hätkähtänyt niiden puutetta. Hän kannatteli tottuneesti Tuulan jalkeille. Muutkin parit alkoivat kompuroida. Me voitimme pelin ja halasimme sen kunniaksi niin, että hameeni kahisi kiihkeästi.\nTuula sulki taksikuskin reippaasti syliinsä, ja hänen kätensä katosivat jonnekin kaislojen alle ja naapurini naaman venkoilusta arvasin, että Tuula kopeloi hänen takamustaan ja kokeili, oliko miehellä kalsarit päällä. Näin meillä kirjastotätien porukassa, tiedonjano piti aina sammuttaa tavalla tai toisella. Minä haukkasin omenaa, joka oli tuonut meille voiton, ja Kasimir otti sen kädestäni ja haukkasi hänkin. Asser järjesteli jo jotain toista kisaa, mutta me syvennyimme omenaan ja kun se oli syöty, lähdimme metsään kävelylle. Kaislahametta en voinut nakata postilaatikon päälle, sillä oma hameeni oli sisällä. En ottanut kuitenkaan riskiä hakea sitä, sillä olisin voinut päätyä Kasimirin sedän kynsiin. Hän paasasi jo kovaan ääneen eräkirjojen tason laskusta.\nValkovuokot kukkivat vielä ja me samoilimme poluilla metsän tuoksusta nauttien. Kaislahame kahisi ja sai aikaan pienen etelämeren tunnelman. Puut olivat kuitenkin koivuja eivätkä palmuja, ja kun istuimme kivelle, merta ei näkynyt.\n– Onko täällä aina näin villiä? Kasimir kysyi.\n– Villimpää, väitin. – Jos olisi kuutamo, me ulvoisimme kaikki keskiyön aikaan täällä metsässä.\nRivitalon suunnasta kantautui juuri silloin kimeä ulvaisu, ehkä joku oli osunut grilliin, ja Kasimir sanoi uskovansa minua. Täysikuu olisi parin viikon kuluttua, muistin ja kehotin häntä liittymään kuoroon silloin. Se voisi antaa hänen runoilleen uusia ulottuvuuksia.\n– Kauhua, Kasimir sanoi.\n– Ihmissusia, vampyyrejä, kylmiä väreitä, luettelin hänelle suloisesti hymyillen.\nHän irvisti ja esitteli minulle terävät kulmahampaansa. Hän näytti oikeastaan söpöltä silkkipaidassaan, mutta tekikö minun oikeasti mieli nuorta lihaa? Pähkäilin halujani ja himojani ja se näkyi varmasti kasvoiltani, sillä Kasimir suuteli minua. Hidas himokas suudelma. Sisimpäni alkoi kehrätä ja jos hyrinä peittäisi kaikki muut äänet, johdattaisin hänet kiertoteitse omaan asuntooni. Yhden yön juttu vain, ajattelin sumuisesti, pelkkää seksiä, sitä minä olin vailla.\n– Kongaaa! Kongaaa!\nKavahdimme eroon toisistamme ja katsoimme pölähtäneinä koivujen lomaan. Meitä läheni hyppelevä jono kaislahameisia alkuasukkaita. Letkajenkkaa, kongaa, jotain pakanallista tanssia varmaankin. Asser etunenässä ja viimeisenä Ruismaa Senior, ja muut siinä välissä epätahdissa huojuvana matona.\n– Anna mun kaikki kestää, Kasimir mutisi.\nSamassa hänen setänsä ote irtosi Helin vyötäröltä ja hän kuukahti mahalleen maahan. Kasimir toivoi olevansa strutsi ja voivansa haudata päänsä maan koloon, mutta velvollisuus kutsui. Hän jätti minut ja lähti kampeamaan ukkoa pystyyn. Senior oli tainnut lipittää litrakaupalla boolia, sillä jalat eivät kannattaneet enää yhtään. Taksikuskin avulla Kasimir alkoi raahata häntä ihmisten ilmoille, ja naapurini lupasi soittaa kollegansa hakemaan heidät.\nMarja-Leena kehotti minua liittymään letkaan, ja niin kongasimme takaisin Asserin pihalle. Vuorossa oli maissintähkien ja jyvien grillausta ja lisää boolia. Toivoin, että Kasimir palaisi saatuaan Seniorin vuoteeseen, mutta hän ei tullut. En oikeastaan ihmetellyt sitä.\n– Näistä saa mahan kipeäksi, Tuula jupisi narskutellessaan jyviä.\n– Tai hampaat hajalle, lisäsin ja sylkäisin oman annokseni kukkapuskaan. Jos ne itäisivät, siinä olisi Asserilla ihmettelemistä kesän aikana.\nAsser pani soimaan levyn, joka oli hidasta tanssimusiikkia. Hulahulan aika oli ohi. Veksi haki minua tanssimaan. Hän oli nelissäkymmenissä, harvatukkainen mukava mies, viiden lapsen isä. Juttelimme kesälomasuunnitelmista ja säistä, hän oli kuin isoveli, sai olon rauhalliseksi. Pyörähtelimme sen tanssin, sitten hän haki Tuulaa, ja tiesin, että käytyään läpi kaikki kirjaston naiset hän palaisi oman vaimokultansa luokse. Uskollinen ukkomies. Helmi sikojen joukossa, mutta olinko sellaista vailla? En ainakaan juuri nyt, koska Kasimirkin olisi kelvannut minulle leluksi. Vaan entä pelihullu isäntämme?\n– Mitä tykkäät? Asser kysyi viedessään minua vuorostaan.\n– Siis hyväksyykö väki sinut reiluna kivana pomona ja naapurit mukavana avuliaana aatuna? täsmensin.\n– Minähän olen kiva pomo ja mukava aatu, Asser killitti minua silmät suurina ja hymy leveänä.\n– Niinpä niin, nyökkäsin. – Onko sinulla uusia nerokkaita ideoita kirjaston ilmeen kohentamiseksi?\n– Minä tapasin tänään citymarketissa mukavan naisen, joka esittäytyi taiteilija Lepinkäiseksi, Asser aloitti.\n– Voi ei, minä voihkaisin. – Et kai sinä luvannut hänelle mitään? Miten me unohdettiin varoittaa sinua hänestä!\n– Mikä hänessä on vikana? Asser ihmetteli. – Taidemaalari minun käsittääkseni, mutta mitä pahaa siinä on?\n– Hirveitä tauluja, rumia kuin mitkä, kerroin hänelle. – Tulee mieleen television poliisisarjojen ruumiinavaukset. Hän on harrastelija, eikä kirjasto ole oikea paikka hänen töilleen. Ne oksettavat. Et kai sinä luvannut?\nTartuin Asseria rinnuksista kiinni ja ravistelin häntä niin, että aivoissa täytyi helistä. Hän mokelsi, että koska ei ollut aavistanut vaaraa, oli luvannut ottaa naisen töitä esille kirjastoon.\n– Pannaan parvelle sivuseinälle, päätin. – Ei lainausosastoille missään tapauksessa. Peitetään mustilla lakanoilla.\n– Älä nyt hassuttele, Silja, Asser hymyili minulle kuin isä lapselle.\n– Sinä ylireagoit.\n– Minä hyperventiloin kohta, uhkasin häntä. – Jään sairauslomalle niiden taulujen takia.\nAsser ei uskonut puheitani ja yritin saada muut naiset puolelleni, jotta hän peruisi lupauksensa, vaikka Lepinkäinen uhkaisi tehdä hänestä voodoonuken ja pistellä sitä iltojensa iloksi. Tuula ja Marja-Leena eivät kuitenkaan olleet yhteistyökykyisiä, tanssivat taas hulahulaa, ja aloin uskoa, että ennen pitkää he strippaisivat kaislat pois.\n– Meni juhlamieli, sanoin Asserille ja lähdin kodinhoitohuoneeseen vaihtamaan oman hameen päälle.\nAsser halusi ehdottomasti saatella minut parin asunnon matkan. Minusta se oli täysin turhaa, mutta koska matka oli lyhyt niin, minä pyysin mukaan yhden toverin. Ison nallekarhun, joka oli eteisessä peilin edessä. Oliko se Asserin vai omistajien, sitä en muistanut. Otimme kumpikin sitä tassusta kiinni ja keinuttelimme välissämme muutaman kymmenen metrin matkan.\n– Mieluummin minä olisin kyllä pitänyt sitä omenaa meidän välissä kuin tätä pehmonallea, Asser sanoi rappusillani.\nVähän vanhempaa lihaa, mutta ei kiitos. Hymyilin hänelle asiallisesti ja kiitin tarjoilusta ja mukavasta menosta. Hän otti nallesta vapautuneen käteni, kohotti sen huulilleen ja suuteli ilmavasti. Sitten hän pani nallen istumaan olkapäilleen ja palasi juhliinsa.\nViimeinen näytös, kymmenen pistettä, ajattelin sulkiessani oven. Mutta muuten Kasimir vei voiton. Sananlaskujen mukaan kolmas kerta sanoisi sen toden, mutta kuka olisi se kolmas?