Rieju CDI Dellorto moottorinohjainboxin korjaus | Siikalatvan laitehuolto\nVAIN KUVANMUKAISEN BOXIN KORJAUS! Älä lähetä muita mopon boxeja korjaukseen, koska ovat massattuja eikä niitä voi avata.\nRiejun 50cc mopon moottoriniohjainboxin (CDI) korjaus. Dellorton boxeissa tyyppivikaa, ja boxi hajoaa varoittamatta.\nLähetä boxi postitse meille, niin palautamme sen korjattuna postitse takaisin kahden päivän sisällä lähetyksen vastaanottamisesta.\nSamaa boxia näytttää olevan myös Peugeot XPS Supermoto mopossa. Myös osa Motorhispania mopoista käyttää samaa CDI boxia, joten senkin mopon boxi on korjattavissa. Katso tuotekuvasta, jossa raksit päällä että onko kyseessä kuvan mukainen vihreällä massalla massattu boxi, sitä ei voi korjata. Tyyppitarrassa lukee silloin Rev. D.\nHuom! Emme tee modifikaatioita (poista kierroksenrajoittimia tai päivitä syttykäyrää) boxiin.\nYrityksemme hankki näitä boxin korjauksia varten Riejun, jolla voimme testata että boxi varmasti on “käyntikuntoinen” ennen kuin palautamme sen takaisin.\nMikäli boxissa on numero 393, niin boxi on vanhempaa mallia, ja siinä on hieman hankalampi vika, mutta korjattavissa kuitenkin. Tähän mennessä yhden boxin piirilievy oli vaurioitunut sen verran pahasti, että se on ollut korjauskelvoton.\nMutta jos numero on suurempi kuin 393, (yleensä 399) niin homma on helpompi ja toistaiseksi ollut 94% onnistumisprosentti korjauksessa.\nHuomioithan että noin kolmasosassa huoltoon tulleista CDI boxeista vikana on jännitteensäätimen rikkoutuminen, jolloin boxille tulee 16V jännite 12V sijasta. Tarkista AINA jännitteensäätimen kunto. Voimme myös tarkistaa säätimen kunnon 4e lisämaksusta (lisää tilaukseen tuote “Rieju jännitteensäätäjän testaus”). Lähetä tällöin säädin yhdessä boxin kanssa meille niin mittaamme sen kunnon samalla kunkorjaamme CDI boxin. Säädintä ei voi korjata.\nHuom! Huoltotakuu ei kata tilannetta jossa jännitteensäätäjä tai mopon johtosarja on rikkonut boxin uudestaan. Eli käytännössä melkein aina boxin rikkoo viallinen mopon johtosarja. Kaksi yleisintä ongelmaa johtosarjassa on magneetolta tuleva nelinapainen johto, ja sen hapettunut liitin, sekä jännitteensäätäjälle menevä musta maajohto, joka on hapettunut poikki.\nPs2. Mikäli mopo käy “yskimällä” ja sen jälkeen sammuu (ei siis mykisty kerrasta) tai jos ensimmäisellä polkaisulla yrittää lähteä käyntiin, mutta ei lähde, niin silloin todennäköinen syy on prosessorivika. Ongelmana näissä tapauksissa on se, että tällä hetkellä osaa ei saa tukkureilta. 6% korjaukseen tulleista boxeista on korjauskelvottomia.\nPs3. Katso tuotekuvan toinen kuva, jossa punainen ruksi päällä. Tämä on boximalli, joka on valettu täyteen hartsia. Hartsin irroitustyö tekee korjauksesta kannattamattoman.\nValettu boxi on yleensa PWR406-408 malli, voimme testata boxin, mutta emme pysty korjaamaan sitä, koska hartsin irroitus vie kannattavuuden korjaussavotalta.\nPs4. Testaamme aina boxin ennen boxin aukaisua. Jos boxi toimii, niin veloitamme vain 20e testausmaksun (ajamme 1.5km testiringin) 70e korjauskulun sijasta. Voimme myös testata hartsiin valetun boxin 20e maksua vastaan. Jos valettu boxi on rikki, niin emme peri testausmaksua ollenkaan, koska silloin emme voi ajaa testikierrosta. Ainoastaan palautuspostikulut, mikäli haluat rikkinäisen boxin takaisin…\nPs5. Mikäli boxi on porattu ja poliisi vienyt kilvet ylinopeuden takia, pystymme palauttamaan boxin rajoitetuksi boxiksi. Kuitenkaan tämän muutoksen jälkeen boxia ei voi porata enää uudestaan rajoittamattomaksi. Mikäli haluat että kierrosrajoitin palautetaan, niin mainitse asiasta tilauksen yhteydessä.


