Korkeakouluhallinnon ja -johtamisen\nOhjaaja: Vuokko Kohtamäki\nTamperelaisten korkeakoulujen Tampere3-yhdistymishanke –\nPro gradu –tutkielma:\n77 sivua ja liitteet 8 sivua\nDuaalimalli, fuusio, korkeakoulu, rahoitus, resurssiriippuvuus\nTutkielma tarkastelee tapaustutkimuksen keinoin Tampere3-prosessia. Tutkielmassa\nosoitetaan millaisia tavoitteita Tampere3-prosessille on asetettu ja miten uusi Tampere3korkeakoulu pystyy vastaamaan asetettuihin tavoitteisiin. Tutkimuskysymykseen pyritään\nvastaamaan muodostamalla kolmesta tamperelaisesta korkeakoulusta hypoteettisesti uusi\nViimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana yhdistymisistä on tullut verrattain yleinen ilmio\nkansainvälisessä korkeakoulukentässä eikä Suomi ole poikkeus tässä suhteessa.\nSuomalaisen korkeakoulusektorin duaalimalli on kuitenkin jakanut korkeakoulusektorimme\nkahteen osaan. Tampere3-prosessi on ensimmäistä kertaa Suomessa yhdistämässä\nkahden korkeakoulusektorin korkeakouluja.\nLaadullinen tutkimus perustuu aineiston sisällönanalyysiin. Tutkielman viitekehys on\nresurssiriippuvuusteoriaa tarkasteltaessa uuden Tampere3-korkeakoulun mahdollisuuksia\nTutkimustulosten mukaan uudelle Tampere3-korkeakoululle on asetettu tavoitteita liittyen\ntutkimukseen, koulutukseen, resursseihin ja toimintaympäristöön. Näistä resursseihin,\nerityisesti taloudelliseen toimintakykyyn on asetettu määrällisesti eniten tavoitteita.\nTutkimustulokset osoittavat, ettei mekaanisella yhdistämisellä saavuteta asetettuja\ntaloustavoitteita. Yhdistämiseen voi kuitenkin liittyä esimerkiksi päällekkäisyyksien\nkarsimista, jonka kautta asetetut tavoitteet voidaan saavuttaa.\n3.2 Vallan epätasapaino..................................................................................................19\n3.3 Keinoja hallita keskinäisriippuvuuksia.......................................................................20\n3.4 Resurssiriippuvuusteorian kritiikki.............................................................................21\n3.5 Resurssiriippuvuusteoria ja korkeakoulusektori........................................................23\n4.2.1 Korkeakoulusektorin yhdistymisten historiaa.....................................................28\n4.2.2 Korkeakoulujen yhdistymisen tavoitteita............................................................30\n4.2.3 Fuusioiden tyypittelyä.........................................................................................32\n4.2.4 Korkeakoulufuusioiden tutkimuksesta................................................................34\n5 Kolme tamperelaista korkeakoulua...................................................................................36\n5.1 Aiemmat yhteistyöhankkeet......................................................................................38\n8.1 Aineiston teemoittelua...............................................................................................49\n8.2 Uuden Tampere3-korkeakoulun tunnusluvut............................................................53\n8.3 Uusi Tampere3-korkeakoulu ja koulutuksen rahoitus...............................................57\nKuva 1. Ammattikorkeakoulujen rahoitusmalli vuodesta 2014 lähtien (Opetus- ja\nKuva 2. Yliopistojen rahoitusmalli vuodesta 2015 lähtien (Opetus- ja kulttuuriministeriö).\nKuva 3. Yliopistojen rahoitusmallista huomioitavat osat..................................................55\nKuva 4. Ammattikorkeakoulujen rahoitusmallista huomioitavat osat..............................56\nTaulukko 1. Tamperelaisten korkeakoulujen tunnuslukuja vuodelta 2014......................37\nTaulukko 2. Aineiston teemoittelua sisällönanalyysiin.....................................................52\nTaulukko 3. Uuden Tampere3-korkeakoulun hypoteettisia tunnuslukuja........................54\nTaulukko 4. Tampere3:n koulutuksen rahoitus vuoden 2014 rahoituslaskelmilla............57\nTaulukko 5. Tampere3:n koulutuksen rahoitus vuoden 2015 rahoituslaskelmilla............58\nTaulukko 6. Opetus- ja kulttuuriministeriön ja korkeakoulujen väliset sopimukset 20102012.................................................................................................................................59\nTaulukko 7. Opetus- ja kulttuuriministeriön ja korkeakoulujen väliset sopimukset 20132016.................................................................................................................................60\nSuomen korkeakoulukentässä vain muutos tuntuu pysyvältä asiantilalta, eikä kotimainen\nkorkeajärjestelmämme liene tässä suhteessa kovinkaan erilainen kansainvälisessä\nViimeisen kolmenkymmenen vuoden aikana korkeakoulujen yhdistymisistä on tullut\nverrattain yleinen ilmiö kansainvälisessä korkeakoulukentässä. Valtioiden hallitukset ovat\nriippumattomuuden lisäämiseksi sekä tehokkuuden ja laadun parantamiseksi. Myös\nkorkeakoulujen omasta aloitteesta on yhdistytty vastauksena taloudellisiin haasteisiin ja\ntoimintaympäristön uhkiin, kuten kilpailun kovenemiseen. (Harman & Harman, 2003)\nJoidenkin arvioiden mukaan maailmalla on menossa jako, jossa yliopistot profiloituvat\nopetusyliopistoiksi ja (huippu)tutkimusyliopistoiksi (Tampereen korkeakoulujen yhteistyö\n-paneeli, 2014). Kaikkien yliopistojen oletetaan kuitenkin tekevän sekä tutkimusta että\nopetusyliopistoja enemmän, on vaikea kuvitella yhdenkään yliopiston haluavan tietoisesti\nprofiloitua juuri opetusyliopistoksi. Tällaista jakoa tutkimus- ja opetusyliopistoiksi voi toki\ntapahtua, mutta mahdollisesti jaon mekanismeina on ennemminkin erilaisten yliopistojen\narviointien ja rankingien tulokset kuin tietoinen ja oma-aloitteinen profiloituminen.\nKotimaisesti voitaisiin ehkä ajatella, että kansainvälisestä näkökulmasta katsottuna\nTietyn Suomen korkeakouluihin kohdistuvan rakennepoliittisen uudistustahdon voidaan\npoliittisista linjauksista. Siinä aiemman korkeakoulujen laajentamisen sijaan nostettiin\nkeskeiseksi tavoitteeksi rakenteiden vahvistaminen ja toimintojen keskittäminen entistä\nsuurempiin yksiköihin ja kokonaisuuksiin (Opetusministeriö, 2010). Keskittämisen arvioitiin\nparantavan sekä toiminnan tieteellistä laatua että korkeakoulujen yhteiskunnallista\nvaikuttavuutta. Rakenteiden vahvistamista haettiin sekä laaja-alaisella yhteistyöllä\nmukaanlukien yhteenliittymät ja allianssit että toiminnan profiloinnilla, eli vahvuus- ja\nyksiköiden välille sekä hajanaisuuden ja päällekkäisyyksien vähentämistä.\n(Opetusministeriö, 2008) vuosille 2007-2012 mainitsee korkeakoulujen profiloitumisen ja\npainoalojen vahvistamisen yhdeksi tavoitteekseen. Lisäksi korkeakouluverkkoa pyritään\nkehittämään karsimalla päällekkäistä koulutustarjontaa ja kokoamalla hallinto- ja\ntukipalveluita. Asetetut päämäärät ovat näkyneet Ursinin, Aittolan ja Välimaan (2010a)\nkansainvälistymistä, laadun paratamista, kilpailukyvyn lisäämistä, profiloitumista ja\nSuomen korkeakoulukentällä on toteutunut viime vuosina useita yhdistymisiä sekä\nyliopistoissa että ammattikorkeakouluissa. Tähän mennessä toteutetut yhdistymiset ovat\nolleet valtaosaltaan lainsäädännöllä määriteltyjä (vrt. Aalto-yliopisto) eikä aiemmin muun\nmuassa lainsäädännön vuoksi ole suunniteltu tai toteutettu yhtään korkeakoulusektorit\nylittävää yhdistymistä. Tampereen kolmen korkeakoulun (Tampereen yliopisto (TAY),\nTampereen teknillinen yliopisto (TTY) ja Tampereen ammattikorkeakoulu (TAMK))\nsuunnittelema uusi Tampere3-korkeakoulu olisi tässä mielessä ainutlaatuinen korkeakoulu,\nsillä se toimisi sekä ammattikorkeakoulusektorilla että yliopistosektorilla.\nSuomen korkeakoulukenttä on edelleen hyvin riippuvainen julkisesta rahoituksesta, jota\nohjaa ensikädessä Opetus- ja kulttuuriministeriö. Vuonna 2009 Opetusministeriön\nperusrahoituksen osuus kaikkien yliopistojen kokonaismenoista oli 64,5 prosenttia\n(Kaukonen & Välimaa, 2010). Pääministeri Juha Sipilän hallitusohjelman (Valtioneuvosto,\n2015) mukaan koko julkisen sektorin menoja pyritään karsimaan edelleen. Tällä olisi\nkorkeakoulun johdot vaikuttavat jakavan käsityksen, että valtion rahoitus korkeakouluille ei\nmissään nimessä parane tulevina vuosina. Päinvastoin sen arvioidaan usein heikkenevän,\njopa merkittävästi. Talous vaikuttaisi olevan ainakin yhtenä syynä siihen, että kolme\ntamperelaista korkeakoulua on käynnistänyt konkreettiset suunnitelmat uuden yhteisen\nselkeänä tavoitteena suunnitelmissa uudeksi Tampere3-korkeakouluksi. Edelleen uuden\nkorkeakoulun tulisi pyrkiä parantamaan osuuttaan kilpaillusta tutkimusrahoituksesta, jonka\nsenkin kokonaismäärän nähdään kehittyvän hitaasti jos ollenkaan tulevaisuudessa. Näistä\nkarsiminen mainitaan usein uuden korkeakoulun yhteydessä. (Minne menet yliopisto\n-paneeli, 2015; Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneeli, 2014)\nUuden Tampere3-korkeakoulun asemoiminen on juridisesti haastavaa eikä tämän\nopinnäytetyön tavoitteena ole syventyä uuden Tampere3-korkeakoulun hallinnolliseen ja\njuridiseen asemaan Suomen korkeakoulukentässä. Opinnäytetyön kannalta riittävänä\nasemointina voitaneen pitää yliopistolain ja ammattikorkeakoululain määrittelemiä erilaisia\ntehtäviä kullekin korkeakoulusektorille.\n”Yliopistojen tehtävänä on edistää vapaata tutkimusta sekä tieteellistä ja\ntaiteellista sivistystä, antaa tutkimukseen perustuvaa ylintä opetusta sekä\nkasvattaa opiskelijoita palvelemaan isänmaata ja ihmiskuntaa. Tehtäviään\nvuorovaikutuksessa muun yhteiskunnan kanssa sekä edistää tutkimustulosten\nja taiteellisen toiminnan yhteiskunnallista vaikuttavuutta.”\n”Ammattikorkeakoulun tehtävänä on antaa työelämän ja sen kehittämisen\nvaatimuksiin sekä tutkimukseen, taiteellisiin ja sivistyksellisiin lähtökohtiin\nperustuvaa korkeakouluopetusta ammatillisiin asiantuntijatehtäviin ja tukea\nopiskelijan ammatillista kasvua. Ammattikorkeakoulun tehtävänä on lisäksi\naluekehitystä edistävää ja alueen elinkeinorakennetta uudistavaa soveltavaa\ntutkimustoimintaa, kehittämis- ja innovaatiotoimintaa sekä taiteellista toimintaa.\nOpetus- ja kulttuuriministeriön tämänhetkinen tulkinta Perustuslain 124§ (Suomen\nperustuslaki 11.6.1999/731) on, ettei korkeakoulujen koulutustehtävää voida antaa\nkyseisen korkeakoulun ulkopuoliselle taholle, ei siis myöskään toiselle korkeakoululle.\nTästä syystä korkeakoulujen välinen koulutusyhteistyö on hyvin vaikeaa toteuttaa erillisinä\nTutkielmassa käytetään termiä Tampere3 tarkoittaen sillä sekä yhdistymisen ja yhteistyön\nselvitysprosessia vuosien 2014 ja 2015 aikana, erityisesti vuorineuvos Stig Gustavssonin\nselvitystyötä, että Tampereen yliopiston, Tampereen teknillisen yliopiston ja Tampereen\nammattikorkeakoulun muodostamaa uutta korkeakoulua, jonka perustamista vararehtorien\ntyöryhmän loppuraportti (Hannula, Melin ja Naukkarinen, 2015) päätyi suosittelemaan.\nSuunnitellun uuden korkeakoulun käsitteleminen nimellä Tampere3 on puhtaasti\nkirjoitustekninen keino selkiyttää ja helpottaa asian käsittelyä eikä tutkielmassa oteta\nkantaa mahdollisen uuden korkeakoulun nimeen tai oikeushenkilömuotoon.\nTampere3-prosessissa on kaikkien selvitysten aikana erityisesti painotettu, että selvitystä\ntehdään tutkimuksen ja opetuksen sisältönäkökulmasta ja oma-aloitteisesti eikä hankkeen\nmotivaattoreina ole arvioitu korkeakoulutuksen rahoituksen väheneminen. Kuitenkin\nkeskusteluissa on noussut esiin päällekkäisyyksien karsiminen, joka viittaisi juuri\nresurssien käytön tehostamiseen. Lisäksi ensimmäisen selvityksen tehnyt vuorineuvos\nStig Gustavson ja yliopistojen hallitusten puheenjohtajat ovat korostaneet vahvan taseen\nmerkitystä uudelle korkeakoululle. Yhteenlaskettu tase kolmella korkeakoululla olisi noin\n400 miljoonaa euroa (vrt. Aalto-yliopiston tase ~1mrd €). Tampereen teknillisen yliopiston\ntaustayhteisönä toimivan TTY-säätiön hallituksen puheenjohtaja Tero Ojanperä visioi\nuudelle korkeakoululle suurta talousharppausta ja taseen tuplaamista perustellen\nensimmäisen toimijan selkeästi muita suuremmalla mahdollisuudella kerätä uutta\nulkopuolista rahoitusta. (Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneeli, 2014)\nKoulutuksen huomioimisen vähäisyys ja epämääräisyys nousevat esiin huomattavana\nsuunnitteluasiakirjoista keskittyy hallinnon yhdistämiseen ja tutkimusmahdollisuuksien\nkehittämiseen opetuksen jäädessä vähemmälle huomiolle. Erityisesti koulutuksen\nrahoitusta ei yleensä ole käsitelty juuri ollenkaan. (Ursin, Aittola, Henderson ja Välimaa,\nrahoituksen alueelle ja siten vahvistamaan korkeakoulututkimuksen kokonaisvaltaisuutta.\nKorkeakouluissa monimutkaiset sisäiset mekanismit muokkaavat järjestelmään syötetyistä\npanoksista tuotoksia. Näitä korkeakoulujen sisäisiä järjestelmiä ovat esimerkiksi\nhenkilökunta, säädökset, akateeminen vapaus ja tutkimusyksiköt. Panoksina toimivat\nmuun muassa opiskelijat, raha, arvovalta, yhteiskunnan odotukset ja kirjat, joiden kautta\nmuodostuu tuotoksina esimerkiksi tutkintoja, tietoa ja palveluita. Nämä panokset ovat\nkorkeakouluille tärkeitä resursseja. (Birnbaum, 1988)\nTämän Pro gradu -tutkielman tarkoitus on osoittaa millaisia tavoitteita Tampere3prosessille on asetettu ja miten uusi Tampere3-korkeakoulu pystyy vastaamaan\nasetettuihin tavoitteisiin. Tarkastelun ytimeen on valikoitunut koulutuksen rahoitus, sillä se\non käytännössä yksikanavaisena valtionrahoituksena verrattaen selkeä kokonaisuus\nmuodostaen yli puolet kunkin korkeakoulun perusrahoituksesta. Uuden Tampere3korkeakoulun koulutuksen rahoituksen muodostumista voidaan pyrkiä rajatuin oletuksin\nResurssiriippuvuusteorian mukaisesti korkeakouluja voidaan pitää riippuvaisina Opetus- ja\ntoteuttamisen osalta. Tutkielmassa käytetään resurssiriippuvuusteoriaa tapaustutkimuksen\nkeinoin keskittyen uuden Tampere3-korkeakoulun koulutuksen rahoitukseen.\nKahden korkeakoulusektorin hallinnon vertailevaa tutkimusta voidaan pitää erittäin\nhaastavana tutkimusalueena. Toimintaa ohjaavien lakien erot, tieteenalojen erot, erot\nresurssien kohdentamisessa tutkimukseen ja opetukseen, erilaiset rahoitusmallit ja\nrahoituslähteet sekä eroavat käytännöt talousraportoinnissa muodostavat haastavan\nkokonaisuuden. Tutkielmassa pyritään yksinkertaiseen ja selkeään kokonaisuuteen, jonka\nvuoksi tutkimuskohteen voimakas rajaaminen on nähty välttämättömäksi.\nesitellään pro gradu -tutkielma ja\ntamperelaisen korkeakoulun käynnistämää Tampere3-prosessia, jonka tavoitteena on\nmuodostaa kolmesta nykyisestä korkeakoulusta uusi Tampere3-korkeakoulu ja pyrkiä näin\nvastaamaan nykyisiin ja tuleviin korkeakoulutuksen haasteisiin. Toisessa luvussa tutkielma\nasemoidaan korkeakoulututkimuksen ja hallintotieteen tutkimuksen kenttään, määritellään\nja perustellaan tutkielman rajaukset, muodostetaan tutkielman viitekehys ja esitellään\nresurssiriippuvuusteoriaan, joka toimii tämän tutkimuksen teoreettisena kehyksenä.\nNeljännen luvun kirjallisuuskatsauksessa pureudutaan aiempiin tutkimuksiin, jotka\nkäsittelevät tämän tutkielman kannalta oleellisia aiheita, kuten duaalimallia ja sekä\nViidennen luvun tarkoitus on perehdyttää lukija lyhyesti käsiteltäviin korkeakouluihin ja\nesitellään, perustellaan ja kritisoidaan tässä tutkielmassa käytettäviä aineistoja. Seitsemäs\nluku käsittelee tutkielman metodologiaa tavoitteena perustella pitävästi tapaustutkimuksen\nkäyttäminen tutkimusmenetelmänä. Kahdeksannessa luvussa pureudutaan aineistoon\ntutkimusmenetelmän keinoin ja pyritään nostamaan esiin tutkielman kannalta relevantteja\nmuodostamalla hypoteettinen uusi Tampere3-korkeakoulu perustuen nykyisiin kolmeen\ntamperelaiseen korkeakouluun. Luvussa yhdeksän keskustellaan aineistoanalyysin\nlöydöksistä suhteessa resurssiriippuvuusteoriaan ja kirjallisuuskatsaukseen. Viimeisessä\nluvussa esitellään aineiston ja teorian perusteella havaitut johtopäätökset, tarkastellaan\nNykyisen Tampere3-prosessin voidaan katsoa käynnistyneen, kun Tampereen kolme\nkorkeakoulua kutsuivat vuorineuvos Stig Gustavsonin tarkastelemaan millä tieteenaloilla\nkorkeakoulut voisivat saavuttaa kansainvälisesti johtavan aseman ja mitä uudistuksia\ntähän tarvittaisiin (Tampereen yliopisto, 2015). Vuorineuvos Gustavsonin selvityksen\njulkaisun jälkeen kolme korkeakoulua julkaisivat 15.10.2014 yhteisen tiedotteen uuden\n”Tampereelle luodaan uusi, monialainen ja kansainvälisen tason korkeakoulu,\njoka vastaa tutkimuksen ja opetuksen keinoin yhteiskunnan, elinkeinoelämän\nteknillinen yliopisto ja Tampereen yliopisto tähtäävät yhdessä uudenlaisen\n(Tampereen yliopisto, 2014a)\nGustavsonin selvityksen pohjalta korkeakoulujen rehtorit nimesivät syksyllä 2014 kolmesta\nvararehtorista muodostuneen työryhmän jatkamaan vuorineuvos Stig Gustavsonin\naloittamaa prosessia (Tampereen yliopisto, 2014b). Vararehtoreiden työryhmän tehtävänä\noli tuottaa ehdotus korkeakouluyhteisön profiilista, tutkimusalueista ja -mahdollisuuksista,\ntutkintorakenteesta, raja-aidat ylittävistä tutkinto-ohjelmista ja niiden toteuttamismalleista,\ntoimintamallista, jolla tutkimus ja opetus sekä yhteiskunnallinen vaikuttaminen toteutetaan\nsekä toimenpiteistä ja aikataulusta hankkeen toteuttamiseksi. Työryhmään nimettiin\ntutkintorakenne- ja ohjelmat, 2) profiili ja tutkimusalueet ja 3) tuki- ja hallintopalvelut. Nämä\nvalmisteluryhmät perustivat omia alaryhmiä emergenttien aiheiden käsittelemiseksi.