\nAsserin juhlista puhuttiin ihastuksella niin rivitalon asukkaiden kesken sunnuntaina kuin kirjastossa maanantaina. Olin menettänyt hauskan loppufinaalin lähtemällä aikaisin kotiin. He olivat laulaneet karaokea täysin rinnoin, ja mikä oli ollut laulaessa, kun kaikki talon asukkaat minua lukuun ottamatta olivat olleet paikalle, eikä ollut tarvinnut pelätä tuottavansa häiriöitä. Minä olin erottanut vaimeasti musiikkia ja laulua, mutta olin olettanut levyn soivan ja väen tanssivan. Mielessäni ei ollut kertaakaan käynyt, että menisin takaisin siinä toivossa, että Kasimir olisi sittenkin palannut. Hän ei ollut, sen kuulin Marja-Leenalta töissä.\n– Minä olisin niin halunnut tanssia hitaan hänen kanssaan, Marja-Leena huokaili kahvitilassa.\n– Puristella piukkoja pakaroita, Tuula lisäsi ja kippasi vesilasissa poreilleen päänsärkytabletin.\nTuula näytti väsähtäneeltä, kertoi käyneensä illalla pubissa ja heittäneensä tikkaa kanta-asiakkaiden kanssa. Marja-Leena tuhahti hänen puheilleen pakaroista, ja jätin naiset kinastelemaan. Nousin raput parvelle ja hetken mielijohteesta menin Sandelsin kuviteltuun huoneeseen. Huonekalut olivat hänen aikakaudeltaan, mutta vain osa hänen aitoa jäämistöään. Pöly peitti kaikkea, siivousfirma ei koskenut museoesineisiin. Istuin tuolille ja vetelin laatikoita auki. Mieleeni oli juolahtanut, että Juniorin Erärunoelma voisi olla siellä tai kirjahyllyn opusten välissä tai takana. Jos se oli toimitettu joskus kirjastoon, silloinen virkailija oli voinut lykätä sen isosedän tavaroihin. Siihen aikaan ne olivat vielä olleet tallessa varastossa ja niistä oli koottu tämä huone vasta tähän taloon. Sehän olisi loogista, mutta logiikkani petti. Laatikoissa oli muutamia vanhoja sanomalehtiä, pölyä ja kuolleita ötököitä. Runoelman salaisuus ei ratkennut kertaheitolla, vaan minun piti alkaa panostaa siihen, jos halusin välttää Armon Ajassa käynnin. Halusinko?\nJätin Sandelsin miljöön jatkamaan pölyttymistä ja menin työhuonettani kohti. Informaatikolla oli oma soppensa, ei iso, mutta takasi rauhan hoitaa asioita ja yhteyksienpitoa. Asserin huoneen ovi avautui kohdallani, ja karvani nousivat pystyyn, kun tunnistin violettimustaan kaapuun pukeutuneen naisen. Taidemaalari Lepinkäisen kolea kantava nauru kaikui ympäri taloa, ja Asser näytti hänen rinnallaan pieneltä reppanalta. Kuka tahansa olisi näyttänyt, sillä nainen oli matroonien ja sumopainijoiden sukua. Kun hän huomasi minut, hänen kasvoilleen levisi voitonriemuinen hymy. Kirkkaanpunaiset huulet näyttivät vereen kastetuilta ja vaistomaisesti kosketin kaulaani varmistuakseni, ettei se ollut poikki. Nainen tiesi, että olin yksi niistä typeryksistä, jotka eivät ymmärtäneet Suuren Taiteen päälle ja olivat yhdessä tuumin kieltäytyneet ottamasta hänen töitään näytille.\n– Valo olisi parempi alhaalla, Lepinkäinen katsoi Asseria kuin käärme kaniinia.\n– Me päätimme, että tänne ylös, sanoin kipakasti.\n– Niin me päätimme, Asser hönkäisi.\n– Päätöksiä voi kumota, nainen ilmoitti ja piti Asseria maanisessa tuijotuksessaan.\n– Joko tänne tai ei ollenkaan, minä sanoin päättäväisenä.\nNainen siirsi katseensa minuun, mutta en värähtänyt. Hän tajusi hävinneensä tämän erän, ja koska hän tahtoi taulunsa kaikkien katsottavaksi, hän nyökkäsi. Hän lupasi valita parikymmentä ja tuoda ne tänne keskiviikkona ja ripustaa puolisonsa avustuksella, ja ehkä tarvittaessa saisi jonkun virkailijakin apuun.\n– Asser auttaa, lupasin ja katsoin Asseria iloisesti.\nAsser nielaisi kluksahtaen ja katui löysiä lupauksiaan. Se oli myöhäistä Lepinkäisen suhteen, mutta toivoin Asserin oppineen, että pomon piti neuvotella alaisten kanssa, varsinkin kun ei vielä tuntenut paikkakuntalaisia kunnolla. Asser otti taas kännykän taskustaan ja pani sen korvalle, sai syyn paeta ja minä katsoin sisimmässäni levottomana Lepinkäisen seinien mittelyä. Niillä oli joitakin rauhallisia maisematauluja ja ne tietenkin otettaisiin pois näyttelyn ajaksi, mutta naisen työt olivat suuria, niin ainakin muistin, enkä ymmärtänyt, miten tänne sopisi parikymmentä teosta. Ehkä hän valitsisi parhaat paikan päällä.\nJätin naisen suunnittelemaan ja menin huoneeseeni. Soitin kirkkoherranvirastoon ja sain Eeron kiinni. Hän oli selaillut kirkonkirjojen tiedostoja sitten viime tapaamisemme ja löytänyt joitakin Sandels Juniorin perheen tietoja. Kun Juniorin vanhemmat olivat lähteneet Amerikkaan, perheeseen oli kuulunut Jaakko-pojan lisäksi sisaret Sisko, Lahja ja Ritva. Montako pilttiä sitten oli syntynyt vielä uudessa maassa, se jäi arvoitukseksi. Eero oli etsinyt siskoja tyttönimillä rapakon takaisista hakemistoista, mutta turhaan.\n– Menneet naimisiin ja nimi vaihtunut, ja on ne voineet muuttaa etunimensäkin amerikkalaisemmiksi, Eero arveli. – Valitan, enempää ei tähän hätään löytynyt.\nKiitin häntä vaivannäöstä. Olin pettynyt, vaikka ymmärsinkin, että olisi ollut lottovoitto löytää joku omainen näin nopeasti. Minun piti siis lähteä jututtamaan mummua Armon Aikaan ja epäilin, että torstaihin mennessä alkaisin olla kypsä hakemaan paikkaa sieltä itsellenikin. Lepinkäinen aiheutti minussa vilunväreitä, ja kun lähdin jonkin ajan kuluttua osastolle, hänen jälkeensä jättämä sakea hajuveden tuoksu oli tyrmätä minut.\nAsser kuuli oveni avautumisen ja kurkisti huoneestaan kuin arka kani, haisteli ilmaa hänkin ja viittoi minut peremmälle.\n– Lepinkäinen haluaa, että näyttely avataan virallisesti torstai-iltana ja siellä on tarjoilua, ja että me mainostetaan sitä paikallislehdessä.\n– Sitä ei ole budjetoitu tälle vuo¬delle, kyllä sinä sen tiedät, sanoin Asserille. – Jos hän tahtoo tarjoilun, tuokoon juomat ja purtavat itse. Ja niihin pippaloihin on sitten pääsy kielletty alle 18-vuotiailta. Ja muutenkin siihen näyttelyyn pitäisi panna ikäraja, huokaisin.\n– Mutta se toimisi houkuttimena penskoille.\n– Sehän olisi hyvä idea, Asser innostui.\n– Sinä ymmärrät, kun näet ne taulut, miksi me ei houkutella sinne nuoria, sanoin ja katsoin häntä tiukasti silmiin.\n– Taidehan on aina mannaa sielulle, Asser väitti.\n– Minäpä piirrän sinulle, miksi ei, sanoin ja otin pöydältä kynän ja hahmottelin lähimmälle paperille kirkkoveneen.\n– Se on kunnan virallinen paperi, Asser kauhistui. – Menossa mappiin.\n– Siinä on nyt sinun mielipiteesi asiasta, virnistin ja jätin hänet kauhistelemaan taidettani.\nTorstaihin mennessä aloin todella olla kypsä hoitoon minne tahansa. Lepinkäinen ravasi kirjastossa miehensä kanssa mittailemassa seiniä ja suunnittelemassa ripustuksia. Mies oli pieni ja heiveröinen, Woody Allenin näköinen reppana, jota rouva komenteli sadan desibelin äänellä. Me kaikki välttelimme parvelle menoa, vain Asserin oli pakko hoitaa virallisia asioita työpöytänsä ääressä ja hän kurjistui päivä päivältä, vaikka ei ollut vielä nähnyt yhtään naisen maalausta. Keskiviikkoiltana ne rahdattiin rappuja ylös parin apumiehen voimin, ja Lepinkäinen hätisteli meidät pysymään kaukana sieltä. Kukaan ei edes yrittänyt päästä kurkistelemaan, ja olin vain hyvilläni, että saisin jäädä aamulla kotiin odottelemaan Matiasta, enkä missään nimessä osallistuisi illan avajaisiinkaan.