ravinto – Satuhetki\nOn 17.1.2016 17.1.2016 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravintoJätä kommentti\nEnsimmäinen kunnon työviikko takana vuodenvaihteen pätkäviikkojen jälkeen. Niin kivaa kuin lomailu onkin, nautin siitä, että arki rullaa taas rutiineilla. Kun päivä on jämpti, tuntuu, että terveellisemmistä elämäntavoistakin on helpompi pitää kiinni. Lomalla parasta oli valvominen. Se on mukavaa, kun tietää, ettei tarvi aamulla herätä kellonsoittoon. Sai innostua iltaisinkin milloin mistäkin ja touhuta yön pimeinä tunteina. Lomalla tuli kuitenkin liikuttua luvattoman vähän, vaikka aikaa olisi ollut.\nTeitkö sinä uudenvuodenlupauksia? Minä en. Lupaukset on tehty rikottavaksi, päätökset pidettäviksi. Päätin kuitenkin, että kävelen edestakaiset työmatkani aina, kun se on mahdollista. Valitettavasti tarvitsen välillä päivän aikana autoa. Aika kovia pakkasia on vuoden alkuun mahtunut, mutta silloinkin ulkoilu on ollut pukeutumiskysymys. Työmatkakävelyn haasteena on se, että aamuisin ei saisi kovasti hikoilla. Töissä ei ole enää aikaa käydä suihkussa. Kotiinpäin saakin sitten tulla rivakammin. On tuntunut hyvältä, kun iltapäivällä kotiovella tietää hyötyliikkuneensa pelkästään työmatkoilla lähes 4,5 kilometriä. Siitä kertyy työviikon aikana mukava määrä kilometrejä ja raitista ilmaa. Kalenteriin merkitsin vuoden alussa noin tunnin mittaiset Satuhetket tiistai- ja sunnuntai-illoille. Pyhäillan reippailut hoituvat tyttären tanssitunnin aikana. Tässä vaiheessa vuotta kävelen Satuhetket, mutta kevään tullen olisi taas tarkoitus ottaa juoksuaskeliakin. Juhannuksen alla olisi hienoa juosta 10 kilometrin lenkki. Onnistunkohan? Hyvää oloa tavoittelen myös maanantai-iltaisin kuntosalilla (10 viikon ohjattu jakso hyvässä seurassa) ja torstai-iltaisin HOT-syvävenyttelyssä. Kerran kuussa pääsen hierojan pöydälle. Näillä liikuntamäärillä ei vielä ihmeitä tehdä, mutta ne mahtuvat nyt arkeeni ja tiedän, että niillä on suopeita terveysvaikutuksia. Määrä on myös sopiva siihen, että into ja tekemisen meininki pysyvät päällä, eikä kyllästyminen uhkaa, kun aikaa jää muullekin.\nMinkä jouluna taakseen jätti,\nsen juhannuksena edestään löytää\nElämääni kuuluu karkittomuus joulun ja juhannuksen sekä juhannuksen ja joulun välisinä aikoina. Herkuttelen siis joululoman ja ”lakkoilen” sitten taas kevään. Keskikesän juhlaan varaan taas karkkia ja suljen pussit juhannuksen mentyä. Olen viettänyt monia vuosia – jouluja ja juhannuksiakin – ilman makeisia, enkä siksi juuri tuota karkkilakko-sanaa enää käytäkään. Enemmänkin noudatan karkitonta elämäntapaa ja karkittelen aina puolivuosittain.\nJoulusuklaita myönnän odottaneeni. Ja salmiakkeja! Varasin ensimmäisiksi nameiksi pienen pussillisen irtokarkkeja (vain parhaista parhaimpia). Voi kuinka hyvältä ne ensimmäiset maistuivatkaan. Ja voi, kuinka pahan olon sainkaan heti itselleni. Joululomalla söin\nkippo tyhjäksi -karkkia\nrasia pois kaapista -karkkia\njopa niitä pussin pohjalle jätettyjä ”pahoja” karkkeja\nMuutama noista edellä mainituista maistuivat IHAN OIKEASTI hyvältä. Monen monet muut olisin yhtä hyvin voinut jättää syömättä menettämättä mitään. Tässäkin lajissa odottaminen ja aikominen on ihaninta. Mielikuvat siitä hetkestä, kun saa avata Fazerin Punaisen suklaalevyn tai laittaa suuhunsa kirpeän salmiakkikarkin, ovat herkullisia. Todellisuus sitten aika paljon muuta.\nEn ole kummoinen pullahiiri. Pysyn myös suht hyvin erossa kekseistä ja jätskeistä. Karkki on kuitenkin sellainen herkku, että siitä erossa oleminen pitää päättää. Kun päätän, pystyn. Ellen päätä, napostelen. En kykene syömään suklaalevystä palaa tai kahta. Tai siis kykenen. Samalla vain menee koko muukin levy. Meidän on parempi pysyä erossa toisistamme. Nähdään taas juhannuksena! Silloin on ehkä muutama uutuuskin maistettavana.\nNyt lenkille lomps! Hyvää alkavaa viikkoa. Ota haaste vastaan ja kävele töihin, jos työmatkasi ja työaikasi ovat sellaiset, että se on mahdollista.\nOn 16.12.2015 16.12.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, ravinto, YleinenJätä kommentti\nOn 1.11.2015 1.11.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravintoJätä kommentti\nKaksi Satuhetkiä pystyssä pitävää tukipilaria petti lokakuun alkupuolella: vasen nilkka ja oikea liikunta. Nilkka tulehtui. Ei se vieläkään täysin kivuton ole, mutta astuminen koko jalalle jo onnistuu. Kuukausi tässä on linkutettu milloin mitenkin päin. Kun askel on vino, se tuntuu ennen pitkää koko kropassa. Ja kun kroppa kipeytyy, korvien välikin voi huonosti. Satuhetket tarvitsevat nilkkaa ja liikuntaa.\nHoikistumisen ammattilaiset sanovat, että ravinnolla on suurin merkitys painonhallinnassa. Niin sillä onkin. Liikuntaa pitää harrastaa paljon, jotta saada aikaan sellaista energiankulutusta, joka johtaa painonlaskuun. On paljon helpompaa säädellä energiansaantia täyttämällä lautastaan maltilla ja maalaisjärjellä. Ulkoliikunta on kuitenkin raikkain tapa tuulettaa päätään, pitää motivaatiota korkealla ja edesauttaa järkevien ateriavalintojen tekemistä. Laiskimmastakin liikunnanvälttelijästä voi tulla parissa kuukaudessa urheiluhullu, jota ärsyttää suunnattomasti, kun kroppa ei kestä liikettä. Sen huomasin lokakuun aikana. Kokonaan en lekkeriksi leikkiä lyönyt, mutta kyllä viikkoihin mahtui päiviä, jolloin tuli tympäännyksissään tehtyä myös huonoja ruokavalintoja. Se ei ollut satuhetkimäistä rentoutta ja sallimusta, vaan ”vanhan elämän” tyhmyyttä. Ikäänkuin huono olo paranisi huonoilla valinnoilla. Kun arki pännii, eikä ärtymystä saa vietyä lenkkipolun varteen, on huvittavaa ajatella, että parempi fiilis löytyy pullapussista.\nVaikka lokakuu menikin liikaa liikuntaa vältellen, eivät upeat aurinkoiset syyskelit jääneet kokonaan kokematta. Kulunut vuosi sai anteeksi surkean alkukesän antamalla näin huikeita syyspäiviä.\nTiedostamisen boot camp\nEi kuluneet viikot ole hukkaan menneet. Satuhetki on kokonaisvaltainen matka hyvinvointiin. Lokakuun aikana olen tehnyt maistuvaa, monipuolista ruokaa. Olen opetellut Alexander-tekniikkaa ja oppinut, että poisoppiminen huonoista tavoista kantaa kroppaansa on vaikeata, mutta palkitsevaa. Olen myös syvävenytellyt ja rentoutunut äänitteiden avulla sekä sukeltanut kauden trendivillitykseen, tarttunut aikuisten värityskirjoihin. Uni on ollut suht hyvää ja se on ilahduttanut huonoa nukkujaa. Olen saanut pintaraapaisun FODMAP-kirjainkuusikosta. Olen yrittänyt kasvaa ihmisenä ja kasvattajana. Kiitollisuutta olen tuntenut pyyteettömästä rakkaudesta, hyvästä seksistä ja ammattiosaamiseen liittyvistä onnistumisen hetkistä. Tiedän, etteivät ne ole pieniä tai itsestäänselviä asioita. Voisiko tuota liikuntalaiskaa lokakuuta kutsua henkisen hyvinvoinnin ja tiedostamisen boot campiksi?\nTreeniä tämäkin. Kohti hyvää oloa pääsee hiljentymällä itselleen tärkeiden asioiden pariin.\nMarraskuulle olen varannut paikkani mielenjumppaan ja mindfulness-kurssille. Jotenkin tämä syksy ja valon väheneminen työntävät hiljentymään ja miettimään syvällisempiä asioita. Musiikki vaihtuu luontevasti hitaammalle tempolle ja samettisempiin säveliin. Sellaisiksi, joiden tahdissa kynttilänliekin on helppo lepattaa. Tämä pyhäinpäivän viikonloppukin on mennyt lempeän laiskottelun parissa. Nyt on aika laittaa tossut jalkaan, Ovelia-heijastinolkavyö paikalleen, tytär tanssitunnille ja kultsin kanssa lenkkipolulle happea haukkaamaan. Vielä ei juosta, mutta näytetään kuitenkin nilkalle, että laiskottelut on laiskoteltu ja taas mennään.\nRouskis. Syksyn aamiaisiin, salaatteihin ja välipaloihin olen saanut ihanaa rouheutta siemenpurkista. Nämä auringon- ja kurpitsansiemenet hankkivat kevyesti päivettyneen sävynsä ja paahtuneen makunsa pikaisesta uunikäynnistä. Turkkilainen jogurtti -aamiaiseni kotimaisine marjoineen saa supervoimia myös chia-siemenistä.\nOvelia-heijastinolkavyö sponsoroi Satuhetkien turvallisuutta ihanalla pinkillä Ovelialla. Kiitos siitä. Tätä tuotetta voin todella suositella lenkkikaveriksi. Ovelia on käytännöllinen ja kaunis henkivakuutus. Kurkkaa lisää http://www.ovelia.fi. Ovelia loistaa myös Facebookissa.\nOn 4.10.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravintoJätä kommentti\nViikko alkoi täydellisesti pimentyvällä superkuulla. Verikuu jäi kurkkimaan ujosti pilviverhon takaa, mutta vei mukanaan mukavaan ajatusleikkiin: edellisen kerran vastaava täydellinen kuunpimennys tapahtui ollessani 10-vuotias ja seuraava kerta tulee sitten, kun olen 61-vuotias. 1980-luvun kuuta en muista, mutta oletettavasti sitä tuijottelin omien vanhempieni kanssa ja viime maanantaina oman 12-vuotiaan poikani kanssa. Jos elämä suo, ehkä sitten vuonna 2033 lastenlasten kanssa.\nOliko sitten kuun asento vai mikä, mutta kulunut viikko tuntui tahmealta. Naisellisella kirjainkolmikolla – PMS – oli myös osuutta vetämättömyyteen, päänsärkyyn ja matalaan motivaatioon. Niinpä vähensin heti maanantaina viikon Satuhetket normaalista neljästä-viidestä kerrasta kolmeen. Alkuviikon illat kotoilin olemalla mahdollisimman tehoton. Ei tuntunut hyvältä, muttei pahaltakaan. Päiviä, jolloin ei jaksa panostaa, muttei tuntea huonoa omaatuntoa siitä. Keskiviikon upea auringonpaiste sai jo sitomaan lenkkarit jalkaan ja ahnehtimaan hirmuisen määrän positiivista aurinkoenergiaa lempeän kävelylenkin muodossa. Loput liikuttavat Satuhetket sijoitin viikonlopulle.\nKeskiviikon lenkki kulki aurinkoenergialla. Kaikki lenkkipolun varrella näytti tavallistakin upeammalta, kun oli antanut itsensä laiskotella pari päivää.\nVaikka Satuhetki on tavoitteellista ja jämptiä, jopa aikataulutettua tekemistä kohti parempaa kuntoa ja kevyempää hyvää oloa, se on myös lempeyttä. Siitä, että piiskaan itseäni pakkosuoritukseen päivänä, jolloin mikään ei huvita ja kroppa voi huonosti, ei toimi minulla. Tiedän kyllä, että liikunnan tuottamat endorfiinit tuovat hyvää oloa, mutta tiedän myös, että itseään ja fiiliksiään kannattaa kuunnella. Uudessa elämäntavassani voin antaa itselleni luvan olla hetken laiska pitämättä kroppani ja mieleni viestejä tekosyinä. Tiedän, että päivän parin toimettomuus ei vie minua takaisin entiseen, vaan antaa vain lisävirtaa uuteen tekemiseen. Keskiviikon aurinkolenkillä tiesin tehneeni täysin oikein löhöillessäni alkuviikon ankeat päivät.\nTyöpäivän välipalalla vihersi: päärynää, kiiviä ja avokadoa raejuuston kaverina.\nMielen laiskuuttamiseen on hyvä pyrkiä\nMinulla on vielä pitkä ja kivinen tie siihen, että osaisin elää täysin hetkessä. Tokkopa sitä ikinä täysin opinkaan. Taidan olla aina vähän levoton ja havaita ympärilläni liikaa asioita, joihin haluan keskittyä. Olen kuitenkin oppinut keskittymään elämän isoihinpieniin asioihin aiempaa paremmin. Vastaleikatun ruohon tuoksu rauhoittaa minut nuuhkimaan syvään ja syksyn värittämä koristekasvi naapuritalon ovenpielessä pysäyttää ihastelemaan kauneuttaan. Pilvet ja kivet ovat luonnon omia monalisoja, joita katselemalla suupielet kääntyvät väkisinkin ylöspäin ja pää täyttyy hyvistä ajatuksista.\nInhoan turhaa meteliä. Televisio taustametelinä ahdistaa. Olen meidän perheessä se, joka käyttää eniten kaukosäätimen off-nappulaa. Myös turhanpäiväinen vänkääminen ja negatiivinen jupina voivat invalidisoida. Se, että kuulen ihmisen muistuttavan itseään säännöllisesti ääneen elämänsä ankeudesta, tekee surulliseksi ja kiukkuiseksikin. Itsensä ankeuttaminen tekee oman elämän matkasta vaikean. Aina löytyy ihminen, jonka elämä on helpompaa kuin omamme. Aina löytyy myös ihminen, jonka elämä on vaikeampaa kuin omamme. Kummankaan kohtalon miettiminen ei vie meitä oman elämämme kanssa eteenpäin, kuten ei myöskään omassa ankeudessa kieriminen.\nNetissä toimiva painonhallintapalvelu Kiloklubi julkaisi viikolla Instagramissa kuvan, josta on helppo tykätä. Asia on juuri näin.\nAktiiviseen hiljaisuuteen kannattaa pyrkiä. Siihen, että oikeasti keskittyy kuuntelemaan ei-mitään. Siihen, että keskittyy tyhjentämään ajatuksensa tai vähintäänkin keskittymään mukaviin ajatuksiin. Hiljaisuudessa voi joutua tutkimaan omia asenteitaan ja ajatustensa mutkia. Se on hyvä juttu. Peukutan ja suosittelen!\nTyhjä aika on täyttä elämää\nOlen täyttänyt omaa elämääni liioilla asioilla ja kalenteriani haalimalla sinne liikaa sovittuja menoja. Nyt olen tietoisesti opetellut, että myös tyhjä aika on arvokasta aikaa. Moneen suuntaan asioita suorittaneena ihmisenä ei ole helppoa istua päiväkahville ja pysähtyä ihastelemaan pihapuussa pomppivan talitintin touhuja tai eteisen matolla nukkuvaa koiraa. Jos harjoittelun aloittaa, voi kehittyä mestariksi. Ellei aloita, voi olla 100% varma, ettei kehity.\nJokainen ruuhkavuosia elävä ja oravanpyöräänsä pyörittävä ihminen tietää, kuinka vaikeata juoksupyörässä kiiruhtaminen on. Väitän, että vieläkin vaikeampi haaste on pysäyttää tuo pyörä. On jotenkin sallitumpaa olla jatkuvasti kiireinen kuin avoimesti nautiskella elämän ”joutavista” asioista. Kuinka moni juoksisi juoksupyörässä, ellei olisi pakko? Ellei ruoka, energia, vesi ja eläminen olisi niin kallista. Ellei pankki haluaisi asuntolainanlyhennyksiä tai vuokranantaja vuokraa. Itse en ole vielä kyennyt kokonaan ratkaisemaan elämäni ”isoa kuvaa” rennompaan suuntaan, eikä palkkatuloni hilloudu pankkitilille vaan kuluu normaaliin elämiseen. Satuhetkiä elävänä yritän keskittyä pieniin asioihin ja pienempiin kokonaisuuksiin. Syyskeltaisen lehdistön tuijottelu tuulessa maistuu muhevasti elämältä, kun sen itselleen sallii. Punainen paprikasuikale näyttää tavallistakin punaisemmalta, kun sen asettelee hempeästi vihertävän avokadosiivun kainoloon lounaslautaselle. Parasta elämää ovat muka-pienet asiat ja pysähtyneet hetket. Itse muistutan itseäni säännöllisesti asioista, joista olen kiitollinen. Niitä on paljon. Sinullakin.\nPerjantai-illan juustotarjotin on oiva tapa hiljentää juoksupyörää.\nLauantaina oli aika laittaa kotiterassi talviteloille. Syysaurinko ja pitkopullakahvit toivat oman mausteensa siihen hommaan.\nHottis rakastaa villasukkia\nTorstaina alkoi syys-talvikauden harrastukseni, HOT-syvävenyttely. Hotti on tunti fysioterapeutin ohjaamia, useamman minuutin kestäviä syvävenytyksiä. Venytystä tehostetaan lämmitetyllä savityynyllä, joka asetetaan venytettävän lihaksen päälle. Myös liikuntatila on lämmitetty tavallista lämpimämmäksi. Lämpö lisää kudosten joustavuutta ja mahdollistaa syvemmän, pidemmän ja kivuttomamman venytyksen. Iltatunnin jälkeen olo on uskomaton. Se, että päänsärky voi lähteä takareisiä venyttämällä, osoittaa minulle konkreettisesti sen, että olen kokonaisuus, jossa kaikki vaikuttaa kaikkeen. Leikkisä minä nauttii tietysti siitäkin, että on harrastuksensa perusteella hottis =)\nSyksy on satumainen vuodenaika. Kynttilän ja villasukan keksijä olisi Nobelinsa ansainnut! Päätän ihanan laiskan viikkoraporttini siihen, etten julkaise viikon liikutuksia lainkaan. Tätä kirjoittaessa on vielä edessä viikon ainoa juoksulenkki. Paljastukoon tämänhetkinen juoksukuntoni sitten ensi viikon päivityksessä.\nVärikästä, viilenevää syysviikkoa!\nOma napa, tutuin napa.\nOn 20.9.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravinto6 kommenttia\nMuutaman viikon aikana Suomessakin on ajateltu paljon sekä talouteen että pakolaisiin liittyviä asioita. Ainakin itselleni on ollut vaikea muodostaa sellaista omaa mielipidettä, jonka takana voi seistä puhtain mielin ja sydämin tuntien itsensä järkeväksi. Tietoa – oikeata, väärää tai jotain siltä väliltä – on ollut (liian) paljon tarjolla. Huoli on yhteinen, mutta toisen mielestä toisella on enemmän tai vähemmän oma lehmä ojassa. Ihmisten ajatukset ovat tuntuneet pyörivän oman navan ympärillä, mikä on tietysti luonnollista. Enemmän sitä omaa napaa on kunkin tullut katseltua kuin kaverin napaa.\nSatuhetki on aina 100% oman navan ympärillä pyörimistä. Niin tänäänkin. Blogin teemojen – terveyden, fyysisen ja henkisen hyvinvoinnin, liikunnan, painonhallinnan ja oikeanlaisen ravinnon – alueilla on samat haasteet kuin noissa edellä mainituissakin. Tietoa tulee tuutin täydeltä. Jos jonkinlainen asiantuntija nousee esiin ja kertoo ”Totuuden” milloin mistäkin asiasta. Se, mitä tänään suositellaan terveellisenä, on huomenna kartettavien listalla. Se, mikä tänään on ainoa oikea tapa liikkua, on huomenna yksitoikkoisuudessaan ja kuluttavuudessaan haitallinen. Ei ihme, että Sohvi Sohvaperuna tai Martti Marmeladiselkäranka hämmentyvät ja jatkavat mieluummin vanhoja tapojaan. Tai innostuvat ja toteuttavat uutta tapaansa yötä päivää suu vaahdossa siitä paasaten, kunnes kyllästyvät ja jatkavat mieluummin vanhoja tapojaan. Oman navan ympärillä pyöriminen on vaikeaa, ellei siihen keskity kunnolla ja sovi itselle sopivista tavoista itsensä kanssa. Oman navan ympärillä pyöriminen on täyttä työtä, mutta hirmuisen kivaa ja hauskaa, kun siihen keskittyy. Oman navan ympärillä pyöriminen on palkitsevaa, kun sitä tekee tosissaan.\nInnostunut ei tarvitse itsekuria\nMinä löysin tänään ajatusmaailmasamikseni uusimman Voi Hyvin -lehden (7/2015) sivulta. Personal trainer ja elämäntaidon valmentaja Teemu Karppinen kertoi itsensä sortuneen ylilyönteihin niin treenaamisen, puhtaan ruoan kuin henkisyydenkin kohdalla. Karppisen ja yrityksensä 4 Elementsin ajatukset kiteytynevät pitkälti tähän verkkoetusivulla annettuun vastaukseen:\nMitä hyväkuntoiset, energiset ja kaikin puolin hyvinvoivat ihmiset tekevät arkielämässään toisin?\n– He antavat itselleen aikaa kiinnittäen huomiota neljään hyvinvoinnin tärkeimpään elementtiin: treeni, ravinto, lepo ja asenne.\nSatuhetki-bloggaaja kehrää tyytyväisenä. Ai miksikö? Siksi, että tajusi omien kokemusten, yritysten ja erehdysten kautta nuo samat asiat muutama kuukausi sitten ja päätti tarttua asiaan lempeästi, mutta päättäväisesti. Matka on alussa, mutta kiitorata tai asemapiha jäivät jo taakse. Moottorit hurisevat tasaisesti ja aikavyöhykkeet vaihtuvat. Riittävään lepoon liittyvät asiat aiheuttavat eniten päänvaivaa, muu kolmikko on tuntunut koko ajan melko helpolta.\nEnsi viikon ruokailuja helpottaa, kun käytin tänään hetken aikaa pussittaen salaatti-mixejä. Näiden päälle on helppo rakentaa viikon varrella erilaisia terveellisiä, maistuvia ja kivannäköisiä aterioita.\nTeemu Karppinen toteaa, että hän ei usko itsekuriin ja jatkaa, että jos ihminen tekee tärkeitä asioita ilon kautta, itsekuria ei tarvita. Karppinen kertoo myös inhoavansa sanontaa ”tyytyväisyys tappaa kehityksen”. Hänen mielestään kannattaa tehdä niin vähän kuin on tarpeen sen sijaan, että tekee niin paljon kuin mahdollista. Amerikkalainen Timothy Ferriss käyttää termiä ”pienin vaikuttava annos” (minimum effective dose). PVA on aikaa tai määrää kuvaava kirjainkolmikko, joka tarkoittaa minimiannosta, joka tuottaa halutun tuloksen. Tuo Timin kirja 4 tunnin keho on minulla kesken. Se on niin painava, että tarvitsee vielä hankkia parempi lihaskunto, jotta jaksaa kannetella kirjaa sängyssä iltaisin =) Ei vaiskaan. Kirjan kirjoittaja on sellainen sähköjänis, että tällainenkin sähikäinen putoaa kyydistä välillä. Kirjassa on paljon tieteellistä sävyä, eikä se siksikään ole kepeintä mahdollista iltalukemista.\nViikonloppulenkkien iloja ovat olleet muun muassa syksyn värikkyys ja Satuprinssin uudet testivoittajatossut.\nTykkään ruoanlaitosta, etenkin silloin, kun sille on aikaa ja hyvät raaka-aineet. Nyt keskityn paljon siihen, että löydän jokaiselle aterialle vaihtelevia, ravintoainerikkaita aineksia. Olen myös sopinut itseni kanssa kauniista kattauksista ja siitä, että ”kylmää parsakaalia á la Tupperware”-eväselämään en sorru. Karkkia lukuun ottamatta ei ole kiellettyjen aineiden listaa, ei ruokien eikä juomien osalta. Kokkaan fiilispohjalta ja usein niistä raaka-aineista, joita kaapeista löytyy. Toki kaupassa kärryyni valikoituvat tietyin kriteerein sallitut aineet. Jos minulla ei ole mahdollisuutta ostaa kunnon lihaa, en osta lihaa.\nMinua on pyydetty bloggaamaan Satuhetki-kokkailuistani. Näin suurpiirteisen ja rentoranteisen kokin olisi vaikeata tuottaa kirjallisia ruoka-ohjeita. Siksipä Satuhetki-blogilla on oma tili Instagramissa. Julkaisen itsenapsittuja foodieita kokkaamistani ruoka-annoksista. Kerron kuvien yhteydessä lautaselta kulloinkin löytyvät ruoka-aineet hästagein. #Risuaitaa# klikkaamalla voi löytää hyviä ideoita ruokaan ja muihin aiheisiin liittyen myös toisaalta Instagram-maailmasta. Avaa Satuhetki-keittokirja ja anna palaa =)\nTässä vielä tämä päiväkirjaosuus.\nSatuhetket ovat liikuttaneet minua jo lähes 250 kilometriä. Voin iloita siitä, että se tuntuu kunnossakin. Jokainen askel on eteenpäin tällä matkalla.\nOn 13.9.2015 13.9.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravinto1 kommentti\nKeppi. Määräys. Sääntö. Pakko. Mittalusikka. Keittiövaaka. Kuri. Yksitoikkoisuus.\nPorkkana. Mahdollisuus. Kokeilu. Idea. Rento ranneliike. Värikkyys. Monipuolisuus.\nKumpi lista saa sinut paremmalle fiilikselle?\nKaksi erilaista asennemaailmaa, tavoite sama. Fiilis ainakin itsellä eri. Minä tiedän molemmista paljonkin. Olen googlettanut, lukenut, ostanut, keksinyt ja laatinut listoja & ohjeita siitä, mitä PITÄÄ syödä. Vielä enemmän minulla on ollut listoja siitä, mitä EI SAA syödä. Olen tulostanut ja monistanut liikuntaohjelmia. Repinyt naistenlehtien jumppaohjeita talteen. Lainannut ja ostanut kirjoja ja lehtiä oikeanlaisen ravinnon ja liikunnan teemoista. Varmasti teen joitakin noista asioista jatkossakin, mutta teen myös muuta.\nSatuhetki-elämässäni lellin minua. Annan itseni tehdä sitä, mistä nautin ja missä olen hyvä. Taputtelen selkään ja kiittelen itseäni tekemisistäni. Olen itseni ikioma very personal trainer.\nRuoantähteistä koottu iltapäiväsalaatti: viikonlopun tortillajauhelihan jämät, puolikkaat avokado ja punasipuli jääkaapista, salaattipussin pohjat, ruisnappeja ja aiolipurkin pohja.\nSäntillisyys meets kulinarismi\nSatuhetken kokeilevassa keittiössä syntyy päivittäin ruokia, joiden valmistamisessa saan käyttää luovuuttani, nauttia monipuolisista ja värikkäistä raaka-aineista ja kattaa kauniisti. Ai mitä monipuolisuutta jatkuva kananmunan, raejuuston, salaatin ja rahkan käyttö on? On se. Nuo perushyvät raaka-aineet taipuvat moneen muotoon, kun niihin käy kiinni innostuksen kera. Kananmunan voi paistaa, keittää, sekoittaa, maustaa, jauhaa, syödä lämpimänä, syödä kylmänä… Raejuusto sopii alku-, pää- ja jälkiruokaan, aamu-, väli- ja iltapalalle, sellaisenaan, kylmänä, vähän lämmitettynäkin… Rahkaa voi nauttia sellaisenaan, smoothiessa, hedelmien ja marjojen kera, leivänpäällisenä… Salaattihyllyssä on vaihtoehtoja maussa ja väreissä aivan kuten karkkihyllyssäkin. Joka päivä ei tarvitse syödä samaa pupunruokaa.\nTyöpaikkalounas pysyy linjassa muun syömisen kanssa, kun pakkaa aamulla passelit eväät mukaan tai kerää lounasravintolassa linjoilleen sopivat aineet ja määrät lautaselle.\nEi belfieitä, vaan foodieita\nTykkään napata kaapista värikkään tai tyylikkään tumman lautasen ja täyttää sen terveellisillä, täyttävillä ja hyvää tekevillä ruoka-aineilla. Perusta rakentuu aina kevyelle salaattipohjalle ja proteiini lisätään lihalla, kalalla, kanalla tai munalla. Eväät kulkevat työpaikalle Mini-Grip-pusseissa tai muovikipoissa. Eväitä en syö ikinä muovikiposta, vaan katan ne nätisti. En karppaa, mutta skarppaamista olen tekemisissäni havainnut. Niin keittiössä kuin muussakin arjen perustekemisessä. Perhe naureskelee ruokakuvilleni, mutta nekin ovat osa Satuhetkeä. ”Foodieita” löydät Satuhetken Instagramista, Facebookista, Pinterestistä ja Twitteristä.\nMunakkaan mallia. Tomaatista, oliivista ja avocadosta makua saava iltapäivän ruoka koristellaan aiolilla, sambal oelek -kastikkeella ja chilirouheella.\nKovin huonona einesten syöjänä, sain maistiaisen Saarioisten uusista Balanssi-aterioista. Niiden ravintosisällöt ovat keskimääräistä parempia ja käytetty suola on jodioitua. Ei pöllömpää tämä Chili sin carne, varsinkin oman salaattituunauksen kera. Kätevä, mutta tietysti jonkin verran arvokkaampi kuin itse koottu perusateria.\nKarkkia jouluna ja juhannuksena\nKaikki on sallittua. Otan terveellistä enemmän kuin epäterveellistä. Otan epäterveellistä vähemmän kuin ennen. Liikun yhden sijasta kaksi. Lojun kahden sijasta yksi. Jos sallin itsellesi jotakin, joka mietityttää, nautin täysillä. Kaikkein hölmöintä on syödä herkkuja ja potea huonoa omaatuntoa. Tai jyystää jotakin terveellistä, mutta mautonta ja himoita taukoamatta jotakin parempaa.\nHuoneentauluni voisi kuulua: ”Valitsen paremman.”\nMinä kiellän itseltäni yhden asian. Itseni kiusaamisen. Uutta elämäntapaa on takana noin 1,5 kuukautta, eikä tämä tunnu yhtään vaikealta. Ei ole tuntunut missään vaiheessa. Tämä tuntuu hyvältä ja yllätän itseni todella usein pirteänä ja onnellisena.\nTyttären tekemää amerikkalaista juustokakkua ei jätetä syömättä.\nÄäh, on toinenkin asia, jonka kiellän itseltäni. Karkkia syön vain jouluna ja juhannuksena. En muulloin. Joskus tekee kyllä mieli, eilenkin teki. Vähän aikaa tuijottelimme namin kanssa toisiamme. Järki voitti. Minä en tarvinnut sitä karkkia. En varsinkaan, kun se ei ollut minun lempilaatuani. Jaksan odottaa jouluun ja siihen hetkeen, kun saan upottaa hampaani suosikkisuklaaseen.\nOmenavartalo ei ole hedelmän syy\nEnnen söin liikaa tai ihan liian vähän. Kumpikin on huono juttu. Nyt pyrin tasaiseen syömiseen ja juomiseen. En laske kaloreita, enkä juurikaan katsele tuoteselosteita. Hedelmiä mussuttelen paljon välipaloina. Olen kyllä kuullut, ettei saisi. Nekin lihottavat, koska sisältävät fruktoosia. Hedelmäsokeri on vähemmän pahis kuin tavallinen ruokosokeri, mutta energiapitoinen silti. Uskon, että maailmassa on kovin harvalukuinen joukko hedelmälihavia. On omena- ja päärynävartaloita, muttei setää tai tätiä, joka on lihava vain siksi, että popsii vitamiinipitoisia hedelmiä.\nOlenko laihtunut? Olen. Paljonko? No en niin paljon kuin tylsemmillä tavoilla. Harmittaako hidas tahti? Ei yhtään. Tuntuuko hyvältä? Tuntuu. Maistuuko hyvältä? Maistuu.\nNäköjään tuo 30 liikuntakilometriä kertyy viikottain, kun vain pitää kiinni liikuntahetkistä. Tänään juoksin jo 4 kilometriä putkeen. Pohkeet ovat heikoin lenkki. Niitä tarvinnee vahvistaa lenkkien välissäkin.\nTervetuloa uusi viikko ja uudet Satuhetket.\n”Tuhlaisitko” 2,5% ajastasi?\nOn 6.9.2015 6.9.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravintoJätä kommentti\nSunnuntai on yleisin postauspäiväni. Aiemmin olen nauttinut rauhallisesta pyhäaamusta, kotitöistä, puolen päivän liikunnasta ja kunnon päiväruoasta. Sitten kaatanut päiväkahvit ja aloittanut Satuhetkeni koneella. Tästä eteenpäin on toisin. Jatkossa liikun sunnuntain Satuhetkeni iltaisin. Lapsella alkaa viikoittainen liikuntaharrastus ja autonkuljettaja-äiti hyödyntää tunnin ja 15 minuutin ajan lenkkipolulla. Tätä kirjoittaessa on toki iltapäivä, mutta ajatukseni julkaisen vasta illemmalla, jotta saan liikuntakirjanpitooni myös sunnuntain liikutukset.\nKuljetatko sinä lapsia tai lastenlapsia harrastuksiin?\nMiten käytät tuon odotusajan itse?\nTällä viikolla herkuttelin hedelmillä monella tavalla.\nFiilistä ja faktaa\nNäin jälkikäteen ajatellen viikko on tuntunut laiskalta. Puhelimestani löytyvä ihan ilmainen Sports Tracker -sovellus on siitä ihana, että se pitää tarkkaa kirjaa liikkumisistani. Voin siis kumota fiilikseni faktalla: tällä viikolla olen liikkunut jo neljä tuntia & 25 km – ja viikon ”päälenkki” on vielä viilettämättä. Että sellainen laiska fiilis =)\nMitä minulle on tapahtunut? Miten minulle – laiskamadolle – kertyy nykyään askeleita melkein vahingossa? No ei oikeasti vahingossa, mutta helposti kylläkin. Miksi? Siksi, että käytän kalenteria. Tästä jo pari viikkoa sitten kirjoitinkin. Ennen elin niin, että liikuin jos ehdin. Jos huvitti. Ellei sitä tai tätä muuta mennyt edelle. Viikonloppuisin huomasin, etten taas ollut ”ehtinyt”. Ehkei ollut huvittanutkaan, mutta kiireeseen oli aina hyvä vedota. HiRRRween hyvä (TEKO)syy!\nNyt teen toisin. Taas tänään sunnuntaina merkitsen ensi viikon kalenteriini Satuhetket eli ne (noin) tunnin pätkät, jolloin aion kävellä, juosta tai liikkua muuten. Otan tietysti huomioon viikon muut menot, enkä laita liikuntaani päivälle, joka on muutenkin täyteen buukattu. Viikossa on seitsemän päivää ja 168 tuntia. Kyllä sieltä löytyy noin tunti noin neljälle päivälle.\nTiedätkö paljonko 4 tuntia on 168 tunnista? Alle 2,5%. Noin pienellä osuudella saa kasaan tuhansia askeleita, aimo annoksen happea, paljon hyvää mieltä ja siinä ohessa keventyneen olon ja ohuemman vartalon. Pääsin jo viikolla tuntemaan, miltä -5 cm tuntuu farkun vyötäröllä. Uskomaton, hymyilyttävä ja kannustava fiilis, voin sanoa.\nLuomumunista pyöräytetty auringonkeltainen munakas saa lisäväriä ja makua tomaatista, punasipulista ja oliiveista.\nEi ankeuttavaa vaan innostavaa ruokaa\nKatselin eilen telkkarin laihdutusohjelmaa. Särähti korvaan, kun miespuolinen hoikistuja sanoi, että ruoka maistuu pahalta, mutta kyllä sen kestää, kun tietää, mihin se johtaa. Mitäh??? Tuohon en suostu. Satuhetki ei ole kieltoja ja määräyksiä, eikä pahaa yksitoikkoista ruokaa. Ruokani on maistuvaa, kaunista, värikästä ja tekee minulle hyvää. Pääasiassa eineeni on myös melko yksinkertaista. Kivaa tässä on sekin, että tulee selvitettyä erilaisia asioita, kuten vieraampien ruoka-aineiden alkuperää ja ravintosisältöjä.\nMyrkyllisen puun terveellinen siemen.\nViikolla opin, että cashewpähkinä on myrkyllisen munuaispuun myrkytön ja ravintorikas siemen. Kokeilin myös kvinoaa riisiin, pastaan ja perunaan kyllästyneenä. Kvinoa on hauska proteiinipitoinen, hyvälaatuisen hiilarin ja rasvan lähde, jonka sekoitin lohen ja vihannesten kanssa täyttäväksi salaatiksi. Alkuviikolla paikallinen market oli hedelmädiggarin paratiisi. Lastasin kärryn täyteen euron hedelmiä. Eksoottisempiakin hedelmiä on nyt raaskinut syödä aamu-, ilta- ja välipalaksi, surauttaa smoothieksi ja lisätä pääruokasalaatteihin. Siemennäkkäriä olen myös järsinyt kuin hiiri. Valmiissa Risentan pussimixissä ei ollut riittävästi suolaa, enkä tajunnut sitä lisätäkään. Tässä vaihtoehdoksi Tiinan lähettämä resepti siemennäkkärille. Kokeile ihmeessä!\n(munaton, maidoton, gluteeniton, vegaani)\n2 dl jauhoja (esim. gluteeniton kaurajauho)\n2 rkl tattarihiutaleita\n(+ mausteita/yrttejä maun mukaan)\nSekoita kuivat aineet. Lisää kuuma vesi ja öljy. Levitä uunipellille leivinpapereiden välissä. Poista päällimmäinen paperi ja paista 175 asteessa 35–40 minuuttia. Palaa melko herkästi, joten ole tarkkana. Siemennäkkäri paranee kuivuessaan, mutta on niin hyvää, että säilyttäminen on haastavaa, ellei jopa mahdotonta!\nSiemennäkkäriä on kiva rapistella myös kreikkalaisen aamujogurtin, hedelmien ja marjojen päälle. Kivaa rouskuttelua!\nSatuhetki-tavoitteitani ovat myös rauhoittuminen ja härdellin vähentäminen. Siksi lenkkeilin ensimmäisen viikkoni elokuussa ilman kuulokkeista pauhaavaa musiikkia. Täytyy kuitenkin sanoa, että nautin lenkeistäni enemmän kuulokkeiden kanssa kuin ilman niitä. Kuluneella viikolla ”suoritin” lenkin aikana puolet tavoitteisiin liittyvästä webinaarista. Tänään taidan kuunnella sen loppuun. Myönnetään, olen hirvittävän huono ”laiskottelemaan”; jos kykenen tekemään useampaa asiaa samaan aikaan, teen mielelläni niin. Yritän ”parantua”.\nTavoitteeni ovat taas yhden viikon, monta askelta, jokusia senttejä ja grammoja lähempänä, mutta tärkeintä on tämä fiilis. Innostunut, hyvä olo. Tärkeintä ei ollut suunnitelma, vaan ensimmäinen askel. Onneksi otin sen.\nJa tässä vielä liikuttavat päiväkirjamerkintäni. Voin vannoa, että juoksin neljä kilometriä putkeen tänään, mutta lahjomaton Sports Tracker laski väärin =)\nSatuhetken Facebookissa on ihan just 100 tykkääjää – kiitos!\nSatuhetki-blogi hyppäsi myös Instagramiin. Hyppää sinäkin!\nOn 23.8.2015 23.8.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravintoJätä kommentti\nRutiini kuulostaa melkein kirosanalta. Jotain vähän puulta maistuvaa, toistuvaa, yksitoikkoista ja tylsää. Kesäloman jälkeen monet kuitenkin huokaisevat, kun arki koittaa ja vanhat rutiinit palaavat. Kivaa, mutta epäsäännöllistä hurlumhei-elämää ei jaksa loputtomiin. Satuhetki on huonoista tavoista poisoppimista ja hyvien tapojen sisäänajoa. Terveyttä ja hyvää oloa edistävä tapa ei jää arkirutiiniksemme, ellemme sitä itse riittävästi tahdo tai ellemme sitä riittävästi toista. Rutiini on tottumuksen avulla saavutettu juttu.\nMinä olen nyt kolmen viikon ajan yrittänyt rutinoitua. Tahtonut urautua parempiin elämäntapoihin – ja onnistunutkin aika hyvin. Tiedetään! Kolme viikkoa on lyhyt aika, mutta huomaan, että ennen muka-vaikeilta tuntuneet asiat ovat sujahtaneet arkeen niin, etten joudu niihin tarttumista miettimään.\nAlkuviikon evääksi pakatut täytetyt paprikat kätkivät sisäänsä vähärasvaista jauhelihaa, täysjyväohraa, sipulia, suppilovahveroita, mausteita ja juustoa.\nSunnuntaisin kirjaan puhelimeeni seuraavan viikon liikuntakerrat (Satuhetket). Pakkaan joka aamu töihin mukaan kunnon eväät: paljon tuoretavaraa (vihanneksia, marjoja, hedelmiä), sopivasti proteiinia (lihaa, kanaa, kalaa, munaa, juustoa), jotakin hiilaria (riisiä, viljaa, pastaa) ja maun mukaan mausteita. Iltapäivisin/iltaisin lähden liikkumaan kalenterini niin ”määrätessä”. Kuikuilen aktiivisuusranneketta eli Laiskaattorini™ ja nautin yli 100% aktiivisuuslukemista.\nNäyttävät pieniltä ”uhrauksilta”. Kuulostaa helpolta. Sitä se onkin. Siksi, että olen treenannut rutiineita. En joudu neuvottelemaan itseni kanssa lenkillelähdöstä tai terveellisesti syömisestä. Toisaalta, koska tiedän arkeni olevan hyvällä tavalla rutiinitettu, sallin itselleni viikonlopun satunnaisia epäterveempiä tapoja, kuten eilisiltaisen sipsipussin. Maistui hyvältä, eikä koko pussi sujahtanut kitusiini. En aio rapistella pussinloppua tulevalla viikollakaan. Rutiinien vuoksi minulla on helpompaa itseni – ja mukavuudenhaluni eli rötkörankani – kanssa.\nLaiskaattori™ (Polar Loop) tsemppaa päivän aktiivisuushaasteessa. Lenkkipäivinä prosentit paukkuvat, mutta lepopäivinä on haastavampaa saada riittävästi touhua tilastoitavaksi.\nPerjantaina oli Punnituspäivä. Ne iskevät noin kuukauden välein. Sijoitan ne loppuviikkoon, koska viikolla olen aktiivisempi ja kevyempi =) Vaa´alle astuessa pisut ja pesut on oltava hoidettu, jottei yhtäkään ylimääräistä grammaa tuppaa puntaroitavaksi. Tukka muuten ei saa olla märkä, koska hius sitoo valtavasti vettä eli painoa =) Tarkkojen turvatoimien jälkeen vaaka ilmoittaa -1,4 kg. Hemmetti! Vajaat puolitoista kiloa neljässä viikossa! Tottakai pettymys. Ensin. Sitten kypsä, vakava keskustelu itseni kanssa. Vaa´an lukema on noin 10% siitä kokonaismäärästä, jonka kimpussa tässä ollaan. 10% on paljon. Paljon enemmän kuin 1,4 kiloa.\nHalusinko, että humahdan muutamassa kuukaudessa monta vaatekokoa pienemmäksi ja aloitan taas jojoilun? En. Halusinko oppia tapoja, joiden kanssa en voi elää loppuelämääni? En. Halusinko Satuhetkiä siksi, että voisin olla tyytyväinen jokaisesta teostani kohti terveempää, iloisempaa ja onnellisempaa oloa? Kyllä! En leiponut täytekakkua 1,4 kilolle, mutta osasin sittenkin iloita siitä.\nViikottaisen liikuntani pitäisi kuluttaa lähes yhden painokilon verran energiaa eli melkein 7000 kaloria. Koska ruokailunikin on aiempaa kevyempää, puntarin pitäisi reagoida voimakkaammin. Vaan ei reagoi ja sillä mennään! Puhutaan elimistön säästöliekeistä yms. Tuohon teoriapuoleen perehdyn, mutta ilman stressiä. Meitä on tällä matkalla vain kaksi: entinen ja uusi minä. Tämä Satuhetki-retki tehdään yhdessä ja edetään yksi askel kerrallaan. Kuten todettu, jos tässä matkan varrella joku kiristyy, niin peffa, ei pipo.\nEntisen Sadun superherkku, sipsit mahtuvan uudenkin Sadun elämään. Ähkyyn saakka niitä ei enää mussuteta.\nTiistain lenkillä testasin omaa juoksukuntoani. Metsäpolulla juoksin 1740 metriä 12 minuutissa. Heitin Satuhetken Facebook-sivulla haasteen itselleni ja teille muillekin. Minä aion juosta ennen lumentuloa urheilukentän tasaisella radalla Cooperin testissä 1900-2300 metriä. Naisten ikäluokassa 40+ se tarkoittaa hyvää kuntoa. Epävirallisen suorituksen mukaan metrejä puuttuu siis vähintään 160. Saas nähdä miten muijan käy! Cooperin testin tulostaulukon löydät Satumaisista linkeistä.\nTiesitkö, että ravintola-annoksen voi nauttia ilman ranskanperunoitakin =) Tällä lauantaisella lounaalla tärkeintä kevyen ruoan lisäksi oli rakas ruokaseura ja kahdenkeskinen parisuhdeaika.\nSatuhetki on saanut paljon uusia lukijoita. Blogini on julkinen päiväkirja elämänmuutosmatkaani liittyen. Sijoitan jatkossa tämän liikuntaan liittyvän kirjanpitoni tänne postauksen loppuun. En julkaise ainakaan tässä vaiheessa syke- ym. tietoja, koska se olisi jo liian vakavaa ja liian totista touhua. Jonkun sortin seurantaa voin kuitenkin suositella jokaisella samantapaista polkua kulkevalle. 15 liikuntakertaa, 18 tuntia ja 110 liikuttua kilometriä kolmessa viikossa tuntuu palkitsevalta ja kannustaa eteenpäin. Ihan ite liikuin!\nSatuhetki-keittiössä kokeiltiin viikolla inkivääriä. Kokeiluja jatketaan kylmempien ilmojen saavuttua. Raa´asta inkivääristä haudutettu ”tee” kuulostaa silloin ihanalta. Nyt tutustutaan Tiinan vinkkaamaan siemennäkkäriohjeeseen. Kokkihattu päähän ja kyökkiin leipomaan. Perästä kuuluu.\nSalakäynti vaa ´alla\nOn 16.8.2015 16.8.2015 Tekijä SatuKategoria(t): elämänmuutos, hyvinvointi, liikunta, ravinto2 kommenttia\nKaksi varsinaista Satuhetki-viikkoa takana. Kuluneen viikon kalenterissa oli neljä Satuhetkeä. Haastoin itseni monipuolisten, lämpimien hyvän olon ruokien ideoinnissa. On viikkotilityksen aika:\nLenkkeilin viikolla 4 kertaa ja 29,5 kilometriä.\nKäytin liikuntaan aikaa 4 tuntia, 41 minuuttia ja 42 sekuntia.\nJuoksua tuohon aikaan mahtui 30 minuuttia.\nMuutamana päivänä söin ”kunnon” ruokaa eli\nlämpimän aterian salaattityyppisen aterian tilalla.\nHierojalla nautin 60 minuuttia ja viikkoon mahtui kesäillan juhlatkin.\nVähärasvaista naudanjauhelihaa, runsaasti tomaattia, tummaa proteiinipastaa, oliiveja, purjoa ja salaattia.\nKoska kesäjuhlat olivat eilen illalla, olo on tätä kirjoittaessa… nooh laiska. En kärsi madafakin darrasta, mutta onhan tämä kuitenkin sellainen dagen efter. Kivat kekkerit, ihanaa ruokaa ja loistavaa seuraa. Naurua, tanssia ja hieman syvällisempiäkin keskustelunaiheita. Hieman alkoholiakin. Aamun avasi Satuprinssini valmistama suolainen, rasvainen ja jumalainen karjalanpiirakka-munavoi-pekoni -aamiainen. Koukuttavin wanhan elämäni heikkous – sipsit – rouskui myös muutaman kourallisen muodossa viikonlopun ravintoympyrässä. Nautin jokaisesta suupalasta ja kulauksesta vapautuneesti. Kakkosviikkoni aikana tein huomattavasti enemmän hyviä valintoja kuin näitä ravintoarvoiltaan hivenen kehnompia. Tämänpäiväisellä lenkillä en juossut, mutta lähes seitsemästä kävelykilometristä osasin olla iloinen.\nHyviä tapoja kaksi kertaa sen verran kuin ennen,\nhuonoja vain puolet entisestä. – Satu\nLähiruokapiiristä ostetut luomumunat taipuivat viikolla mm. munakkaaksi, joka on mielestäni erinomainen lounas.\nPäätin jo elämänmuutosmatkaa suunnitellessani, että vaakaa ja mittanauhaa en pakkaa käsimatkatavaroihin. Päätin käydä vaa´alla kuukauden välein. Jokainen elämäänsä keventänyt tietää, kuinka nopeasti hyvä ravinto ja lisääntynyt liikunta tuntuvat korvien välissä. Bongasin viikolla hyväntuulisuushermoon kolahtaneen toteamuksen.\nViikolla minäkin olin heikko. Oli hämärä ja hiljainen aamu. Hiivin hiljaa vaakani luo, vedin sen äänettömästi kaapin alta. Katselin ympärilleni. Ei ketään missään. Koko muu perhe unessa. Naapurustokin. Hivutin yöppärin päältäni ja astuin kissamaisen kevyesti vaa´an lasiselle pinnalle. Toimin nopeasti. Ennätin todetan tilanteen ja hävitin kaikki jäljet salamannopeasti. Oli puolikuu ja minä olin ottanut varaslähdön puntarille. En ollut ylpeä teostani. Olin kuitenkin nähnyt kaiken tarvittavan. Vaakani yritti olla cool; samaltahan ne diginäytön kulmikkaat numerot aina näyttävät, vaikka olisivat erilaisissa järjestyksissäkin. En kuitenkaan antanut tuon sadan gramman tarkan vekottimen pilata aiheuttamaansa hyvää tuulta. Suunta oli alaspäin. Sillä ajatuksella tsemppaan itseni oikeaan, viralliseen Punnituspäivään. Se koittaa viikon päästä.\nSunnuntai-illan ”Vaaleanpunaiseen Puumaan” livahti 2 rkl vaniljakermajäätelöä, 250 g maitorahkaa, desin verran 10% mustikkakeittoa ja kourallinen pakastemansikoita.\nUusi viikko alkamassa. Kalenterissa taas neljä Satuhetkeä. Satuhetki-köökissä kokeiluun pääsee inkivääri. Ostin sellaisen tuoreen känkkyräisen, soseutin ja pakastin. Tarkoitukseni on ottaa aasialainen ihmekasvi hippusina ruoka- tai ainakin juomavalioon viikon aikana.\nKiitos palautteistanne täällä blogissa kuin kylilläkin.\nAikamoisen laadukas akkalauma meitä on hyvää oloa etsimässä.\nHyvä sä, hyvä mä!