\nVararehtorit päätyvät raportissaan loppukeväästä 2015 ehdottamaan, että Tampereen\nyliopisto, Tampereen teknillinen yliopisto ja Tampereen ammattikorkeakoulu jatkaisivat\nTampere3-prosessia tavoitteena uudenlaisen yliopiston perustaminen Tampereelle. Uusi\nyliopisto perustuisi uudelle, kaikkien kolmen korkeakoulun tutkintokoulutuksen yhdistävälle\nyliopistotutkintoja sekä tutkimusprofiilille, joka poikkeaisi muista suomalaisista yliopistoista.\nVararehtorityöryhmän mukaan tutkintojärjestelmän kehittämisen tulee kuitenkin tapahtua\nvaltakunnallisena ratkaisuna, johon Tampereelle perustettavaksi suunniteltu uusi yliopisto\naktiivisesti vaikuttaisi. (Hannula et al., 2015)\nTyöryhmän loppuraportti suosittelee yhteistoiminnan suunnittelu- ja toteutusvaiheiden\nkäynnistämistä käytettävissä olevista resursseista riippuen niiltä osin, kuin yhteistoiminta ei\nedellytä muutoksia lainsäädännössä. Työryhmän mukaan uusi yliopisto voisi aloittaa\naikaisintaan vuonna 2019, jos suunnittelu käynnistyy tehokkaasti jo vuonna 2015 ja jos\ntarvittavat lakimuutokset toteutetaan vuoden 2016 aikana. (Hannula et al., 2015)\nUuden yliopiston tavoitteena on pystyä tuottamaan sekä ammattikorkeakoulututkintoja että\nyliopistotutkintoja. Tämä edellyttäisi merkittäviä muutoksia esimerkiksi koulutusvastuuseen\neikä tällainen ammattikorkeakoulututkintoja ja yliopistotutkintoja tuottava uusi yliopisto\nsovellu nykyisen lainsäädännön (Ammattikorkeakoululaki, 2014; Yliopistolaki, 2009)\nmukaisesti ammattikorkeakouluksi tai yliopistoksi, vaan kyseessä olisi täysin uusi\nkorkeakoulumuoto. Tästä syystä merkittävä osa nykyistä korkeakoulujärjestelmää\nohjaavaa lainsäädäntöä tulisi uudistaa, jotta uuden korkeakoulun perustaminen olisi\nTässä Pro gradu -tutkielmassa tarkastellaan kolmesta korkeakoulusta muodostettavaa\nuutta Tampere3-korkeakoulua, sille asetettuja tavoitteita ja niiden saavuttamista.\nTampere3-korkeakoulua ei ole perustettu eikä sitä voida nykyisen lainsäädännön\nkorkeakouluna muodostaa, joten tässä tutkielmassa tarkasteltava Tampere3-korkeakoulu\nmuodostetaan hypoteettisena uutena korkeakouluna. Uuden Tampere3-korkeakoulun\nlähtötilanteena käytetään kolmen tamperelaisen korkeakoulun tasekirjojen, Opetus- ja\nkulttuuriministeriön ja korkeakoulujen välisten sopimusten ja rahoituslaskelmien tarjoamaa\ntilannetta soveltuvin osin vuosilta 2010-2015, käytännössä vuoden 2014 tilinpäätöksiä ja\nsopimuskausia vuosilta 2010-2012 ja 2013-2016 sekä rahoituslaskelmia vuosilta 2014 ja\n2015. Näitä tietoja verrataan tilanteeseen, jossa kolme korkeakoulua yhdistettäisiin\ntavoitellaan ja miten uusi Tampere3-korkeakoulu pystyy vastaamaan näihin tavoitteisiin.\nTutkielmassa käytetään resurssiriippuvuusteoriaa, jonka avulla pyritään vastaamaan\nsuurimpaan rahoittajaan, Opetus- ja kulttuuriministeriöön. Tämä tutkielma soveltaa\nresurssiriippuvuusteoriaa julkisella sektorilla ja tilanteessa, jossa toimijat (Tampere3:n\nkorkeakoulut) voisivat pyrkiä vähentämään keskinäisriippuvuutta kolmannesta osapuolesta\n(Opetus- ja kulttuuriministeriö) yhdistymällä.\naineistolähteinä käytetään asiakirja-aineistoa ja tallennetta keskustelupaneelista. Aineisto\nesitellään luvussa kuusi ja tutkimuksen metodologiaan perehdytään tarkemmin luvussa\nTutkielmassa kolmesta korkeakoulusta muodostetaan yksi organisaatio, Tampere3korkeakoulu, jonka resurssiriippuvuutta koulutuksen rahoittajaan selvitetään. Käytännössä\nkorkeakoulun ja Opetus- ja kulttuuriministeriön väliset sopimukset vuosilta 2010-2012 ja\n2013-2016 soveltuvin osin, kunkin korkeakoulun tilinpäätöstiedot vuodelta 2014 sekä\nkunkin korkeakoulun rahoituslaskelmat Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituksesta\nkorkeakouluille vuosina 2014 ja 2015. Tätä mekaanista yhdistämistä kuvaillaan ja\nperustellaan tarkemmin luvussa kahdeksan ja hypoteettisen yhdistämisen ongelmakohtia\ntarkastellaan kriittisesti luvussa kymmenen.\nteoreettisesta näkökulmasta resurssiriippuvuusteorian piirissä. Viitekehys on lisäksi tiiviisti\nyhteydessä korkeakoulututkimuksen kenttään ja toisaalta hallintotieteen tutkimukseen,\najankohtaisuutta voidaan pitää sekä kansallisesti että kansainvälisesti korkeana, mutta\ntutkimuskohteen (uusi Tampere3-korkeakoulu) teoreettisuuden vuoksi tutkimusaihetta\nvoidaan pitää haastavana erityisesti sen vuoksi, että valmiin materiaalin puuttuessa\ntehdään tiettyjä taustaoletuksia uudesta Tampere3-korkeakoulusta ja toimimaan niiden\nperusteella ratkaistaessa tutkimuskysymyksiä.\nTamperelaisten korkeakoulujen yhteistyöhanke Tampere3 on hedelmällinen tutkimusaihe.\nHanketta voisi lähestyä ja tutkia useasta erilaisesta näkökulmasta. Perustelen tässä\nlyhyesti miksi tutkielman aiheeksi valikoitui selittää eri toimijoiden tavoitteita Tampere3prosessissa ja millaisia vaihtoehtoisia tutkimusaiheita on tästä syystä rajattu pois.\nResurssien, erityisesti taloudellisten resurssien tarkastelun näkökulma on ajankohtainen,\nsillä valtakunnallisesti nykyistä pääministeri Juha Sipilän hallitusohjelmaa (Valtioneuvosto,\n2015) myöten on ennustettu julkisen sektorin tulevaa rahoituksen supistumista. Tämä\nkoskee myös molempia korkeakoulusektoreita ja sitä kautta korkeakoulujen rahoituksen\ntarkastelu on perusteltua. Korkeakoulujen rahoitus muodostuu ministeriön kunkin\nkorkeakoulusektorin rahoitusmallin kautta myöntämästä perusrahoituksesta ja muusta\ntäydentävästä rahoituksesta. Molemmilla korkeakoulusektoreilla valtaosa rahoituksesta\ntulee ministeriön perusrahoituksen kautta. Tähän tutkielmaan on valittu tarkastelun\nkohteeksi koulutuksen rahoitus, joka muodostuu molemmilla korkeakoulusektoreilla\ntosiasiallisesti yksikanavaisesti Opetus- ja kulttuuriministeriön perusrahoituksen kattaessa\nkäytännössä kaiken koulutuksen rahoituksen. Perustutkintoihin tähtäävää koulutusta\n(alemmat ja ylemmät korkeakoulututkinnot) ei juuri kustanneta täydentävän rahoituksen\nkautta, vaikka korkeakoulujen saamaa rahoitusta ja sen käytön kohdistumista ei\nvarsinaisesti eritellä korkeakoulujen taloudenpidossa. Näin koulutuksen rahoituksen\ntarkastelu muodostaa melko selkeän toimijaparin uudesta Tampere3-korkeakoulusta ja\nOpetus- ja kulttuuriministeriöstä.\nResurssiriippuvuusteoriaa on kehittämisestään lähtien käytetty melko laajasti eri\ntoimijoiden teoreettiseen ja empiiriseen keskinäisriippuvuuksien (kts. luku kolme)\ntarkasteluun ja arviointiin. Yksi resurssiriippuvuusteorian ydinkohdista on toimijoiden\nvälisten riippuvuuksien havainnointi ja ulkopuolisen toimijan mahdollisuudet vaikuttaa\npäätöksentekoon ja toimintaan epätasapainoisen keskinäisriippuvuussuhteen perusteella.\nResurssiriippuvuusteorian mukaan toimijat pyrkivät erilaisin keinoin vähentämään tai\ntoimintaansa ilman voimakkaita ulkoisia vaikuttimia (Pfeffer & Salancik, 1978). Edellisen\ntutkielmaan, jonka tavoitteena on selittää tavoitteita Tampere3-prosessissa ja tutkia\nselittääkö teoria uuden Tampere3-korkeakoulun muodostamista.\nTutkielmassa ei keskitytä kolmen nykyisen korkeakoulun (Tampereen yliopisto, Tampereen\nteknillinen yliopisto ja Tampereen ammattikorkeakoulu) keskinäiseen vertailuun, vaan\nmuodostettavan uuden Tampere3-korkeakoulun riippuvuutta päärahoittajaan, Opetus- ja\nTutkielmassa pyritään osoittamaan aineistosta asetettuja tavoitteita uuden Tampere3korkeakoulun suhteen. Näitä tavoitteita voidaan teemoitella usealla eri tavalla, mutta tässä\ntutkielmassa keskitytään uuden korkeakoulun resursseihin, erityisesti rahoitukseen,\nliittyviin tavoitteisiin. Rahoitus on yksinkertaisin ja selkein resurssi ja soveltuu siten\nparhaiten opinnäytetyön laajuisen tutkimuksen kohteeksi. Tutkimuksen kohde rajataan\nedelleen vain koulutuksen rahoitukseen eikä tutkimuksen rahoitusta tai muuta täydentävää\nrahoitusta käsitellä. Koulutuksen rahoitus muodostuu korkeakouluille käytännössä\nyksikanavaisena valtionrahoituksena ja on siten selkeä yksittäinen kokonaisuus.\nTässä tutkielmassa keskitytään käytännössä vain yksisuuntaiseen uuden Tampere3korkeakoulun riippuvuuteen Opetus- ja kulttuuriministeriöstä eikä erityisesti syvennytä\nmolemminpuoliseen riippuvuuteen. Tutkimuskysymyksen ratkaisun kannalta juuri uuden\nTampere3-korkeakoulun riippuvuutta päärahoittajasta voidaan pitää olennaisimpana osana\nYhteistyöhanketta voisi tutkia myös muista näkökulmista. Esimerkiksi uuden Tampere3korkeakoulun koulutuksen järjestäminen olisi kokonaisuutena varmasti kattava aihe, sillä\nerilaisia tarkasteltavia kohteita voisivat olla esimerkiksi tutkintorakenteet, vastuunjako,\nvalinnaiset opinnot, siirtymät ja sisäänotot. Korkeakoulujen tutkimuksesta voisi tarkastella\ntutkimusrahoituksen parantamiseksi. Kolmen korkeakoulun hallinnossa olisi myös paljon\ntutkittavaa. Erilaiset hallinto- ja organisaatiokulttuurit, tilat ja kampusalueet sekä\norganisaatiomallit ja hallintohenkilökunta tarjoaisivat monipuolisia tutkimusaiheita.\nErityisen mielenkiintoinen tutkimusaihe olisi yhteistyöhankkeen mahdollisten lopputulosten\njuridinen tarkastelu. Ammattikorkeakoulun, säätiöyliopiston ja julkisoikeudellisen yliopiston\nyhdistyminen vaatisi merkittävää lainsäädäntötyötä. Tutkimuksen aiheena voisi olla myös\nitse prosessin tarkastelu, esimerkiksi johtamisen tai joukkoistamisen näkökulmasta tai\ntiedotus- ja viestintänäkökulmasta. Riippuen valitusta tutkimuskysymyksestä Tampere3yhteistyöhanketta voisi tutkia useiden eri teorioiden näkökulmasta. Teoriataustana voisi\nolla ainakin erilaiset valtateoriat, organisaatioteoriat, poliittinen teoria tai institutionaalinen\nteoria. Edelleen voisi olla mielenkiintoista tutkia vaihtoehtoisia yhdistymismallleja,\nesimerkiksi huomattavasti Tampere3-prosessia maltillisempaa Tampereen yliopiston ja\nTampereen teknillisen yliopiston mahdollista yhdistymistä. Muita tutkimusvaihtoehtoja\nkäsitellään luvussa kymmenen.\nTavoitteena on tutkia pystyykö uusi Tampere3-korkeakoulu vastaamaan sille asetettuihin\ntavoitteisiin. Tutkimuskysymykseen vastaamiseksi on oleellista pystyä osoittamaan\nmillaisia tavoitteita Tampere3-prosessille on asetettu. Tutkielmassa osoitetaan asetettuja\ntavoitteita laajasti, mutta keskitytään erityisesti selittämään koulutuksen rahoituksen\nTutkielman varsinainen tutkimuskysymys on\nMiten uusi Tampere3-korkeakoulu vastaa sille asetettuihin tavoitteisiin?\nTutkielman teoreettisena viitekehyksenä käytetään resurssiriippuvuusteoriaa (Resource\nDependency Theory, RDT). Teorian muotoilivat alunperin vuonna 1978 julkaistussa\nkirjassaan The External Control of Organizations: A Resource Dependence Perspective\nyhdysvaltalaiset tutkijat Jeffrey Pfeffer ja Gerald Salancik. Julkistamisen jälkeen\nvaikutusvaltaisimmista organisaatioita ja strategista johtamista käsittelevistä teorioista\n(Hillman, Withers & Collins, 2009). Resurssiriippuvuusteoria tarkastelee organisaatiota\navoimena järjestelmänä, jolla on riippuvuuksia toimintaympäristöönsä (Pfeffer & Salancik,\n1978; Hillman et al., 2009). Teoria tunnistaa ulkoisten tekijöiden vaikutuksen organisaation\ntoimintaan ja toisaalta tunnistaa organisaation johdon mahdollisuudet vähentää ympäristön\nepävarmuustekijöitä ja riippuvuuksia (Hillman et al., 2009). Pfefferin ja Salancikin\nalkuperäinen resurssiriippuvuusteoria vuodelta 1978 ei ole erityisesti suunnattu yksityiselle\nsektorille, julkiselle sektorille tai kolmannelle sektorille. Teoriaa on kuitenkin sovellettu ja\ntutkittu ylivoimaisesti laajimmin yksityisellä sektorilla ja sekä julkisen että kolmannen\nsektorin sovellutukset ovat olleet vähemmistössä, joskin viime vuosina yhä enemmän\ntutkittuja myös resurssiriippuvuusteorian viitekehyksessä.\nEmersonin (1962) teorian valtariippuvuussuhteista voidaan katsoa toimineen lähtökohtana\nresurssiriippuvuusteorian synnylle. Emersonin yksinkertainen ajatus oli, että toimijan A\nvalta suhteessa toimijaan B riippuu niistä toimija B:lle tärkeistä resursseista, joita A\nhallitsee eikä B voi hankkia muualta. B voi olla niin riippuvainen A:n resursseista että A:lla\non valtaa suhteessa B:hen. Resurssiriippuvuusteorian voidaan katsoa toimineen\nvedenjakajana organisaatiotutkimuksessa sen tarjotessa yhtenä ensimmäisistä teorioista\nyhtenäisen käsityksen vallasta organisaatioiden välillä (Casciaro & Piskorski, 2005).\nResurssiriippuvuusteoria kuuluu organisaatioteorioiden ja valtateorioiden kenttään ja sitä\non koko olemassaolon ajan käytetty usein tutkimuksissa yhdessä muiden teorioiden\ntransaktiokustannusten, agenttiteorian, institutionaalisen teorian ja populaatioekologian\nkanssa (mm. Hillman et al., 2009; Casciaro & Piskorski, 2005).\nResurssiriippuvuusteoriaan oleellisesti liittyvää terminologiaa ovat resurssiriippuvuus\n(resource dependence), vallan epätasapaino (power imbalance) ja keskinäisriippuvuus\n(mutual dependence). Lisäksi teoriassa avainasemassa ovat ns. kriittiset resurssit, joilla\ntarkoitetaan resursseja, joita ilman organisaation toiminta vaikeutuisi huomattavasti tai\njopa päättyisi. Resurssiriippuvuusteoria keskittyy niihin kriittisiin resursseihin, joita\norganisaatio ei pääsääntöisesti pysty itse tuottamaan, vaan joiden hankkimiseksi se joutuu\nresurssiriippuvuusteoriaan perehdytään tämän edellä mainitun terminologian kautta ja\nTutkielman teoriaksi valikoitui monesta vaihtoehdosta juuri resurssiriippuvuusteoria.\nVaihtoehtoisia teoreettisia lähestysmistapoja olisivat olleet ainakin erilaiset valtateoriat,\nresurssiriippuvuusteorian kanssa usein käytettävät transaktiokustannukset, agenttiteoria ja\nkeskinäisriippuvuuteen, vallan epätasapainoon ja keinoihin hallita keskinäisriippuvuuksia.\nNäistä syistä sitä voidaan pitää sopivana teoriana pyrittäessä vastaamaan tämän\nkäyttämistä harkittiin tutkielman edetessä.\nOrganisaatiot tekevät vaihtoja keskenään. Vaihdot voivat sisältää esimerkiksi rahaa tai\nmuita resursseja, tietoa, palveluita tai muita yhteisesti sovittuja tuotannon tuloksia.\nToimintaympäristön kanssa totetutetaan vaihtoja, koska usein organisaatiot eivät ole\nitsenäisesti toimeentulevia ja toteuttaakseen tavoitteensa organisaatio tarvitsee muiden\norganisaatioiden tuotannon tuloksia. Koska kyseessä on nimenomaisesti vaihto, toinen\norganisaatio vaatii resurssien toimittamisen vastineeksi jotain toiselta organisaatiolta. Näin\nsyntyy keskinäisriippuvuus, jonka kautta toimijan ulkopuolinen taho voi pystyä rajoittamaan\nja ohjaamaan ainakin osittain toimintaa haluamaansa suuntaan. Ulkopuolisen toimijan\nvaatimukset toiminnan ohjaamisesta voivat kuitenkin olla ristiriidassa joko toimijan itsensä\nasettamien tavoitteiden ja päämäärien suhteen tai toisen ulkopuolisen toimijan asettamien\nkeskinäisriippuvuussuhteen toisen osapuolen vaatimuksia kokonaisuudessaan. On\nmielenkiintoista tarkastella missä laajuudessa toimijan tulisi missäkin tilanteessa pyrkiä\ntoteuttamaan keskinäisriippuvuussuhteen toisen osapuolen vaatimuksia. (Pfeffer &\nKeskinäisriippuvuudeksi kutsutaan sitä mekanismia, jonka vuoksi tapahtumat eivät kulje\nkuten haluttaisiin; mikä tahansa tapahtuma, joka on riippuvainen useammasta kuin\nyhdestä toimijasta, on keskinäisriippuvainen. Keskinäisriippuvuutta esiintyy aina kun yksi\ntoimija ei kokonaisuudessaan hallitse kaikkia muuttujia tietyn tapahtuman tai tuloksen\nsaavuttamiseksi. (Pfeffer & Salancik, 1978)\nKeskinäisriippuvuussuhteessa olevat toimijat voivat olla joko kilpailutilanteessa tai\nnollasummapelistä: toisen tilanne voi parantua vain jos toisen tilanne huononee,\nKilpailutilanne syntyy yleensä, jos molemmat toimijat tarvitsevat samoja resursseja\nselviytyäkseen. Symbioottisessa suhteessa toisen toimijan tuotos voi toimia toisen toimijan\nresurssina. Keskinäisriippuvuus ei välttämättä ole symmetristä tai tasapainossa kahden\ntoimijan välillä molempiin suuntiin. Lisäksi keskinäisriippuvuus voi olla samanaikaisesti\nsekä kilpailullista että symbioottista samojen toimijoiden välillä. (Pfeffer & Salancik, 1978)\nKorkeakoulumaailmassa hyvin yksinkertaistettuina esimerkkeinä kilpailutilanteesta voi\npitää yliopistojen kilpailua samoista resursseista ja symbioottisena suhteena ministeriön\ntuomaa rahoitusta ja yliopistojen tuottamia tutkintoja.\nKeskinäisriippuvuus vaihtelee toimijalta toiselle siirrettävien resurssien saatavuuden\nmukaan. Keskinäisriippuvuus on pienempi, jos siirrettäviä resursseja on saatavilla\nrunsaasti ja päinvastoin. (Pfeffer & Salancik, 1978)\nErityisesti kolmea tekijää voidaan käyttää arvioitaessa toimijan riippuvuutta toisesta,\ntoimijasta: ulkopuolisen toimijan\ntoimittamien resurssien kriittisyys,\ntoimintatapojen puute. Keskinäisriippuvuudessa on epäsuhta kun toisen toimijan tuotokset\novat vastaanottavalle toimijalle tärkeämpiä kuin toisen (Pfeffer & Salancik, 1978).\n3.2 Vallan epätasapaino\nMonilla organisaatioilla on sekä tarve että mahdollisuus pyrkiä kontrolloimaan toisten\norganisaatioiden toimintaa. Organisaatioiden välinen keskinäisriippuvuus ei ole vakio,\nKeskinäisriippuvuus voi aiheuttaa toimijoille epävarmuutta, jos esimerkiksi toiselle\ntoimijalle välttämättömien resurssien tasaisesta ja jatkuvasta saatavuudesta ei ole\nvarmuutta. Tällöin ongelmia pyritään usein ratkaisemaan lisäämällä toimijoiden välistä\nkoordinaatiota ja kasvattamalla molemminpuolista mahdollisuutta hallita toisen toimijan\ntoimintoja, eli kasvattamalla toimijoiden keskinäisriippuvuutta. (Pfeffer & Salancik, 1978)\nYleisellä tasolla tarkasteltuna toimijaan vaikuttavat ulkopuolisista tahoista suurimmin ne,\njotka kontrolloivat toimijan kriittisesti tarvitsevia resursseja. Toimijan halukkuuteen ja\nlaajuuteen toteuttaa ulkopuolisen toimijan vaateita vaikuttavat useat tekijät, kuten tieto\nulkopuolisista vaatimuksista, resurssien saaminen vaateita tekevältä, resurssien kriittisyys\ntoimijalle, vaihtoehtoisten resurssilähteiden vähyys tai puute, vastavuoroisuuden puute\nresurssien tarpeessa, ulkopuolisen toimijan mahdollisuus valvoa vaatimusten toteutumista,\nvähäinen tai olematon ristiriita ulkopuolisen toimijan vaatimuksista suhteessa omiin tai\ntoisen ulkopuolisen toimijan vaatimuksiin, toimijan kyky toteuttaa ulkopuolisen toimijan\nvaatimukset ja toimijan halu selviytyä. (Pfeffer & Salancik, 1978)\nKeskinäisriippuvuuden epäsuhtatilanteessa toimijan päätökset eivät välttämättä tule oman\norganisaation sisältä, vaan ulkopuolisen toimijan vaatimuksista (Pfeffer & Salancik, 1978).