\nTorstaina Asser soitti minulle vähän ennen kirjaston aukaisemista ja huusi hysteerisenä, että näyttely oli karmaiseva ja minun piti tulla heti paikalle ja ottaa mukaani viisi litraa mustaa maalia tai jotain muuta peittävää tököttiä. Asserin hätä ja kauhu olivat aitoja, joten hellyin ja lupasin tulla. Soitin Matiakselle, jonka numeron tietysti olin ottanut selville hätätapauksia varten, ja pyysin, että hän hakisi minut kirjastosta. Olin jo pukeutunut siististi vierailua varten, hame ja lyhythihainen pusero, ja meikannutkin hillitysti, joten pääsin heti matkaan pyörällä.\nAamuvirkkuja asiakkaita ei vielä ollut, eikä virkailijoitakaan näkynyt. Kaikki olivat parvella päivittelemässä Lepinkäisen töitä. Naista itseään ei onneksi näkynyt, joten puheita ei tarvinnut varoa. Näyttely oli pahempi kuin olin osannut odottaa. Joka työn nimi oli Naisen Sielu, ja niitä sieluja oli I–XIII. Raadeltuja ruumiita sisälmykset ulkona, silmiä suita neniä merkillisissä paikoissa ympäri torsoja kehoja. Asser oli mykistynyt sielujen ääressä ja viaton kirkkovenepiirrokseni oli näyttänyt itse säädyllisyydeltä näiden rinnalla. Työt olivat niin tyrmistyttäviä, että pikkuhiljaa minua alkoi naurattaa. Enkä ollut ainoa. Asser ainoana pysyi tuimana, kun me naiset hekottelimme mahat kippurassa. Veksinkin suupielet väpisivät ja hän ehdotti, että ottaisi pari pienintä työtä autoon mukaan, se voisi panna vipinää syrjäkylien ukkojen puntteihin.\n– Tämä on loukkaus, Asser sanoi suu viivana.\nAsserilla ei ollut huumorintajua, ei huonoakaan. Olin ennenkin huomannut hänessä tosikon piirteitä ja että hän oli nauravinaan, vaikka ei tosiasiassa ymmärtänyt vitsiä. Arvasin, että hän pohti, mitä kunnanisät sanoisivat näyttelystä. Varmasti Lepinkäinen oli lähettänyt avajaiskutsun kaikille silmäätekeville tahoille ja lehdistölle niin omassa kunnassa kuin naapurikaupungissa. Asser alkoi näyttää pahoinvoivalta ja harkita sitä K18-kylttiä rappujen juureen.\n– Kappas, Matias Kohonen sanoi selkäni takana. – Aimo annos appoavoimia majavia.\nKäännyin katsomaan Matiasta ja soin hänelle äidillisen kehuvan katseen. Hän oli ymmärtänyt näyttelyn ytimen. Hän siirtyi maalaukselta toiselle ja vihelteli. Asser mulkoili häntä vihaisena, oli toivonut häneltä tukea ja järjen ääntä, mutta eihän Matiaksen, Viagra-Villen pojan päässä sellaista järkeä ollut. Hän lupasi tuoda minut takaisin hyvissä ajoin ennen avajaisia ja kehotti Asseria ottamaan pari konjakkia, jotta selviäisi juhlasta kunnialla.\n– Pari ei riitä tajuttomuuteen, Asser jupisi.\nJätin hänet selviämään tai päihtymään omin avuin ja menin parkkipaikalle Matiaksen perässä. Hän oli liikkeellä farmariautolla, joka lemahti lehmälle ja tavaratilassa näkyi rehusäkkejä. Takapenkillä oli komea kukkavihko, tyhjin käsin mummua ei siis menty katsomaan. Iskelmäradio suolsi kotimaisia suosikkeja ja Matias hyräili niiden mukana. Ei puhettakaan flirtistä, eikä juuri opastusta mummun käsittelyyn. Hän mainitsi vain puhuttelevansa tätä etunimellä, sillä mummu ei tajunnut olevansa mummu, tunnisti Alma-nimensä silloin kun oli edes vähän tolkuissaan.\nArmon Ajan piha oli siisti ja hyvin hoidettu, mutta autio. Arvelin asukkaiden olevan lukkojen takana huoneissaan, ja tunnelma vahvistui, kun kävelimme pitkiä käytäviä ja vain henkilökuntaa vilahteli näköpiirissä. Heillä oli vaaleat pitkät housut ja kukalliset paidat, kotoisen virallista, ja kaksi heistä oli paikalla oleskeluhuoneessa, jonne Matias ohjasi minut. Potilaita siellä oli neljä, kaikki vanhoja naisia. Pari katsahti meitä uteliaina, mutta unohti saman tien läsnäolomme. Toinen hoitajista selasi kirjaa virkeimmän naisen kanssa, mutta hän ei ollut Matiaksen mummu. Hän istui nojatuolissa ja heijasi itseään.\n– Hyvää Alman-päivää, Matias sanoi hänelle ja piti kukkapuskaa naisen kasvojen lähellä.\nMummu ynisi, eikä tuntunut tajuavan kukkia eikä puhujaa. Matias istahti penkille hänen lähelleen ja viittasi, että minäkin istuisin. Siinä me sitten nakotimme ja mummu oli omissa maailmoissaan. Matias alkoi kertoa tilan kuulumisia, mutta mikään ei mennyt perille. Jossain vaiheessa mummun harottava katse osui kukkiin, kimpun keskellä olevaan isoon keltaiseen gerberaan, ja hän nappasi puskan itselleen. Olin varma, että hän alkaisi nyppiä kukan terälehtiä, mutta hän heijasikin kimppua kuin vauvaa.\n– Tämä Silja tässä vieressä, Matias sanoi rauhallisesti. – On oikein mukava neiti ja kiinnostunut lähihistoriasta. Muistatko sinä Alma sen miehesi metsästyskaverin, sen Sandelsin Jaakon?\nAlman heijaus keskeytyi hetkeksi, olin jo toiveikas, mutta sitten heijaus jatkui. Alma alkoi hyräillä jotain, ei mitään selkeitä sanoja, mutta tuutulaulu se oli.\n– Jaakko Sandels, Sisko, Lahja ja Ritva, luettelin nimet Almalle. – Muistatteko te yhtään, missä päin Amerikkaa he asuivat?\nEi reaktioita. Hukkareissu, käsitin selkeästi. Tämä nainen ei todellakaan ymmärtänyt mitään. Matiaksen ulkonäkökään ei herättänyt hänessä eloon muistoja omasta miehestä tai isästä, ei pojasta, ei kenestäkään. Aloin ymmärtää Matiaksen haulikkofilosofiaa. Tyhjä mieli ei ollut miellyttävä olotila, vaikka siihen ei kipuja tai sairauksia liittyisikään.\n– Erärunoelma, yritin vielä.\nSe oli seesam aukene! Kukkapuskan heijaus loppui ja Alma tulvahti täyteen tulta. Hän kavahti jaloilleen ja alkoi mäiskiä minua kukkapuskalla.\n– Paskaa, puhdasta paskaa, hän sähisi sylki roiskuen. – Silkkaa paskaa, paskaa, paskaa! Valheita! Sikamaisia sepustuksia. Paskaa!\nVäistelin puskaa, ja Matias yritti saada mummustaan kiinni. Hoitajat kiirehtivät taltuttamaan Alman ja antoivat merkin, että poistuisimme pikimmiten.\n– Se sai mitä ansaitsi, paskaa! Alma huusi vielä peräämme.\nMatias oli hiljaa autoon asti. Hän katsoi minua tuumien ja totesi, että olin todellakin vaarallinen nainen ja aiheutin ihmisissä kummallisia reaktioita.\n– Ensin isä ja nyt mummu, Matias sanoi. – Mitähän sinä saat vielä minussakin aikaan?\n– Silkkaa puhdasta panohalua, ehdotin muistaessani hänen isänsä spontaanin käytöksen ja nypin rauhallisesti hiuksistani ja kasvoiltani kukkien terälehtiä.\nMatias arveli minun olevan oikeassa ja arvosti rehellisyyttäni, mutta juuri nyt en valitettavasti ollut ykkössijalla hänen töissään. Oli tietenkin plussaa minulle, että jaoin hänen kanssaan kohokohdan mummun kanssa. Tämä oli viimeksi puhunut toissa vuonna, mutta tietenkin Matias olisi toivonut saavansa säilyttää mummusta vähemmän ruokottoman kuvan.\n– Naisen sielu on arvaamaton, muistutin häntä.\n– Ainakin ne kolmetoista kirjastossa, Matias myönsi. – Minä pidän majavista, hän sanoi sitten syvämietteisesti.\n– Niin minäkin, vakuutin. – Kivoja talttahampaita.\nHän alkoi nauraa, ja nappasi vielä yhden terälehden otsaltani. Sitten hän käynnisti auton ja palautti minut kirjastoon. Ei piipahdusta syömässä matkan varrella, ei kirjautumista tuntihotelliin, ei hipaisua eikä suudelmaa. Mutta sähköä oli, minä tunsin sen ja malttaisin odottaa pääseväni ykkössijalle hänen työlistallaan. Odotellessa voisin tietenkin hypähdellä naapureiden laitumilla, voisin toki myös menettää mielenkiintoni häneen, mutta sitä en nyt pohtinut. Mietin Alman reaktiota Erärunoelmaan. Mitä siinä oikein oli ollut? Mikä hänen roolinsa sen sivuilla oli?