Päiväkodin pakkosyöttäjille ei tuomiota\nperjantai 11.07.2008 klo 10:19 (muokattu 11.07.2008 klo 15:47 )\nOikeuden mielestä hoitajien toimintaa ei voinut pitää pahoinpitelynä.\nMolemmat hoitajat ovat olleet tammikuusta asti pidätettyinä virastaan. ESKO TUOVINEN\nHämeenlinnan käräjäoikeus on päättänyt hylätä kaikki syytteet hattulalaisen päiväkodin pakkosyöttötapauksessa. Syytettyinä oli 49- ja 48-vuotiaat naistyöntekijät.\nSyyttäjä vaati kummallekin naiselle sakkotuomiota viidestä yhdessä ja erikseen tehdystä pahoinpitelystä. Syytetyt kiistivät rikollisen menettelyn. Syytteen mukaan työntekijät muun muassa syöttivät lapsille väkisin ruokaa pitämällä näitä käsistä tai niskasta kiinni.\nErään työntekijän kertomuksen mukaan syytetyt olisivat pakottaneet kaksivuotiaan tytön syömään jo kertaalleen oksennetut murot.\nKäräjäoikeus ei kiistänyt, etteikö pakkosyöttämistä olisi tapahtunut. Oikeus katsoi, että syytetyt vastoin päiväkodin arvoja kohtelivat lapsia ankarasti ja tiukasti. Oikeuden mielestä tämä ei kuitenkaan riittänyt toteuttamaan pahoinpitelyn tunnusmerkistöä.\nOksennetun ruoan syöttämisen osalta oikeus ei pitänyt näyttöä riittävänä. Oikeus totesi, ettei ole tavatonta, että lapsi pulauttaa ruokaa suustaan. Se ei pitänyt riittävänä todisteena yhden työntekijän käsitystä siitä, että lautaselle suusta tulleet murot ja maito olisivat oksennettua ruokaa.\nKäräjäoikeus katsoi, että tapauksista kertoneiden työntekijöiden muistikuviin on saattanut vaikuttaa heidän keskinäiset keskustelunsa viime syksynä. Lisäksi oikeus piti mahdollisena, että työntekijöiden jännittyneet henkilösuhteet ovat voineet kärjistää kertomuksia.\nMerkityksellisenä seikkana oikeus piti myös sitä, että viidestätoista hoitajasta vain kolme kertoi väitetystä pakkosyötöstä päiväkodin johtajalle.\nKäräjäoikeus katsoi, ettei mikään viitannut siihen, että syytetyt olisivat tarkoituksellisesti aiheuttaneet lapsille kipua tai käyttäneet väkivaltaa pahoinpitelyn edellyttämällä tavalla.\nMolemmat syytetyt ovat olleet tammikuusta asti pidätettyinä virastaan.