\nvaikutusmahdollisuudet ulkopuolisella toimijalla on organisaatioon.\nTiivistettynä ulkoisen toimijan vaikutusmahdollisuudet toimijaan riippuu ulkoisen toimijan\nhallinnoimista resursseista, niiden tärkeydestä toimijalle ja toimijan mahdollisuuksista\nhankkia tarvittavia resursseja muista lähteistä (Pfeffer & Salancik, 1978).\n3.3 Keinoja hallita keskinäisriippuvuuksia\nResurssiriippuvuusteorian ydin on näkemys, jonka mukaan organisaatioiden selviytyminen\nriippuu niiden kyvystä hankkia kriittisiä resursseja toimintaympäristöstään. Kriittisten\nmuokkaamaan riippuvuuksiaan monin tavoin, muun muassa hankkimalla useita kriittisiä\nresursseja toimittavia tahoja, sitouttamalla kriittisiä resursseja toimittavia ulkoisia toimittajia\norganisaatioon esimerkiksi hallituksen jäsenyyden kautta, rakentamalla molemminpuolista\nvähentääkseen yksittäisen resurssin kriittisyyttä ja yhdistymällä tai valtaamalla kriittisten\nresurssien toimittajia tai samoista resursseista kilpailevia toimijoita. (Casciaro & Piskorski,\nDrees & Heugens (2013) vahvistavat yhteensä 157 resurssiriippuvuusteoriaa käyttävää\ntutkimusta arvioivassa meta-analyysissaan, että organisaatiot pyrkivät vastaamaan\nresurssiriippuvuuksiinsa muun muassa muodostamalla liittoumia, alliansseja ja yhteisiä\nyrityksiä sekä yhdistymällä ja valtaamalla muita toimijoita. Tällaiset järjestelyt lisäävät\norganisaation autonomiaa ja legitiimiyttä. Toimijat voivat myös pyrkiä vähentämään\nkeskinäisriippuvuuksia vaikuttamalla säädöksiin, jotka aiheuttavat riippuvuutta (Pfeffer &\norganisaatiolla on toimintaympäristöönsä. Voimakkaasti säädellyillä aloilla hallituksissa on\nmelko usein entisiä poliitikkoja, yksittäisestä toimittajasta tai ostajasta riippuvaisilla\norganisaatioilla on muita useammin tämän kyseisen ulkopuolisen toimijan edustaja\nhallituksen jäsenenä ja esimerkiksi naisvaltaisilla aloilla toimivien organisaatioiden kanssa\nkeskinäisriippuvuussuhteessa olevien toimijoiden hallituksissa on muita useammin\nnaisjäseniä. (Davis & Cobb, 2009)\nHillmanin ja muiden (2009) mukaan yhdistymiset ovat melko yleinen keino hallita\nriippuvuutta toisesta toimijasta ja laajentaa omaa toimintaa vähentääkseen riippuvuutta\nulkopuolisista toimijoista. Empiirinen aiempi tutkimus osoittaa (Hillman et al., 2009), että\nyritykset voivat yhdistymisellä hallita keskinäisriippuvuutta. Aiempi tutkimus ei kuitenkaan\nnäytä selittäneen voisiko yhdistyminen vähentää riippuvuutta kolmannesta osapuolesta ja\nKeskinäisriippuvuus ohjaa toimijoita yhdistymisiin ja valtauksiin, mutta toisaalta vallan\nepätasapaino toimii yhdistymisten esteenä (mm. Davis & Cobb, 2009; Casciaro &\nPiskorski, 2005). Vallan epätasapainotilanteessa suurempaa valtaa käyttävällä ei usein ole\nriittävää insentiiviä toteuttaa yhdistymistä ja toisaalta heikommassa asemassa olevalla ei\nusein ole keinoja toteuttaa tavoiteltua yhdistymistä keskinäisriippuvuuden poistamiseksi.\nHorisontaalisilla yhdistymisillä tarkoitetaan tilannetta, jossa kaksi samalla sektorilla\ntoimivaa organisaatiota yhdistyvät. Horisontaaliset yhdistymiset pyrkivät Pfefferin ja\nSalancikin (1978) mukaan joko parantamaan organisaation asemaa vaihtosuhteissa tai\nvähentämään kilpailun tuomaa epävarmuutta. Usein tällaisessa yhdistymisessä on kyse\naseman parantamisesta kilpailtaessa muiden toimijoiden kanssa samoista resursseista.\n3.4 Resurssiriippuvuusteorian kritiikki\nResurssiriippuvuusteorian yhä jatkuva suosio organisaatiotutkimuksessa osoittaa, että\norganisaatiotutkimuksen keskiössä (Casciaro & Piskorski, 2005). Tästä syystä voidaankin\npitää erikoisena, että resurssiriippuvuusteoriaa ei ole edelleenkään käytetty kattavasti\nempiirisissä tutkimuksissa eikä teorian rajoitteita ole laajasti testattu. Casciaro & Piskorski\ntestattavan empiirisen tutkimuksen teoreettisena viitekehyksenä. Heidän mukaansa\nteoriaa voidaan ennemminkin pitää viehättävänä metaforana kuin varsinaisen empiirisen\nDavis & Cobb (2009) pitävät resurssiriippuvuusteoriaa sinänsä yhä edelleen erittäin\ntoimivana organisaatioteoriana ja sen näkemyksiä toimintaympäristön sidonnaisuuksista\nhyvin käyttökelpoisina. Sen sijaan Pfefferin ja Salancikin reseptejä keskinäisriippuvuuden\nvähentämiseksi Davis ja Cobb pitävät jossain määrin aikansa eläneinä. Heidän mukaansa\nesimerkiksi kriittisen toimittajan hankinta oman organisaation sisälle vaikkapa hallituksen\njäsenyyden kautta voisi nykyään aiheuttaa organisaatiolle enemmän haittaa kuin hyötyä.\nCasciaro & Piskorski (2005) näkevät neljä ongelmaa resurssiriippuvuusteoriassa.\nEnsimmäiseksi Pfefferin & Salancikin (1978) resurssiriippuvuusteoriassa kaksi erillistä\nkeskinäisriippuvuudeksi. Casciaron & Piskorskin (2005) mukaan näitä muuttujia tulisi\nkäsitellä erillisinä eikä yhdistää. Toiseksi resurssiriippuvuusteoria nostaa esiin keinoja,\njoilla toimija voi pyrkiä vähentämään riippuvuuttaan ulkoisesta toimijasta, mutta teoriassa\nei huomioida toimijan mahdollista kykyä toteuttaa näitä keinoja kokonaisvaltaisesti tai\nepäselväksi miten vallan epätasapaino ja keskinäisriippuvuudet rajoittavat erilaisten\nteorian esittelemien keinojen käyttöä riippuvuuksien muokkaamiseksi. Neljänneksi vaikka\nresurssiriippuvuusteoria on kaksisuuntainen, empiiriset tutkimukset keskittyvät usein\nainoastaan yhden toimijan riippuvuuteen toisesta eikä vastavuoroisia riippuvuuksia\nKritiikistä huolimatta resurssiriippuvuusteoriaa on käytetty ja käytetään edelleen verrattaen\ntoimintaympäristön vuorovaikutussuhteita. Teoriaa käytetään sekä alkuperäisessä Pfefferin\nja Salancikin vuonna 1978 esittelemässä muodossa ja toisaalta ajoin myös sisällyttäen\nmahdollisuuksien mukaan käyttämään teoreettisena viitekehyksenä nimenomaisesti\n3.5 Resurssiriippuvuusteoria ja korkeakoulusektori\nYliopistot tuottavat yhteiskunnalle erilaisia korkeakoulutukseen ja tutkimukseen liittyviä\npalveluja ja saavat vastineeksi resursseja, tietyn institutionaalisen aseman sekä\ntoimintavapautta. Tätä keskinäisriippuvutta toisintavat muun muassa lainsäädäntö,\nyliopisto- ja tiedepolitiikka ja yliopistojen kilpailu resursseista. Näin yliopistojen voidaan\nkatsoa elävän taloudellisessa ja poliittisessa vaihtosuhteessa muun yhteiskunnan kanssa.\n(Kaukonen & Välimaa, 2010)\nKorkeakouluilla on toki sekä monenlaisia tavoitteita että monenlaisia resurssilähteitä.\nTässä tutkielmassa keskitytään erityisesti taloudellisiin resursseihin. Lisäksi tässä\ntutkielmassa keskitytään erityisesti koulutuksen rahoitukseen, joka tulee korkeakouluille\nkäytännössä yksinomaan Opetus- ja kulttuuriministeriön perusrahoituksena. Ministeriö on\nmyös riippuvainen korkeakoulujen tuottamista resursseista, kuten tutkinnoista ja\ntutkimuksesta. Vaikka tutkielmassa tarkastellaan erilaisia asetettuja tavoitteita Tampere3prosessille, päähuomio suunnataan koulutuksen rahoitukseen ja sitä kautta uuden\nTampere3-korkeakoulun ja Opetus- ja kulttuuriministeriön väliseen keskinäisriippuvuuteen\nja sen hallitsemiseen.\nResurssiriippuvuusteoria muodostaa paradigman, joka soveltuu hyvin tämän tutkielman\ntutkimuskysymysten ratkaisemiseen. Keskinäisriippuvuus, vallan epätasapaino ja keinot\nhallita keskinäisriippuvuuksia ovat sellaisia tekjöitä, joiden avulla eri toimijoiden tavoitteita\nTampere3-prosessiin voidaan selittää resurssien, rahoituksen ja erityisesti koulutuksen\nkorkeakoulusektorin duaalirakennetta eli ammattikorkeakoulusektoria ja yliopistosektoria,\nperehdytään tähän sektorijakoon ja sen historiaan ja asemoidaan kotimainen duaalimalli\nkansainväliseen korkeakoulukenttään tarkastelemalla lyhyesti muita maita, joiden\nkorkeakoulusektori on jakautunut kahteen erilliseen osaan. Toinen osa sisältää katsauksen\nVoidaan pitää selvänä, että suunnitellun kolmen korkeakoulun muodostaman uuden\nTampere3-korkeakoulun luominen vaatii monenlaisia, muun muassa lainsäädännöllisiä\nmuutoksia. Erilliset ammattikorkeakoululaki ja yliopistolaki eivät kumpikaan tunnista\nyliopistotutkintoja (Ammattikorkeakoululaki 2014; Yliopistolaki 2009). Lisäksi uuden\nyliopiston rahoitus ei olisi toteutettavissa nykyisillä ammattikorkeakouluille ja toisaalta\nyliopistoille suunnatuilla rahoitusmalleilla. Merkittäviäkin säädöksiä olisi muutettava, jotta\nkokeilulainsäädäntöä eivät halua niin ministeriö kuin korkeakoulutkaan, vaan tavoitteena\nolisi eheä valtakunnallinen lainsäädäntö, joka täten mahdollistaisi vastaavanlaisten\nyhdistymisten toteutumisen myös muualla. Näistä syistä on hyvä perehtyä sekä\nduaalimalliin että aiempiin korkeakoulufuusioihin, jolloin tämä tutkielma voidaan asemoida\nDuaalimallilla tarkoitetaan yleisesti Suomen korkeakoululainsäädäntöä ja rakennetta, jossa\nkorkeakoulututkintoja antaa kaksi erillistä, eri lainsäädännön puitteissa toimivaa ja eri\ntehtäviä toteuttavaa korkeakoululaitosta, yliopistot ja ammattikorkeakoulut. Kansanvälisesti\npuhutaan binäärijärjestelmästä. Binäärijärjestelmällä tarkoitetaan korkeakoulujärjestelmää,\njolla on kaksi erilliseksi nähtävää sektoria, jotka kukin omalla alueellaan vastaavat\nkorkeakoulututkintojen ja tutkimuksen tuottamisesta (mm. Kyvik, 2004). Toinen on\npoikkeuksetta yliopistosektori, jonka rinnalla on maasta riippuen erilaisia college- tai\nesimerkiksi tohtorin tutkintojen tuottamisesta alempien ja ylempien korkeakoulututkintojen\nlisäksi, binäärijärjestelmän toinen sektori tuottaa ensisijaisesti joko alempia tai ylempiä\nkorkeakoulututkintoja. Tirrosen (2013) mukaan yliopisto voidaan määritellä korkea-asteen\ninstituutioksi, joka eroaa muista korkeakouluista kolmella tavalla: ensimmäiseksi yliopiston\ntoimintaa ja tuloksia arvioi tiedeyhteisö, toiseksi yliopisto on tunnustettu lainsäädännön tai\nmuun hallintomenettelyn kautta ja kolmanneksi yliopisto on historiallinen instituutio ja tämä\nhistoriallisuus näkyy esimerkiksi arvoissa, autonomiana ja akateemisena vapautena.\nSuomessakin käytössä oleva binäärijärjestelmä on länsi-Euroopassa yleisin tapa järjestää\nbinäärijärjestelmää ylläpitävät mm. Hollanti, Saksa, Belgia, Ruotsi, Norja, Irlanti, Kreikka,\nPortugali, Tanska ja Sveitsi. Italiassa on lähes yksinomaan yliopistoja, Itävallassa\nyliopistojen rinnalla on useita pieniä yhden alan tutkintoja antavia yksiköitä ja IsoBritanniassa sekä Espanjassa yliopistoja, joiden hallinnollisessa alaisuudessa toimii muita\nkolmannen asteen koulutusta antavia yksiköitä. (Kyvik, 2004)\nTampere3-prosessin myötä valtakunnallinen keskustelu duaalimallista on käynnistynyt\nyhdistymisselvitysten myötä. Useat tahot poliittisista toimijoista korkeakouluyhteisöihin\novat kommentoineet duaalimallia suuntaan tai toiseen.\nSuomalainen korkeakoulujen duaalimalli on tällä hetkellä melko voimakkaasti säädelty.\nAmmattikorkeakoulut ja yliopistot voivat kuitenkin tehdä monenlaista yhteistyötä jo\nnykyisellä lainsäädännöllä. Erityisesti tutkimuksessa ei ole merkittäviä juridisia esteitä\ntehdä yhteistyötä, jos substanssi ja intressit ammattikorkeakoulun ja yliopiston välillä\nammattikorkeakoululaitoksen olemassaoloajan ajan tehty varsin niukasti lainsäädännön\nKoulutuksen osalta juridiset esteet ovat merkittävämpiä. Yliopistot eivät voi myöntää\nammattikorkeakoulututkintoja ja päinvastoin. Opetus- ja kulttuuriministeriön tämänhetkinen\ntutkintokoulutuksen tai sen osan järjestämistä) toisilleen tai muille ulkopuolisille ilman, että\ntällaisesta siirrosta on säädetty lailla. Tämä ministeriön tulkinta lienee duaalimallin ydin –\nkorkeakoulut eivät voi hyväksyä tutkintoonsa suoraan esimerkiksi toisen yliopiston\nopintosuorituksia, vaan tämän tulee aina tapahtua korvaamismenettelyn kautta ja muualla\ntuotetun opintosuorituksen tulee korvata joku tutkintorakenteeseen sisältyvä pakollinen tai\nvapaaehtoinen kurssi. Mikään ei kuitenkaan estäisi yliopistoja ja ammattikorkeakouluja\ntekemästä pysyväispäätöstä esimerkiksi tiettyjen kurssien automaattisesta hyväksiluvusta\nristiin. Esimerkiksi ammattikorkeakoulun kurssi a voitaisiin aina hyväksilukea yliopiston\nkurssi b:n tilalle ja toisinpäin. Tällöin korkeakoulujen oma päätös kiertäisi ministeriön\ntulkintaa perustuslaista ja käytännössä mahdollistaisi yhteiset opinnot. Toisaalta säädökset\nja tulkinnat eivät myöskään estä molempia korkeakouluja järjestämästä molempien omien\nopetussuunnitelmien mukaista kurssia, jossa vierailevat luennoitsijat ovat samat, tila ja\naika on sama, mutta vastuuopettajat ovat kultakin osallistuvalta korkeakoululta omat. 1\nosallistumista perustamalla ammatillisesti suuntautuneita korkeakouluja 1960- ja 1970luvuilla, Suomen ammattikorkeakoulujärjestelmä luotiin eurooppalaisesti tarkasteltuna\nvarsin myöhään, vasta 1990-luvulla (Opetusministeriö, 2007b). Kansainvälisesti 1980luvun puolivälistä aina 1990-luvulle saakka elettiin\nyhdistymisen aikaa, kun eri maiden korkeakoulusektoreille tehtiin yhdistymisten kautta\nlaajoja muutoksia muun muassa Hollannissa, Australiassa, Norjassa ja Belgiassa\nammattikorkeakoulujärjestelmän luominen. Suomen ammattikorkeakoulukokeilu aloitettiin\nammattikorkeakoulut perustettiin vuonna 1995 (Kyvik, 2004). Ammattikorkeakoulujen\njuridinen ja hallinnollinen asema muuttui vuonna 2003. Ammattikorkeakoulujen taustalla\nhallinnoi monenlaisia organisaatioita kuntayhtymistä osakeyhtiöihin.\nPoikkeuksena moniin muihin länsi-Euroopan maiden korkeakoulukentän muutoksiin\nSuomen ammattikorkeakoulujärjestelmä rakennettiin yliopistojen rinnalle verrattaen\nmyöhään ja nopeasti sekä ohittaen muissa maissa yleinen vaihe (Dual system), jossa\nmuut kuin yliopistotutkintoja antavat korkeakoulut olivat usein keskittyneet vain yhteen\ntieteenalaan tai ammattiin ja ei-yliopistosektorin sääntely oli usein monipolvisempaa kuin\nbinäärijärjestelmässä (Kyvik, 2004).\n1Tampereen yliopistolle, Tampereen teknilliselle yliopistolle ja Tampereen ammattikorkeakoululle yhteisiä\nlainsäädännöllä. Demolassa tehdään kolmannen osapuolen toimeksiannosta lyhyitä muutaman kuukauden\nprojektitöitä, joita tekemään muodostetaan projektiryhmä mahdollisuuksien mukaan kaikissa kolmessa\nkorkeakoulussa tutkintoja, mahdollisuuksien mukaan eri aloilla opiskelevista osallistujista. Toimeksiantaja\npäättää projektin valmistuttua haluaako se lisensoida projektin tulokset käyttöönsä suoraan projektiin\nosallistuneille opiskelijoille annettavaa rahallista korvausta vastaan. Kukin korkeakoulu on päättänyt Demolakurssin korvaavan jonkin osan opiskelijoiden tutkinnoista, esimerkiksi projektityökurssin. Vastuuopettajat\nseuraavat projektityön etenemistä ja arvioivat suorituksen seurannan sekä osallistuneen opiskelijan tekemän\nNykyään Suomalaisen korkeakoulujärjestelmän ammattikorkeakoulut ovat yliopistoihin\nnähden erilaisia, mutta luonteeltaan ja tasoltaan korkeakoulutusta (Ahola, 2008). Opetusja kulttuuriministeriön koulutuksen ja tutkimuksen kehittämissuunnitelman (KESU) vuosille\n2011-2016 (Opetus- ja kulttuuriministeriö, 2012) mukaan ammattikorkeakouluja ja\nhuomioiden korkeakoulusektoreiden erilaiset lähtökohdat ja tavoitteet sekä erilaiset\ntutkinnot, tutkintonimikkeet ja tehtävät. Ammattikorkeakoulujen valmistuneista valtaosa\nsuorittaa alemman korkeakoulututkinnon, kun yliopistojen perustutkintona on säilynyt\nAmmattikorkeakoulujen tohtoritutkinnoista on keskusteltu, mutta varsinaisia suunnitelmia\ntai pyrkimyksiä ammattikorkeakoulujen tieteellisiin jatkotutkintoihin ei ole vielä ollut (Ahola,\n2008). Aholan (2008) mukaan Suomen korkeakoulusektorit kuitenkin lähestyvät toisiaan,\nkun akateeminen imu vetää ammattikorkeakouluja kohti laajempaa tutkimusta ja toisaalta\nyliopistot suuntaavat katsettaan yha enemmän soveltavan tutkimuksen suuntaan\ntutkimusrahoituksen kovenevan kilpailun vuoksi.\nYliopistot pyrkivät ennakoimaan tulevia muutoksia kasvattamalla yksikkökokoja\ntutkimuksen ja koulutuksen parempaa laatua, näkyvyyttä ja resurssien\nkovenevassa kansallisessa ja kansainvälisessä kilpailutilanteessa.\n(Aittola & Marttila, 2010, 4.)\nViimeisen neljänkymmenen vuoden aikana eurooppalaiset korkeakoulujärjestelmät ovat\nkäyneet läpi useita rakenteellisia muutoksia, jotka ovat liittyneet korkeakoulutuksen\nmassoittumiseen, järjestelmien diversifikaation laajentamiseen sekä tehokkuuden ja\nvaikuttavuuden parantamiseen (Opetusministeriö, 2007b). Pinheiron, Aarrevaaran, Bergin,\nGeschwindin & Torjesenin (2015) mukaan korkeakoulusektorilla vaikuttaisi globaalisti\nolevan jälleen ”yhdistymiskuumetta”.\nTirronen (2013) kuvailee yliopiston kehittyvän ja uusiutuvan murroksissa. Valtio on\nirrottautumassa yliopistojen suorasta ohjauksesta ja rahoittamisesta ja tämä kehitys liittyy\nTirrosen mukaan muun muassa hyvinvointivaltion murenemiseen, joka voidaan tunnistaa\nmuun muassa nykyisen hallitusohjelman (Valtioneuvosto, 2015) tavoitteista vähentää\nprosessimaista ja inkrementaalista (Kuoppala, Näppilä & Hölttä, 2010).