Kirjoitan ja luen, siis olen: helmikuuta 2014\nTodellakin, todellakin, niin kuin otsikko jo antaa ilmi, tämä jäbä sai äskettäin ihan huikeen idiksen, että voisi lennellä viettämään lomaansa vähän lämpimämmille leveyspiireille! Pakkaan mukaan hiusgeelini (pakollinen!), uimalasini, aurinkovoiteeni ja tietenkin kirjani ja suuntaan mitä parhaimmille uimarannoille. Valvon myöhään, nukun puoleenpäivään ja biletän päivästä toiseen kuumien latinomimmien ja -miesten kanssa!\nNo okei... Olihan tuossa jo pikkaisen liioittelun makua, myönnän sen.\nTällä kertaa matkaseurani ovatkin sieltä parhaimmasta päästä: Kauko Röyhkä, Tuula-Liina Varis ja Antti Tuomainen! Innolla odottaen, mitä tapahtuu! Olen varma, että kaikista kolmesta tulette vielä kuulemaan lisää, jahka pääsen siihen asti.\nJoten se on sitten viikoksi että moro! Pärjäilkää rakkaat ystäväni ilman minua! Olkaa kiltisti, niin saatan tuoda teillekin jotain hyvää tuliaiseksi.\nps. Mie en oo kisastudiossa ensi lauantaina, kun The Putous saa arvoisensa päätöksen, joten en oo kahtomassa, et kui toi meijän imatralainen kaunotar pärjää. Mie hitokseen romahan, jos se ei voita koko showta. Joten mie toivotan Jussi Vataselle (tai siis Antskulle) mielettömän paljon onnea!\nLähettänyt Miska klo 9.29 5 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nOlen pitänyt periaatteenani olla puuttumatta politiikkaan tai ylipäätään sellaisiin asioihin, joista liian moni saattaisi olla minun kanssani eri mieltä (toisin sanoen: joista minulla olisi vaara saada turpaan perjantai-iltana torilla). Nyt olen tehnyt päätökseni ja Tahdon huomauttaa, että tasa-arvoisessa avioliittolaissa on kyse ihmisoikeudesta, ihmisoikeudesta, ei poliitiikasta eikä varsinkaan puolueiden välisistä suhteista.\nTahdon 2013 oli mitä parhain kampanja mitä parhaimmalla päämäärällä. Se sai aikaan sen, että yli 160 000 kansalaisaloitteen kirjoittajaa sanoi "Tahdon", ja sen avulla olemme entistä lähempänä suvaitsevaa, tasa-arvoista yhteiskuntaa.\nEduskunnan täysistunnossa tänään 20.2. käytettiin monia hienoja puheenvuoroja, joista yhdet parhaimmista olivat Jani Toivolan sekä Oras Tynkkysen puheenvuorot. Olen siitä aivan varma, että jokainen meistä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöön kuuluvista on tästä ikuisesti kiitollinen näille herroille. Ja vaikka lakiovalikuntaan lähetys ei ollutkaan ehkä se kaikista täydellisin vaihtoehto, se on kuitenkin edes jotain. Tärkeintä on, että nyt tuli todistetuksi se, että Suomen tasavallasssa voidaan puhua asiallisesti myös asioista, joista on monia eriäviä mielipiteitä.\nTärkeintä on, että edistystä tapahtuu.\nMinä Tahdon! Me Tahdomme!\nLähettänyt Miska klo 21.08 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nHans Ludwig-Kröber: Murha (Tarinoita todellisuudesta)\nSuom.: Anne Mäkelä\nMikä saa ihmisen niin hurjaan vihaan, villiin olotilaan, että kaikista maailman vaihtoehdoista juuri tappaminen, toisen ihmisen hengen vienti, tuntuu sillä hetkellä sopivimmalta? Mikä saa ihmiset tappamaan toisiaan? Tätä ikuisuuskysymystä ovat miettineet monetkin psykologit vuosien saatossa, eikä kunnon vastausta ole tullut.\nHans Ludwig-Kröber, eräs Saksan tunnetuimmista oikeuspsykiatreista, on tarttunut tähän kysymykseen. Hän kertoo meille: "Yhdeksän murhaajaa, yhdeksän kertomusta. Yhdeksän yritystä ymmärtää, miksi kaikki päättyi kuolemaan."\nSuomalainen tappajaprofiili on vuosikymmeniä pysynyt samana; Suomessa tappajina toimivat usein keski-ikäiset, humalaiset miehet. Alkoholi on varmasti myös yksi Saksan suurimmista "tappajista", mutta tässä kirjassaan Kröber tutkii hieman muunlaisia, erikoisempia tappoja (ja murhia). Hän käsittelee tasapuolisesti mustasukkaisuukysymyksiä, palkkamurhaajia ja jo psykopatiaa lähestyviä ihmisiä.\nOsa tarinoista pitäisi merkata "ei herkille" -merkillä, sillä usein varsinkin tunnekylmien ihmisten toimet ovat näin kauniisti sanottuna järkyttäviä. Ludwig-Kröber kirjoittaa sen verran yksityiskohtaisesti jopa kaikkein rankimmista tarinoista, että joskus tekisi mieli sulkea silmänsä ihan niin kuin pienenä tein katsellessani liian raakoja dekkareita.\nViimeinen tarina on ehkä kaikista rankin. Siinä eräs tunnekylmyyttä hohkava nuori mies hyväksikäyttää ja lopulta tappaa kymmenvuotiaan pojan. Kaikkea sitä katsellaan tappajan äidin näkökulmasta, joka vuoroin ei usko poikansa tekoa, vuoroin haluaisi vain hakata päätään seinään.\nMiksi ihmiset tappavat?\nSiihen ei tästä(kään) kirjasta saada täydellistä vastausta. Kirjan hyytävyydestä ja yksityiskohtaisuudesta huolimatta se ei anna kaikkea, mitä lupaa. Kirjassa käsitellään paljon yhteiskunnallisia ongelmia ja epäkohtia, mutta jätetään mielestäni liian vähän tilaa murhien (tai tappojen) analysoimiselle. Olisi ollut mielenkiintoista kuulla, miksi Kröber yhdessä muiden psykiatrien kanssa vapautti osan tappajista ja osan ei. Mitkä seikat vaikuttivat vapauttamiseen? Ensimmäisessä tarinassa se vielä toteutuu: vapautus oli psykiatrien mielestä oikein, sillä tappaja toimi sellaisessa mielentilassa, että häntä voidaan kutsua syyntakeettomaksi.\nToinen, ehkä jopa vielä mielenkiintoisempi, kysymys olisi mielestäni vaatinut hieman avaamista kirjassa: Murhaamisen ja tappamisen ero on usein kuin veteen piirretty viiva. Kuinka tämän kirjan tapot luokiteltiin ja mistä syistä? Olisi ollut mielenkiintoista tietää, millä perusteilla Saksassa tätä rajaa käsitellään.\nToinen kirjan heikko kohta löytyy yllättäen suomennoksesta: Siinä on anteeksiantamattoman paljon selviä kirjoitus- ja pilkkuvirheitä, jopa kokonaisia lainausmerkkejä saattaa puuttua! Yleensä jokaiseen suomennokseen jää joitakin virheitä, ei kukaan ole täydellinen, eikä siihen tarvitsekaan aina pyrkiä, mutta näin paljon alkaa jo pikkaisen ottaa päähän. Huolellisuutta!\nKirjan paras anti on juuri itse idea: lukija pääsee himpun verran lähemmäksi kaikkea sitä, mikä pelottaa. Ludwig-Kröber on ammattitaitoinen, kirjailijana kohtalaisen hyvä mies, jonka ajatuksenjuoksua seuraa mielellään. Kaiken kaikkiaan kirja on mielestäni oivallinen sellaiselle ihmiselle, joka haluaa tietää lisää siitä, miksi ihmiset tappavat. Se on hyytävän hieno, näin sanoakseni, mutta tekojen yksityiskohtaisuus tekee sen, ettei sitä voi suositella herkille ihmisille. Mutta brittdekkareista pitävälle se tuo loistavan mahdollisuuden tirkistellä rikollisten pään sisälle...\nLähettänyt Miska klo 7.44 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nVarpu Vilkuna: Tumma nauha\nKaverukset Sanna, Antti, Janne ja Juho ovat aloittamassa syyslomaansa, ja aikovat tehdä sen tyylillä: he aikovat olla yhdessä, nauraa ja bilettää. Sanna, juuri ajokortin saanut nuori nainen, käynnistää autonsa, ja kaveruksien matka kohti illanviettopaikkoja voi alkaa. Porukka on ottanut jo muutaman oluen ja on sen verran nousuhumalassa, että kaikki tuntuu mahtavalta ja hienolta. On hienoa olla itsenäinen nuori aikuinen, on hienoa päästä kapakkaan ihan aikuisten oikeesti. Tästä innostuneena he päättävätkin mennä paikalliseen pubiin jatkamaan iloitteluun.\nKaikista humalaisin porukasta on Juho, poika, joka ei yleensä ota mitään muuta kuin yhden, korkeintaan kaksi. Kaikkien hämmästykseksi juuri Juho ei kuitenkaan pääse sisälle baariin liiallisen humalansa takia ja jää odottelemaan muita ulos. "Me tullaan kohta", muut hokevat. "Juodaan vaan pari bissee." Eipä tässä mitään, Juho ajattelee, kyllähän hän pärjää yksinkin vähän aikaa. Poika kävelee läheiseen puistoon, istahtaa penkille - ja huomaa, ettei olekaan ihan yksin. Yhtäkkiä hänen vierellään seisoo riidanhaluinen, iso jengi, joka ei ole ihan mikä tahansa pikku poikien leikkijengi. He tahtovat hänelle pahaa.