Leskiäiti kirjoitti silmiä avaavan kirjeen häntä tuominneelle naiselle: "Yritän vain selvitä joka hemmetin päivästä" - Lifestyle - MTV.fi\nLeskiäiti kirjoitti silmiä avaavan kirjeen häntä tuominneelle naiselle: "Yritän vain selvitä joka hemmetin päivästä"\nLifestyle > Koti Julkaistu 07.01.2018 15:01\nAviomiehensä menettänyt Andrea Remke yrittää pysytellä kasassa lastensa vuoksi, vaikka kokee järkyttävää tuskaa onnellisia pariskuntia nähdessään.\n– Saatoin tuntea katseesi niskassani koko illan. Tiedän, että sinä ja aviomiehesi tuijotitte minua ja lapsiani siitä hetkestä lähtien, kun meidät istutettiin viereenne illalliselle, Andrea Remke muistaa.\nRemke kertoi kohtaamisesta Kentucky Mom to Twins and More -blogissaan. Hän kokee saaneensa paljon katseita viime aikoina, ja jopa tottuneensa kommentteihin.\n– Olen kuullut (sanat) "sinulla todella on kädet täynnä, eikö olekin?" useita kertoja päivässä. Kuulen "ovatko nuo kaikki sinun?" ainakin kerran päivässä – kahdesti pelkästään lentokentällä viime viikolla, neljän lapsen äiti Remke kertoo.\nLue myös: Vakavasti sairas äiti kirjoitti koskettavan kirjeen pienille pojilleen: ”Yrittäkää aina parhaanne, en pyydä mitään muuta”\nHän kertoo ymmärtäneensä, että ravintolan pariskunta oli hänen lapsiinsa ärsyyntynyt: perheen viisivuotias tönäisi miestä mennessään vessaan, vaikka samalla Remke oli vain onnellinen siitä, että lapsi meni vessaan ennen ruoan saapumista. Hän uskoo, että muita ärsyttää myös iPadin antaminen lapsille, sekä näiden nahistelu.\n– Tiedän, että saatoit ajatella, että olisin voinut kurittaa heitä paremmin, että ehkä ärähdin heille liian monta kertaa – minulla ei todellakaan ole ääntä, jota voisi kuvata sanalla "hiljainen", Remke kuvailee.\n– Mutta kuulin sinut, kun olimme nousemassa lähteäksemme, kun seisoin 30 sentin päässä kasvoistasi. Mutisit aviomiehellesi ja nyökkäsit paheksuvasti minua kohti ja sanoit "ja hänellä on neljä lasta, neljä!"\nNaisen aviomies vilkaisi Remkeä, joka vain tuijotti pariskuntaa kylmästi poistuessaan lastensa kanssa.\n– Kyllä, huomasit varmasti, ettei minulla ole vihkisormusta. Tiedän. Sinun näkökulmastasi näit jotakin, mikä näytti naimattomalta, kärsimättömältä naiselta, jolla on neljä kovaäänistä, huonosti käyttäytyvää lasta. Katsos, tiedän tämän kaiken, koska osaan itsekin olla melko paha tuomitsija – en ole ylpeä siitä, mutta se antaa minulle hiton hyvän kyvyn aistia, milloin joku katsoo minua laserkatseellaan.\n"Kenties ymmärtäisit, miksi vein lapseni minilomalle..."\nNyt Remke haluaakin kertoa, että hänelle tuhahdellut nainen miehineen oli väärässä. Lähtiessään hän olisi halunnut satuttaa naista ja sanoa jotakin pahaa, mutta hän ei tehnyt niin. Hän talutti iloisesti juttelevat lapsensa ulos sanomatta sanaakaan.\n– Katsohan, jos olisit käyttänyt utelevan energiasi katsoaksesi syvemmälle minuun sen sijaan, että tuomitsit minua, olisit nähnyt, että olen nainen, joka roikkuu kirjaimellisesti hiuskarvan varassa joka päivä herätessään, Remke sanoo.\n– Kenties ymmärtäisit, miksi vein lapseni minilomalle Floridaan tällä viikolla, jotta pääsisimme pois kotona olevista, lukemattomista muistoista, jotka muistuttavat heidän isästään, joka kuoli viime kuussa.\nPerhe on elänyt juustomakaronilla ja chilipadoilla, eikä Remke yksinkertaisesti jaksanut illallisella enää välittää mistään. Hän halusi vain syödä oikeaa ruokaa ja juoda lasillisen viiniä, vaikkei muistanut edes harjanneensa hampaitaan tai hiuksiaan.\n– Katsos, yritän olla murtumatta, kun katson huoneen toisella puolella miestä, joka auttaa pilkkomaan lapsensa aterian. Yritän piilottaa suruni silmäpussieni alle, jotka johtuvat siitä, etten ole nukkunut kokonaiseen kuukauteen – en halua ihmisten näkevän punaisuutta aurinkolasieni alla, punaisuutta, joka seurasi siitä, että näin miehen pelaavan jalkapalloa poikansa kanssa rannalla aiemmin.\nRemke yrittää pysytellä kasassa lastensa vuoksi, vaikka kokee järkyttävää tuskaa onnellisia pariskuntia nähdessään. 16 vuotta nimettömässään olleen vihki- ja kihlasormuksensa hän otti pois ja lukitsi kassakaappiin, jotta sormusten näkeminen ei saisi häntä joka kerta itkemään.\n– Yritän vain selvitä joka hemmetin päivästä, nainen. Minulla ei ole vielä aavistustakaan siitä, miten olla leski, tai yksinhuoltajaäiti, ok. En tiedä, paljonko puhuisin miehestäni, tai pitäisikö minun itkeä lasteni edessä vai ei, Remke kuvaa.\nHän ei tiedä, pitäisikö lapsia suojella muiden lasten isien näkemiseltä, tai mitä hän sanoo lapselleen, kun tämän hoitopaikassa pidetään isien ja tytärten tanssit.\n– Ja en todellakaan tiedä, mitä sanoisin, kun tarhaikäiseni kertoo minulle toivovansa, että joku löisi ja potkisi häntä, kunnes hän kuolee, jotta hän voi mennä tapaamaan isäänsä. Nämä huolet syövät minua joka päivä, ja epäilemättä lapsetkin näkevät huolen, Remke kirjoittaa.\n– Joten anna minulle vähän armoa, nainen. Anna vähän armoa myös lapsilleni. Ei ole heidän vikansa, että heidän isänsä sai paskat kortit elämältä, eikä hän voi olla täällä auttamassa minua. Olen pahoillani, jos näit lapset tänään pahimmillaan. Olen pahoillani, jos olin tänään edessäsi huono äiti.\nKaikista asioista Remke kertoo kuitenkin olevansa pahoillaan siitä, ettei avannut suutaan ravintolassa ja kertonut kaikkea tätä naiselle suoraan.\n"Olen aidosti pahoillani"\nTeksti on herättänyt sekä sympatiaa että vastareaktioita. Moni uskoo Remken tulkitsevan muiden reaktioita ja katseita surustaan käsin ja vain olettavan, että häntä tuomitaan. Hän on saanut myös runsaasti suruvalitteluja.\n– Olen pahoillani, että olen ollut yksi noista ihmisistä. Tämän luettuani yritän olla itkemättä töissä. Lupaan sinulle, että olen jatkossa yksi niistä vanhemmista, jotka kysyvät sinulta, voisinko tehdä mitään vuoksesi, ostan sinulle lasin viiniä, tai ehkä koko pullon. Tämä teksti todella pani minut kurin. Olen aidosti pahoillani, Barbara kommentoi Today Show’n jakamassa linkissä.\nLähde: Kentuckymom2twinsandmore.blogspot.fi , Today Show\nKun Ronja Leskisen viisikuukautinen Viivi-vauva itkee bussissa, aikuiset ihmiset alkavat usein huokailla ja katsoa vihaisesti. Huomenta Suomessa ihmeteltiin asennetta – katso video:\nNainen yritti repiä rakennekynsiä itse irti – sai verenmyrkytyksen ja menetti sormenpään 15.12.2017\nSyöpäsairaan äidin epätoivo: Perheen nuorimmat lapset sokeutuvat vähitellen – eikä sitä voi pysäyttää 17.12.2017\n"Joku puhuu aina, mutta sinulla ei ole ketään, kelle puhua" – yksinhuoltaja avautuu elämänsä kipukohdista Näistä merkeistä tiedät, että pomosi pitää sinusta – vaikka se ei aina siltä vaikuttaisikaan