\nYliopistot muuttuvat hitaasti oman yksilöllisen historiansa, tieteenalakoostumuksensa sekä\ntoiminta-ajatuksensa vuoksi. Yliopistot käynnistävät vain harvoin oma-aloitteisesti\nEuroopan korkeakoulujärjestelmien rakenteelliset uudistukset on toteutettu keskitetysti ja\nministeriövetoisesti. (Opetusministeriö, 2007b)\nSelvitysten mukaan laadukasta koulutusta ei aina pystytä järjestämään ainoastaan\nbudjettivaroin, vaikka julkinen budjettirahoitus kanavoidaankin lähes poikkeuksetta juuri\nkoulutukseen. Ulkopuolista rahoitusta voidaan joutua käyttämään koulutukseen mm.\nopetuksen järjestämiseksi ja laitehankintoihin. Osin pienen koon vuoksi koulutusyksiköt\nvoivat olla haavoittuvaisia budjettiratkaisujen suhteen. Korkeakoulujen yhdistyminen\nvoidaan nähdä tällaisessa tilanteessa uhkatekijäksi yksikön koulutuksen rahoituksen\njatkuvuuden suhteen. (Kuoppala et al., 2010)\n4.2.1 Korkeakoulusektorin yhdistymisten historiaa\npoikkeuksellista. Suomessa esimerkiksi uusi yliopistolaki (2009) sääti yliopistojen aseman\nmuutoksen lisäksi kolmesta uudesta, aiempia korkeakouluja yhdistämällä muodostetuista\nyliopistoista. Itä-Suomen yliopisto perustettiin yhdistämällä Joensuun yliopisto ja Kuopion\nyliopisto, uusi Turun yliopisto yhdistämällä Turun yliopisto ja Turun kauppakorkeakoulu\nsekä Aalto-yliopisto yhdistämällä Teknillinen korkeakoulu, Taideteollinen korkeakoulu ja\nHelsingin kauppakorkeakoulu. Myös ammattikorkeakoulusektorilla on viime vuosina nähty\nammattikorkeakoulun yhdistymisen vuonna 2010 lisäksi osapuolet ovat jo sopineet\nMikkelin ja Kymenlaakson ammattikorkeakoulujen fuusiosta 1.1.2017 alkaen.\nKansainvälisesti korkeakoulujen yhdistymisiä on tehty laajasti erilaisin perustein. IsoBritanniassa vuosina 1992-1997 toteutui noin 25 korkeakoulujen välistä yhdistymistä,\nAustraliassa yhdistettiin 26 korkeakoulua 1970-luvulla, Kiinassa yhdistettiin 1990-luvulla\n207 yliopistoa muodostamaan 84 uutta yliopistoa, Yhdysvalloissa korkeakoulujen\nyhdistymisiä on tehty julkisellakin sektorilla laajasti ja esimerkiksi Norjassa 1990-luvulla 98\nkorkeakoulua yhdistettiin muodostamaan 26 uutta korkeakoulua (Harman & Harman,\n2003; Harman & Harman, 2008).\nVaikka ulkomailla on tapahtunut yhdistymisiä myös korkeakoulusektorien välillä,\nSuomessa ei ole ammattikorkeakoulusektorin noin 25-vuotisen historian aikana tapahtunut\nyhtään ammattikorkeakoulusektorin ja yliopistosektorin välistä yhdistymistä, johtuen\nkotimaisen duaalimallin muodostavasta lainsäädännöstä. Sen sijaan viime vuosinakin on\nnähty useita yhdistymisiä yliopistosektorin ja toisaalta ammattikorkeakoulusektorin sisällä.\nYhdistymishankkeet ovat olleet hyvinkin erilaisia sekä suunnittelun ja valmistelun osalta\nettä toteutuksen ja seurannan näkökulmista.\nItä-Suomen yliopistohanke toteutettiin pitkäjänteisenä prosessina, jossa ensin selvitettiin\nyhteistyömuotoja, rakennettiin liittoyliopistomallia ja lopulta päädyttiin täydelliseen\nyhteensulattamiseen. Yksi ensimmäisistä hanke-esittelyistä tehtiin Opetusministeriölle\nvuonna 2006, mutta uusi yliopisto aloitti toimintansa vasta uuden yliopistolain\nvoimaantulon jälkeen 1.1.2010. Pitkäjänteisen suunnittelun lisäksi hanketta valmisteltiin\nlaajapohjaisesti ja alhaalta ylöspäin. (Tirronen, 2008)\nJoensuun yliopiston ja Kuopion yliopiston yhdistyessä uudeksi Itä-Suomen yliopistoksi\nvuoden 2010 alusta lähtien suunnittelu- ja toteuttamisasiakirjoissa keskityttiin hyvin vähän\nkoulutuksen rahoituksen kehitykseen. Pääpaino koulutusrakenteen kehittämisessä oli\npäällekkäisyyksien poistamisessa ja pienien hakukohteiden karsimisessa ja sitä kautta\nsaavutettavissa synergiaeduissa (Tirronen, 2011).\nYksi Tirrosen (2011) esiin nostama näkökulma Joensuun yliopiston ja Kuopion yliopiston\nyhdistymisestä Itä-Suomen yliopistoksi on yhdistyneiden yliopistojen akateemisten\nprofiilien erilaisuus, jonka vuoksi oppiaineiden välillä ei ollut merkittäviä päällekkäisyyksiä.\nPäällekkäisyyksien puuttuminen on voinut helpottaa yhdistymistä, sillä molemmissa\n4.2.2 Korkeakoulujen yhdistymisen tavoitteita\nKansainvälisesti kilpailtu korkeakoulutuksen toimintaympäristö ei ainoastaan tarjoa\nvahvoja kannustimia kilpailukyvyn parantamiselle, vaan houkuttelee myös monenkaltaisiin\nkumppanuuksiin yliopistojen ja korkeakoulujen kesken. Yksi selkeä suuntaus on ollut\nkehittää suurempia ja vahvempia koulutuspalveluiden ja tutkimuksen tuottajia. Monessa\nmaassa myös kahden tai useamman yhtä suuren korkeakoulun yhdistymistä harkitaan\npyrkimyksenä on vahvistaa strategista kilpailukykyä. (Harman & Harman, 2008)\nKorkeakoulujen yhdistymisillä pyritään erilaisiin tavoitteisiin riippuen intressiryhmästä.\nValtioilla ja ministeriöillä voi olla yhdistymisistä omia näkemyksiä, jotka liittyvät usein\nrakenteellista kehittämistä on tehty eri muodoissaan jo vuosia. Myös korkeakouluilla\nitsellään on erilaisia intressejä yhdistymiseen. Tällöin voidaan tavoitella esimerkiksi\nparempaa kilpailuasemaa tai tehokkuuden parantamista.\ninnovaatiojärjestelmän vahvistamista sekä yliopistojen profiloitumista, jotta yliopistot\n(Kohtamäki, 2014). Yhdistymisissä tavoitellaan usein parempaa hallinnon toimivuutta ja\npyritään purkamaan koulutuksen ja tutkimuksen sisäisiä päällekkäisyyksiä yksiköiden\nvälillä (Ursin et al, 2010a). Kyvikin & Stensakerin (2013) mukaan strategisilla yhdistymisillä\nvoidaan tavoitella kansallisen tai kansainvälisen kilpailukyvyn parantamista ja tehokkuuden\nministeriöiden (vast.) näkökulmasta yhdistymisillä tavoitellaan korkeakoulujärjestelmän\nselkiyttämistä, opetuksen ja tutkimuksen laadun parantumista, yhdenvertaisuuden\nkustannustehokkuuden parantumista (Pinheiro et al., 2015).\ntoimintaympäristön muutoksiin, erityisesti globalisaatioon, väestörakenteen ja työelämän\nmuutoksiin vastaamista. Rakenteellista kehittämistä päätettiin toteuttaa tarkastelemalla\nyliopistojen toimintamahdollisuuksia, toimintakapasiteettia ja kansainvälistä kilpailukykyä.\nRakenteelliseen kehittämiseen liittyi vahvasti myös tehokkuuden ja tuottavuuden\nlisääminen ja perusvoimavarojen kohdistaminen aiempaa voimakkaammin yliopiston\nmäärittäminen ja erikoistuminen nähtiin ministeriössä keinoiksi toteuttaa rakenteellista\nkehittämistä. (Tirronen, 2008)\nerottautumiskeino korkeakoulutusmarkkinoilla ja kilpailussa globaalisti tunnustetusta\nkorkeasta laadusta ja asemasta. Korkeakoulut reagoivat yhteistyötään tiivistämällä niin\nkansallisen korkeakoulupolitiikan ohjauskeinoihin, kuten kilpailtuun tutkimusrahoitukseen\nkilpailuunkin. (Opetusministeriö, 2007b)\nPietilä (2013) huomioi korkeakoulututkimuksessa usein oletetettavan, että korkeakoulujen,\nkorkeakoulutuksen tai akateemisen tutkimuksen tulisi muuttua tiettyjen ulkoisten paineiden\nvuoksi. Tällaisiksi ulkoisiksi tekijöiksi määritellään esimerkiksi valtion budjettirahoituksen\nväheneminen, opiskelijamäärien kasvaminen ja yliopistoille asetetut tavoitteet valtion\nSkodvinin (1999) mukaan yleisesti tarkasteltuna korkeakoulujen yhdistymiset kehittävät\njohtamista, organisaatiota ja hallintoa. Erityisesti hallinto kehittyy ammattimaisemmaksi ja\ntehokkaammaksi. Skodvin (1999) kuitenkin huomauttaa, ettei suuruuden ekonomia\nniinkään vaikuttaisi pätevän hallintotehtävien määrässä. Vaikka suurissa yksiköissä\nvoidaan vähentää joitain päällekkäisiä hallinnollisia tehtäviä, yhdistymiset eivät ole\nsaavuttaneet hallinnon pienentämistä kokonaisuudessaan, ennemminkin päinvastoin.\nKorkeakoulujen yhdistyminen ei kuitenkaan vaikuttaisi tuottavan aina haluttuja tai edes\npositiiviseksi koettuja lopputuloksia ja usein muutosprosessikin koetaan raskaaksi. Ursinin\nja muiden (2010a) mukaan erityisesi koulutuksen päällekkäisyyksien karsiminen ja\nKorkeakoulujen yhdistymisissä usein tavoitteiden, erityisesti taloudellisten tavoitteiden\ntuloksista on hyvin vaihtelevia ja ristiriitaisia tuloksia (Kyvik & Stensaker, 2013; Skodvin,\n4.2.3 Fuusioiden tyypittelyä\nKorkeakoulujen yhdistymisiä voidaan tarkastella erilaisista näkökulmista. Yksi näkökulma\non institutionaalisen yhteistyön aste tai syvyys. Yhteistyö voi olla epäformaalia tai\nformaalia yhteistoimintaa, osittaista yhdistymistä tai täysin yhdistymistä yhteisellä\nylärakenteella tai kokonaan uudeksi organisaatioksi. Yhteistyömuodot voivat olla yhteisiä\ntutkimushankkeita tai kalliiden tai erikoisvälineiden yhteishankintaa ja -käyttöä. Tällainen\nyhteistyö voi olla epäformaalia yksittäisten henkilökunnan jäsenten tai formaalia laitosten\nvälistä yhteistyötä. Osittainen yhdistyminen voi olla keveimmillään konsortioyhteistyötä,\njonka kautta hallinnoidaan yhteistä toimintoja, yksiköitä tai yhteisomistettuja yrityksiä.\nYhdistyminen voidaan määritellä kahden tai useamman erillisen korkeakouluyksikön\nyhdistämiseksi niin, että vähintään uuden instituution ylin johto hallinnoi koko uutta\nkorkeakoulua. Yhdistyminen voidaan toteuttaa niin, että kaksi korkeakoulua säilyttävät\nsuuren osan omista organisaatiorakenteistaan ja siirtyvät hallinnollisesti samaan uuteen\norganisaatioon tai niin, että korkeakoulujen välillä on selkeästi yhdistymistä myös muualla\nkuin korkeimmissa hallinnollisissa elimissä. Usein korkeakoulujen rakenne uudistuu\nkokonaisuudessaan. (Harman & Harman, 2003)\nKorkeakoulujen yhdistymisiä voidaan tyypittää erilaisilla määreillä. Näillä erilaisilla\nmäärittelyillä voidaan nähdä olevan merkitystä muun muassa yhdistymisen onnistumisen\nja yhdistymiseen liittyvien haasteiden suhteen. Merkittäviä määreitä ovat yhdistymisen\nvapaaehtoisuus tai pakko, saman kokoisten tai merkittävästi eri kokoisten korkeakoulujen\nyhdistyminen, yhden korkeakoulusektorin sisäinen tai sektorirajat ylittävä yhdistyminen,\nsamankaltaisten tai erilaisten akateemisten profiiilien yhdistyminen. Yhdistymisen\nvapaaehtoisuus tai pakko vaikuttaisi olevan merkittävä erottava tekijä yhdistymisen\nyhdistymisessä henkilökunnan osallistaminen neuvotteluissa ja toteuttamisessa toteutuu\nparemmin. Kahden tai useamman samankokoisen korkeakoulun yhdistyminen vaatii\nyleisesti enemmän työtä ja aikaa kuin pienemmän korkeakoulun liittäminen suurempaan.\nSamankokoisten korkeakoulujen yhdistymisessä tekijät kuten uuden korkeakoulun nimi,\nvaikeuttavat yhdistymistä. Yhden korkeakoulusektorin sisällä toteutettavat yhdistymiset\nkorkeakoulusektorin väliset yhdistymiset. Sektorirajat ylittävät yhdistymiset sisältävät usein\nongelmia muun muassa korkeakoulujen tehtävien, roolien, toimintakulttuurien ja\nrahoituksen suhteen. Kahden korkeakoulun yhdistyminen ovat luonteeltaan hyvin erilaisia\nsisältävien korkeakoulujen yhdistyminen on usein organisaatiokulttuurien läheisyyden\nnäkökulmasta selkeämpää, mutta usein tällaisessa tilanteessa tavoitellaan merkittävää\npäällekkäisyyden karsimista, säästöjä ja tehokkuuden parantamista. (Harman & Harman,\n2003; Skodvin, 1999)\nKyvikin & Stensakerin (2013) tutkimuksessa norjalaisten korkeakoulujen yhdistymisestä\nonnistuneissa tapauksissa oli vain kaksi kaikille yhteistä ominaisuutta: aloite yhdistymiseen\ntuli korkeakouluilta itseltään ja kaikissa onnistuneissa yhdistymisissä kyse oli kahden\nyksikön yhdistymisestä. Lisäksi kahdeksasta tapauksesta, joissa pyrittiin yhdistämään\nnorjalaista collegea ja yliopistoa, vain kaksi onnistui. Collegen ja yliopiston yhdistäminen\nvaikuttaisi hankalalta toteuttaa onnistuneesti.\nKansainvälisten tutkimusten mukaan onnistuneen yliopistojen fuusion perustana on\nyhteinen toimintakulttuuri. Tämän vuoksi yhdistymisen tavoitteeksi ei voida asettaa\npelkästään uusien rakenteiden tai toimintatapojen kehittämistä tai materiaalisten tai\ninhimillisten voimavarojen yhdistämistä, vaan tärkeää on erityisesti yhteisöllisesti\ntoimintakulttuurit ja kulttuurisymbolit yhdistyvät hitaasti ja joskus vaikeasti yhdeksi uudeksi\norganisaatiokulttuuriksi. Sama pätee useamman organisaation yhdistymisessä, mutta\naikaisempia organisaatiokulttuureja on tällöin enemmän. Kaikki toimintakulttuuri ei\nvälttämättä ole erilaista eikä uusi organisaatiokulttuuri kaikilta osin aina muutu aiemmasta.\nEsimerkiksi fyysisesti toisiaan lähellä olevien organisaatioiden yhdistämisessä sijaintiin\nperustuvien organisaatiokulttuurin osien ei välttämättä tarvitse muuttua, ne voivat olla\nolleet jo aiemminkin samanlaiset molemmissa organisaatioissa. (Ursin et al., 2010a)\nErot organisaatiokulttuurissa kuitenkin kehittyvät, joko tiedostetusti tai tiedostamatta,\ntoimintakulttuurien välillä saatetaan jopa käydä hiljaista taistelua, jotta uuden organisaation\nvallitseva toimintakulttuuri selviäisi. Uudeksi organisaatiokulttuurin osaksi voi nousta joku\naiempien organisaatiokulttuurien toimintatavoista tai toimintakulttuurien yhdistyminen voi\nluoda uuteen organisaatioon kokonaan uuden tavan toimia. Toimintakulttuurin lisäksi\nuuden organisaatiokulttuurin kehittymisessä voivat muuttua erilaiset symbolit ja rituaalit.\n(Hofstede & Hofstede, 2005)\n4.2.4 Korkeakoulufuusioiden tutkimuksesta\nKirjallisuuskatsauksen perusteella näyttäisi siltä, että korkeakoulufuusioita on tutkittu sekä\nkokonaisuutena että monesta eri yksittäisestä näkökulmasta. Tutkimuksen kohteina on\nkäynnistäminen ja kahden tai useamman korkeakoulun yhdistyminen. Vaikka näistä\nnäkökulmista on tutkittu korkeakoulufuusioita, näyttäisi että korkeakoulujen yhdistymisiä ei\nole tutkittu ainakaan merkittävässä määrin koulutuksen rahoituksen näkökulmasta, joka on\nvalikoitunut tässä tutkielmassa käytettäväksi näkökulmaksi yhdistymisen tarkasteluun.\nSyiksi koulutuksen rahoituksen verrattaen vähäiseen tutkimukseen yhdistymisissä voidaan\nnähdä ainakin kunkin maan korkeakoulujen rahoitusmallien poikkeavuus toisistaan. Vaikka\nmaiden korkeakoulut olisivatkin samankaltaisesti merkittävässä määrin valtiollisen\nrahoituksen ja/tai lukukausimaksurahoituksen varassa, maat ovat usein niin erilaisia että\nniiden vertailtavuus on huonoa. Oletettavasti osin tämän vertailun vaikeuden vuoksi\nkoulutuksen rahoituksen kattavaa vertailua fuusiotilanteissa ei ole tehty.\nsamankaltaiset, kun korkeakoulut kilpailevat samoista tutkimusrahoituksen lähteistä.\nKorkeakoulujen tekemä tutkimus on siis helpommin vertailtavissa eri maiden välillä\nriippumatta maiden sisäisisten hallintokulttuurien eroista. Fuusioiden vaikuttavuus kilpaillun\ntutkimusrahoituksen hankkimiseen voi täten olla helpommin todennettavissa. Koulutuksen\nrahoitusta yhdistymisissä on tutkittu vähemmän, sillä kattavan vertailevan hallinnon\ntutkimuksen tekeminen maiden eri korkeakoulujärjestelmistä ja niiden rahoitusmalleista on\nhaastavaa, kuten vertaileva hallinnon tutkimus yleensäkin.\nTietyt näkökulmat ja kysymykset nousevat esiin myös kotimaisissa, tosin usein ylhäältäalas johdetuissa korkeakoulufuusioissa, kuten Aalto-yliopiston yhdistämisselvityksestä\n(Opetusministeriö, 2007a) käy ilmi. Näitä tutkimuskohteita ja -kysymyksiä ovat muun\nkampusrakenteen tiivistäminen, opiskelijoiden vapaavalintaisten opintojen tarjonnan\nUrsin ja muut (2010b) päättelevät, että koulutuksen huomioimisen vähäisyys ja\nepämääräisyys nousevat esiin huomattavana heikkoutena korkeakoulujen yhdistymisen\nsuunnittelussa. Merkittävä osa suunnitteluasiakirjoista keskittyy hallinnon yhdistämiseen ja\ntutkimusmahdollisuuksien kehittämiseen opetuksen jäädessä vähemmälle huomiolle.\nErityisesti koulutuksen rahoitusta ei yleensä ole käsitelty juuri ollenkaan.\n5 Kolme tamperelaista korkeakoulua\nTässä tutkielmassa keskitytään suunnitelmiin luoda kolmesta nykyisestä korkeakoulusta,\nammattikorkeakoulusta kokonaan uudenlainen korkeakoulu, jota tässä tutkielmassa\nkutsutaan nimellä Tampere3 tai Tampere3-korkeakoulu (kts. myös Johdantoluku).\nTampere3:n tarkastelun perustaksi on hyödyllistä tutustua edellä mainittuihin kolmeen\nkorkeakouluun, niiden nykytilanteeseen ja historiaan.\nYhteiskunnallinen Korkeakoulu vuosina 1930-1955) perustettiin alunperin Helsinkiin\nvuonna 1925. Se siirrettiin Tampereelle värikkäiden vaiheiden jälkeen lopulta vuonna\n1960. Tampereen yliopistossa opiskelee noin 15000 tutkinto-opiskelijaa ja yliopisto\ntyöllistää noin 2000 henkilötyövuotta. Yliopiston budjetti oli vuonna 2014 noin 180\nmiljoonaa euroa, ja tase vuonna 2014 noin 153 miljoonaa euroa. Tampereen yliopisto\ntoimii yliopistolain mukaisena julkisoikeudellisena yhteisönä.\nTampereen teknillinen yliopisto (Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakouluna 1965-1972 ja\nTampereen teknillisenä korkeakouluna 1972-2003) aloitti toimintansa Tampereella vuonna\n1965 ensin Teknillisen korkeakoulun alaisuudessa ja vuodesta 1972 lähtien itsenäisenä\nkorkeakouluna. Tampereen teknillisessä yliopistossa opiskelee noin 9000 tutkintoopiskelijaa ja yliopisto työllistää noin 1800 henkilötyövuotta. Yliopiston budjetti oli vuonna\n2014 noin 143 miljoonaa euroa, ja tase vuonna 2014 noin 284 miljoonaa euroa.\nTampereen teknillinen yliopisto toimii yliopistolain mukaisena säätiöyliopistona, jota\nhallinnoi tätä varten perustettu TTY-säätiö.\nTampereen ammattikorkeakoulu perustettiin vuonna 1996, kun vuonna 1992 haetun\nammattikorkeakoulun väliaikainen toimilupa haettiin vuonna 1997 ja vakinainen toimilupa\nammattikorkeakoulua yhdistettiin Tampereen ammattikorkeakouluksi vuoden 2010 alusta.\nPirkanmaan ammattikorkeakoulun ja Tampereen ammattikorkeakoulun yhdistyessä yhtiön\nnimeksi tuli Pirkanmaan ammattikorkeakoulu Oy, vaikka koulutusta toteuttavan yksikön\nnimeksi jäi Tampereen ammattikorkeakoulu. Myös yhtiön nimeksi muutettiin Tampereen\nammattikorkeakoulu Oy 1.1.2015 lähtien. Tampereen ammattikorkeakoulussa on kirjoilla\nnoin 9500 tutkinto-opiskelijaa ja ammattikorkeakoulussa työskentelee noin 850 henkilöä.