\nSamaan aikaan baarista ulos tulleet kaverit ovat huomanneet Juhon kadonneen. Ensiksi he kiroavat pojan maasta taivaaseen, kun "minne se toope nyt on mennyt". Mutta pian kaverukset huoestuvat. Mitä pojalle on käynyt? Missä poika on?\nElämme kovia aikoja, ystäväiseni\nEn voi kuin ihailla sitä tapaa, millä Varpu Vilkuna kirjoittaa nuorille nuorten elämästä. Kirjan teema, selviytyminen rankoista tapahtumista, ei ole helppo aihe; siitä voi joko tehdä todella huonon ja kliseisen tai todella hyvän kirjan. Arvaatte varmaan, kumman Vilkuna on tehnyt.\nKirjasta olisi voinut tehdä liian angstisen, painostavan ja teennäisen, kuin vanhan teatteriesityksen, jossa näyttelijät ilmehtivät nykykatsojan mielestä "överisti". Vilkuna ei tehnyt niin. Hän laittoi mukaan uskottavan juonikuvauksen, inhimilliset hahmot ja ripauksen normaalia teini-ihastumista, jotta sopasta tuli hyvä kokonaisuus.\nRaja sen välillä, mikä on riittävästi tunteilua ja mikä on jo liikaa, on vaikea ja varmasti jokaisen kirjailijan pitää itse se raja ylittää jossain vaiheessa. Vilkunan kohdalla olisin toivonut ehkä jopa vähän enemmän tunteita, jännityksen kiristymistä ja traagisuutta, mutta niin kuin olen jo sanonut, on parempi ottaa varman päälle kuin vetää yli. Ja ehkä Vilkunan tyylille sopi paremmin tällainen, noh... tällainen, että lukija itse saa miettiä asiat loppuun. Juuri se tekee naisen tyylistä omaperäisen ja hienon.\nKolmas Vilkunan kirja, joka vaatisi oikeastaan erillisen postauksen, on Tuhkasiivet (Tammi, 1993), joka kertoo raskaan tarinan ihmisen oman koskemattomuuden tärkeydestä ja siitä, missä menee seksuaalisen häirinnän raja. Se on kaunis kirja, muttamutta... Ehkä teen siitä joskus ihan oman postauksen. Se vaatii kokonaan oman käsittelynsä.\nVarpu Vilkunan muistoa kunnioittaen ja hänen hienoa kirjoitustyyliään ihaillen. Kiitos.\njoka kulkee kauttasi\naion katsoa loppuun.\nEn pakene, en karkaa,\nniin pitkälle kuin tietä riittää."\nKirjasta Rulla (Tammi, 1992)\nLähettänyt Miska klo 14.32 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: nuorisorealismi, Varpu Vilkuna\nKustannusyhtiö Otava täyttää 125 vuotta vuonna 2015, ja kutsuu sen kunniaksi kaikki suomalaiset kirjoittajat kirjoittamaan nuorille nuorista. Pitkästä aikaa suomalaisessa kirjallisuudessa on käynnissä nuortenromaanikilpailu!\nAijai! Näppejäni syyhyttää! Ei pelkästään sen takia, että laatu on taattu (tuomareina toimii muun muassa Terhi Rannela!), vaan jo oman itseni takia. Ehkä voisin osallistua...\nEn minä voittaisi, en varmasti. Kyllähän se jo järkikin sanoo (toki haaveilla saa).\nMutta aina on hauskaa kokeilla jotain uutta, innostavaa. Jotain, jota on kiva sitten odotella.\nOlen jo pitkään ollut huolissani nuortenkirjallisuuden kuihtumisesta pelkkään fantasia- ja scifikirjallisuuteen. Se on toki huono juttu myös omasta näkökulmastani: Yhä useammat kustantajat ottavat spefiä sen sijaan, että kustantaisivat aitoa nuorten realismia eli sitä, mitä minä kirjoitan. On hienoa huomata, että Otavan kilpailu on nimenomaan tarkoitettu tällaisille realisteille, ei niinkään fantasianikkareille.\nMielestäni tätä pitää jo melkein juhlia! Ehkä realismi ei olekaan niin katoava luonnonvara kuin olen kuvitellut!\nHarmillista tässä on vain se, että voittaja julkistetaan vasta alkuvuodesta 2015... Olen suunnitellut omaa kirjoittamistani sillä tavalla, että lähettäisin tuossa kesällä/alkusyksystä kustantamoille käsikirjoitusta. Olisiko mitenkään paha asia, jos osallistuisin tähän Otavan kisaan, vaikka samaan aikaan havittelisin myös muita kustantamoita?\nps. Lisätietoja kisasta saa Otavan nettisivuilta.\nLähettänyt Miska klo 17.36 Ei kommentteja: Linkit tähän tekstiin\nVarpu Vilkuna, toimittaja-kirjailija\nKuulin pari viikkoa sitten todella surullisen uutisen: Nuortenkirjailijana tunnettu Varpu Vilkuna oli kuollut kuudenkymmenkolmen vuoden iässä. Hän on heti Tuija Lehtisen jälkeen vaikuttanut minuun eniten, joten otin tämän uutisen varsin raskaasti. Nyt tässä helmikuun alussa tulikin hyvä hetki hieman muistella sitä, mikä Vilkunan kirjoittamistavassa koukutti ja miksi hänen kirjansa antoivat/antavat minulle niin paljon. Esittelen seuraavissa postauksissani muutaman hänen kirjoistaan, joiden vaikutus minuun on ollut suuri.\nRulla eli oikealta nimeltään Seppo on saanut lempinimensä pyörätuolista, jota ilman hän ei pystyisi liikkumaan. Jo varhaislapsuudesta saakka "jalattomana" olleena hän kyllä tietää, miten sen kanssa liikutaan, mutta siitäkään huolimatta hän ei pysty poistamaan ajoittaisia vähemmyydentunteitaan. Rullan isä, urheiluhullu machomies, ei edes halua piilotella pettymystään siitä, ettei perheen ainut poika pysty käymään kisoissa isänsä kanssa. Se on sekä Rullalle itselleen että isälle kova pala purtavaksi, poika kun tahtoisi tulla hyväksytyksi ihan omana itsenään eikä minään "sen urheilijamiehen poikana".\nRulla opiskelee erityiskoulussa, jossa hän oikeastaan jo asuu lukuun ottamatta loma-aikoja; silloin hän käväisee kotona haistelemassa ilmaa. Mutta harvoin hän kotona pitkään viihtyy: Koulussa on paljon hauskempaa, varsinkin, kun Rulla saa jakaa huoneensa omaperäisen Maran eli Maraboun kanssa. Puhumattakaan runoudesta, sitä Rulla rakastaa ja harrastaa mielellään, joskin lähes salaa. Kunnes poika kohtaa koulussa ujon ja kauniisti hymyilevän Sarin, jonka kanssa hän oppii rakkauden ensiaskeleet...\nVarpu Vilkunan esikoiskirja Rulla ilmestyi muutamaa vuotta aiemmin kuin minä synnyin, ja ehkä siitä syystä se on aina ollut minulle jonkinlainen "ysärikirja", kirja, josta haetaan kontakteja siihen aikaan, kun kaikki oli ysäriä ja nuortenkirjat olivat parhaimmillaan (ihan totta, olivat ne!). Kyseinen kirja liittyy myös vahvasti mökkeilyyn ja kesälomiin, sillä se koristaa kirjahyllyä monien muiden kirjojen kanssa mökillämme.\nPuolueettomuuteni kirjaan karisee viimeistään siinä vaiheessa, kun sanon, että Rulla on aina ollut yksi parhaimmista kirjoista, mitä olen lukenut. Viime kesäisessä postauksessani Kirjojen top 10 + yksi lisäkirja olin listannut Rullan heti kärkeen.\nRulla on minulle ennen kaikkea matka 90-luvun nuorten maailmaan ja Lapin murteeseen. Päähenkilöt puhuvat vahvaa murretta, joskaan ei niin vahvaa kuin esimerkiksi Rosa Liksomin henkilöt. Vilkuna on ottanut sen huomioon, että kirjaa lukevat nuoret, ja täten kirjan kieli ei saa olla liian kaukana heidän omasta maailmastaan. Kirjan maailma on muutenkin hyvin lappimainen: kirjassa liikutaan paljon aihepiirissä "kaupunki vs. maaseutu", ja maaseutu näyttäytyy yhtä aikaa sekä hyvin rujona että kauniina. Rullalle itselleen se näyttäytyy ahdistavana, vanhoillisena paikkana, mutta lukija saa kokea myös paljon kauniita kohtauksia, joissa pääosaan nousee maaseudun luonto.\nKirjan teema on tuttu kaikille nuortenkirjoja lukeville; se on kasvutarina monellakin tapaa. Ensi kertaa Rullalla on tahtoa ja voimaa laittaa isälleen hanttiin, vaikka se tekeekin kipeää. Ensi kertaa poika kokee rakkauden ja kohtaa kuoleman. Ensi kertaa hän uskaltaa ottaa askeleita kohti itsenäisyyttä.\nTiivistettynä ajatukseni mahtuisivat yhteen virkkeeseen: Rulla on kirja, joka minun on pakko lukea joka kesä uudelleen ja uudelleen. Ei enää vain siksi, että se on hyvä kirja, vaan ihan jo nostalgiasyistä. Rulla palauttaa minut siihen hetkeen, kun nelosluokalla ensimmäistä kertaa löysin kirjan hyllystämme. Minulle avautui aivan uusi maailma.\nLähettänyt Miska klo 9.18 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nTunnisteet: ajankuva, nuorisorealismi, Varpu Vilkuna\nTässä illalla sattui olemaan sopivasti vapaa-aikaa, jotta saatoin selailla Bloggerin ihmeellistä maailmaa vähän tarkemmin, ja mitäs sieltä löytyi:\nIhana taustakuva ja -väri!\nPikkasen on nyt totuttelemista tähän uuteen lookkiin, mutta katotaankatotaan... Saa sanoa vapaasti mielipiteensä; miltä tuntuu lukea, mitä pidät yms. Itse vähän karsastan tuota jyrkkää mustaa ja valkoista postauksissa, joten joten...\nLähettänyt Miska klo 21.06 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin\nLähettänyt Miska klo 10.28 2 kommenttia: Linkit tähän tekstiin