SIIVOA-funktio - Office-tuki\nTässä artikkelissa kuvataan Microsoft Excelin SIIVOA-funktion kaavasyntaksi ja käyttö.\nPoistaa tekstistä kaikki tulostumattomat merkit. SIIVOA-funktio on tarkoitettu toisista sovelluksista tuoduille teksteille, joiden sisältämiä merkkejä et voi tulostaa käyttöjärjestelmässäsi. SIIVOA-funktiolla voidaan poistaa esimerkiksi datatiedostojen alussa ja lopussa oleva ohjauskoodi, joka ei tulostu.\nTärkeää: SIIVOA-funktiolla voidaan poistaa tekstistä 7-bittisen ASCII-merkistön ensimmäiset 32 tulostumatonta merkkiä (arvot 0–31). Unicode-merkistössä on muitakin tulostumattomia merkkejä (arvot 127, 129, 141, 143, 144 ja 157). SIIVOA-funktio ei poista näitä muita tulostumattomia merkkejä tekstistä. Saat esimerkin tulostumattomien merkkien siivoamisesta artikkelista Kymmenen tapaa tietojen puhdistamiseen.\nSIIVOA-funktion syntaksissa on seuraavat argumentit:\nTeksti Pakollinen. Mikä tahansa laskentataulukon tietoaines, josta haluat poistaa tulostumattomat merkit.\nPoistaa tulostumattomat merkit MERKKI(9) ja MERKKI(10) solun A2 merkkijonosta (teksti).


Ristiriittaisuus mielessä - Introvertit.net Keskustelufoorumi\nViesti Kirjoittaja hakovala1 » 11.03.2017 05:18\nOlen ollut introvertti ja kasvanut vielä enemmän introvertiksi, olen aina ollut\nintrovertti siinä että väsyn ihmisten joukossa mutta vähitellen aikojen saatossa alkaa\nenemmän ja enemmän arvostamaan omaa aikaa. Olen aina tullut toimeen ihmisten\nparissa, mutta suurin osa kanssa käymisistä on kerta luontoisia joista ei seuraa mitään\nsen suurempaa. Muutaman asian olen huomannut tullessani vanhemmaksi, se että\nnykyisin on yhä vaikeampi tehdä ystäviä ja että niistä ystävistä jotka on säilynyt päälle\nkymmenen vuotta kanttaa pitää kiinni. Se alkaakin vähitellen pelottamaan että\nmenettää parhaat kaverit, kun he alkavat perustaa perhettä tai muuttavat\nMuuten kaikki olisi hyvin, mutta vähitellen alkaa takaraivossa jatkuva kaipuu\nihmis seuraan. Se tuntuu hyvin ristariitaiselta kun toisaalta haluaa olla omissa\noloissaan, mutta toisaalta haluaa jonkun jonka kanssa jakaa kokemuksiaan.\nPerus introverttinä miettien jokaista sanomista muutamaan kertaan ja vältellen\nharrastuksia joissa voisi tavata muita ihmisiä, en koskaan vain tunnu pääsemään\noikeaan porukkaan jossa voisin tavata uusia ihmisiä.\nMuistan kuinka lapsena oli helppo tehdä ystäviä ja pelleillä niiden kanssa.\nEn ole kymmeneen vuoteen saanut yhtään hyvää ystavää, saati sitten kumppania..\nTällä hetkellä se mikä rajoittaa on 'minä' itse, tunnen että mitä minulla\non nyt, ei ole tarpeeksi. Tämä nyrkin kokoinen kämppä ei ole tarpeeksi "hieno"\netsiäkseni kumppania. Mitäpä sitten sen jälkeen kun saan sen paremman kämpän..?\nEntäpä sem jälkeen, mikä sitten on rajana..?\nJoka hetki kun yritän miettiä ulkoista maailmaa päädyn siihän loppu tulokseen\nettä minun tulisi muuttua extrovertiksi tai jäädä yksin.. tai sitten löytää se\nmulle sopiva introvertti sieltä jostain..\nMitä pitäisi tehdä siinä vaiheessa kun kaipaa omaa rauhaa ja ihmisiä samaan aikaan?\nRe: Ristiriittaisuus mielessä\nViesti Kirjoittaja Petra » 25.08.2017 10:51\nTaidan olla aika onnelliessa asemassa kun perhe-elämä on lusittu ja lapset aikuisia. Eronnut olen ja siis nyt muutaman vuoden asunut yksin. Outoa oli aluksi muttei kauheaa. Tajusin miten ihanaa on asua yksin kun voi tehdä juuri niin asiat juuri siihen aikaan kun huvittaa. Ei ole muiden huomioonottamista kuten perhe-elämässä on.\nIästäni ja tästä elämäntilanteestani johtuen ei ole samaa painetta kuin teillä joilla on kaipuuta parisuhteeseen. Kenties ihan perhe-elämäänkin asti.\nParisuhteeseen kaipuuta on minullakin mutta alan jo todeta että helpommin osuu lottovoitto lottoamattomalle kuin löytyy sopiva ihminen. Tai voi löytyä mutta en tunnista. Tai hän ei hyväksy omalaatuiseksi mennyttä elämääni.\nOnnellisen elämästäni tekee havainto että ihmisläheinen ammattini hoitoalalla tuo minulle riittävästi ihmisiä lähelleni muttei tietenkään mitään parisuhdevääntöä (riesaksi, heh!) vaan ei tule tunnetta että pitäisi vielä jokin harrastus keksiä jossa vältellä small talkia.\nTuskin maltan odotella pääseväni joskus eläkkeelle jolloin pääsen erakoitumaan vihdoin. Ehkä sitten maistuu päiväpalvelut yms... viriketoiminto... hyi helvetti... ei koskaan.


Masters of Gardening-puutarhan mestarit.\nJulkaistu: 1.5.2017 12:32\nKuvaus: Masters of Gardening-puutarhan mestarit.\nHakusanat: mies, tehdä, työ, hoitaa, nurmikko, aita, puutarha, ninja, skills,\nAika: 2017-05-01 12:39:37\nVanha paraatin johtaja.\nAika: 2017-05-01 12:38:42\n"Nyt vittu oikeesti!" --Äijä aidan takana.\nAika: 2017-05-01 13:44:01\nNaapuri katsoo vieressä, että joko nyt vittu antaisit sen tolpan takaisin\n<-DuffMan-> Ei homolla tavalla\n<Draganta> "Voitaisko Markku nyt vaan vittu jatkaa haravoimista"\n<EskoVee> Laita takaisin se tanko tuohon aitaan, ja heti.\n<John Holmes> Naapuri kattoo ihmeissään\n<keijoo> Kovempi kuitenki ku Seagal.\n<royoki> Star Wars Kidin faijahan se siinä\n<Nokipannukahvi> Ihana mies.\n<esathekiller> tekis töitä saatana!\n<K-pää> Näen pinkin tutun miehen yllä\n<Jvz112> Missä tää tapahtui?\n<liskoja> Oi niitä aikoja ku en vielä sairastanu ylensyöntiä.\n<Sienimise> Vähän vielä tekniikassa hiomista, kun ei puutarhahommat sujuneet sen tehokkaammin\n<JerQ!> Odotin että se ois takana olevan auton lasista läpi. Yllätyin.\n<tuuhee> Työ tulee tehtyä ehkä loppuviikosta.\n<SirJakkuson> Toinen kattoo vieressä, että voi vittu ne lehdet Tommy.\n<rokkijumala> Nyt alkaa olla vähän liikaa mainoksia videoissa....\n<WoofBear78> Ja sit kaljalle\n<torakka88> pepelus Veikkaan armeijan soittokunnan johtajaa. Tässä on muuten se oikea Garden Ninja: https://www.youtube.com/watch?v=SstIqu0G7hk\n<Narego> Naapuri katsoo vieressä, että joko nyt vittu antaisit sen tolpan takaisin\n<Marckontscz> Ei ollu Koistinen kun kikkaili\n<Demawil> Hyvin pyörittää, mut ninjaa en löytäny videosta\n<DAI> Tälle puutarhulille sataa enemmän puskaa ovista ja ikkunoista, kuin kerkeää tempuiltaan trimmaamaan.\n<Garbanzo> Mitähän sitä itse osais, mitä vois netissä esitellä. Ja tiedä mitä teillä tulee, mieleen, unohtakaa.\n<mar-kku> Cheerleading entisessä elämässä.\n<Hernepuikko> Ninjan vanhat vuodet, ei tarvi enää pysy laihana ja lihaksikkaana\n<rokkamies> On se naapurin Erkki joskus pannukki.\n<qggq> Sehän meni parermmin kuin odotti :D\n<Neverever1> Puskan trimmaajan game face.\n<pepeplus> Vanha paraatin johtaja.\n<Rieti-kissa> "Nyt vittu oikeesti!" --Äijä aidan takana.\n<Machzo> Aika ketterä isoks mieheks!\nKanadalaiset laulavat USA:n kansallislaulun NHL:n pudotuspeliottelussa\n24 808 katselukertaa\n17 727 katselukertaa


LPY: Koronan takia syntyneet hoitojonot purettavissa nopeasti - Lääkäripalveluyritykset ry\n06.08.2020 0 kommenttia\nLääkäripalveluyritykset ry:n (LPY) vt. puheenjohtaja Ilpo Tolonen sanoo, että yksityisillä terveysalan yrityksillä olisi osaamista ja merkittävästi kapasiteettia osallistua koronapandemian takia kasvaneiden hoitojonojen purkamiseen. Terveyspalveluyritykset ovat ojentaneet jo kevättalvella auttavaa kättä kunnille ja kuntayhtymille, mutta siihen ei ole tartuttu.\nJulkinen terveydenhuolto on joutunut koronan takia keskittymään viruksen torjumiseen ja terveydenhuollon kapasiteetin turvaamiseen. Ei-kiireellisiä hoitoja ja tutkimuksia on lykätty, sekä viranomaisten ohjeisiin perustuen että oma-aloitteisesti.\nTilanne on johtanut siihen, että lykkääntyneissä hoidoissa piilee suurempi kansanterveydellinen riski kuin toistaiseksi laantuneessa koronapandemiassa. Suomessa pitää nyt ottaa tehokkaaseen käyttöön kaikki mahdollinen terveydenhuollon kapasiteetti, julkinen ja yksityinen.\n− Suuri uhka on, että hoitojen lykkääntyminen pahentaa sairauksia. Tämä puolestaan johtaa siihen, että ihmisten elämänlaatu heikkenee, tarvitaan entistä vaativampia hoitoja ja terveydenhuollon kustannukset kasvavat entisestään, muistuttaa Tolonen.\nHaluammeko odottaa hoitoonpääsyä vuosia?\n− Julkisuudessa on esitetty arvioita, että korona-aikana syntyneiden jonojen purku voi kestää jopa vuosia. Esimerkiksi Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri HUS on arvioinut, että jonot saattavat jopa pidentyä syksyn aikana, vaikka koko HUS:n kapasiteetti otettaisiin käyttöön. Yksityisen ja julkisen sektorin yhteistyöllä pahimmat jonot voitaisiin purkaa jo vuoden loppuun mennessä, Tolonen sanoo.\nPandemian toiseen aaltoon varautumisen takia jonoja pitäisi purkaa nyt mahdollisimman tehokkaasti. Jos tai kun toinen aalto tulee, kiireettömiä käyntejä aletaan taas siirtää ja leikkauksia lykätä. Tällöin sama kuvio toistuu ja jonot kasvavat entisestään.\nTolosen mukaan terveyspalvelujärjestelmässä ei kuitenkaan ole tapahtunut näkyvää liikahdusta siihen suuntaan, että yhteistyötä jonojen purkamiseksi yksityisen sektorin kanssa edes suunniteltaisiin.\n− Tämä on huolestuttavaa, sillä kello käy toista aaltoa odoteltaessa. Vaikka kunnat ja kuntayhtymät toimivat palveluiden järjestäjinä, nyt tarvittaisiin vahvaa kansallista poliittisen tason ohjausta. Hallituksen uusissa sote-linjauksissa kuitenkin nähtiin, että hallitus haluaa hyödyntää vain julkista palvelutuotantoa. Heijastuuko tämä kanta myös jonojen purkamiseen? Tolonen kysyy.\nHoitojonojen purkamiseen kolme vaihtoehtoa\nViranomaistaholta on esitetty hoitojonojen purkamiseen kolme vaihtoehtoa: yli- ja lisätöiden teettäminen julkisella sektorilla, palveluntarvitsijoiden ohjaaminen muihin kuntiin tai kuntayhtymiin sekä palveluiden hankkiminen yksityiseltä sektorilta.\n− Lisätyön teettäminen julkisella sektorilla on kallista ja onko siellä resurssejakaan raskaan koronakevään jälkeen? Lisäksi hoitojonot ovat pidentyneet joka puolella Suomea. Miksi yksityisellä sektorilla käytettävissä olevia resursseja ei haluta hyödyntää, vaikka se olisi monella tapaa perusteltua? ihmettelee Tolonen.\nPalvelusetelit erinomainen ratkaisu\nKunnat ja sairaanhoitopiirit voisivat hankkia palveluita yksityisiltä toimijoilta esimerkiksi ostopalvelusopimusten tai palvelusetelien avulla. Palvelusetelilaki on ollut voimassa yli 10 vuotta. Palvelusetelit olisivat Tolosen mukaan erinomainen väline jonojen purkamisessa. Niillä voitaisiin hankkia esimerkiksi lääkärintarkastuksia, kuvantamista, laboratoriotutkimuksia, polikliinisiä toimenpiteitä ja päiväkirurgisia leikkauksia.\nTolosen mukaan lääkäripalveluyritykset esittivät jo koronakriisin alkuvaiheessa, että yksityisen sektorin palveluntuottajat voisivat ottaa enemmän vastuuta potilaiden tutkimuksista ja hoidoista silloin, kun julkisen sektorin toimijat keskittyvät koronapotilaiden ja -kriisin hoitamiseen.\n− Jos tai kun pandemian toinen aalto tulee, tämä toimintamalli olisi entistäkin perustellumpi, Tolonen painottaa.