\nAmmattikorkeakoulun budjetti vuodelle 2014 oli noin 72 miljoonaa euroa ja vuoden 214\ntase oli noin 80 miljoonaa euroa. Osakeyhtiöstä valtaosan, 87 prosenttia, omistaa\nTampereen kaupunki (Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneeli, 2014).\nTaulukko 1. Tamperelaisten korkeakoulujen tunnuslukuja vuodelta 2014.\nVuoden 2014 tunnuslukuja\nValtion perusrahoitus (M€)\nValtion perusrahoitus 2015 (M€)\n* 31.12.2014 palveluksessa vakituisia 681 henkilöä ja määräaikaisia 161 henkilöä.\nOheisesta kolmen tamperelaisen korkeakoulun tunnuslukujen vertailusta (Taulukko 1)\nsaadaan melko hyvä yleiskuva korkeakoulujen yhteneväisyyksistä ja eroista. Erityisesti\ntutkimustoiminnan vuoksi molemmat yliopistot ovat sekä budjetin että henkilötyövuosien\nnäkökulmasta Tampereen ammattikorkeakoulua suurempia. Vaikka Tampereen teknillinen\nyliopisto jää Tampereen ammattikorkeakoulusta suoritetuissa tutkinnoissa yhteensä\nammattikorkeakoulu 1806 tutkintoa), tuottaa Tampereen teknillinen yliopisto kuitenkin\nyhdessä Tampereen yliopiston kanssa merkittävän osuuden ylempiä korkeakoulututkintoja.\nTampereen yliopiston suoritettujen tutkintojen määrä on vertailtujen korkeakoulujen\nvuonna 2014 yhteensä 2289. Kaikki kolme korkeakoulua ovat tehneet viime\nvuosina hyvän taloudellisen tuloksen, vuonna 2014 yhteensä 16,3 miljoonaa euroa.\n5.1 Aiemmat yhteistyöhankkeet\nTamperelaiset korkeakoulut ovat lähes koko yhteisen historiansa ajan suunnitelleet ja\nammattikorkeakoulu ja Pirkanmaan ammattikorkeakoulu) on jopa yhdistynyt viime vuosina.\nNämä historialliset hankkeet eivät toki ole yhteismitallisia, vaan syntyneet oman\naikakautensa viitekehyksessä ja motivaattorit kuhunkin hankkeeseen ovat olleet erilaiset.\nEsimerkiksi Allianssiyhteistyötä ajoi merkittävästi taloudelliset motivaattorit, kun valtiolta oli\nmahdollista saada erillisrahoitusta yliopistojen välisiin yhteistyöhankkeisiin. Vaikka osa\nnäistä yhteistyöhankkeista toteutui suunnitelmien mukaisesti ja saavutti tavoitteet, on\nvarsinkin viime aikoina moni suunniteltu yhteistyöhanke päättynyt ennen toteuttamista\nosapuolten eriävien intressien tai epäonnistuneiden neuvotteluiden vuoksi. Esimerkiksi\nTampereen teknillisen yliopiston ja Tampereen yliopiston hanke yhteisen koulutusta ja\ntutkimusta antavan yksikön perustamiseksi oli pitkälle suunniteltu ja valmisteltu ja jopa\nkirjattu Tampereen yliopiston strategiaan vuosille 2010-2015, mutta neuvottelut päättyivät\ntuloksettomina ja eikä yhteinen yksikkö toteutunut.\nAiemmat yhteistyöhankkeet korkeakoulujen välillä ovat tuottaneet hyvin vaihtelevia\nlopputuloksia. Vaikka kolmen korkeakoulun yhdistäminen on mittakaavaltaan valtava\nhanke, on monenlaista pienmimuotoisempaa yhteistyötä näiden kolmen, tai niistä kahden\nkorkeakoulun välillä suunniteltu tai toteutettu jo aiemminkin. Valtaosa yhteistyöstä on tehty\nkahden yliopiston välillä. Yhteisiä tutkimushankkeita on valmisteltu ja toteutettu, mutta\nmyös koulutuksessa ja hallinnossa on haettu yhteistyötä jo aiemminkin. Yksi toteutunut ja\ntoimiva hanke on kahden yliopiston välinen yhteinen koulutus- ja tutkimusyksikkö\nBioMediTech. Yksikössä koulutetaan molempien yliopistojen opiskelijoita kandi-maisteritohtorikoulutusohjelmissa. Molemmilla yliopistoilla on oma sisäänotto ja omat tutkinnot,\nmutta tietyin ehdoin opiskelija voi myös vaihtaa alaa yksikön sisällä.\nVaihtoehtoisena kehityslinjana muiden yliopistojen ja korkeakoulujen yhdistymiselle\nvuonna 2007 käynnistettiin Sisä-Suomen yliopistoallianssiyhteistyö Tampereen yliopiston,\nTampereen teknillisen yliopiston ja Jyväskylän yliopiston välillä. Poikkeuksellista verrattuna\nedellä mainittuihin yhdistämisiin oli tutkimus- ja opetusyhteistyön kehittäminen rakenteiden\nyhdistämisen sijaan. Opetusministeriö kuitenkin lakkautti taloudellisen tukensa hankkeelle\nsyksyn 2009 tulosneuvotteluissa. (Kaukonen & Välimaa, 2010)\nKolmen yliopiston (Tampereen yliopisto, Tampereen teknillinen yliopisto ja Jyväskylän\nyliopistofuusioihin. Aalto-yliopiston, Turun yliopiston ja Itä-Suomen yliopiston yhdistyessä\nvaltio rahoitti yhdistymishankkeita ja Allianssiyliopistohanke tähtäsi erityisesti tuon\ntutkimusprojekteja, mutta varsinaista yhdistymistä ei suunniteltu. Kahden tamperelaisen\nyliopiston hallinnon yhteistyötä suunniteltiin ja osin toteutettiinkin mm. liikuntapalveluiden,\nkirjastopalveluiden ja kielikeskusten alueilla Allianssiyhteistyön puitteissa.\nTaxell, Silipä, Sallinen, Varantola, Eriksson, Tuunanen, Lahti, Äijälä, Nieminen,\nLiimatainen, Liinavuori & Pimiä (2007) julkaisivat suunnitteluryhmän loppuraportin\nAllianssiyliopistoyhteistyön käynnistämisestä. Se kuvaa hyvin muotoiluja, joita suositaan\nkansainvälisesti kiinnostavaa ja kärkialoillaan maailman huipulle yltävää kokonaisuutta,\njoka on Suomen suosituin ja kansainvälisesti vetovoimaisin akateeminen työpaikka. Sekä\nTaxell (2007) että Heimonen (2011) näkivät globalisaation kasvattaneen merkittävästi\nrahoituksellista kilpailua ja kansainvälisen yhteistyön tarvetta. Yliopistojen vastaaminen\nhaasteisiin yksin nähtiin hankalana ja yhteistyön koettiin luovan mahdollisuuksia\nresurssien joustavampaan käyttöön ja toiminnan rationalisointiin.\nOpetus- ja kulttuuriministeriön palautteessa Tampereen yliopistolle (2014) todetaan, että\nSisä-Suomen yliopistoallianssi ei pystynyt merkittävistä taloudellisista panostuksista\ntutkimuskeskusta lukuunottamatta. Nämä kaikki aiemmat yhteistyöhankkeet ovat kuitenkin\nolleet joko rajoittuneita tiettyyn osaan korkeakouluja, kohdistuneet vain kahteen\nkorkeakouluun tai olleet tiettyyn tilanteeseen liittyviä ja korkeakoulujen ulkopuolelta\nmotivoituneita hankkeita. Niiden perusteella ei voitane tehdä johtopäätöksiä Tampere3hankkeen mahdollisuuksista.\nTutkimuksen varsinaisen aineiston muodostavat Tamperelaisten korkeakoulujen yhteistyö\n-hankkeen asiakirjat, kolmen korkeakoulun tilinpäätöstiedot vuodelta 2014, kolmen\n2013-2016, ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen perusrahoituksen määrittelemisessä\nkäytettävät Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoitusmallit kullekin korkeakoulusektorille sekä\nkunkin korkeakoulun rahoituslaskelmat Opetus- ja kulttuuriministeriön perusrahoituksesta\nkorkeakouluille vuosina 2014 ja 2015. Aineistona toimii myös Tampereen yliopiston\ntutkimusaineistona käytetään tallennetta Tampere3-aiheisesta paneelista syksyltä 2014\n(Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneeli) sekä Tampereen yliopiston julkaisemia\nEdellä mainittujen varsinaisena aineistona käytettävien asiakirjojen ja tallenteiden lisäksi\ntausta-aineistona tutkimuksen edetessä on käytetty Opetusministeriön (2008) julkaisemaa\ntamperelaisen korkeakoulun tasekirjoja vuosilta 2012-2013. Tausta-aineisto on tukenut\nperehtymistä ja syventymistä tutkimuskohteeseen ja tarjonnut kokonaisvaltaisemman\nnäkemyksen tutkittavasta ilmiöstä.\nkulttuuriministeriön asiakirjatietokannasta. Tässä luvussa kuvaillaan aineistoa ja sen\nhankintaa sekä arvioidaan aineiston sopivuutta tutkimuskysymyksen ratkaisemiseksi.\nKaikkien kolmen korkeakoulun ja Opetus- ja kulttuuriministeriön väliset sopimukset on\njulkisesti saatavilla Opetus- ja kulttuuriministeriön verkkosivuilta. Tässä tutkielmassa\nkäytetään kuluvan sopimuskauden vuosien 2013-2016 lisäksi vuosien 2010-2012\nsopimuskautta tarkastelun kohteena. Kunkin korkeakoulun sopimuksissa ministeriön\nkanssa määritellään sopimuskauden tavoitteet (esimerkiksi ammattikorkeakoulututkinnot\nkolmivuotiskautena keskimäärin), tunnuslukutavoitteet (esimerkiksi tohtoritutkinnot /\nprofessorit), keskeiset kehittämiskohteet, korkeakoulun rahoitus kolmivuotiskeudella sekä\ntavoitteiden toteutumisen seuranta ja arviointi.\nMyös kunkin korkeakoulun tasekirjat (vuosilta 2012-2014) ovat julkisia. Asiakirjat hankittiin\nkunkin korkeakoulun asiakirjahallinnolta sähköisinä tiedostoina. Yliopistojen tasekirjan\nmuotoilu vapautui aiemmasta tarkemmin määritellystä yhdenmukaisesta muodosta\nYliopistolain muuttumisen myötä 1.1.2010, joten kunkin korkeakoulun tasekirjojen\nmuotoilua ja sisältöä\nsäätelevät käytännössä kirjanpitolaki ja vastaavat ohjeet ja\nsäädökset. Kaikkien korkeakoulujen tasekirjoista on kuitenkin saatavilla vähintään\nsanallinen taloudellinen tulos, tilinpäätöstiedot ja tase.\nOpetus- ja kulttuuriministeriö toimitaa korkeakouluille vuosittain laskelman kunkin\nkorkeakoulusektorin rahoitusmallin mukaisesti saatavasta perusrahoituksesta jaettuna\nindikaattorikohtaisesti (liitteet 2-7). Ministeriö toimittaa vain kunkin indikaattorin kautta\ntulevan rahoituksen loppusumman eikä asiakirjoissa eritellä laskentatapaa. Nämä\nrahoituslaskelmat ovat julkisia ja ne on saatu sähköisenä kunkin korkeakoulun\nasiakirjahallinnosta pyytämällä tutkimustarkoituksiin, tätä tutkielmaa varten vuosilta 2014 ja\nYliopistojen ja ammattikorkeakoulujen rahoitusmallit (kuva 1 ja 2) ovat julkisesti saatavilla\nammattikorkeakoulujen rahoitusmalli on otettu käyttöön vuoden 2014 alusta lähtien ja\nnykyinen yliopistojen rahoitusmalli on otettu käyttöön vuoden 2015 alusta. Yliopistojen\nvaltion perusrahoitus on laskennallinen tulosperustainen rahoitusjärjestelmä, joka sitoo\nrahoituksen yliopiston tutkimuksen ja opetuksen suoritteiseen sekä erillisiin koulutus- ja\ntiedepolitiikan tavoitteisiin (Kohtamäki, 2014). Näitä malleja käytetään määriteltäessä\nmillainen ministeriön rahoitusosuus olisi käytettävissä uuden Tampere3-korkeakoulun\nRahoitusmallien on ennakoitavuuden vuoksi suunniteltu olevan suhteellisen vakaita ja\nAmmattikorkeakoulujen rahoitusmalli (kuva 1) on otettu käyttöön vuonna 2014 ja\nyliopistojen nykyinen rahoitusmalli (kuva 2) vuonna 2015. Nykyisinkiin rahoitusmalleihin on\neri tahojen toimesta jo ehdotettu muutoksia, esimerkiksi entinen Korkeakoulujen\narviointineuvosto (KKA, nyk. Karvi) on esittänyt yhteiskunnallisen vaikuttavuuden ja\nosaamisrakenteen, erityisluonteen ja aluekehittämisestä johtuvien erityistehtävien mukaan\n(Ilmavirta, Salminen, Ikävalko, Kaisto, Myllykangas, Pekkarinen, Seppälä ja Apajalahti,\nAineistona käytettävät Tampereen yliopiston tiedotteet on hankittu sähköisenä yliopiston\nvararehtorityöryhmän asettamispäätös ja loppuraportti sekä Tampereen yliopiston\nhallituksen pöytäkirjat vuodelta 2014. Aineistona käytettävä\nkorkeakoulujen yhteistyö -paneelista on julkisesti saatavilla Youtube-videopalvelussa ja\nsen on jakanut käyttöön ”Tampere University of Technology” -niminen käyttäjä (kts. myös\nlähteet). Yliopiston sähköisistä arkistoista saadut aineistot ovat luotettavia. Tutkija oli\nhenkilökohtaisesti paikalla Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneelissa ja tallenteen\nkatsotaan toistavan tilaisuuden sisällön luotettavasti.\nTutkielman tavoitteena on osoittaa aineistoon tukeutuen pystyykö uusi Tampere3korkeakoulu vastaamaan sille asetettuihin tavoitteisiin. Tilanteen arvioimiseksi aineiston\nkautta voidaan tarkastella muuttuisiko uuden Tampere3-korkeakoulun koulutuksen\nrahoitus hypoteettisella yhdistymisellä olennaisesti nykytilanteesta, jolloin rahoitusta\nOpetus- ja kulttuuriministeriöltä saa kolme erillistä korkeakoulua. Tutkielmassa keskitytään\nperusrahoituksena selkeä kokonaisuus ja muodostaa osaltaan korkeakoulujen ja Opetusja kulttuuriministeriön välisten sopimusten kautta keskinäisriippuvuuden korkeakoulujen ja\nministeriön välille. Kansainvälisesti korkeakoulujen rahoitus ryhmitellään yleensä kolmeen\nkategoriaan: perusrahoitukseen, opiskelijamaksuihin ja kolmannen tahon lähteisiin,\n(Kohtamäki, 2014). Tässä tutkielmassa ei selvitetä mahdollisten opiskelijamaksujen tai\nmuun täydentävän rahoituksen vaikutusta koulutuksen rahoitukseen.\nYksikanavaisuudesta huolimatta koulutuksen rahoituksen eritteleminen korkeakoulujen\nsaamasta kokonaisrahoituksesta ei ole yksinkertainen ja selkeä tehtävä. Yliopistoissa\nharjoitettavat opetus ja tutkimus eivät ole Kohtamäen (2014) mukaan kaksi selvärajaista\nkokonaisuutta. Erityisesti rahoituksen kohdentumisen näkökulmasta voi olla tarpeellista\ntehdä tiettyjä oletuksia tarkasteltaessa ainoastaan koulutuksen rahoitusta. Sekä\nyliopistojen että ammattikorkeakoulujen tulosohjauksen välineenä käytetyt rahoitusmallit\ntarjoavat keinon tarkastella koulutuksen rahoitusta erillisenä kokonaisuutena. Molemmissa\nmalleissa on erikseen määritellyt koulutuksen indikaattoreiden perusteella määrittyvät\nrahoitusosuudet, yliopistojen rahoitusmallissa 41 prosenttia perusrahoituksesta ja\nammattikorkeakoulujen rahoitusmallissa 85 prosenttia rahoitusmallista, sekä lisäksi\nmolemmissa rahoitusmalleissa osin neuvottelutuloksena ja harkinnanvaraisena määrittyvät\nstrategia-, koulutus- ja tiedepolitiikan rahoitusosuudet, joista osa on selkeästi sisällytettävä\nkoulutuksen rahoitukseen. Myös rahoitusmallien perusteella määräytyviä koulutuksen\nrahoituksen osuuksia ja eri indikaattorien sisällyttämistä mukaan tai jättämistä pois\ntarkastelusta perustellaan aineistoanalyysissa luvussa kahdeksan.\nKokonaisuudessaan aineiston voidaan katsoa antavan hyvin kattavan kuvan kolmen\nsitoumuksista Opetus- ja kulttuuriministeriön kanssa sopimuskausina 2010-2012 ja 20132016. Tutkielmassa käytettävä aineisto on hyvin tuoretta ja ajankohtaista. Kolmen\nkorkeakoulun tarkastelun osalta aineiston reliabiliteetin ja validiteetin voidaan katsoa\nolevan korkea. Sen sijaan kolmesta korkeakoulusta kerätyn aineiston käyttäminen\nriippuvuuksien tarkasteluun Opetus- ja kulttuuriministeriöstä voidaan katsoa olevan\nkoulutusalojen yhdistämisiä, suuruuden ekonomian mahdollisia etuja, keskittämisen tai\nhallinnon yhdistämisen mahdollisia säästöjä, mahdollisesti uudelleen neuvoteltavia\nsopimuksia koulutustavoitteista ja niiden rahoittamisesta Opetus- ja kulttuuriministeriön\nkanssa eikä myöskään välttämätöntä uudistunutta lainsäädäntöä uuden korkeakoulun\nVaikka edellä mainituista syistä aineiston reliabiliteetin ja validiteetin uuden Tampere3korkeakoulun tarkastelemiseksi voidaan katsoa olevan hieman heikompi, edustaa\nkäytettävissä oleva aineisto kuitenkin konkreettisinta mahdollisuutta tarkastella uuden\nParempaan validiteettiin voitaisiin päästä tekemällä useita valistuneita arvauksia tai\narviointeja mahdollisista koulutuksen kustannuksiin vaikuttavista yhdistymisen kautta\ntehtävistä sisällöllisistä muutoksista tai uudesta sopimusneuvottelusta ministeriön kanssa\nnykytilanteesta. Tällainen menettely heikentäisi kuitenkin tutkielman reliabiliteettiä, sillä\noletusten osoittautuessa vääriksi myös analyysin tulosten kestävyys heikkenisi. Näistä\nsopimuksellinen tilanne mekaanisesti yhteen arvioitaessa uuden Tampere3-korkeakoulun\ntilannetta ja ratkaistaessa tämän tutkielman tutkimuskysymystä.\nKahden eri lainsäädännön puitteissa toimivan korkeakoulusektorin aineiston kerääminen ja\nkorkeakoulututkintoja ja yliopisto ensisijaisesti ylempiä korkeakoulututkintoja. Molemmat\nAmmattikorkeakoulusektori tuottaa hyvin vähän ylempiä korkeakoulututkintoja verrattuna\nalempiin korkeakoulututkintoihin, kun yliopistot tuottavat lähes yhtä paljon molempia\nkorkeakoulututkinnon. Lisäksi yliopistojen laaja tutkimustoiminta ja siihen liittyvät rahoitusja henkilöstömäärät vaikeuttavat eri korkeakoulusektoreiden koulutuksen tunnuslukujen\nvertailua. Korkeakoulujen koulutukseen ja tutkimukseen käytettävää rahoitusta ei ole\nmahdollista eritellä selvärajaisesti. Esimerkiksi hallinto- ja tukipalveluhenkilöstö toimii usein\nsekä koulutuksen että tutkimuksen parissa. Lisäksi periaate ”opettajat tutkivat ja tutkijat\nammattikorkeakoulututkinnot ja yliopistojen alemmat korkeakoulututkinnot ovat haastavia\nverrattavia muun muassa tutkintojen erilaisten viitteellisten suoritusaikojen vuoksi. Kahden\nreliabiliteetti voidaan nähdä matalampana. Tutkielman validiteettia ja reliabiliteettia\nkäsitellään tarkemmin luvussa kymmenen.\nTutkielman tarkoituksena on tapaustutkimuksen keinoin pystyä vastaamaan asetettuihin\ntutkimuskysymyksiin. Tutkimuksen kohteena olevana tapauksena käytetään kolmen\npääasiallisina tiedonhankintatapoina käytetään havainnointia ja arkistomateriaalien\nkäyttöä. Kyseessä on Cunninghamin (1997) määrittelemä tulkitseva case-metodi, jota\npidetään vähemmän täsmällisenä ja enemmän provokatiivisena sen tarjotessa kuvauksia\ntai esimerkkejä uusista lähestymistavoista. Tämän case-tutkimuksen on tarkoitus vastata\nmyös Yinin (1989) määritelmää mukaillen kysymyksiin ”miten” ja ”miksi” ja täten\nselittämään syy-seuraussuhteita ja tapahtumaketjuja.\nTapaustutkimus ei ole yksinkertainen ja helppo tapa tehdä tutkielmaa. Tutkijan tulee kyetä\nesittämään hyviä kysymyksiä ja tulkitsemaan vastauksia. Vaikeaksi tämän tekee\nkysymysten luominen ja muokkaaminen tutkimuksen aikana. Tästä syystä tutkijan tulisi\nhallita tapaustutkimusaiheensa verrattaen hyvin. Tutkijan tulisi pystyä välttämään\nennakkoluuloja ja tulisi olla valmis tunnistamaan ja vastaanottamaan myös vastakkaista ja\nristiriitaista tietoa. (Järvinen & Järvinen, 2011)\nTapaustutkimuksessa on tärkeää pystyä koko tutkimuksen tekemisen ajan ylläpitämään\nperusteluketjuja, jolloin lukijan on mahdollista kulkea eteen- tai taaksepäin askel askeleelta\nja lukija pystyy seuraamaan tutkimuksen loogista päättelyä empirian ja teorian välillä.