maaliskuu 2019 - Seure\nSeure järjesti alkuvuoden aikana työntekijöilleen kyselyn, jossa oli mahdollista äänestää mielestään vuoden 2018 parasta työkohdetta. Vastauksissa toistuneita teemoja olivat esimerkiksi…\nSeure · 28.3.2019\nSeure järjesti alkuvuoden aikana työntekijöilleen kyselyn, jossa oli mahdollista äänestää mielestään vuoden 2018 parasta työkohdetta. Äänioikeutettuja olivat kaikki Seuren kautta…\nSeure · 26.3.2019\nOn hurjaa ajatella, miten nopeasti neljä vuotta koulunpenkillä kului ja nyt kirjoitan tätä blogia vastavalmistuneena terkkarina. Neljään vuoteen on mahtunut…\nJosefiina Annanolli · 20.3.2019\nVuoden 2018 parhaat työkohteet valittu\nSeure järjesti alkuvuoden aikana työntekijöilleen kyselyn, jossa oli mahdollista äänestää mielestään vuoden 2018 parasta työkohdetta. Määritelmää parhaalle kohteelle ei mitenkään rajattu,…\nSeure · 15.3.2019\nKesäsijaisten haku Keski-Uudellemaalle kuumimmillaan\nSeure rekrytoi sosiaali- ja terveydenhuollon alan osaajat kesäsijaisuuksiin Keski-Uudenmaan sote-kuntayhtymälle, työskentelemään Järvenpäähän, Nurmijärvelle, Tuusulaan, Hyvinkäälle, Mäntsälään ja Pornaisiin. Haussa aukeaa…\nSeure · 14.3.2019\nTyön murroksen ja digitalisaation vaikutus tulevaisuuden työhön, asiakaslähtöiset palvelut sekä tutustuminen uusiin työkavereihin ja yrityksen toimintaan täyttivät ensimmäiset sata päivääni…\nSuurin osa työpaikoista varmaan jo nykyisin allekirjoittaa sen, että hyvinvoiva henkilöstö on sen tärkein voimavara. Paljon puhutaankin nykyisin työntekijäkokemuksesta ja…\nSeuren vuosikertomus ja tunnusluvut 2018 on julkaistu. Uusi vuosikertomus kertoo tiiviisti Seuren ja henkilöstövuokrauksen toimintaympäristön haasteista ja voitoista. Vuonna 2018…\nSeure · 5.3.2019\nAiemmin kirjoittelin fiiliksistäni, kun olin ollut Seuressa ne kuuluisat sata päivää. Nyt kalenteri näyttää, että aloituksestani on pian vuosi – ja…\nMervi Siikala · 1.3.2019


Pinkki vinkki: sujauta punajuurta puuroon – johannaemilia\nAamiainen, gluteeniton ja maidoton\nKirjoittanut johannaemilia on 21.10.2016 25.10.2016\nPinkki päivä! Kaupan hyllyiltä tipahteli koriin punainen suora: punajuuria, raitajuuria ja pihaan kanervia kukkimaan.\nPunajuuri on ihana juures, mutta penteleen sottainen. Sotkin sen tällä kertaa kaurapuuroon, jossa se sai luvan kanssa jättää tahroja jälkeensä. Tässä puurossa on kivan värin lisäksi lohturuokamaista lempeyttä.\nPunajuuri kannattaa keitellä tai höyrytellä etukäteen, mielellään myös survoa soseeksi (valmiitakin soseita kaiketi on). Itse keittelin punajuuren muun ruuanvalmistuksen yhteydessä edellisenä iltana. Näin selviän aamulla yhden kattilan taktiikalla 😉\nInnoissani olen myös raitajuuresta, jota käytin päälihöysteenä. Veikeässä raitajuuressa on nimensä mukaisesti hauskat pinkit ja valkoiset raidat. Keitettäessä ne harmi kyllä haalistuvat. Maku on punajuurta pehmeämpi, etten sanoisi jopa aistikkaaksi 😀\nHempeän lempeää viikonloppua!\n1,5 dl kauramaitoa + 1 dl vettä (tai 2,5 dl kauramaitoa tai muuta makeuttamatonta kasvimaitoa)\n+ itsellesi mieluiset koristukset, tässä annoksessa banaania, raitajuurta, kookoshiutaleita ja seesaminsiemeniä\nKuori ja paloittele punajuuri ja pehmitä se keittäen. Aja punajuuri soseeksi sauvasekoittimella tai teharissa.\nKeittele kaurapuuro miedolla lämmöllä vedessä ja kauramaidossa. Itse käytän isoja hiutaleita, jotka hörppäävät enemmän nestettä, joten tsekkaa paketin kyljestä paljonko omasi vaativat.\nLisää loppuvaiheessa punajuurisose, vanilja ja suola. Sekoita hyvin ja anna hautua hetki.\nKumoa puuro kulhoon ja koristele mieluiseksi.\nEdellinen artikkeli Pizza vaihtoi väriä\nSeuraava artikkeli Kurpitsainen Halloween-puuro\nPäivitysilmoitus: Halloween-puuro – johannaemilia


Maan kasvukunnon osaajien valmennus - vihannesryhmä - Luomu.fiLuomu.fi\nMaan kasvukunnon osaajien valmennus – vihannesryhmä\n3.2.2017 klo 9.00 - 16.00\n« Luomufoorumi, Jyväskylä\nAvomaan vihannesviljelyn maan kasvukunto »\nKäynnistetään ryhmän toiminta aloituspäivässä alkuvuonna 2017, perehdytään maan kasvukunnon suunnitteluun, sovitaan toimintatavoista ja tulevista tapaamisista.\nToiminta jatkuu ainakin vuoden 2018 loppuun.\nValmentajat: agronomi ja viljelijä Jukka Rajala, tekniikan tohtori ja viljelijä Tuomas Mattila, maatalous- ja metsätieteiden tohtori Sari Iivonen ja puutarha-agronomi Ritva Mynttinen Helsingin yliopiston Ruralia-instituutista sekä puutarha- ja erikoiskasvituotannon asiantuntija Marja Tuononen ProAgria Länsi-Suomesta.. Ryhmissä vierailee muita alan asiantuntijoita.\nHakeminen: Ryhmään otetaan enintään 20 viljelijää. Jätä hakemuksesi viimeistään 16.12.2016. 30.1.2017\nVihannesviljelyn tärkeimmät resurssit ovat viljelijän osaaminen ja peltomaan kasvukunto. Paras tapa näiden kehittämiseen on OSMO-hankkeen valmennusryhmä.\nAlue, Etelä-Pohjanmaa, Koulutukset, Luomuinstituutti, Organisaatio, Satakunta, Uusimaa, Varsinais-Suomi\nHelsingin yliopisto, Ruralia-instituutti ja ProAgria Etelä-Pohjanmaa ja Länsi-Suomi


Päivän horoskooppi tiistai 16.7. | Anna.fi\n16.7.2019 Teksti: Astrologi Seppo Tanhua Kuvat: MVphotos\nTäysikuu oppositiossa Auringon ja Pluton yhtymään on kaksiteräinen ja sellaisena hurjan terävä miekka. Alistuminen toisen tahtoon on nyt menneen talven lumia, joista ei kilttiä lumiukkoa rakenneta. Toisaalta äärimmäisen omaehtoinen tekeminen on uskomattoman tuloksellista. Nyt siis laput silmillä eteenpäin.\nAhdistava olotila iskee johonkin aikaan päivästä ja silloin pinnasi on vaarassa kärähtää ilman mitään ennakkovaroitusta. Vapauta itsesi tähän päivään liittyvistä ennakko-odotuksista jo aamulla, niin saatat jopa välttyä pinnan paukkeelta.\nVietä aikaa omissa oloissasi ja vältä epämiellyttävien tai riitaa haastavien ihmisten seuraa. Olet ajoittain täysin tunteittesi vietävissä, etkä pysty hillitsemään itseäsi niin kuin normaalisti.\nÄlä ihmettele, jos tänään vähän törmäilet ja sähläät aivan vaivattomissa paikoissa, sillä täysikuu osuu merkkiisi hankalassa kulmassa ja muistuttaa välittömästi elleivät tunteet ja tavoitteet ole tasapainossa.


Trixie Naudanmakuinen hammashoitogeeli, 100g | Sopivasti.fi\nTrixie Naudanmakuinen hammashoitogeeli, 100g\nKoirille ja kissoille soveltuva geeli hammasterveyden ylläpitoon.///\nNaudanmakuinen geeli auttaa huolehtimaan lemmikkisi suuhygieniasta. Koirille ja kissoille tarkoitettu tahna on helppo levittää lemmikin ikeniin pullon pitkällä ja kapealla nokalla.\nGeeliin totuttelu sujuu helposti houkuttelevan maun takia, mutta kannattaa kuitenkin muistaa edetä pienin askelin: Anna lemmikin tutustua uuteen asiaan rauhassa, ennen kuin käytät tuotetta. Hammashoitogeeliä lisätään hellästi hieroen lemmikin ikeniin eikä sitä tarvitse huuhdella pois. Nieltynä tahna ei aiheuta lemmikillesi haittaa.\nLeikkaa pullon nokka auki saksilla ennen käyttöönottoa ja ravista huolellisesti ennen jokaista käyttökertaa.\nSäilytys ja käyttö huoneenlämpöisenä.