Asus ROG Strix Scar III G531GW 15,6" peliläppäri G531GW-AZ061T - Telia\nROG Strix Scar III G531GW 15,6"\nG531GW-AZ061T Katso videoarvostelut\nTehokas peliläppäri terävällä kuvalla: Intel Core i7-9750H -prosessori ja NVIDIA GeForce RTX 2070-näytönohjain\nHäkellyttävällä 240 Hz virkistystaajuudella operoiva 15,6" Full HD-näyttö\nAinutlaatuinen Intelligent Cooling-jäähdytysjärjestelmä ja kuumenemista ehkäisevät rakenteelliset ratkaisut huolehtivat suorituskyvystä kovassakin käytössä\n512 Gt PCIE NVME M.2 SSD + 1 Tt HDD\nTehokas peliläppäri terävällä kuvalla\nAikaa ja kulutusta kestävällä muotoilulla viimeistelty tehokas Asus ROG Strix Scar III G531GW ensimmäinen pelikannettava joka hyödyntää NFC –tekniikkaan perustuvaa kustomointia. Erinomaisen suorituskykynsä ansiosta se on erinomainen valinta niin peli- kuin työkoneeksikin. Scar III G531GW -mallin supernopea ja valovoimainen, pelaamiseen ja liikkuvan kuvan käsittelyyn optimoitu 240 Hz virkistystaajuuden ja 3ms vasteajan IPS -näyttöpaneeli tukee sRGB väriavaruutta sataprosenttisesti. Koko komeutta höystävät näppäinkohtainen RGB-valaistus ja tyylikkään metallinen viimeistely.\nKattava Intelligent Cooling-jäähdytysjärjestelmä ylläpitää ROG Strix Scar III:n tehokasta suorituskykyä loppuun asti kovassakin käytössä. 3D Flow Zone-ilmanvaihtorakenne koneen takaosassa poistaa kuumaa ilmaa 181 yksittäisen ilmavirtausaukon voimin. Ilma virtaa esteettömästi Trapezoid-malliin leikatun näyttöpaneelin takaosan kautta. ROG Boost-toiminto kellottaa näytönohjainta Turbo-tilassa sulavasti jopa 1540 MHz taajuudella ja 115W teholla, joten tuliterienkään pelien sujuva toistaminen ei jää tekniikasta kiinni.\nSuuret jäähdytysputket kiertävät keskeisiä komponentteja, ja kaksi suurta 12V:n tuuletinta pyörivät tukevasti korkeillakin kierrosluvuilla ohuesta nestekidepolymeerirungostaan huolimatta. Kummankin tuulettimen 83 lapaa syöttävät tasaista ilmavirtaa järjestelmään, ja itsepuhdistuva Anti-Dust -lämpömoduuli pitää puhaltimet ja jäähdytyselementit puhtaana pölystä.\nAsus ROG Strix Scar III:n Intelligent Cooling -ominaisuus säätää tuuletinnopeutta automaattisesti tehotarpeen mukaan suorituskyvyn ja tuuletinnopeuden optimoimiseksi. Turbo-tilan korkein tuuletinnopeus ylläpitää väkevintä vääntömomenttia ja korkeimpia kellotaajuuksia pelikäytössä, tasapainotettu tila säästää suorituskykyä ja tuulettimia tarpeen salliessa ja hiljainen tila toimii miltei äänettömästi kevyttä työskentelyä ja perussurffausta varten. ROG Strix Scar III on myös ensimmäinen pelikannettava, joka hyödyntää NFC-tekniikkaan perustuvaa kustomointia. ROG Keystone on koneen sivuun kiinnitettävä fyysinen avain, jolle voit tallentaa vaikkapa valitsemasi näppäimistön valoteeman ja muut järjestelmäasetukset Armory Crate -profiilien perusteella. Lisäksi jos käytät konetta sekä työ- että pelikäyttöön, voit luoda vain Keystone-avaimella aukeavan piilotetun levyosion vaikkapa tärkeille työtiedostoille.\nPelikannettavien yksi tärkeimmistä ominaisuuksista on hyvän vasteen tarjoava näppäimistö. Asus ROG Strix Scar III G531GW:n tarkan ja ergonomisen näppäimistön ROG Overstroke -teknologia mahdollistaa nopeammat näppäinkomennot ja N-Key-rollover -teknologia varmistaa jokaisen painalluksen rekisteröitymisen. Näppäimistö on taustavalaistu näppäinkohtaisesti ROG Aura Sync -tekniikka taustavalaisee näppäimistön näppäinkohtaisesti, joten voit valita haluamasi värin vaikka yksittäiselle näppäimelle. Väriteeman asetukset voit tallentaa Keystone-avaimelle.\nDisplayPort 1.4 -yhteensopivuus tarjoaa videolähdön ulkoisille monitoreille ja HDMI 2.0b -portti päästää tarvittaessa ulos myös 60 Hz:n signaalin 4K UHD-televisioille ja -monitoreille. Ainutlaatuinen ROG Sonic Studio -äänentoistojärjestelmä synkronoi kahta tehokasta 4W kaiutinta, joten kuulet peliäänet kirkkaasti ja selkeästi genrestä riippumatta ja elokuvat kuulostavat siltä kuin niiden pitääkin kuulostaa. FPS -pelaajia Asus ROG Strix Scar III G531GW hemmottelee Sonic Radar III ääniohjelmistolla, joka näyttää äänten tulosuunnan tutkakuvavisuaalisaatiossa, joten voit reagoida pelitilanteessa salamannopeasti.\nNäyttö: 15.6" Full HD 16:9 (1920 x 1080), virkistystaajuus 240 Hz\nSuoritin: Intel Core i7-9750H Processor 2,6 GHz (12M välimuisti, turbo jopa 4,5 GHz)\nAkku: 4-kennoinen Li-ion, 66 WHrs\nLiitännät: 1x USB 3.1 Type-C (Gen. 2), 3x USB 3.1 Type-A (Gen. 1), 1x HDMI 2.0b, 1x RJ45 LAN, 1x kuuloke/mikrofoniliitäntä\nKiintolevy: 512 Gt PCIE NVME M.2 SSD + 1 Tt HDD\nMitat: 36,0 x 27,5 x 2,49 cm\nAsus ROG Strix Scar III G531GW 15,6"


Nettisivujen koodaus: Case Suunnittelutoimisto Toive Nerot.fi Nettisivujen koodaus: Case Suunnittelutoimisto Toive\n6106 alan yritystä valmiina töihin\nCase: Nettisivujen koodaus\nSanna Lukkarila tarvitsi toiminimelleen uudet nettisivut. Hänen yrityksensä, Suunnittelutoimisto Toive, tekee graafista suunnittelua ja sisustussuunnittelua. Etsittyään projektiin sopivaa tekijää Googlesta, Lukkarila löysi Nerot.fi-palvelun, joka oli hänelle entuudestaan tuntematon. Projektin valmistuttua pyysimme Lukkarilta kommentteja Nerot.fi-palvelun käytöstä ja projektin toteutumisesta.\nTarjouspyynnön jättö oli helppoa ja nopeaa\nLukkarilan vastaus ensimmäiseen viestiimme kiteyttää hyvin hänen palvelukokemuksensa. ”Palvelusta oli todella paljon hyötyä. Sain lähes kymmenen tarjousta vuorokauden sisällä. Valitsin mielestäni parhaan palveluntarjoajan ja työ tuli valmiiksi alle viikossa.” Nerot.fi-palvelun perusideana onkin alusta lähtien ollut käytön helppous ja nopeus. Lukkarilan kohdalla on jälleen kerran mukava huomata, että tämä lupaus toteutuu erittäin hyvin.\nPalveluun jätetty tarjouspyyntö houkuttelee tarjouksia ja yhteydenottoja monenlaisilta alan ammattilaisilta. Kysyimme Lukkarilalta mitkä hänen jättämänsä tarjouspyynnön kohdalla olivat tärkeimmät seikat tekijän valinnassa. ”Tekijän valinnassa ratkaisevinta oli kontaktoinnin nopeus sekä palvelun hinta-laatusuhde” Lukkarila vastaa ja jatkaa ”Valinnan jälkeen projekti eteni nopeasti. Toimitin suunnittelemani aineistot koodaajalle ja sivut olivat verkossa viikon sisällä”.\nTyytyväinen asiakas tuo lisää potentiaalisia asiakkaita\nMeille Nerot.fi-palvelun kannalta on tärkeää, että toimeksiantajat ovat tyytyväisiä löytämäänsä tekijään ja työn lopputulokseen. Kysyimme Lukkarilalta mitä hän oli mieltä valmiista nettisivuista ja saamastaan palvelusta. ”Olen tyytyväinen lopputulokseen. Voin suositella tekijää muillekin ja olen jättänyt tekijälle julkiset suositukset nettisivuille.”\nKysyttäessä hän vielä lopuksi kertoo, ”Voin suositella Nerot.fi-palvelua muillekin ja olen jo suositellutkin”. Alla näet yrityksen uuden raikkaan ilmeen ja linkistä pääset tutustumaan niiden sisältöön tarkemmin.\nTutustu uusiin kotisivuihin: www.toive.fi\nEtsitkö omaan kotisivuprojektiin tekijää? Jätä tarjouspyyntö Nerot.fi -palveluun.\nNerot.fi -tiimi kirjoittaa ajankohtaisia artikkeleita ja tiedottaa tärkeimmistä palvelun kehitysaskeleista.\nLisää kirjoituksia - Kotisivu - Facebook\nOn 13.10.2015 / Nerot.fi, Referenssit\nKotisivut pienyrittäjälle: Case GeoWarma\n4 web trendiä jotka säilyvät\nEsittelyt: Jari Partanen – Utulakodit\nEsittelyt: Boccholie Design\nKoulutusta tarjolla 2020\nInspiration market – Yrittäjyystapahtuma\nKoulutusta tarjolla 2018 / 2\nEsittelyt: Mainostoimisto Visio Design\nKoulutusta tarjolla 2018\nCase: Logo personal trainerille\nCase: Uuden yritysilmeen rakentaminen\nJulkaisemme esittelyitä palvelumme ammattilaisita ja yrityksistä. Jos haluat teidät esiteltävän, täytä lomake.\nNerot.fi on ilmainen ja helppo tapa löytää ammattilainen toteuttamaan yrityksellesi kotisivut, verkkokaupan tai logon suunnittelun. Jätä tarjouspyyntö, välitämme sen 6106 freelancerille ja mainostoimistolle. Kiinnostuneet yritykset ottavat suoraan yhteyttä.