\nCase-tutkimukseen kohdistuva kritiikki on syytä myös huomioida. Tapaustutkimuksen\ntieteellistä kurinalaisuutta ja yleistämistä yhden tapauksen perusteella on erityisesti\nkritisoitu. Tapaustutkimuksen on kuitenkin katsottu pystyvän tilastollisen yleistämisen\nsijaan analyyttiseen yleistykseen. (Järvinen & Järvinen, 2011)\nTutkijan taustaoletukset saattavat kuvatunkaltaisessa tapaustutkimuksessa vaikuttaa\ntutkielman lopputulokseen. Tutkielman reliabiliteetin ja validiteetin kannalta on tärkeää\ntodeta jo ennakkoon tutkijan omat mahdolliset taustaoletukset ja työhypoteesit tutkielman\naiheeseen liittyen. Tutkimuksen tekijä on toiminut Tampereen yliopiston hallinnossa melko\naktiivisesti vuosina 2009-2014, muun muassa yliopiston hallituksessa ja useissa pysyvissä\nja määräaikaisissa monijäsenisissä toimielimissä, joita on asettanut sekä yliopiston hallitus\nettä rehtori. Näiden kokemusten perusteella on muodostunut ennakkoon käsitys, että\nyhdistäminen ei ehkä lisäisi riippumattomuutta taloudelliset resurssit mahdollistavasta\nOpetus- ja kulttuuriministeriöstä. Tautaoletusten mukaan riippumattomuutta voisivat lisätä\nerilaiset yhdistymisen kautta tehtävät toimenpiteet, jotka voisivat vähentää koulutuksen\nkorkeakoulujen riippumattomuutta lisäävänä tekijänä on syytä mainita mahdolliset\nlukukausimaksut, jotka voisivat lisätä merkittävästi korkeakoulujen riippumattomuutta\nresurssiriippuvuutta vähentävänä tekijänä ei kuitenkaan syvennytä tämän tutkielman\nTutkielman analyysimenetelmänä käytetään sisällönanalyysia. Analyysimenetelmänä\nsisällönanalyysi vaatii Metsämuurosen (2008) mukaan aiheen ja oman aineiston\nperinpohjaista tuntemista. Sisällönanalyysin työvaiheisiin luetaan kuuluvaksi mm. aineiston\nsisäistäminen ja teoretisointi, aineiston luokittelu, käsitteiden täsmennys, iterointi,\nperehtyminen sisällönanalyysin keinoin usein tarkentaa ja kehittää tutkijan työotetta.\nErityisesti tapaustutkimusta tehtäessä voi todeta sisällönanalyysin tukeneen iteroivaa\ntyöotetta ja tutkimuskysymyksen tarkentumista tutkielmatyön edetessä.\nTämän tutkielman aiheena on koko työvaiheen ollut tapaustutkimus uudesta Tampere3korkeakoulusta, mutta tarkka tutkimuskysymys, käytettävä aineisto ja valitun metodologian\nsoveltaminen aineistoon kehittyi ja muuttui useiden iteraatiokierrosten aikana. Tutkijalla on\nverrattaen hyvä tieto tapaustutkimuksen kohteesta, mutta aiheen rajaaminen ja\nkohdistuminen iteroimalla on edelleen parantanut tutkielman loogisen päättelyn ketjua.\nTavoitteena on, että lukija pystyy helposti seuraamaan osoitettuja syy-seuraussuhteita ja\nkulkemaan tarvittaessa takaisinpäin aineistoanalyysia.\nvararehtorityöryhmän asettamispäätös ja loppuraportti, Tampere3-prosessista julkaistut\ntiedotteet, Tampereen yliopiston hallituksen pöytäkirjat vuodelta 2014 soveltuvin osin sekä\nTampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneelin tallennetta. Aineistoista erotellaan ne\nlähteet, joissa selkeästi kerrotaan yksi tai useampi tavoite Tampere3-prosessille.\nTulkinnassa keskitytään erityisesti erottelemaan kirjatut tai lausutut tavoitteet niistä\nkeinovalikoimista, joita luetellaan tavoitteiden saavuttamiseksi. Tässä tutkielmassa\nkeskitytään uudelle Tampere3-korkeakoululle asetettuihin tavoitteisiin eikä keinoihin, joilla\ntavoitteet pyritään saavuttamaan.\nLuvun neljä kirjallisuuskatsauksessa ja muissa kohdissa tätä tutkielmaa on lueteltu joitain\nyleisiä tavoitteita, joita eri toimijat asettavat korkeakoulufuusioille. Tiivistän ensin näitä\nyleisiä tavoitteita kahdesta näkökulmasta, toisaalta valtioiden hallitusten ja ministeriöiden\nnäkökulmasta ja toisaalta korkeakoulujen omista näkökulmista. Koostan ja teemoittelen\nsen jälkeen tämän tutkielman aineiston osoittaen millaisia tavoitteita prosessin eri\nvaiheissa uudelle Tampere3-korkeakoululle on asetettu. Tämän jälkeen pyritään\nosoittamaan miten Tampere3 pystyy vastaamaan sille asetettuihin tavoitteisiin, tämän\ntutkielman puitteissa keskittyen koulutuksen rahoitukseen.\nValtioiden hallitukset ja asianomaiset ministeriöt tavoittelevat korkeakoulufuusioissa usein\nkorkeakoulukentän rakenteellista kehittämistä valtion sisällä, taloudellisen ja akateemisen\nriippumattomuuden lisäämistä sekä tehokkuuden ja laadun parantamista (mm. Harman &\nKorkeakoulufuusioilla voidaan tavoitella myös rakenteiden vahvistamista, toimintojen\nkeskittämistä entistä suurempiin yksiköihin, tieteellisen laadun parantamista sekä\nyhteiskunnallisen vaikuttavuuden parantamista (Valtioneuvosto, 2005). Asetettuihin\ntavoitteisiin voi sisältyä myös päällekkäisen koulutustarjonnan karsiminen ja hallinto- ja\ntukipalveluiden kokoaminen (Opetusministeriö, 2008; Ursin et al., 2010a). Kansallisesta\nnäkökulmasta korkeakoulufuusioilla voidaan tavoitella myös väestörakenteen ja työelämän\nmuutokseen vastaamista (Tirronen, 2008).\nKorkeakoulujen omasta näkökulmasta fuusioiden tavoitteisiin sisältyvät usein taloudelliset\nhaasteet sekä toimintaympäristön uhkat, kuten kilpailun koveneminen (Harman & Harman,\nkansainvälistymistä, laadun parantamista, kilpailukyvyn lisäämistä, profiloitumista ja\npäällekkäisyyksien karsimista (Ursin et al., 2010a; Kyvik & Stensaker, 2013).\nResurssiriippuvuusteorian mukaisesti korkeakoulut voivat pyrkiä fuusioilla vähentämään tai\ntasapainottamaan ulkoisia riippuvuuksiaan pystyäkseen itse kontrolloimaan omaa\ntoimintaansa ilman voimakkaita ulkoisia vaikuttimia (Pfeffer & Salancik, 1978).\n8.1 Aineiston teemoittelua\nUudelle Tampere3-korkeakoululle on asetettu erilaisia tavoitteita monissa asiakirjoissa ja\nkeskustelutilaisuuksissa. Tähän tutkielmaan tavoitteenasetteluun liittyviä kirjauksia ja\nlausuntoja kerättiin Tampereen yliopiston hallituksen pöytäkirjoista, Tampereen yliopiston\ntiedotteista Tampere3-prosessiin liittyen sekä vararehtorityöryhmän asettamisasiakirjasta\nja vararehtorityöryhmän asiakirjoista ja loppuraportista. Tavoitteenasetteluun liittyviä\nkirjauksia on kerätty Tampereen yliopiston hallituksen pöytäkirjoista vuodelta 2014,\nTampereen yliopiston tiedotteista Tampere3-prosessiin liittyen vuosilta 2014 ja 2015 (liite\n1) sekä kolmen tamperelaisen korkeakoulun yhteisen vararehtorityöryhmän julkaisemista\nTampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneelin tallenteessa, jossa aiheesta keskustelevat\nTampereen ammattikorkeakoulun hallituksen puheenjohtaja Matti Höyssä, Tampereen\nteknillisen yliopiston hallituksen puheenjohtaja Tero Ojanperä sekä Tampereen yliopiston\nhallituksen jäsen Petri Räsänen.\nkokouspöytäkirjasta 7/2014, Tampereen yliopiston tiedotteista 26.9.2014, 15.10.2014,\n25.11.2014 ja 25.5.2015 sekä vararehtorityöryhmän loppuraportista. Tavoitteenasetteluun\nliittyviä lausuntoja on lisäksi kerätty Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneelin\nYhteensä aineistosta löytyi 20 tavoitetta, joista osa toistui useissa asiakirjoissa joko täysin\nsamassa muodossa tai hyvin pienin muutoksin. Tutkijan tehtäväksi jäi prosessoida\ntavoitteita yhteismitallisiksi ja pyrkiä sekä yhdistelemään että erottelemaan tavoitteita niin,\nettä aineistosta nousisi selkeästi esiin eri tyyppiset tavoitteenasettelut ja toisaalta niin, että\nkeskenään samanlaiset tavoitteet voitaisiin tarvittaessa yhdistää yhdeksi tavoitteeksi.\nTavoitteita on yhdistetty silloin, kun erottelemista ei nähty tarkoituksenmukaiseksi. Kaksi\nerillistä tavoitetta on yhdistetty yhdeksi esimerkiksi lausunnoissa ”vahva tase” ja ”taseen\ntuplaaminen”. Nämä kaksi erillistä tavoitetta edustavat tämän tutkielman kannalta\nkeskenään samaa sisältöä. Esimerkkinä löydetystä tavoitteenasettelusta, jota ei sisällytetty\nalla olevaan teemoitteluun on lause ”tarjotaan alempia ja ylempiä korkeakoulututkintoja\nsekä tohtorintutkintoja”, sillä jo nyt kolmen korkeakoulun osalta toteutuvaa tilannetta ei\nvoida pitää tavoitteena uudelle korkeakoululle.\nErityishuomiona on syytä nostaa esiin yksi tavoitteenasetteluun liittyvä virke, joka esiintyi\nuseissa eri lähteissä. ”Tampereen yliopiston tavoitteena on saada aikaan monialainen,\ninnostava ja globaalisti vetovoimainen oppimis- ja tutkimusympäristö, jonka perustana on\nkorkea tieteellinen ja teknologinen osaaminen sekä niiden hyödyntäminen.” Tämä virke on\njulkaistu juuri tässä muodossa kolmessa eri tiedotteessa liittyen Tampere3-prosessiin\n26.9.2014, 15.10.2014 sekä 25.5.2015 ja näiden lisäksi lähes samansisältöisenä sekä\nvararehtorityöryhmän asettamisasiakirjassa ja loppuraportissa sekä edelleen Tampereen\nyliopiston hallituksen pöytäkirjassa 25.9.2014, yhteensä siis kuudessa erillisessä\naineistolähteessä. Tämän virkkeen sisältämiä tavoitteita voidaan pitää merkittävinä ja\nmelko laajasti hyväksyttyinä tavoitteina uudelle Tampere3-korkeakoululle.\nAineistoa tutkittaessa ja samankaltaisia tavoitteita yhdisteltäessä päädyttiin lopulta\nyhteensä 14:ään erilliseen tavoitteeseen. Nämä olivat\n1) Tutkimuksen monitieteisyys ja monialaisuus\n2) Koulutuksen monitieteisyys ja monialaisuus\n3) Itsenäisyys tutkimuksessa\n4) kansainvälisesti tunnistettava tutkintorakenne\n5) Taloudellisen itsenäisyyden parantaminen\n6) Parempi osuus kilpaillusta tutkimusrahoituksesta\n7) Vahva tase ja taseen tuplaaminen\n8) Suuri talousharppaus\n9) Vahva taloudellinen asema\n10) Teoreettinen ja työelämälähtöinen opintopolku\n11) [O]ikeus sekä yliopisto- että ammattikorkeakoulututkintojen myöntämiseen\n12) Työelämän korkeakoulu\n13) Globaali vetovoima\n14) Menestys kovenevassa kilpailussa\nNäiden neljäntoista tavoitteen ei voida erillisenä ja yksittäisinä vielä kuvaavan selkeästi\nTampere3-prosessille asetettuja tavoitteita. Aineistosta nousseille tavoitteille etsittiin\nyhteneväisiä teemoja, yläotsikoita, joiden avulla tavoitteita olisi tutkielman kannalta\nsoveltuvaa ryhmitellä. Lopulta, useiden vaihtoehtoisten aihioiden jälkeen, tavoitteet\ntoimintaympäristö) ja ”tehtäviin” (tutkimus ja koulutus). Teemoittelu on esitelty taulukossa\nTeemoittelun ”mahdollistajat”-osio nousee resurssiriippuvuusteoriasta, jonka perusteella\norganisaation toiminta perustuu toimintaympäristön riippuvuuksien hallintaan ja kriittisten\nresurssien varmistamiseen (Pfeffer & Salancik, 1978). Teemoittelun ”tehtävät”-osio\nperustuu uuden Tampere3-korkeakoulun ydintehtäville, jotka on johdettu suoraan myös\nnykyisten korkeakoulujen tehtävistä yliopistolain ja ammattikorkeakoululain perusteella.\nKorkeakoulujen keskeisimmät tehtävät ovat vapaan\ntutkimukseen perustuvan ylimmän opetuksen antaminen (Yliopistolaki, 2009). Aineistosta\nesiin nousseet tavoitteet oli lopulta yksinkertaista teemoitella resurssiriippuvuusteoriaan ja\nkorkeakoulujen tehtäviin perustuen.\nTaulukko 2. Aineiston teemoittelua sisällönanalyysiin.\n1) ”Taloudellisen itsenäisyyden\n2) ”Parempi osuus kilpaillusta\n3) ”Vahva tase” ja ”Taseen tuplaaminen”\n4) ”Suuri talousharppaus”\n5) ”Vahva taloudellinen asema”\n1) ”Monitieteisyys” ja ”Monialaisuus”\n2) ”Itsenäisyys tutkimuksessa”\n1) ”Työelämän korkeakoulu”\n2) ”Globaali vetovoima”\n3) ”Menestys kovenevassa kilpailussa”\n2) ”Kansainvälisesti tunnistettava\n3) ”Teoreettinen ja työelämälähtöinen\n4) ”[O]ikeus sekä yliopisto- että\nAineiston teemoittelussa havaitaan, että resursseihin ja koulutukseen kohdistuvia erillisiä\ntavoitteita on julkaistu tämän aineiston perusteella enemmän kuin toimintaympäristöön ja\ntutkimukseen liittyviä tavoitteita.\nTässä tutkielmassa jatkotarkastelu kohdistetaan teemoittelun perusteella resursseihin,\njohon on aineiston perusteella asettettu eniten tavoitteita. Korkeakouluilla on useita\nmerkittävimmistä kriittisistä resursseista on rahoitus. Tutkimuskysymykseen vastaamiseksi\ntarkastellaan miten uusi Tampere3-korkeakoulu pystyisi vastaamaan sille asetettuihin\ntaloustavoitteisiin. Kun tutkielma on rajattu käsittelemään koulutuksen rahoitusta, nousevat\ntätä näkökulmaa vasten merkittävimmiksi taloustavoitteiksi kohdat 1) ”Taloudellisen\nitsenäisyyden parantaminen”, 4) ”Suuri talousharppaus” ja 5) ”Vahva taloudellinen asema”\nsekä jossain määrin myös kohta 3) ”Vahva tase” ja ”Taseen tuplaaminen”.\nKolmen tamperelaisen korkeakoulun tunnuslukujen yhdistäminen uuden Tampere3korkeakoulun\nvoidaan vastata onnistuuko korkeakoulujen mekaaninen yhdistäminen toteuttamaan sille\nmielenkiintoisen taloudellisen itsenäisyyden parantamisen, joka käännettynä tarkoittaisi\nkorkeakoulun ja ministeriön välisen keskinäisriippuvuuden pienentymistä.\n8.2 Uuden Tampere3-korkeakoulun tunnusluvut\nTässä tutkielmassa muodostetaan hypoteettinen uusi Tampere3-korkeakoulu. Uusi\nkorkeakoulu luodaan mekaanisesti yhdistämällä kolmen tamperelaisen korkeakoulun\ntunnuslukuja viime vuosilta. Käytännössä aineistona toimii ammattikorkeakoulujen ja\nyliopistojen rahoitusmallit, kolmen tamperelaisen korkeakoulun tasekirjat vuodelta 2014,\nOpetus- ja kulttuuriministeriön ja korkeakoulujen väliset tulossopimukset vuosilta 20102012 ja 2013-2016 sekä Opetus- ja kulttuuriministeriön ja korkeakoulujen väliset\nrahoituslaskelmat vuosilta 2014 ja 2015. Tässä tutkielmassa ei huomioida hypoteettisen\nuudelleenorganisoimalla hallinto- ja tukipalveluita, yhdistämällä koulutusta tai tutkimusta tai\nkehittämällä organisaatiorakennetta. Valittu mekaaninen yhdistäminen ei pakota tekemään\noletuksia keinoista kustannusten keventämiseksi eikä tutkimuksen validiteetti tästä\nnäkökulmasta heikkene. Tulevissa luvuissa pohditaan lyhyesti kustannusten keventämisen\nmahdollisuuksia vastata asetettuihin taloustavoitteisiin.\nTaulukko 3. Uuden Tampere3-korkeakoulun hypoteettisia tunnuslukuja.\nTampere3:n tunnuslukuja 2014\nValtion perusrahoitus (M€) 2015\n* Arvio henkilötyövuosista.\nTaulukossa 3 on esitetty joitain yleisiä tunnuslukuja uudesta Tampere3-korkeakoulusta\nyhdistämällä suoraan kolmen tamperelaisen korkeakoulun tunnuslukuja vuodelta 2014.\nNiiden mukaan uuden Tampere3-korkeakoulun lähtötilanne vuoden 2014 lukuihin\nperustuen olisi noin 4500 henkilötyövuotta, hiukan alle 30 000 kirjoilla olevaa tutkintoopiskelijaa, noin 5500 alempaa ja ylempää korkeakoulututkintoa vuosittain, noin 400\nmiljoonan euron vuotuinen budjetti ja noin 16 miljoonan euron taloudellinen tulos taseen\nollessa yli 500 miljoonaa euroa. Uusi Tampere3-korkeakoulu saisi vuosien 2014 ja 2015\nperusteella valtion perusrahoitusta koulutuksen ja tutkimuksen suorittamiseen noin 280\nTämän tutkielman tarkastelu on rajattu pääosin koulutuksen rahoitukseen, jonka vuoksi on\noleellista tarkastella uuden Tampere3-korkeakoulun koulutuksen rahoitusindikaattoreita\nammattikorkeakoulujen rahoitusmalleista on melko hyvin eroteltavissa koulutuksen\nrahoitukseen käytettävät indikaattorit (kuvat 3 ja 4), joiden perusteella voidaan arvioida\nuuden Tampere3-korkeakoulun koulutuksen rahoitusosuutta.\nKuva 3. Yliopistojen rahoitusmallista huomioitavat osat.\nAmmattikorkeakoulujen rahoitusmallissa ei tarvitse tehdä erillisiä oletuksia, mutta\nyliopistojen rahoitusmallissa on\nkoulutusosuuden lisäksi huomioitava osin koulutus- ja\ntiedepolitiikan tavoitteiden kautta tulevaa rahoitusosuutta. Erityisesti alakohtaisuusindikaattorin kautta tuleva kompensaatio keskimääräistä tutkintoa selkeästi kalliimpien\ntutkintojen kustannusten subventoinnista huomioidaan tässä tutkielmassa mukaan\nrahoituksena, sillä todellisten koulutukseen käytettävien rahoitusosuuksien eritteleminen\nolisi lähes mahdotonta. Harjoittelukouluihin myönnettävä rahoitus on eritelty Opetus- ja\nmerkittävää osaa Tampereen yliopiston koulutuksen rahoituksesta (5,3 miljoonaa euroa\nvuonna 2014 ja 5,4 miljoonaa euroa vuonna 2015).\nKuva 4. Ammattikorkeakoulujen rahoitusmallista huomioitavat osat.\nUuden Tampere3-korkeakoulun rahoitus ei käytännössä voisi toteutua nykyisillä\nkorkeakoulusektoreiden erillisillä rahoitusmalleilla, vaan korkeakoulujen valtionrahoitus\nammattikorkeakoulututkintoja että yliopistotutkintoja. Tällaisen uuden rahoitusmallin\nluominen olisi kuitenkin voimakkaan spekulatiivista, jonka vuoksi tässä tutkielmassa\nkäytetään erillisiä ammattikorkeakoulun ja yliopiston rahoitusmalleja laskettaessa yhteen\nTampere3-korkeakoulun koulutuksen rahoitusta. Laskelmat tehdään vuosien 2014 ja 2015\nkorkeakouluille tiedoksi indikaattorikohtaisesti, jolloin kuvien 3 ja 4 mukainen koulutukseen\nosoitettu valtion perusrahoitus on mahdollista erotella muusta rahoituksesta ja näin\nkeskittyä tämän tutkielman puitteissa erityisesti koulutuksen rahoitukseen.\n8.3 Uusi Tampere3-korkeakoulu ja koulutuksen rahoitus\nSeuraavissa taulukoissa (taulukot 4 ja 5) kuvataan kunkin tamperelaisen korkeakoulun\nvaltion perusrahoitusta rahoitusmallien mukaisesti. Indikaattoreina on käytetty koulutuksen\nrahoituslaskelmat on eritelty indikaattorikohtaisesti ja kunkin korkeakoulun koulutuksen\nrahoitukseen osoitetut varat on laskettu yhteen. Näiden lukujen yhteenlaskusta on\nmuodostettu uuden Tampere3-korkeakoulun koulutuksen rahoitukseen käytettävissä\nolevat varat sekä indikaattorikohtaisesti että yhteenlaskettuna.\nTaulukko 4. Tampere3:n koulutuksen rahoitus vuoden 2014 rahoituslaskelmilla.\nKoulutusindikaattorit 2014 (M€)\nSuoritetut amm. opet. koul. opinnot\n55 opintopistettä suorittaneet\nAvoin opetus ja erilliset opinnot op\nUlkomaiset yl./al. kk-tutk. suorittaneet\nTyöllistyneet yl./al. kk-tutk. suorittaneet\n*Opiskelijapalaute huomioidaan yliopistojen rahoituksessa vuodesta 2015 lähtien.