Hyvää kesää! | LemonNews\nSuomen kesä on tänä vuonna osoittanut parhaita puoliaan jo hyvin varhaisessa vaiheessa.\nSuomen kesä on tänä vuonna osoittanut parhaita puoliaan jo hyvin varhaisessa vaiheessa. Hellepäivistäkin on saatu nauttia useissa paikoissa ympäri maata jo moninkertainen määrä koko viime kesään verrattuna. Toivoa kuitenkin sopii, että hellepäivien pajatso ei ole heti alkukesästä tyhjentynyt, vaan aurinkoista ja lämmintä säätä riittää myös varsinaisemmalle lomakaudelle.\nAsiakaskokemus on termi, mikä on monissa yrityksissä toimialasta riippumatta nostettu viimeaikoina esille. Me Lemonsoftilla emme ole vain nostaneet asiaa esille, olemme antaneet sille merkittävän roolin kun kehitämme asiakaspolkuamme ja asiakkaan kokonaiskokemusta yhteistyöstämme. Se ohjaa myös strategisesti kaikkea tekemistämme joka päivä.\nAlkuvuonna ryhdyimme panostamaan merkittävällä tavalla asiakaskokemuksen kehittämiseen ja tulemme panostamaan tähän jatkossakin voimakkaasti. Toimipisteestä, osastosta tai tehtävästä riippumatta valmennamme koko henkilökuntaamme yhä paremman asiakaskokemuksen toteuttamiseksi ja sitä kautta haluamme tarjota asiakkaillemme parhaan laadun tarjoamissamme ratkaisuissa ja palveluissa.\nKaikki yritykset, jotka ovat aidosti analysoineet oman asiakaskokemuksensa tuottamista, ovat voineet havaita, että sen eteen voidaan tehdä vielä paljon ja usein pienistäkin asioista syntyy huomattavaa parannusta. Me Lemonsoftilla havaitsimme myös, että tekemistä asiakaskokemuksen kehittämiseksi vielä riittää. Positiivistahan on kuitenkin tiedostaa sekin, että kaikkea mitä asian eteen voidaan tehdä ei ole vielä tehty. Asiakaskokemuksen kehittäminen ei ole meillä mikään yksittäinen projekti vaan se myös ohjaa strategisesti tekemistämme pitkällä aikavälillä.\nLemonsoft kiinnostaa edelleen niin yrityksenä kuin tuotteena. Kuluvan vuoden viiden ensimmäisen kuukauden aikana on Lemonsoft valittu toiminnanohjausjärjestelmäksi 200 yrityksessä. Tämä kertoo edelleen sitä viestiä, että luottamus Lemonsoftiin on markkinoilla vahva ja tämä viestin olemme luonnollisesti vastaanottaneet ilolla ja samalla tiedostaen, että saamamme luottamuksen eteen tulee tehdä joka päivä töitä, luottamus tulee siis säilyttää ja samalla kehittää sitä yhdessä asiakaskokemuskokonaisuuden kanssa edelleen.\nLiikevaihdollisesti mitattuna vuoden viiden ensimmäisen kuukauden aikana on kasvua ollut 13% edellisen vuoden vastaavaan ajankohtaan verrattuna. Lemonsoftin on huomattu olevan myös kiinnostava työnantaja. Toki pitkäjänteinen työ hyvän työnantajakokemuksen toteuttamiseksi ei ole näin ollut turhaa, vaan se on tuottanut odotettua ja haluttua tulosta. Tällä hetkellä meitä onkin jo 75 Lemonsoftilaista.\nPaljon olisi toki muutakin kerrottavaa, mutta ajankohtaisimmat asiat pyrimme aina uutisoimaan aiemmin keväällä julkaistuilla uusilla lemonnews.fi –sivuillamme. Näitä sivuja kannattaakin aina silloin tällöin käydä vilkaisemassa. Siellä uutisoidaan asioita niin Lemonsoftista yrityksenä kuin Lemonsoft ohjelmiston käyttöön liittyvistä asioista ja käyttövinkeistä.\nSen pidemmittä puheitta, nyt on aika alkaa pikkuhiljaa valmistautumaan kohta koittavaan Juhannukseen.\nHaluan toivottaa niin omasta kuin koko Lemonsoft Oy:n puolesta Sinulle rentouttavaa ja virkistävää kesää! Samalla todettakoon, että tämä on osaltani viimeinen blogikirjoitus Lemonsoftilla. Kuten aiemmin keväällä jo viestimme, tulen jättämään kapulan seuraajalleni lähitulevaisuudessa. Siksi haluankin kiittää kaikkia asiakkaitamme sekä yhteistyökumppaneitamme kuluneista vuosista ja toivottaa menestystä tulevaisuuteen.\nJa vielä muistutuksena, että Lemonsoft palvelee asiakkaitaan tänäkin kesänä läpi Suomen suven.


Tapaaminen vapaaehtoistoiminnasta kiinnostuneille ti 1.11.2016 klo 17.00 - 18.00 - Elpy ry\nVAPAAEHTOISTOIMINTA ON ASUKKAILLE ARJEN APU JA PIRISTÄJÄ\nOlemme voittoa tavoittelematon kolmannen sektorin sosiaali- ja terveysalan toimija. Palvelutalojemme asukkaat ovat ikäihmisiä. Haluamme toimia yhteistyössä ja vuorovaikutuksessa ympäristön kanssa. Yhtenä muotona tässä on vapaaehtoistoiminta, johon tarjoamme hyvät mahdollisuudet ja puit teet. Vapaaehtoistoiminta on asukkaille apu ja arjen piristäjä, ja tuo vapaaehtoiselle toimijalle sisältöä ja mahdollistaa vastavuoroisen osallistumisen.\nVapaaehtoistoimintaa koordinoiva henkilöstö on meillä vaihtunut. Haluammekin tavata entiset ja mahdolliset tulevat vapaaehtoistyöntekijämme tutustuaksemme ja päivittääksemme tietomme puolin ja toisin ajan tasalle. Kerromme samalla vapaaehtoistoimintamme käytännöistä ja mitä tarjottavaa meillä on vapaaehtoistoimijalle ikäihmisten parissa.\nAika: ti 1.11.2016 klo 17.00 - 18.00\nPaikka: Palvelukeskus Puistokartano, Merikansantie 2 c, Espoonlahti\nIlmoittautuminen toivottava: terttu.toroskainen@elpy.fi tai puh. 050 574 2995.\nOlet kenties jo toiminut tai toimit meillä vapaaehtoistyöntekijänä, ehkä vasta harkitset asiaa ja haluat lisätietoa tai kenties tunnet vapaaehtoistoiminnasta kiinnostuneen henkilön. Kutsua voi vapaasti välittää eteenpäin.\nUlla-Mari Helenius & Terttu Toroskainen


Elonkorjuun aika – sadosta tyydyttävä – Automated Gardening & IoT Solutions\n← Time-lapse video of the cucumber\nLoppuyhteenveto – Final words →\nPosted on 9.8.2020 by AGiotS\nChilit alkavat olla jo kypsiä, mutta mitä tahansa voi vielä käydä kurkkujen osalta. Kurkkuihin ilmestyi viimeinkin kukkia ja niiden jälkeen kurkkujen alkuja, mutta kovin pieniltä ne vielä näyttävät. Jos kirvat pysyvät poissa kurkuista, niin ehkä satoa saadaan.\nPaprikat meni mönkään jostain syystä. Alkuhan näytti tosi hyvältä, sillä kasvu oli aina kesäkuun loppuun asti voimakasta. Sitten tuli kukkia, pölytys ja kirvojen invaasio. Tuhosin eilen suuren osan paprikoista, sillä kirvat näytti valloittaneen melkein joka lehden. Harmi, mutta tällaista se on joskus kasvien kanssa.\nYrtit ja salaatti onnistuivat ”normaaliin tapaan”. Ne eivät näytä ihan yhtä mahtavan runsailta kuin kaupasta haetut, mutta silti koko kesä ollaan saatu yrttejä ruokiin. Salaattia on pitänyt jonkin verran ostaa myös kaupasta, sillä sitä ei kovin paljon kylvetty.\nPaprikat on hävitetty, sillä kirvat voittivat. Enää neljä chiliä jäljellä.\nChilejä (Capsicum annuum, cayenne long slim)\nKurkut meinaa valloittaa koko parvekkeen!\nYrttejä saadaan ihan mukavasti omaan tarpeeseen ja vielä pakkaseenkin