Kumppanimme, erityisesti piemontelaisia viinejä Suomeen tuova Mr. Nebbiolo kutsui IKITOMUn tekemään muutaman jutun paikallisista viinitiloista, ravintoloista ja majatalosta nimeltä Casa Visette. Siihen mahdollisuuteen oli helppo tarttua ilolla.\nVierailumme Monforte d'Albassa alkoi heti komeasti tutustumisella Manzonen maineikkaaseen viinitilaan. Paitsi useampaa erinomaista Baroloa, tila tuottaa myös tutustumisen arvoista Langhe Nebbioloa, Barbera d'Albaa ja yhtä valkoviiniä Rossese Biancosta. Tila sijaitsee mykistävän upealla paikalla. Viinitilan terassilta näkee noin 90% Barolon yllättävänkin tiiviistä viljelyalueesta.\nVierailupäiväämme sattui varsinainen Nebbiolo-sää – sanotaan nimittäin että tämän italialaisrypäleiden kruununjalokiven nimi tulee sanasta "nebbia", eli "sumu". Kosteutta olikin kaivattu kipeästi, sillä alkuvuosi oli ollut poikkeuksellisen kuiva. Sateinen ja usvainen sää oli siis laakson viljelijöille suuri helpotus.\nViime sadon Rossese Biancoa suoraan tynnyristä\nKellariin päästyä maisteltiin ensin viime sadon Rossese Biancoa, jota isäntämme Mauro Manzone nosti suoraan tynnyristä suurella lasisella pipetillä, vitsikkäältä nimeltään "ladro", eli "viinivaras".\nViimeisin sato, 2021 oli Mauron mukaan varsin onnistunut kaikilla heidän kasvattamillaan rypälelajikkeilla.\nTynnyrillä on väliä\nSeuraavaksi keskusteltiin hetki komeista tammitynnyreistä, joissa niissäkin on tietenkin paljon kaikenlaisia viinin kypsymiseen ja makuun vaikuttavia ominaisuuksia, kuten tynnyrin koko ja ikä.\nManzonella noudatetaan filosofiaa, jossa maaperän ja lukuisten muiden olosuhteiden rypäleeseen luomat maut yritetään säilöä pulloon sellaisinaan, ja viinin kypsymiseen puuttuminen ylipäätään pyritään minimoimaan. Siksi vaikkapa tammitynnyrien maun halutaan pysyvän kohtuullisen mietona, jotta rypäleen omat aromit pääsevät oikeuksiinsa. Toisaalta sääntöjen mukaan esimerkiksi Baroloa on kypsytettävä tammessa vähintään 18 kuukautta, joten hyvän viinin tekeminen on nyanssien taidetta, jossa osaamisella ja kokemuksella on vahva roolinsa.\nSauna Piemonten tapaan\nTynnyrit ovat merkittävä investointi, joten niistä huolehditaan säntillisesti. Paitsi että tynnyreillä on pitkälle erikoistuneet tekijänsä, myös puun alkuperä vaikuttaa. Täällä suurempien tynnyreiden puuaines tulee Itävallasta, kun taas kaikkiin pienempiin käytetään ranskalaista tammea.\nKunnossapito on kokonaan oma lukunsa. Muutaman sadan litran pikkutynnyrit voidaan puhdistaa koneellisesti, mutta suuriin pitää viljelijäparan tunkea sisään pikkuruisesta luukusta. Pesun täytyy tapahtua melko kuumalla, 60-70-asteisella vedellä, ja Mauron mukaan he kutsuvat operaatiota leikillisesti nimellä "piemontelainen sauna". Hikinen operaatio ei ole myöskään aivan vaaraton. Takavuosina useampikin viljelijä on tukehtunut omaan tynnyriinsä, kun ilmanvaihdosta ei ole huolehdittu kunnolla. Ongelman ymmärtää kun kuvittelee aikuista ihmistä kömpimässä ahtaasta luukusta tiiviiseen puusammioon, joka on täynnä kuumaa viini- ja vesihöyryä, ja jonne vaihtoilman pitäisi virrata samasta pikkuruisesta luukusta. Eihän se heikkohermoisten hommaa ole.\nPieni ennakkomaistiainen vuoden 2021 Barolosta\nBarolotilalla maisteltiin tietenkin myös viime sadon Baroloa. Sen kypsyminen on kaikin puolin vasta aivan alullaan, mutta jotakin tulevasta viinistä voi uumoilla myös vasta muutamia kuukausia tynnyrissä viettäneestä esiasteesta.\nVirallisten sääntöjen mukaan Barolo viettää tynnyrissä vähintään 18 kuukautta ja kypsyy ylipäänsä vähintään kolme vuotta sadonkorjuusta ennen markkinoille päätymistään. Voimakkaiden tanniiniensa ansiosta Barolot sekä vaativat pidemmänpuoleisen kypsyttelyn että toisaalta säilyvät erinomaisesti. Usein niitä nautitaankin vasta huomattavasti ikääntyneempinä, vaikka modernimpia Baroloita onkin viritelty helpommin ja lähempänä julkaisua nautittavampaan suuntaan.\nKellarin olosuhteet pidetään mahdollisimman luonnollisina\nKellarin olosuhteiden, kuten lämpötilan ja kosteuden, on tietysti pysyttävä toivotuissa rajoissa. Manzonen kellarit on onnistuttu rakentamaan ja optimoimaan siten, että yleensä koneellista ilmastointia ei lainkaan tarvita. Sellainen mahdollisuus on kuitenkin rakennettu, jotta lämpötilaa voidaan tarvittaessa hallita vaikkapa erityisen helteisenä elokuuna. Yleensä kuulemma simppeli painovoimalla toimiva ilmastointi riittää. Hyvin suunniteltu ja rakennettu kellari pitää olosuhteet kyllin vakioituina lähes kaikissa olosuhteissa.\nLähde kellarissa kukkulan laella\nViiniseudut pullistelevat yllätyksiä ja paradokseja. Äkkiseltään tuntuu esimerkiksi luonnottomalta, että korkealle kukkulalle rakennetussa talossa ylipäänsä voi olla valtava kellari, saati että sieltä löytyisi pohjavesilähde, jonka tihku ei ehdy kuivimpinakaan kausina. Mutta sellainenpa täältä vain erään kellarin kehityshankkeen yhteydessä jokunen vuosi sitten löytyi.\nKellarikäytävän päässä sijaitsevalle lähteelle on rakennettu pieni kaivo, jossa on aina pieni varasto puhdasta viileää pohjavettä. Kaivon seinämät ovat täynnä koristeellisia luonnonkiteitä, jotka osaltaan kertovat kuinka mineraalista alueen maaperä on.\nMaistelussa neljä eri Baroloa\nSeuraavaksi siirryttiin vierailun kohokohtaan: yläkerran maistelutilaan, jossa pääsimme vertailemaan Manzonen tuottamia Baroloja keskenään. Talon filosofian mukaisesti viinit on pyritty valmistamaan rypäleen ydinluonne säilyttäen ja sen luonnolliseen makuun mahdollisimman vähän puuttuen.\nManzonen kolme Baroloa on kaikilta muilta osiltaan tuotettu samalla tavalla, ainoastaan terroir, eli maaperä, vaihtelee. Nebbiolo-rypäle myös heijastelee herkästi maaperän ominaisuuksia. Viinitarhat, joissa Manzonen Baroloihin käytettävät rypäleet kasvavat, ja joista täälläkin nykyisin käytetään ranskalaistyyliin termiä "cru", ovat nimeltään Castelletto, Bricat ja Gramolere. Etäisyyseroa niillä on vähimmillään vain viitisen sataa metriä. Maaperä vaihtelee kuitenkin niin merkittävästi, että jokaisella tarhalla on oma, tunnistettava luonteensa.\nMaistelumme huipentui lopulta Riservaan vuodelta 2015, eli Mauro Manzonen sanoin "parhaaseen Baroloon mitä tuotamme". Se tulee nimenomaan viimeksi mainitulta tarhalta, eli Gramolerelta.\nIlman kikkailua tai lisäaineita\n"Tästä baarista ei saa cappuccinoa, pelkkää Baroloa ja Langhe Nebbioloa vain." Sepä ei meitä suuresti haitannut.\nMaistelukierroksen yhteydessä Mauro kertoi tarkemmin Manzonen filosofiasta ja varsinkin paikallisen maaperän luonteeseen kuuluvista runsaista tanniineista. Jossakin muualla niitä saatettaisiin pyrkiä suitsimaan kemiallisin tai mekaanisin keinoin. Manzonen Baroloissa vahvat tanniinit saavat elää luonnollisen kehityskaarensa, pyöristyen ja integroituen viinin rakenteeseen kypsymisen ja varastoinnin myötä. Kaikkia Manzonen viinejä voi juoda heti niiden julkaisemisen jälkeen, mutta vivahteikas luonne tulee parhaiten esiin ajan kanssa, ikääntymisen hillitessä tanniineja ja tehden tilaa elegantille kerroksellisuudelle. Ronskit tanniinit kuuluvat tieteysti myös ydinsyihin, joiden ansiosta Barolot säilyvät niin pitkään.\nMikä Barolosta tekee Riservan?\nKaikilla laatuluokitelluilla viineillä on omat, usein varsin tiukatkin sääntönsä. Barolo ei tietenkään ole poikkeus: sen kasvatusta ja valmistusta kontrolloidaan hyvin tarkasti. Lakiin on kirjattu lukuisia vaatimuksia sen maantieteellisestä alkuperästä, kasvatuskorkeudesta ja kasvitiheydestä lopputuotteen alkoholipitoisuuteen ja pullon ominaisuuksiin asti. Omat sääntönsä koskevat sitten niitä pulloja, jotka sisältävät Riservaa. Kysyimme Mauro Manzonelta, mikä tekee Barolosta Riservan.\nMistä hyvä viinivuosi syntyy?\nJokainen vuosikerta on erilainen. Tietyn viinitarhan maaperän ja mahdollisimman vakioitujen olosuhteiden ohella viinin makuun ja luonteeseen vaikuttaa tietysti oleellisesti kasvuvuoden sää. Esimerkiksi kuluvaa vuotta luonnehtii alkuvuoden poikkeuksellinen kuivuus, jonka vaikutus näkyy varmasti viinissä. Aivan katastrofaalista vuodesta tuskin on tulossa, koska toukokuussa saatiin viimein sateita, joiden ansiosta "kasvit voivat viimein vähän rentoutua", kuten Mauro sanoo.\nJoskus sattuu hurjia vuosia, kuten onnettomana pidetty 2014, jolloin kammottavat sääolosuhteet raemyrskyineen pilasivat monen tuottajan sadon lähes täysin. Viininviljelijöistä on vaikea löytää jyrkkiä ilmastonmuutoksen kieltäjiä, sillä säitä on seurattu pikkutarkasti vuosikymmeniä, joskus vuosisatojakin, ja muutokset näkyvät viinirinteillä erittäin kouriintuntuvasti.\nLakiin metrien tarkkudella kirjattuja korkeusrajoja on jouduttu muuttamaan myös Barolon alueella. Viinitarhat kiipeävät vuosi vuodelta korkeammalle, ja ennen metsittyneitä kukkulan huippuja raivataan nyt tarhoiksi. Kehityksellä on tietysti vaikutuksensa alueen luonnon monimuotoisuuteen.\nMillainen viinivuodesta 2022 näyttäisi tulevan?\nKierroksemme Manzonen upeassa viinitalossa huipentui heidän Riservansa kerroksellisuuden ihailuun. Maistelun lomassa Mauro kertoi vielä, miltä kuluva vuosi viiniammattilaisen silmin toistaiseksi näyttää. Sitten olikin jo aika alkaa tehdä lähtöä kohti yhtä paikallisista mainioista ravintoloista, jossa meitä odotteli Barolonviljelijöiden yhdistyksen presidentti – ja pienoinen yllätys. Lisää siitä tuonnempana. Viimeisen maljan kohotimme vuoden 2022 sadon parhaaksi. Tulkoon siitä mainio vuosi. Salute!\nJuttu on tehty toukokuussa 2022


Viranomainen tiukkana - Mobiili - Ilta-Sanomat\nSaksa ei aio helpottaa umts-ehtoja\nSaksan televiranomainen, Reg TP ei aio muuttaa aiempia umts-lupaehtoja esimerkiksi antamalla operaattoreiden yhdistyä. Se myös kiistää estävänsä alan luontaista konsolidoitumista lupaehtoihin vedoten.\nSaksalaiselle Handelsblatt-lehdelle Saksan 3g-ratkaisuja kommentoinut Reg TP:n Matthias Kurth korostaa lisenssien olevan laillisesti sitovia, eikä niiden myöntämishetkellä vallinneita olosuhteita ryhdytä jälkikäteen muuttelemaan.\nKurthin mukaan Vodafonen Saksan yhtiö on jo uhannut ryhtyä oikeustoimiin Reg TP:tä vastaan, jos se muuttaa 3g-lupaehtoja, Europemedia kertoo. Operaattorit maksoivat kuudesta umts-luvasta yhteensä 8,4 miljardia euroa.\nViranomaista on painostettu erityisesti pienempien operaattorien puolelta sallimaan niiden yhdistyminen ja silti säilyttämään molemmat umts-luvat. Erityisesti France Telecom on ollut vahvasti tällä kannalla.\nFrance Telecom omistaa 28,5 prosenttia saksalaisesta MobilCom AG:stä, joka haluaisi yhdistyä toisen umts-operaattorin kanssa ja sen jälkeen myydä toisen lisenssin suuremmalle operaattorille.\nKurthin mukaan operaattorien yhdistymistapauksessa toinen lisenssi todennäköisimmin huutokaupataan nykyisten umts-lisenssinhaltijoiden kesken.\nMobiili 1.3.2002 7:15\nMobiili 1.2.2002 15:26\nMobiili 14.3.2002 7:02\nMobiili 28.1.2002 7:11\nMobiili 9.1.2002 12:33


Kirakan kesäteatteri tarjoili tänä vuonna pienellekin katsojalle elämyksen - Perniönseudun Lehti\nKirakan kesäteatteri tarjoili tänä vuonna pienellekin katsojalle elämyksen\nMonni (Olli Suominen) on sitä mieltä, että kaupunkiin saapunut Pekka ei ole ollenkaan hyvä uutinen.\nKirakan kesäteatterin vuoden 2021 Pekka Töpöhäntä on koko perheen esitys. Gösta Knutssonin alkuperäisteoksen on suomentanut ja dramatisoinut Anneli Mäkelä. Kirakan version ohjasi Saija-Reetta Kotirinta.\nKirakan kesäteatterissa puitteet elämykselle olivat kohdillaan tänäkin vuonna. Esityksen lavastus, miljöö lampineen, sekä tietysti näyttelijäsuoritukset tarjoilivat yleisölle hauskan esityksen.\nPienelle katsojalle kesäteatteri oli hassu ja jännittävä kokemus. Vaikka lastenohjelmia ja elokuvia olisi teatterissa asti katsottu, on livenä koettu ulkoilmateatteri ihan eri juttu. Kaikista hauskinta antia kuusivuotiaan mukaan Kirakan kesäteatterissa olivat ilkikurinen Monni, sekä tämän ”jälkikissat” Pilli ja Pulla hassuine juttuineen ja huuteluineen. Pekka Töpöhännän puolesta hieman harmiteltiinkin – ilkeä käytös erilaista kissaa kohtaan ei ollut kovin viisasta.\nKarjahteluakin esityksessä kuultiin, mikä hieman kummastutti. Todettiin yhdessä, että ulkoilmateatterissa esiintyjän pitää käyttää ääntä niin, että se varmasti kuuluu takarivin katsojille saakka.\nAikuiselle katsojalle Kotirinnan ohjaama versio toi mieleen lapsuuden Pekka Töpöhäntä-tarinat. Juoksukisakohtaus muistutti VHS-kasetilta lapsena katsotusta elokuvasta. Kirakassa tämän juoksukisakohtauksen rytmitys ja hyvä tilankäyttö ilahduttivat.\nOlli Suomisen esittämä Monni oli Kirakassa yhtä ilkeä ja Viljami Törrösen Pekka Töpöhäntä yhtä hyväntahtoinen kuin lapsuuden tarinoissakin. Kirakan kesäteatterin tämän vuoden näyttelijäkaarti teki yhdessä loistosuorituksen. Katsojalle esityksestä välittyi ennen kaikkea energia ja harjoittelun tulos.\n26-vuotias helsinkiläinen Sara Nuutinen esiintyi Kirakan kesäteatterissa Arkadian Ullan ja Misse Pampun roolissa. Karismaattinen Nuutinen ansaitsee kiitoksen laulutaidostaan ja äänenkäytöstään. Arto Lindholmin esittämän Pillin energia tuli katsomoon asti. Erityishuomion hymyilyttävästä suorituksesta ansaitsee myös paikallista murretta maukunut Tiina Suokorven Hulda Hulda.\nKoko juttu Perkkarin printissä!


Etämuotokuvia-projekti Nelimarkka-museossa - Torstai-lehti\nHaluaisitko itsestäsi taiteilijan maalaaman ”etämuotokuvan”? Osallistu hauskaan etämuotokuvaprojektiin, jonka Nelimarkka-museo toteuttaa residenssitaiteilija Francesca Vesprinin kanssa. Projekti järjestetään 4.-31.5. ja se on maksuton ja avoin kaikille!\nProjektiin voi osallistua englannin, italian tai hollannin kielellä – tarvittaessa myös suomen kielellä.\nYksi maalausistunto kestää noin 20 minuuttia. Varaukset tehdään 15.5. mennessä. Taiteilija maalaa muotokuvat toukokuun kahdella viimeisellä viikolla.\nRealistisen muotokuvan sijaan taiteilija on kiinnostunut kuvattavan “energiasta” ja “sisäisistä väreistä”. Esimerkkejä taiteilijan maalaustavasta löytyy osoitteesta instagram.com/p/B7BJdZPhxNf/?igshid=90bd4p258awz .\nProjektiin osallistumiseen tarvitaan tietokone tai puhelin, jossa on nettikamera. Ohjelmaksi tarvitaan jokin seuraavista: Skype, Messenger tai FaceTime.\nLähetä sähköposti Francescalle osoitteeseen vesprinifrancescapainter@gmail.com ja ilmoita sähköpostissa nimesi sekä kieli, jota haluat käyttää. Jos haluat osallistua suomeksi, Francesca ohjaa postin Nelimarkka-museolle.\nLisäksi kerro kysymys tai ajatus, jonka haluat taiteilijan esittävän jollekin osallistujista. Tämä on vapaaehtoinen. Taiteilija välittää kysymyksesi toiselle osallistujalle sattumanvaraisesti ja anonyymisti.\nSaat sähköpostiisi vastauksen, jossa on linkki Doodle-varauskalenteriin sekä henkilökohtainen varausnumerosi, jolla voit varauksen tehdä.\nSaat samalla sähköpostiisi taiteilijan välittämän kysymyksen. Halutessasi voit vastata kysymykseen sähköpostitse tai keskustella aiheesta oman maalausistuntosi aikana.\nVarauksia otetaan vain 48, joten ole nopea! Maalausistuntoa edeltävänä päivänä saat vielä muistutuksen siitä sähköpostiisi.\nKorona pidensi residenssiaikaa\nFrancesca Vesprini on Belgiassa asuva italialaissyntyinen taiteilija, joka on tullut Nelimarkka-museon residenssiin helmikuun alussa 2020. Koronaviruksen johdosta residenssiaika on pidentynyt suunnitellusta: Belgiaan tai Italiaan palaaminen on vaikuttanut hankalalta.\nKokoontumisrajoitukset ovat estäneet museon ja residenssitaiteilijoiden normaalin työpajatoiminnan tänä keväänä, siksi museo järjestääkin Francescan ideoiman etäprojektin, jossa hän maalaa etämuotokuvia nettikameran välityksellä.\nProjekti on avoin kaikille – riippumatta taustasta, kulttuurista tai olinpaikasta. Projektin erityisenä alueellisena kohderyhmänä on kuitenkin Etelä-Pohjanmaa. Mukana yhteistyössä on Järvi-Pohjanmaan kansalaisopiston Kuvataidekoulu Eero.\nMaalausprosessista tehdään video, mutta kuvauksen kohteena on ainoastaan taiteilijan tekemä maalaus – ei osallistuja itse. Jos innostusta löytyy, voi osallistuja maalata istunnossa vastakuvan taiteilijasta.\nKuva voidaan sisällyttää projektin myöhemmässä vaiheessa taiteilijan teoksia esittelevään näyttelyyn.\nValmiista muotokuvasta tehdään sekä digitaalinen että paperikopio, jotka osallistuja saa halutessaan itselleen. Myös alkuperäinen muotokuva on mahdollista saada itselleen.\nEnnen tätä muotokuvat asetetaan kuitenkin esille johonkin Nelimarkka-museon näyttelykohteista, ja näyttely esitellään internetissä.\nNäyttelyn ajankohta ja julkaisutapa määrittyvät tarkemmin myöhemmin. Julkaisemisessa hyödynnetään museon some-kanavia, kuten Facebook-live -striimausta. Osallistujien tietoja ilmaistaan kuvien yhteydessä vain osallistujan luvalla.\nNelimarkka-museon etämuotokuvaprojekti noudattaa Etelä-Pohjanmaan alueellista kulttuuristrategiaa, jossa kehitetään matalan kynnyksen taide- ja kulttuuritoimintaa ja jossa osallistujat voivat olla mukana kokijoina ja/tai tekijöinä.\nProjekti hyödyntää strategian mukaisesti digitaalisuuden mahdollisuuksia, kokeilee ja kehittää uusia toimintamalleja museon ja alueellisten toimijoiden välille. Strategian mukaisesti projektissa kohtaavat kansainvälisyys ja alueellisuus.\nProjektia on tukenut Etelä-Pohjanmaan Liitto.\nEdellinen artikkeliEtelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirissä ei uusia koronatartuntatapauksia\nSeuraava artikkeliHallitus linjasi koronakriisin rajoitusten vaiheittaista purkamista