\nVuoden 2014 rahoituslaskelmien mukaisesti (taulukko 4) Tampereen yliopisto on saanut\nkoulutuksen rahoittamiseksi 64,7 miljoonaa euroa, Tampereen teknillinen yliopisto 43,2\nmiljoonaa euroa ja Tampereen ammattikorkeakoulu 55,1 miljoonaa euroa. Näin uuden\nmuodostuisi 163,0 miljoonaa euroa. Näillä luvuilla voidaan tehdä myös alustavia laskelmia\ntutkintojen kustannuksista uudelle Tampere3-korkeakoululle. Taulukossa 3 on laskettu\nyhteen uuden Tampere3-korkeakoulun tuottamat korkeakoulututkinnot vuodelle 2014, eli\nsamalle tulosvuodelle kuin taulukon 4 valtion perusrahoitus koulutukseen. Laskennallisesti\nuusi Tampere3-korkeakoulu tuottaisi 3442 alempaa korkeakoulututkintoa ja 2199 ylempää\nrahoitukseksi muodostuu 163 miljoonaa euroa, voidaan yhden korkeakoulututkinnon\nkustannukseksi laskea noin 29 000 euroa. Luku on hyvin suoraviivainen eikä sitä tule\nkäyttää vertailulukuna arvioitaessa uuden Tampere3-korkeakoulun kustannustehokkuutta.\nEri tutkintojen kustannuserot ovat merkittävät ja lisäksi koulutukseen suunnattuja varoja\nkäytetään myös muuhun kuin tutkintoja tuottavaan toimintaan, kuten kansainvälistymiseen\nja koulutuksen laatuun. Edelleen erityisesti yliopistokoulutuksessa vertaillaan usein\ntutkintokokonaisuuden (alempi ja ylempi korkeakoulututkinto) kustannuksia eikä molempia\ntutkintoja erillisesti. Lisäksi ammattikorkeakoulujen ja yliopistojen ylempien ja alempien\nkorkeakoulututkintojen laajuudet ja\nviitteelliset suoritusajat ovat erilaiset, joten\nkeskimääräisen tutkintokustannuksen käyttäminen vertailulukuna ei ole mielekästä.\nTaulukko 5. Tampere3:n koulutuksen rahoitus vuoden 2015 rahoituslaskelmilla.\nKoulutusindikaattorit 2015 (M€)\nperusrahoituksessa on vaihtelua vuosien välillä. Yliopistoissa alempien korkeakoulujen\nsuoritusmäärissä on eroja, mutta Opetus- ja kulttuuriministeriö käyttää tutkintojen\nrahoitusta laskettaessa kolmen vuoden keskiarvoja, jolloin vuosittainen vaihtelu vähenee.\nLisäksi erilaiset siirtymäaikojen päättymiset voivat aiheuttaa väliaikaisia muutoksia\ntutkintomäärissä. On kuitenkin huomioitava, että esimerkiksi Tampereen teknillinen\nyliopisto sai vuonna 2014 ylempien korkeakoulututkintojen perusteella 15,4 miljoonaa\neuroa ja vuonna 2015 vain 11,7 miljoonaa euroa. Noin 25 prosentin muutos vuodessa on\nmerkittävä. Samoin esimerkiksi Tampereen yliopisto sai alemmista korkeakoulututkinnoista\nvuonna 2014 11,9 miljoonaa euroa ja vuonna 2015 vain 8,3 miljoonaa euroa. Noin 30\nprosentin muutos vuodessa on merkittävä. Vuosien 2014 ja 2015 koulutusindikaattorien\nmukaista koulutuksen rahoitusta vertailtaessa huomataan, että vuonna 2015 Tampereen\nyliopisto sai 1,3 miljoonaa euroa enemmän rahoitusta edellisvuoteen verrattuna kun\nTampereen teknillisen yliopiston rahoitus pieneni 2,8 miljoonaa euroa ja Tampereen\nammattikorkeakoulun rahoitus pieneni peräti 4,1 miljoonaa euroa. Laskennallisesti uuden\nTampere3-korkeakoulun koulutuksen rahoitus olisi vuonna 2015 ollut 5,6 miljoonaa euroa\npienempi kuin vuoden 2014 rahoituksen perusteella. Alle neljän prosentin ero ei ole suuri,\nmutta vaatisi varautumista huomioiden korkeakoulun kiinteät kustannukset, jottei Opetusja kulttuuriministeriön kanssa solmittavien tulossopimusten toteuttaminen vaarantuisi.\nTaulukko 6. Opetus- ja kulttuuriministeriön ja korkeakoulujen väliset sopimukset 2010-2012.\nUlkom. tutkinto-opiskelijoiden määrä*\nOpiskelijat (FTE) / op. / tutk. hlökunta**\nVähint. 45op suorittaneiden %-osuus**\nTutkinnon 5/7 vuodessa suorittaneet\nTutk. suorittaneiden osuus (%)**\n* Vuosina 2010-2012 keskimäärin\n** Tavoite 2012\n-indikaattoritavoitteita vuosille 2010-2012 tarkastellaan taulukossa 6, jossa on myös\nmahdollisuuksien mukaan arvioitu vastaavia tavoitteita uuden Tampere3-korkeakoulun\nosalta. Suhdelukujen osalta Tampere3-korkeakoulun tavoitteiden laskemiseksi tulisi\nkäyttää esimerkiksi opiskelijamäärillä painotettuja vertailulukuja, jonka vuoksi tavoitteita ei\nole kaikilta osin arvioitu taulukoihin 6 ja 7. Vuosien 2010-2012 tulossopimusten mukaisesti\nuusi Tampere3-korkeakoulu tuottaisi laskennallisesti noin 3500 alempaa ja noin 2200\ntulossopimuksilla (taulukko 7) olisivat kokonaisuudessan hyvin samanlaiset.\nTaulukko 7. Opetus- ja kulttuuriministeriön ja korkeakoulujen väliset sopimukset 2013-2016.\nVähint. 55op suorittaneiden %-osuus**\n* Vuosina 2013-2016 keskimäärin\n** Tavoite vuodelle 2016\ntulossopimuksista laskettuja tavoitteita (taulukko 7) voidaan verrata uuden Tampere3korkeakoulun tunnuslukuihin vuodelle 2014 (taulukko 3). Alempia korkeakoulututkintoja\ntavoiteltaisiin kolmen vuoden keskiarvona 3455 kappaletta vuosittain ja vuonna 2014\nluvuilla toteuma olisi ollut 3442 kappaletta. Ylempiä korkeakoulututkintoja tavoiteltaisiin\nkolmen vuoden keskiarvona 2140 kappaletta vuosittain ja toteuma vuoden 2014 luvuilla\nolisi ollut 2199. Tutkintojen osalta todetaan, että uusi Tampere3-korkeakoulu tuottaisi,\nkuten kukin kolmesta tamperelaisesta korkeakoulusta, erittäin hyvin tavoitteiden mukaisen\nTutkielma tarkastelee miten uusi Tampere3-korkeakoulu vastaa sille asetettuihin\ntavoitteisiin, joista tämän tutkielman keskiössä ovat taloudelliset tavoitteet, erityisesti\ntaloudellisen itsenäisyyden parantaminen, tavoiteltu ”suuri talousharppaus” sekä vahva\ntaloudellinen asema. Tarkastelu on rajattu koskemaan koulutuksen rahoitusta, jonka\nvuoksi yllä on eritelty uuden Tampere3-korkeakoulun tunnuslukujen (taulukko 3) lisäksi\nhypoteettisesti uuden Tampere3-korkeakoulun valtion perusrahoitus koulutukseen liittyvien\nindikaattorien osalta (taulukot 4 ja 5).\nKoulutuksen rahoituksen kannalta merkittävimmiksi taloudellisiksi tavoitteiksi aineistosta\nvoidaan nostaa taloudellisen itsenäisyyden parantaminen ja vahva taloudellinen asema, eli\nkorkeakoulun taloudellisen aseman parantaminen ja taloudellisen riippumattomuuden\nlisääminen. Tämä tutkielma ei pyri tarkastelemaan uuden Tampere3-korkeakoulun\nmahdollisuuksia kasvattaa osuuttaan valtion perusrahoituksesta tai muusta täydentävästä\nrahoituksesta eikä tutkielmassa toisaalta tehdä oletuksia yhdistämisen mahdollistamista\nkustannusten keventämisistä esimerkiksi koulutusta yhdistämällä. Tässä tutkielmassa\npienentämisen, mutta toisaalta Pinheiron ja muiden (2015) mukaan ei voida osoittaa, että\nkorkeakoulujen yhdistymisissä olisi nähtävissä taloudellisia hyötyjä suuruuden ekonomian\nkautta. Tässä tutkielmassa keskitytään tarkastelemaan taloudellisen itsenäisyyden\nparantamisen mahdollisuuksia resurssiriippuvuusteoriaan tukeutuen.\nYksi korkeakoulujen merkittävimmistä kriittisistä resursseista on rahoitus. Erityisesti\ntarkasteltaessa koulutuksen rahoitusta korkeakouluilla ei ole mahdollisuutta hankkia\nkoulutukseen kuluvaa rahoitusta itsenäisesti. Kansainvälisesti merkittävin korkeakoulujen\noma koulutuksen rahoitusmekanismi on erilaiset lukukausimaksut, joilla korkeakoulut\nvoivat rahoittaa koulutustaan. Lisäksi erilaiset lahjoitukset muodostavat kansainvälisesti\npienen osuuden koulutuksen rahoituksesta. Suomalaiset korkeakoulut ovat koulutuksen\nresurssiriippuvuudeksi toisesta toimijasta. Toisaalta myös Opetus- ja kulttuuriministeriö on\nkorkeakoulujen tuottamat resurssit ovat tutkintoja, käytännössä siis koulutettua työvoimaa.\nOpetus- ja kulttuuriministeriöllä on kuitenkin lähes kaikilla koulutusaloilla useampia\nkorkeakouluja, jotka voivat tuottaa tarvittavia tutkintoja. Opetus- ja kulttuuriministeriön\nresurssiriippuvuus yksittäisestä korkeakoulusta ei ole niin voimakas, kuin korkeakoulun\nresurssiriippuvuus Opetus- ja kulttuuriministeriöstä. Opetus- ja kulttuuriministeriöllä on\nvaihtoehtoisia kanavia, muita korkeakouluja, resurssien hankkimiseksi. Korkeakoulujen\nkoulutukseen käytettävän rahoituksen hankkimismenetelmiä on säädelty ja korkeakoulut\novat käytännössä riippuvaisia yhden toimijan, Opetus- ja kulttuuriministeriön, resursseista.\nUuden Tampere3-korkeakoulun ja Opetus- ja kulttuuriministeriön välillä voidaan katsoa\nolevan hyvin voimakas keskinäisriippuvuus. Molemmat osapuolet tuottavat toisilleen\nkriittisiä resursseja. Ministeriö antaisi edelleen myös uudelle Tampere3-korkeakoululle\nvaltaosan sen taloudellisista resursseista ja Tampere3-korkeakoulu tuottaisi Opetus- ja\nUuden Tampere3-korkeakoulun ja Opetus- ja kulttuuriministeriön keskinäisriippuvuuden ei\nkuitenkaan voida katsoa olevan tasapainossa, vaan keskinäisriippuvuudessa esiintyy\nepätasapainoa. Uudella Tampere3-korkeakoululla ei olisi nähtävissä, suunnitelluista\ntalousharppauksista ja mahdollisesta taseen tuplaamisesta riippumatta, riittävän suurta\nkulttuuriministeriö olisi edelleen Tampere3-korkeakoululle kriittinen resurssien tuottaja.\nVaikka yhdistyminen muuttaisi selkeästi uuden Tampere3-korkeakoulun painoarvoa\nsuhteessa koko Suomen korkeakoulukentän tuottamiin korkeakoulututkintoihin, olisi\nOpetus- ja kulttuuriministeriöllä silti koko muu laaja korkeakoulukenttä tuottamassa\nministeriölle kriittisiä resursseja, korkeakoulututkintoja. Näin voidaan päätellä, että\nTampere3-korkeakoululla olisi edelleen voimakas riippuvuus Opetus- ja kulttuuriministeriön\ntarjoamista taloudellisista resursseista. Riippuvuus ei ehkä olisi niin voimakas kuin kolmen\nerillisen tamperelaisen korkeakoulun tilanteessa ja neuvottelu resursseista Opetus- ja\nkulttuuriministeriön kanssa voisi olla helpompaa, mutta riippuvuus ministeriöstä olisi\nedelleen merkittävä eikä sen voida katsoa muuttuneen voimakkaasti kohti tasapainoista\ntarkastelun ulkopuoliset tekijät voivat kuitenkin merkittävästi vaikuttaa lopputulokseen.\nMyös korkeakoulujen lakisääteiset tehtävät muodostavat riippuvuuden ministeriön ja\nkorkeakoulujen välille. Lakeihin ja säädöksiin vaikuttamisen voidaan katsoa kuuluvan\nkorkeakoulujen keinovalikoimaan, kun pyrkimyksenä on vähentää riippuvuutta muista\ntoimijoista. Uusi Tampere3-korkeakoulu ei sovellu nykyiseen lainsäädäntöön, jossa sama\ntaho ei voi antaa sekä ammattikorkeakoulututkintoja että yliopistotutkintoja. Uuden\nTampere3-korkeakoulun toteutuminen vaatisi myös muutoksia lainsäädäntöön ja erilaisiin\nsäädöksiin, muun muassa korkeakoulujen rahoitukseen, joka toimii tällä hetkellä\nduaalimallin mukaisesti erillisenä ammattikorkeakouluille ja yliopistoille.\nVaikka asetetut taloudellisen itsenäisyyden lisäämisen tavoitteet eivät vaikuttaisi\nyhdistymisellä, ei tämän tutkielman puitteissa ole mahdollista yleistää samaa johtopäätöstä\nkaikkien tavoitteiden toteutumiseen. On mahdollista, että uuden Tampere3-korkeakoulun\nmuodostaminen voisi mahdollistaa muiden asetettujen tavoitteiden toteutumisen. Uusi\nTampere3-korkeakoulu voi myös mahdollistaa koulutuksen rahoituksen näkökulmasta\nasetettujen tavoitteiden toteutumisen, jos yhdistymisen kautta saadaan merkittävästi muita\nvähenemistä tai hyötyjä suuruuden ekonomiasta. Kun hypoteettinen yhdistäminen ei\nsuoraan tuo taloudellista hyötyä, voidaan uuden korkeakoulun taloudellista asemaa pyrkiä\nparantamaan esimerkiksi yhdistämällä koulutusaloja, vähentämällä henkilöstöä tai muita\nkoulutuksen kustannuksia tai onnistumalla neuvottelemaan Opetus- ja kulttuuriministeriön\nkanssa merkittävästi aiempia parempi sopimus koulutuksen ja tutkimuksen tuottamisesta\nUudelle Tampere3-korkeakoululle asetetut taloudelliset tavoitteet voivat myös toteutua\nsamanaikaisesti riippumatta uuden korkeakoulun perustamisesta, muiden tekijöiden\nvaikutuksesta. Esimerkiksi merkittävä kasvu opiskelijamaksuissa eli lukukausimaksujen\nrahoituspohjaa niin, että uudelle Tampere3-korkeakoululle asetetut taloudelliset tavoitteet\ntoteutuisivat yhdistymisestä riippumattomista syistä.\nKaikkien uudelle Tampere3-korkeakoululle asetettujen tavoitteiden toteutumiseksi on\nensisijaisen tärkeää, että uuden korkeakoulun perustaminen onnistuu. Tämänhetkinen\nammattikorkeakoulututkintoja että yliopistotutkintoja myöntävän korkeakoulun toimimista.\nTampere3-korkeakoululle asetettujen tavoitteiden toteutumiselle.\nyhdistymisen onnistumista ja osa asettaa onnistumiselle haasteita. Tärkeimpänä\nyhdistymisen onnistumista tukevana tekijänä uuden Tampere3-korkeakoulun osalta\nkorkeakoulujen yhdistyminen liittämällä pienempi osaksi isompaa voidaan nähdä\nonnistumista tukevana tekijänä erityisesti Tampereen ammattikorkeakoulun osalta\nTampereen yliopistolla on enemmän henkilökuntaa ja opiskelijoita, on Tampereen\nteknillisen yliopiston tase Tampereen yliopistoa suurempi. Melko samankokoisten\nkorkeakoulujen yhdistäminen on usein aiheuttanut haasteita onnistumiselle. Lisäksi\nyhdistämistavoite. Sekä korkeakoulusektorit ylittävä yhdistymispyrkimys että useamman\nkuin kahden korkeakoulun yhdistäminen yhdeksi uudeksi korkeakouluksi heikentää\nkirjallisuuskatsauksen perusteella merkittävästi yhdistymisen onnistumismahdollisuuksia ja\nsitä kautta todennäköisyyttä saavuttaa uudelle Tampere3-korkeakoululle asetettuja\ntavoitteita. (mm. Harman & Harman, 2003; Skodvin, 1999)\nYleisesti ottaen hyvin suunnitellut ja järkevästi toteutetut yhdistymiset vaikuttavat melko\nvoimakkaastikin. Monissa tapauksissa yhdistymisessä on saavutettu suurempia ja\nkattavampia korkeakouluja, vahvempia akateemisia ohjelmia, parempia tukipalveluita,\nenemmän valinnanvaraa opiskelijoille ja joustavampi organisaatio. Vaikka yhdistyminen\ntuo lisäkustannuksia lyhyellä aikavälillä, usein talous parantuu pitkällä aikavälillä. (Harman\n& Harman, 2003; Skodvin, 1999)\nKriittisten resurssien hankkimisen epävarmuutta vähentääkseen organisaatiot pyrkivät\nresursseista kilpailevia toimijoita (Casciaro & Piskorski, 2005). Horisontaaliset yhdistymiset\npyrkivät Pfefferin ja Salancikin (1978) mukaan joko parantamaan organisaation asemaa\nvaihtosuhteissa tai vähentämään kilpailun tuomaa epävarmuutta. Usein tällaisessa\nyhdistymisessä on kyse aseman parantamisesta kilpailtaessa muiden toimijoiden kanssa\nKolmen korkeakoulun yhdistyminen ei ole itsetarkoitus, vaan väline asetettujen\ntavoitteiden saavuttamiseksi. Pinheiron ja muiden (2015) mukaan ei voida osoittaa, että\nkautta. Itse yhdistyminen ei vaikuttaisi ratkaisevan ongelmia ja auttavan asetettujen\ntavoitteiden saavuttamisessa. Yhdistyminen toimii välineenä tavoitteiden saavuttamiseksi.\nEsimerkiksi koulutukseen liittyvät hyödyt tulevat yhdistymisissä Ursinin ja muiden (2010a)\nmukaan esiin usein vasta pitkän ajan jälkeen.\nVararehtorityöryhmän loppuraportti esittää vaatimuksena uuden Tampere3-korkeakoulun\nonnistumiselle riittävän lisärahoituksen saamista. Yhdistymishankkeelle vaadittava tai\nhaettava lisärahoitus on verrattaen yleinen pyrkimys. Opetusministeriö myönsi esimerkiksi\nItä-Suomen yliopistohankkeelle vuosina 2007-2010 yhteensä 12,2 miljoonaa euroa\nhankerahoitusta (Tirronen, 2008).\nkorkeampaa koulutuksen laatua, resurssien tehokkaampaa käyttöä ja koulutuksellisten\npäällekkäisyyksien poistamista, joista syntyvät säästöt suunniteltiin ohjattavaksi opetuksen\nloppuraportissa vaadittiin ministeriöltä rakenteellisen kehittämisen rahoitusta suunnitelmien\ntoteuttamiseksi. Lisäksi loppuraportti edellytti yliopistoilta päätöstä ohjata olemassa olevaa\nrahoitustaan Allianssin tukemiseksi. (Taxell et al., 2007)\nVaikka hankerahoitus olisi väliaikaista eikä sitä tulisi laskea uuden korkeakoulun pysyväksi\nrahoitukseksi, valtion hankerahoitus kuitenkin entisestään lisäisi riippuvuutta, vaikkakin\nväliaikaisesti, Opetus- ja kulttuuriministeriön ja uuden Tampere3-korkeakoulun välillä.\nLisärahoituksen vaatiminen soveltuu huonosti keinoksi, kun tavoitteeksi on asetettu\ntaloudellisen itsenäisyyden parantaminen.\nKyvikin (2004) mukaan kaikki korkeakoulujärjestelmät pyrkivät kohti integraatiota, kuten\ntällä hetkellä on tapahtunut esimerkiksi Iso-Britanniassa ja Australiassa. Jos toteutuneet\nesimerkit viitoittavat tietä muille, voidaan binäärijärjestelmien merkittäviä muutoksia tai\nmurtumisia odottaa Suomessa ja muissa maissa lähivuosina. Toteutuessaan Tampere3prosessi viitoittaisi tietä muille korkeakoulusektorit ylittäville yhdistymisille Suomessa ja\nmahdollisesti myös kansainvälisesti.\nTamperelaisilla korkeakouluilla voi olla myös erilaiset motiivit ja keskenään erilainen\ntavoitteenasettelu uudelle Tampere3-korkeakoululle. Kaikki kolme korkeakoulua ovat\ntehneet merkittäviäkin muutoksia sisäisesti viime vuosina, laajimpana Tampereen\nammattikorkeakoulun ja Pirkanmaan ammattikorkeakoulun fuusio vuonna 2010. Kunkin\nkorkeakoulun verrattaen mittavien ja tuoreiden muutosten jälkeen aineiston perusteella ei\nole selvää kuinka voimakkaasti kukin korkeakoulu tavoittelee uuden Tampere3korkeakoulun perustamista. Tampereen ammattikorkeakoulun viiden vuoden takaisen,\nsuhteellisen tuoreen fuusion jälkeen toiminnan rauhoittaminen ja tulosten arviointi voi olla\ntavoiteltavampi toiminnan muoto kuin uuden suuren fuusion valmistelun aloittaminen.\nTässä tutkielmassa ei ole eroteltu uudelle Tampere3-korkeakoululle asetettuja tavoitteita\naineistosta toimijoiden mukaan. Erityisesti tiedotteet, joista suuri osa on julkaistu kolmen\nkorkeakoulun yhteistyönä, eivät tarjoa mahdollisuutta erotella kunkin korkeakoulun\nMinkään kolmesta tamperelaisesta korkeakoulusta ei voi oman taloudellisen tilanteensa ja\nvallitsevan korkeakoulupoliittisen tilanteen perusteella katsoa käyvän selviytymistaistelua\nlakkauttamista tai pakkoliitoksia vastaan. Kaikkien kolmen korkeakoulun voidaan katsoa\nKeskityttäessä päärahoittajaan aineistosta nousseiden ”vahvan taloudellisen aseman” ja\n”suuren talousharppauksen” voitaisiin myös tulkita tarkoittavan uuden Tampere3korkeakoulun asemoitumista nykyisiä kolmea tamperelaista korkeakoulua paremmin\nkorkeakoulujen kanssa, kuten Tampereen yliopiston rehtori Kaija Holli muotoili asian\navajaispuheessaan jo syyskuussa vuonna 2013 (Tampereen yliopisto, 2013). Tämän\ntutkielman perusteella ei kuitenkaan voida todeta, että uuden Tampere3-korkeakoulun\nTutkielman perusteella ei voida sanoa pystyisikö uusi Tampere3-korkeakoulu yhdistymisen\navulla parantamaan asemaansa suhteessa koulutuksen rahoitukseen tulevaisuudessa.