maria.lahteenmaki.blog: maaliskuuta 2020\nKiitos kysymästä; olen ollut kiinteästi kotitoimistossa jo neljä päivää, ja tutkimus etenee mainiosti! Tänäänkin posotin 12 tuntia lähes yhteen menoon. Mikä rauha! Kahvi- ja lounastauoilla soitin työpuhelut, tarkastin tentit ja hoidin muut välttämättömät.\nSiihen nähden että työ etenee mukavasti, ovat tämän päivän tiedot hirmuisia: Pohjois-Italiassa ruumishuoneet täyttyvät koronaviruksen takia, Espanja ja Saksa ovat repeämässä pandemiaan, New Yorkissa maskit ovat loppu, ranskalaisia sakotetaan ulkona liikkumisesta, Norjan kuninkaalliset karanteenissa, Venetsian kanaaleissa ui delfiinejä. HUS täydessä valmiudessa ja käsidesit ja vessapaperit ovat loppuneet kaupoista, duunit loppuneet kulttuuriväeltä, irtisanomisia, lomautuksia, koulut kiinni, museot kiinni, ja kirjastot kiinni!! Kävin Munkan Alepassa ja paperihylly ammotti tyhjyyttään, pitäisikö sittenkin perua osteopaatti, entä kasvohoito, sali? Tunnen huonoa omatuntoa.\nEilen, 18.3., yliopistot suljettiin, tänään laitettiin Suomen rajat kiinni, jopa Pohjois-Norjaan ja Norbotteniin! Tämähän muistuttaa 1809 tilannetta! Elämme historiallisia aikoja.\nJotain positiivistakin: Kiinassa tauti on laantunut ja pääministeri Sanna Marin esiintyy vakuuttavan rauhallisesti. Ilmassa on kuitenkin närkästystä; ettekö te nyt ymmärrä 70+ -kansalaiset pysyä kotonamme: Munkkivuoren Fazerilla kasikymppiset pitivät sessiota, ja nuoret miehet katsoivat arvostelevasti: eikö meidän pitäisi tässä suojella just teitä.\nKumpulassa 9 astetta plussaa!\nSuomessa noin 400 saanut tarkastetusti tartunnan, eniten 30–59-vuotiaita, yli puolet pääkaupunkiseudulla: elän tautipesäkkeessä! Voisiko verrata koleraan? Tuberkuloosin ensiaaltoon? Suomi poikkeustilassa 18.3.–13.4.2020. WHO julisti taudin pandemiaksi: COVID.19-tartuntatautiepidemia. Pandemian huippu vielä saavuttamatta Euroopassa, huh. Presidentti Niinistö käski pestä käsiä ja aivastaa kainaloon: no niin, sillä lailla tästä päästään.\nTestattuja sairastuneita 85.000 Euroopassa, kuolleita 8600, lähes puolet heistä Kiinassa. Venäjällä esitetään Putinille erikoislailla jatkokautta.\nPitäisiköhän ottaa iltamyssy, kuuma toti. Kyllä se siitä.\nLähettänyt Maria.Lähteenmäki.Blog klo 20.00


Etiketöintilinjastot - KLINGER Finland Oy\nEtiketöintilinjat valmistetaan usein juuri asiakkaan tarpeen mukaan ja toimitetaan ”avaimet käteen”-periaatteella. Linjoihin voidaan liittää useampi etiketöintilaite ja tarvittaessa myös merkintälaitteita. Tyypillisesti tuotteet ovat rasioita, pulloja, tölkkejä, purkkeja tai kartionmuotoisia ämpäreitä.\nEtiketöintilinjasto mahdollistaa useamman etiketin kiinnittämisen samaan tuotteeseen, esimerkiksi pullon etuja takaetiketit ja lisäksi sinettitarra korkkiin. Linja on helposti säädettävissä ennalta testatuille tuotteille ja tuotekohtaiset parametrit valitaan yhdestä yhteisestä kosketusnäyttöyksiköstä.\nEtiketöinti- ja merkintälinjat ovat helposti integroitavissa olemassa oleviin tuotanto- ja pakkauslinjoihin. Vaihtoehtoisesti tuotteiden syöttäminen voi tapahtua myös manuaalisesti, jolloin valmiit tuotteet kerääntyvät pyöröpöydälle.


Paavo Väyrynen ja Jussi Halla-aho ajattelijoina! — Lapin tähdet sen kertovat !\nPaavo Väyrynen on kirjoittanut vuosikymmenten saatossa useita kirjoija joilla hän analysoi Suomalaista yhteiskuntaa ja kansallisvaltion kehitystä sen omilla ehdoilla.\nJussi Halla-ahon julkaisut perustuvat sriptaan, joissa hän tutkii suomaisuuden suhdetta islamiin ja mahdollisuuksiamme selvytyä uskontojen välisessä taistelussa.\nNäitä molempia ajattelijoita en halua laittaa vastakkain, koska minua heidän ajatuksissa keihtovat yhdestä samasta näkökulmasta ;\nMikä on kansallisvaltion rooli ihmiskunnan kehityksessä ja mikä on lunnon ympäristön vaikutus kulttuuriemme kehitykseen?\nVastaappa sinä ja jos et osaa itse vastata niin, etsippä apua Paavo Väyryseltä tai Jussi Halla-aholta.\nAnteeksi; Sipilä unhotui ja Katri Kulmuni ja Antti "kanki" Kaikkonen. Ajattelijoiksi ja filosofeiksi en heitä laske, mutta prakmaattikkoja he kyllä ovat.\nSipilän ongelma on se 150 000 työllistettyä ei äänestä häntä ja 700 000 köyhyyteen pudotettua vielä vähemmän. Sipilä palaa kentäsaarnaajaksi pastori Juntunsen tukemana.


Etelään toisin keinoin | www.suomiveneilee.fi\nEtelään toisin keinoin\nTänä vuonna ei taida päästä kaamosta pakoon etelän aurinkoon. Ei maakrapujen rantalomille, eikä merihenkisten vuokraveneristeilyille.\nKaukokaipuu on sen verran voimakas ja yleismaailmallinen ilmiö, että tilanteeseen on kehitelty erikoisiakin ratkaisuja. Kummallisimpia mielestäni ovat ne, joissa ihmiset maksavat päästäkseen istumaan tuntikausia kentällä nököttävässä lentokoneessa. Juuri tuo osa matkaa on kaltaiselleni lievästi klaustrofobiselle se kamalin osa, kärsimyksenä maksettava hinta varsinaisen loman nautinnosta. Niin kova hinta, että tuskinpa tulen koskaan lentämään jonnekin kaukoitään saakka, vaikka perille luvattaisiin romanttiset treffit aidon Shakiran kanssa.\nKummallisesta kuvottavaksi käännytään siinä vaiheessa, kun lentokone irtoaa maasta vain pyöriäkseen muutaman tunnin ilmastoa saastuttamassa palatakseen sitten lähtökentälle. En voi ymmärtää, en idean tarjoajia enkä siihen tarttuneita.\nMutta nykytekniikka tarjoaa puhtaampaakin matkankorvikkeita. Sattumoisin juuri täksi talveksi on kaikkien ulottuvilla virtuaalinen paikka yhdessä kaikkien aikojen kiehtovimmista suomalaisista purjehdusseikkailuista: Ari Huuselan IMOCA-veneen rinnalla Vendée Globe -kilpailussa.\nMaailman vaativin yksinpurjehduskisa starttaa marraskuun 8. päivänä Ranskan Les Sables d'Olonnesta. Sitten 33 sankaria purjehtii noin 28 000 merimailia pysähtymättä ja ilman ulkopuolista apua, Hyväntoivonniemen ja Kap Hornin ympäri, äärimmäisen teknisillä pursilla Etelämeren mielipuolisissa myrskytuulissa, 50 solmun nopeuksia hipoen.\nEi ihme, että maailmassa on enemmän astronautteja kuin IMOCA-purjehtijoita. Tämä on rankempi laji kuin avaruuskävelyt. Ja nyt kisassa on ensimmäistä kertaa osanottaja Suomesta, tai ylipäänsä Pohjoismaista.\nMe vähemmän atleettiset pääsemme mukaan Virtual Regatta -sovelluksella (www.virtualregatta.com). Se on ilmainen, vaikka innokkaimmat voivat vielä tuunata venettään ostamalla lisävarustusta enintään 30 eurolla.\nVirtuaalipursia ohjataan oikeilla kompassisuunnilla. Purjevalinnat ja trimmaus tehdään oikeiden, satelliittien antamien tuulitietojen perusteella. Kaikki muut kisaajat, niin oikeat kuin digitaaliset, näkyvät reittikartalla tosiaikaisesti. Me virtuaaliset voimme myös viestitellä keskenämme suoraan yksityisesti, tai muodostaa kaveriporukoita.\nHauskinta on, kun näkymäksi ruudulle vaihtaa perspektiivin veneen kannelta ja kääntää volyymit kaakkoon. Sitten vain kirkasvalolamppu päälle ja pöydän nurkalle lasi margaritaa pienen päivänvarjon kera, ja deluxe-luokan nojatuolipurjehdus on rakennettu.\nVirtual Regatta toimii sekä tietokoneella että mobiililaitteilla. Kannattaa ladata se molempiin, sillä menestys riippuu varsin suoraan siitä, kuinka ahkerasti venettään trimmaa, ihan kuin oikeassakin kisassa.\nVielä tiedoksi niille, jotka haluavat kepittää erityisesti tämän bloggarin: minun veneeni kulkee nimellä Toini, mummoni mukaan nimettynä.


Juhlateltan sivuseinä vetoketjulla 2kpl 300x195cm polyeteeni valkoinen | Taloon.com\nJuhlateltan sivuseinä vetoketjulla 2kpl 300x195cm polyeteeni valkoinen\nJuhlateltan sivuseinä vetoketjulla on ihanteellinen lisävaruste mille tahansa juhlateltalle. Puutarhateltan seinä on valmistettu UV-kestävästä ja vettähylkivästä PE-materiaalista ja se sopii täten ympärivuotiseen ulkokäyttöön. Tarranauhakiinnityksen ansiosta teltan seinät on helppo kiinnittää vakaasti ja tukevasti. Toimitus sisältää 2 juhlateltan PE-seinää, ei runkoa eikä kattoa. Suosittelemme käsittelemään teltan seinät kyllästesuihkeella, jos se altistuu koville vesisateille.