Super Bowlin liveyleisö sai monet hieraisemaan silmiään - oikeasti stadion oli kaukana täydestä - Viihde - Voice.fi\nSuper Bowlin liveyleisö sai monet hieraisemaan silmiään - oikeasti stadion oli kaukana täydestä\n08.02.2021 11:15 - Iiro Myllymäki / iiro.myllymaki@bauermedia.fi\nSuper Bowlia seurasi stadionilla 25 000 ihmisen liveyleisö.\nViime yönä Suomen aikaa järjestettiin Yhdysvalloissa Super Bowl -ottelu, jossa toisensa kohtasivat Kansas City Chiefs ja Tampa Bay Buccaneers. Väliaikaesiintyjänä ihmisiä viihdytti seuraavalla kiertueellaan myös Suomeen saapuva The Weeknd.\nMonet katsojat hieraisivat silmiään ottelua ja väliaikaesitystä katsoessaan, sillä ottelun näyttämönä toimineella Raymond James -stadionilla oli ihmisiä katsomossa. Näin korona-aikaan tällainen on ollut hyvin harvinainen näky. Joissain kuvissa näytti kuin stadion olisi ollut pullollaan ihmisiä, mutta näin ei kuitenkaan ollut. Paikalla oli NBC:n mukaan 25 000 katsojaa, mikä on pienin yleisömäärä koko Super Bowlin historiassa. Stadionille mahtuu yli 65 000 katsojaa.\nJotta stadion saatiin näyttämään täydemmältä, istuimille asetettiin myös 30 000 pahvihahmoa. Buzzfeed uutisoi, että hahmojen joukossa oli monia julkisuuden henkilöitä, kuten Ozzy Osbourne, Lady Gaga ja Billie Eilish.\n25 000:n oikean katsojan joukossa oli 7500 koronavirusrokotteen saanutta terveysalan työntekijää, joille ottelun järjestänyt NFL lahjoitti liput. Kaikille paikalle saapuneille katsojille annettiin saapuessaan kasvomaskit ja käsidesiä, ja maskien pitämistä edellytettiin koko ottelun ajan.\nThe Weekndin väliaikashow'n pääset katsomaan kokonaisuudessaan alta.\nLue myös: The Weekndin Super Bowl -esitys sai ihmiset innostumaan ja some täyttyi meemeistä\nLähteet: NBC, Buzzfeed


Kukaan ei mene naimisiin erotakseen, eikä rakastunut ihminen halua uskoa, että oma rakkaussuhde päättyisi jonakin päivänä. Kuitenkin liki puolet liitoista päättyy eroon. Joillekin se on seurausta pidemmästä prosessista, osalle kumppanin lähtö tulee niin sanotusti ”puun takaa.” Heitäkin on, jotka päätyvät eroon yhdessä, mutta se ei auta hyppäämään eroon liittyvän tunnekäsittelyn yli.\nHe, jotka ovat aloittaneet oman tunneprosessointinsa jo ennen lopullista päätöstä, ovat saaneet hieman etumatkaa, mutta kuten läheisen kuolemaan, niin avioeroonkaan ei pysty ennalta itseään valmistelemaan, oli sitten lähtijä tai jätetty. Monet asiat löytävät selityksensä vasta ajan kanssa, kun etäisyyttä tapahtuneeseen tulee kyllin paljon ja/tai henkilö alkaa tarkastelemaan päättynyttä suhdettaan raatorehellisesti, avoimin mielin. Hyvänä apuna tässä ovat muiden eronneiden kokemukset, eroa käsittelevä kirjallisuus ja eroryhmät.\nYhtäkään ihmisuhdetta ei voi arvioida sen pituuden perusteella. Jokin lyhyt kohtaaminen voi olla kallisarvoisen tärkeä, ja vuosien ihmissuhde voi olla mitään antamatonta pelon sävyttämää sitoutumista. On turvallisempaa pysyä ankeassa suhteessa, kuin ottaa vastuu omasta onnestaan lähtemällä tai yrittämällä parantaa omaa suhdetta itseensä tai puolisoonsa. Moni suhde nimittäin paranisi jo huomattavasti sillä, että hankalia asioita otettaisiin esille ja niistä uskallettaisiin puhua. Vaikeistakin asioista keskusteleminen lisää läheisyyttä. Osa eroseminaarin tulijoista tuleekin pohtimaan mahdollista tulevaa eropäätöstän ryhmään ja tekee ratkaisun löytämien oivallustensa myötä.\nVaikka jättäjän ja jätetyn polku on erilainen, molemmat sisältävät vaikeita tunteita. Vaikka jättäjä usein eron jälkeen vapautuukin pitkään jatkuneesta ahdistuksesta ja voi jopa alkuun hurmaantua elämästään, tulee se päivä jossain vaiheessa, jolloin hänenkin täytyy kohdata se, ettei ero ollut vastaus kaikkiin elämässä olleisiin haasteisiin. Varsinkin silloin, jos eroon päädytään ratkaisuna omaan identiteettikriisiin.\nJättäjä ei pysty olemaan jättämänsä ihmisen saattohoitaja. Molemmat tarvitsevat irrottautumista voidakseen elää elämässään eteenpäin ja rakentaa tulevaisuuttaan tahoillaan. Mahdollisuus ystävyyteen toki on, mutta se pitää rakentaa vasta kun parisuhde on saatu päätökseen. Tähän menee helposti ainakin vuosi. Tärkein mittari suhteesta ja entisestä puolisosta irrottautumisesta on usein se, että oma elämä alkaa kiinnostaa enemmän kuin eksän uusi arki. Kun huomaa, ettei muista koska viimeksi olisi antanut entiselle puolisolleen ajatuksen. Usein tässä on apuna myös uusi suhde, jonka avulla löytyy monella myös yllättävää myötätuntoa eksän uutta suhdetta kohtaan. Erosta on kuitenkin mahdollista päästä eteenpäin ilman laastaria tai uutta elämänkumppania. Oleellista on tarkastella suhdetta omaan itseen.\nTunnekäsittely on keskiössä erosta eteenpäin pääsemisessä. Tärkeitä kysymyksiä ovat: Miksi valitsin juuri hänet? Kuka elämääni ohjasi suhteessamme? Millä tavoin menneisyytemme, erityisesti lapsuusperheemme dynamiikka, vaikutti suhteeseemme? Mistä nousevat vihan, surun ja häpeän tunteet? On hyvä tiedostaa, että kriisi möyhii aina elämän aiempiakin pohjamutia; raivo, jota tunnet eksääsi kohtaan, voi nousta vuosilta, jolloin tulevasta puolisostasi ei ollut vielä tietoakaan.\nEntäpä myyttinen, ihana erohehku? Tila, jossa eronnut äkkiä huomaakin, että autio maa alkaakin kukkia hänen ympärillään ja hän rupeaa viihtymään uudessa elämässään. Kun ihminen pääsee erotunteidensa käsittelyssään tarpeeksi eteenpäin, on hänen mahdollista saavuttaa tuo hetki. Päivä, jolloin tulevaisuus avautuu mahdollisuutena eikä vain menetyksenä.\nOsa eronneista kuvaa tätä kokemuksena, jolloin saa itsensä takaisin. Mikä tärkeää, siihen liittyy taito nähdä myös mennyt aika voimavarana ja hyvät muistot kauniina. Erohehkua ei voi piilottaa, se on itsensä rakastamisen ilmentymä. Siitä pitää nauttia ja ottaa kaikki irti, koska samoin kuin parisuhteen huumavaihetta, seuraa itsen kanssa vietettyäkin kuherruskuukautta arki. Se on vain todennäköisesti nyt parempaa, turvallisempaa ja tietoisempaa. Pysyvää olotilaa ei ole. Se mikä menee ylös, sen täytyy tulla alas. Eroprosessissa kaikki tunteet ovat isoja. Tärkeää on muistaa, että edessä on uusi mahdollisuus.\nOletko eronnut? Näin vahvistut matkallasi eteenpäin\nYstävienkin kestokyvyllä on rajansa. Paras keskustelukaveri on toinen eronnut. Verkosta löytyy keskusteluryhmiä ja eroryhmistä vertaistukea.\n5. Muista, että ero on mahdollisuus\n6. Lopeta veivaaminen\nAsioiden puimisella on aikansa, mutta jossain vaiheessa asiat voivat jäädä junnaamaan paikalleen ja katkeruus pääsee kukoistamaan. Jos sinun on vaikeaa löytää uutta suuntaa tai mitään hyvää uudesta elämäntilanteestasi, hae apua ammattilaiselta tai lähde mukaan eroseminaariin. Kavereiden jaksamisella on rajansa, mutta vertaisryhmästä löydät ihmisiä, jotka jaksavat keskustella asiasta kanssasi.\n7. Muista muutoksen lait\nKoko elämä on muutosta, eikä pysyvää olotilaa ole. Myös tekemättä jättäminen on päätös, ei vain toisin tekeminen. Elämän rajallisuuden hyväksyminen auttaa myös hyväksymään elämän vaihtuvia tilanteita. Yksikään ihminen elämässämme ei ole itsestäänselvyys, mutta varmaa on, että itsesi seurassa sinä vietät kaikki elämäsi päivät. Pidä siis huolta tärkeimmästä ihmisuhteestasi.\n8. Aika hoitaa\nAika on armollinen parantaja, Sen hoitavaan syliin kannattaa turvata. Pohdi vaikka kymmenen vuoden takaisia huoliasi, jos niitä vielä muistat. Miltä ne näyttävät tänään? Voisitko uskoa, että tämänkin päivän kipu on vielä jonakin päivänä poissa? Pidä huolta siis tästä päivästä, huominen huolehtii itsestään.\n9. Rakkaus pysyy\nKukaan ei voi viedä sinulta rakkautta pois. Rakkaus on luonasi aina, eikä se ole riipuvainen toisen ihmisen läsnäolosta. Jos ajatus on sinulle hämärä, lue lisää aiheesta ja tutki rakkautta tai osallistu eroseminaariin tai muuhun itsetuntemustyhmään.\n10. Jos mikään ei tunnu auttavan\nAkuutein ja rajuin shokkivaihe kestää yleensä korkeintaan puoli vuotta. Jos et pääse omin voimin eteenpäin, hakeudu ammattiavun piiriin tai eroseminaariin, jossa saat hoitavaa vertaistukea.\nHaluaisitko tavata muita Hidasta elämää -sinkkuja, löytää uuden ystävän tai jopa rakkauden kipinän? Tule mukaan Sinkkujen iltaan Helsingin Kaivohuoneelle torstaina 8.9.2022. Lue lisää täältä.\nAuthor Marika RosenborgPosted on 18.01.2016 08.06.2022 Categories Henkisyys, Ihminen, RakkausTags erokriisi, eroryhmä, eroseminaari, fisherin eroseminaari, hyvinvointi, logoterapia, Marika Rosenborg, muutos, onnellisuus, rakkaus, Sinä selviät kyllä, terapia


Elämää pellossa: Noin kolmen viikon kokeilu\nNoin kolmen viikon kokeilu\nNoin kolme viikkoa sitten mässyttäessäni samalle päivälle ties kuinka monetta palaa suklaata (tummaa kuitenkin!) yhtäkkiä päässä naksahti. Otin kynän käteen ja kirjasin ylös tarkat päivämäärät, sekä ainekset mitä en tuona aikana enää (ainakaan joka päivä) syö: lisätty sokeri, leipä, vehnä, tehotuotettu liha, maitotuotteet (paitsi voi), höpöruoka. Lipsuminen on ollut ihan sallittua, mutta yllättäen sitä ei ole edes paljoa tapahtunut. Tämä muutos on muhinut mielessä jo pitkään, tässä kun parina kesänä olen kokannut vegaaneille ja välillä on ollut gluteenitonta ja maidotonta syöjää. Jotenkin mä vaan luulin (hah!) että itselle olis jotenkin ylivoimaista se, ettei vois vaan mennä jääkapille napsimaan juustoa tai mitä millonkin. Nyt olen oppinut kuulostelemaan minkälaista ruokaa keho pyytää, eikä se ole monestikaan pyytänyt mitään turhaa. Ja nyt kun tämä koeaika on ohi, niin aion toki jatkaa samaa rataa silleen järkevissä rajoissa. Sillä kohtahan on kesä ja kaikki omat tuoreet saatavilla suoraan pellosta, mikäs sen parempaa.\n♥ Vianna klo 16.09\nPystyispä tuohon... Mun keho huutaa vaan suklaata suklaan perään. En pääse siitä irti sitten millään... olkoonkin, että on tummaa ja "terveellistä", mutta kyllä se silti on huono energianlähde, etenkin kun se loppu tulee sitten lähinnä leivästä... Mun päässä ei vaan ole naksahtanut mitenkään päin se, että haluaisin kasviksia, siis edes vaikka olenkin vegaani... ajatus jostain salaatin syömisestä on melkeinpä vähän että "yök".\n6. maaliskuuta 2017 klo 16.18\n6. maaliskuuta 2017 klo 18.54\nOnkohan se sitten mieli vai keho kumpi suklaan perään huutaa? Mä taas söisin vaikka kuinka kaikkee tuoretta, mikä onkin tosi helppoo näin keskellä talvee.. On vaan ulkomaisia vaihtoehtoja, tosi vähän mitään luomua, tai sitten pakasteita eikä luomua nekään.. Ja sit tietty noi eineet, härkikset ja nyhtökaurat, voi ku voiskin syödä kaiken vaan suoraan pellosta.\n14. maaliskuuta 2017 klo 9.16\nEi sais olla hoppuhousu