\nAineistosta nousseet uudelle Tampere3-korkeakoululle asetetut taloudelliset tavoitteet\nvoisivat myös toteutua, jos uusi korkeakoulu pystyisi tulevaisuudessa saavuttamaan\nsuhteellisesti suuremman osuuden valtion perusrahoituksesta korkeakouluille kuin kolme\nerillistä tamperelaista korkeakoulua.\nTässä tutkielmassa kysyttiin miten uusi Tampere3-korkeakoulu vastaa sille asetettuihin\ntavoitteisiin. Tutkimuskysymyksen ratkaisemiseksi on ensin osoitettava millaisia tavoitteita\nuudelle Tampere3-korkeakoululle on asetettu, jonka jälkeen voidaan tarkastella pystyykö\nosoitettiin aineistosta sisällönanalyysilla luvussa kahdeksan. Tutkielmassa keskityttiin\ntaloudellisiin tavoitteisiin erityisesti koulutuksen rahoituksen näkökulmasta, jonka vuoksi\ntavoitteeseen taloudellisen itsenäisyyden parantamiseksi. Taloudellista itsenäisyyttä\ntarkastellaan resurssiriippuvuusteorian näkökulmasta, jolloin jää osoitettavaksi muuttuisiko\nuuden Tampere3-korkeakoulun keskinäisriippuvuus Opetus- ja kulttuuriministeriöstä\nverrattuna kolmen erillisen tamperelaisen korkeakoulun keskinäisriippuvuuteen samasta\nministeriöstä. Tarkastelun haastavuuden vuoksi uusi Tampere3-korkeakoulu muodostettiin\nhypoteettisena uutena korkeakouluna yhdistämällä kolmen tamperelaisen korkeakoulun\nTutkielman aineistosta kerättiin uudelle Tampere3-korkeakoululle asetettuja tavoitteita.\nTavoitteiksi on aineiston perusteella asetettu tutkimuksen ja koulutuksen monitieteisyys ja\nmonialaisuus, itsenäisyys tutkimuksessa, kansainvälisesti tunnistettava tutkintorakenne,\nteoreettinen ja työelämälähtöinen opintopolku, oikeus sekä ammattikorkeakoulu- että\nyliopistotutkintojen myöntämiseen, työelämän korkeakoulun luominen, globaali vetovoima,\nmenestys kovenevassa kilpailussa, taloudellisen itsenäisyyden parantaminen, parempi\nosuus kilpaillusta tutkimusrahoituksesta, vahva tase ja taseen tuplaaminen, suuri\ntalousharppaus sekä vahva taloudellinen asema.\nNämä tavoitteet ovat keskenään kovin erilaisia, mutteivät kuitenkaan suoraan ristiriidassa\nkeskenään. Tavoitteenasettelussa on nähtävissä sekä sellaisia tavoitteita, jotka voidaan\nammattikorkeakoulu- että yliopistotutkintojen myöntämiseen) että sellaisia tavoitteita, jotka\nTutkielmassa tarkastellaan onnistuuko uusi Tampere3-korkeakoulu vastaamaan sille\nasettettuihin koulutuksen rahoitusta koskeviin tavoitteisiin, eli vähentämään riippuvuutta\nsuurimmasta koulutuksen rahoittajasta ja lisäämään taloudellista itsenäisyyttä koulutuksen\ntamperelaisesta korkeakoulusta asetetuin ennakkoehdoin lisäisi merkittävästi taloudellista\nitsenäisyyttä koulutuksen rahoituksen näkökulmasta. Kolmen tamperelaisen korkeakoulun\ntaloudellisista resursseista koulutustehtävän toteuttamiseksi. Tulosneuvotteluissa Opetusja kulttuuriministeriön kanssa yhden, volyymiltaan suuremman korkeakoulun asema voisi\nkuitenkin olla parempi kuin kolmen erillisen korkeakoulun. Resurssiriippuvuusteorian\nkulttuuriministeriöstä, ei vähentyisi uuden Tampere3-korkeakoulun myötä. Taloudellisen\nitsenäisyyden lisäämisen tavoitteita ei saavutettaisi yhdistämällä kolme tamperelaista\nkorkeakoulua uudeksi Tampere3-korkeakouluksi.\nTämän tutkielman perusteella uusi Tampere3-korkeakoulu ei onnistuisi täyttämään kaikkia\nsille asetettuja tavoitteita. Taloudellisen toimintakyvyn paraneminen ja taloudellisen\nHankkeelle on asetettu sen kaltaisia taloudellisia tavoitteita, joita on sekä historian että\nvaltion talouden nykytilanteen valossa vaikea nähdä realistisina. Lisäksi näyttäisi siltä, että\nparhaassakin rahoitustapauksessa osana taloudellisen toimintakyvyn parantamista ja\nitsenäisyyden lisäämistä olisi toteutettava myös kulujen pienentämiseen tähtääviä\ntoimenpiteitä, tehokkuuden parantamista ja päällekkäisyyksien karsimista. Taloudelle\nasetettujen tavoitteiden näkökulmasta Tampere3-prosessin onnistuminen vaikuttaisi melko\nepätodennäköiseltä eivätkä asetetut taloudelliset tavoitteet vaikuta realistisilta suhteessa\nvaltionrahoituksen nykytilanteeseen kuluvan hallitusohjelmakauden aikana.\nTutkielman perusteella nähdään, että yhdistyminen ei kasvattaisi koulutuksen rahoitusta\nellei uusi korkeakoulu pystyisi joko karsimaan kustannuksiaan tai neuvottelemaan Opetusja kulttuuriministeriön kanssa merkittävästi parempaa tulossopimusta kuin kolme erillistä\nmuodostettaessa on kuitenkin tietoisesti jätetty pois spekulaatiot mahdollisista muista\ntoimenpiteistä, joita yhdistymisellä voitaisiin toteuttaa. Nämä mahdolliset muut toimenpiteet\nvoisivat vaikuttaa merkittävästi asetettujen tavoitteiden saavuttamiseen.\nKoko tutkielman reliabiliteetti ja validiteetti koostuu useasta osasta. Arvioitavana ovat\naineisto, tutkijan ennakkokäsitykset, uuden Tampere3-korkeakoulun muodostaminen\naineistosta tietyin ennakko-oletuksin, kahden korkeakoulusektorin yhdistämisen haasteet,\ntapaustutkimus menetelmänä sekä aineistoanalyysin päättelyketju ja johtopäätösten\ntutkimuskysymykseen vastaamiseksi. Aineisto on hyvin tuoretta ja aineiston validiteetin ja\nreliabiliteetin voidaan katsoa olevan korkea. Tutkijan ennakkokäsitykset voivat vaikuttaa\ntutkielman johtopäätöksiin erityisesti tilanteessa, jossa johtopäätökset ovat epävarmoja tai\nesimerkiksi kvantitatiivisen tutkimuksen p-arvo on hyvin lähellä hypoteesin hyväksymisen\nja hylkäämisen raja-arvoa. Tässä tutkielmassa on kiinnitettu erityistä huomiota tutkijan\nobjektiivisuuteen ja tutkielman tulokset ovat verrattaen selkeitä tehtyjen rajausten piirissä,\nreliabiliteettiin ja validiteettiin.\nValittu menetelmä uuden Tampere3-korkeakoulun muodostamiseksi voi aiheuttaa\nmekaaninen yhdistäminen uudeksi Tampere3-korkeakouluksi oli päättelyketjun kannalta\nselkein valinta tutkimuskeinoksi. Useat vaadittavat näkemykset ja arvaukset erilaisista\npäällekkäisyyksien purkamiseen liittyvistä toimista, uuden korkeakoulun rahoitusmallista ja\nuusista sopimusneuvotteluista Opetus- ja kulttuuriministeriön kanssa olisivat heikentäneet\nyhdistyminen päätettäisiin toteuttaa tutkielman oletuksista poikkeavalla tavalla. Tästä\nsyystä mekaaninen yhdistäminen ilman ennakko-oletuksia esimerkiksi päällekkäisyyksien\npurkamisesta nähtiin parhaana keinona säilyttää tutkielman validiteetti ja reliabiliteetti\nmahdollisimman korkeina. Myös kahden korkeakoulusektorin yhdistäminen aiheutti\nhaasteita tutkielmalle. Korkeakoulusektoreiden hallinnollinen vertailu on kuitenkin pyritty\ntekemään mahdollisimman selkeästi ja tarkasti korkean validiteetin ja reliabiliteetin\nTapaustutkimusta on kritisoitu sen heikosta yleistettävyydestä ja verrattaen heikosta\ntoistettavuudesta. Tämä tutkielma kärsii kaikkien tapaustutkimusten tavoin niistä\nongelmista, joita tapaustutkimuksiin yleensä validiteetin ja reliabiliteetin kannalta liitetään.\nTutkielmatyön aikana on pyritty kiinnittämään erityistä huomiota aineiston perusteella\ntodennäköisenä, että toistettaessa tutkimus samoilla aineistoilla päädyttäisiin melko usein\ntapaustutkimuksesta muihin samankaltaisten tavoitteiden saavuttamiseksi tehtäviin\nkorkeakoulusektorit ylittäviin yhdistymisiin on epäselvää ja tutkimuksen validiteetti on tältä\nKokonaisuutena voidaan todeta, että huomioiden tutkielman aiheen haastavuus\nesimerkiksi hypoteettisen yhdistymisen, kahden korkeakoulusektorin välisen fuusion ja\ntutkielmaa tehtäessä käynnissä oleva prosessin vuoksi, voidaan tutkielman validiteetin ja\nreliabiliteetin todeta olevan melko korkeita.\nyliopistofuusioihin eikä erityisesti kotimaisia ammattikorkeakoulusektorin fuusioita juuri\nkäsitelty. Ammattikorkeakoulusektorin fuusioihin perehtyminen olisi kuitenkin voinut\navartaa näkökulmaa Tampere3-prosessiin liittyen ja on vaarana, että nyt tehty\nhistoriakatsaus antaa yksipuolisen kuvan nykytarkastelun pohjaksi.\ntutkimuskohteeksi sopivia muitakin seikkoja kuin mitä tämän tutkielman puitteissa\ntarkastellaan. Näitä ovat esimerkiksi uuden korkeakoulun hallintomuoto, korkeakoulun\nsisäinen rahoitusmalli, houkuttelevuus opiskelijoille ja työntekijöille, päällekkäisyyksien\nsuunnittelusta ja toteutumisesta johtuvat poikkeamat opetus- ja tutkimushenkilökunnan\ntyötehoon ja sitä kautta työtulosten muuttuminen ainakin väliaikaisesti sekä muun\nkotimaisen korkeakoulukentän seuraaminen perässä onnistuneen muutoksen jälkeen ja\nsen aiheuttama mahdollinen etulyöntiaseman menettäminen. Osa aiheista voisi olla\ntutkittavissa jo yhdistymisprosessin valmistelun aikana. Toiset, kuten esimerkiksi\nyhdistämisen vaikutukset henkilökuntaan, on paremmin mitattavissa ja analysoitavissa\nvasta toteutuneen yhdistymisen jälkeen.\nYhdistymisissä uuden muodostettavan korkeakoulun sisäinen rahoitusmalli voidaan joutua\nluomaan suurelta osin uudelleen. Kuoppalan ja muiden (2010) mukaan rahanjaon\nperiaatteet ja subventoinnit eri yksiköiden välillä koetaan usein epäselviksi. Uuden\nTampere3-korkeakoulun sisäisen rahanjakomallin tutkiminen voisi olla hyvin hedelmällistä\nrahanjakomalleihin että prosessina.\nTässä tutkielmassa ei eroteltu uudelle Tampere3-korkeakoululle asetettuja tavoitteita\naineistosta toimijoiden mukaan. Aineistona käytetyt tiedotteet, joista suuri osa on julkaistu\nkolmen korkeakoulun yhteistyönä, eivät tarjoa mahdollisuutta erotella kunkin korkeakoulun\ntavoitteita toisistaan. Aineistosta nousi kuitenkin joitain viitteitä, joiden perusteella voisi olla\nerittäin mielenkiintoista tutkia millaisia tavoitteita kunkin kolmen korkeakoulun toimijat ovat\nammattikorkeakoulun hallituksen puheenjohtaja Matti Höyssä mainitsi tavoitteena\n”työelämän korkeakoulun” ja toisaalta yliopistojen edustajat ovat lausunnoissaan\nkorostaneet huippututkimuksen tavoittelua (Tampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneeli,\nYksi lähestymistapa Tampere3-prosessiin olisi tutkia kolmen eri korkeakoulun toimijoiden\nmotivaatioita ja tavoitteita prosessissa. Tämän tutkielman aineistosta löydettiin heikkoja\nviitteitä erilaisista tavoitteenasetteluista eri korkeakoulujen välillä ja tätä näkökulmaa olisi\nhedelmällistä tarkastella erikseen. Erityisesti Tampereen ammattikorkeakoulun osalta\nammattikorkeakoulu on hiljattain yhdistynyt Pirkanmaan ammattikorkeakoulun kanssa ja\ntuon yhdistymisen vaikutuksia on voitu vasta hiljattain alkaa tutkia seurantatutkimusten\navulla. Kahden melko lähekkäin toteutetun fuusion aiheuttamat vaikutukset korkeakouluun\nja korkeakoulun motivaatio toteuttaa toinen fuusio lähes välittömästi edellisen jälkeen voisi\nKuten Pinheiro ja muut (2015) toteavat, eri maiden korkeakoulujen yhdistymisiä vertaileva\nhallinnon tutkimus voisi tarjota holistisempaa näkemystä yhdistymisistä ja pystyisi\nfuusiotutkimuksia tehdään aika ajoin, mutta erityisesti binäärijärjestelmän keventämiseen\ntai binäärijärjestelmästä luopumiseen keskittyviä tutkimuksia on verrattaen vähän.\ntutkimusyhteistyöhön ja tutkimuksen rahoitukseen eikä koulutusta tai koulutuksen\nrahoitusta ole merkittävästi tutkittu. Kunkin maan korkeakoulujen rahoitusmallit poikkeavat\ntoisistaan ja vaikka korkeakoulut ovatkin samankaltaisesti suurelta osin valtion\nperusrahoituksen ja/tai lukukausimaksurahoituksen varassa, maat ovat niin erilaisia että\nniiden hallinnollinen vertailtavuus on haastavaa. Koulutuksen rahoituksen näkökulma voisi\nkuitenkin selittää tavoitteiden saavuttamisen vaikeutta korkeakoulufuusioissa.\nResurssiriippuvuusteoriaa ja yhdistymisiä on tutkittu lähinnä yksityisellä sektorilla (mm.\nHillman et al., 2009) ja julkinen sektori voisi hyötyä resurssiriippuvuusteorian käyttämisestä\nResurssiriippuvuusteoria vaikuttaisi toimivan melko hyvin teoreettisena viitekehyksenä\nerilaisille julkisen sektorin fuusioille, erityisesti vapaaehtoisesti toteutetuille.\nAhola Sakari (2008) Duaalimalli porskuttaa – näkökulmia korkeakoulutukseen, KeVerverkkolehti 7(2), 2008, saatavilla osoitteesta\nhttp://www.uasjournal.fi/index.php/kever/article/view/126/221, tarkistettu 2.11.2015\nAittola Helena & Marttila Liisa (2010) Yliopistojen rakenteellinen kehittäminen, akateemiset\nyhteisöt ja muutos, Opetusministeriön julkaisuja 2010:5\nAmmattikorkeakoululaki (2014) Ammattikorkeakoululaki 932/2014\nBirnbaum Robert (1988) How colleges work: the cybernetics of academic organization and\nleadership, San Fransisco, Calif., Jossey-Bass, ISBN 1-55542-126-1\nCasciaro Tiziana & Piskorski Mikolaj Jan (2005) Power imbalance, mutual dependence\nand constraint absorbtion: A closer look at resource dependecy theory, Administrative\nScience Quarterly, 50(2)\nCunningham J. Barton (1997) Case study principes for different types of cases, Quality\nand Quantity, 31(4), ss. 401-423\nDavis Gerarld F. & Cobb J. Adam (2009) Resource dependency theory: Past and future,\nResearch in the Sociology of Organizations, 28\nDrees Johannes M. & Heugens Pursey P. M. A. R. (2013) Synthesizing and extending\nresource dependency theory: A meta-analysis, Journal of Management, 39(6), ss. 16661698\nEmerson Robert M. (1962) Power-dependence relations, American Sociological Review,\n27(1), ss. 31-41\nHannula Mikko, Melin Harri & Naukkarinen Mikko (2015) Tampere3-vararehtorityöryhmän\nraportti 13.5.2015, Tampereen yliopisto\nHarman Grant & Harman Kay (2008) Strategic mergers of strong institutions to enhance\ncompetitive advantage, Higher Education Policy, 21, ss. 99-121\nHarman Grant & Harman Kay (2003) Institutional mergers in higher education: Lessons\nfrom international experience, Tertiary Education and Management, 9(1), ss. 29-44\nHeimonen M. (2011) Organizational inertia in a strategic public sector merger: Case Aalto\nUniversity, Aalto University publication series Crossover, 5/2011, ISBN 978-952-60-4206-0\nHillman Amy J., Withers Michael C. & Collins Brian J. (2009) Resource dependency\ntheory: A review, Journal of Management, 35, ss. 1404-1427\nHofstede Geert & Hofstede Gert Jan (2005) Cultures and organizations – software of the\nmind, McGraw-Hill Publishers, 2005.\nIlmavirta Veijo, Salminen Hannele, Ikävalko Markku, Kaisto Heikki, Myllykangas Päivi,\nPekkarinen Eero, Seppälä Hannele & Apajalahti Touko (2013) Korkeakoulut yhteiskunnan\nkehittäjinä. Korkeakoulujen yhteiskunnallisen ja alueellisen vaikuttavuuden arviointiryhmän\nloppuraportti, Korkeakoulujen arviointineuvoston julkaisuja 5:2013\nJärvinen Pentti & Järvinen Annikki (2011) Tutkimustyön metodeista, Opinpajan Kirja,\nKaukonen Erkki & Välimaa Jussi (2010) Yliopistopolitiikan ja rakenteellisen kehittämisen\ntaustoja, julkaisussa Yliopistojen rakenteellinen kehittäminen, akateemiset yhteisöt ja\nmuutos, toim. Aittola Helena ja Marttila Liisa, Opetusministeriön julkaisuja 2010:5\nKuoppala Kari, Näppilä Timo & Hölttä Seppo (2010) Rakenteet ja toiminnot piilosilla –\nRakenteellinen kehittäminen tutkimuksen ja koulutuksen huipulta katsottuna, julkaisussa\nYliopistojen rakenteellinen kehittäminen, akateemiset yhteisöt ja muutos, Aittola Helena &\nMarttila Liisa (toim.), Opetusministeriön julkaisuja 2010:5\nKohtamäki Vuokko (2014) Rahaa opetukseen ja tutkimukseen: rahoituksen sisäinen\nallokoiminen yliopistoissa, Hallinnon tutkimus, 33(4), ss. 314-331\nKyvik Svein (2004) Structural changes in higher education systems in western Europe,\nHigher Education in Europe, 29(3), ss. 393-409\nKyvik Svein & Stensaker Bjørn (2013) Factors affecting the decision to merge: The case of\nstrategic mergers in Norwegian higher education, Tertiary Education and Management,\n19(4), ss. 323-337\nLasonen J. & Ursin J. (2011) Koulutus yhteiskunnan muutoksissa : jatkuvuuksia ja\nkatkoksia, Suomen kasvatustieteellinen seura, Jyväskylän yliopistopaino\nMetsämuuronen Jari (2008) Laadullisen tutkimuksen perusteet, International Methelp Ky,\nMinne menet yliopisto -paneeli (2015) Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan Vihreän\nlistan ja Vihreän vasemmiston paneeli 24.3.2015, tallenne katsottavissa osoitteessa\nhttps://www.youtube.com/watch?v=2kgnXCeLleE, tarkistettu 2.11.2015\nOpetus- ja kulttuuriministeriö (2012) Koulutus ja tutkimus vuosina 2011-2016 –\nKehittämissuunnitelma, Opetus- ja kulttuuriministeriön julkaisuja 2012:1\nOpetus- ja kulttuuriministeriö (2014) Opetus- ja kulttuuriministeriön palaute Tampereen\nyliopistolle syksyllä 2014, Opetus- ja kulttuuriministeriö, 3.11.2014\nOpetusministeriö (2007a) Teknillisen korkeakoulun, Helsingin kauppakorkeakoulun ja\nTaideteollisen korkeakoulun yhdistyminen uudeksi yliopistoksi, Opetusministeriön\ntyöryhmämuistioita ja selvityksiä, 2007:16\nOpetusministeriö (2007b) Konsortio, federaatio ja yhdistyminen – kansainvälinen\ntaustaselvitys korkeakoulujen yhteistyömuodoista, Opetusministeriön työryhmämuistioita ja\nOpetusministeriö (2008) Koulutus ja tutkimus 2007-2012. Kehittämissuunnitelma,\nOpetusministeriön julkaisuja, 2008:9\nOpetusministeriö (2010) Yliopistojen rakenteellinen kehittäminen, akateemiset yhteisöt ja\nmuutos, RAKE-yhteishankkeen (2008-2009) loppuraportti, Opetusministeriön julkaisuja,\nPfeffer Jeffrey & Salancik Gerald (1978) The external control of organizations: A resource\ndependence perspective, New York: NY, Harper and Row Publishers\nPietilä Maria (2013) Tutkimuksen profilointi muutoksena ja pysyvyytenä – yliopistouudistus\ninstitutionaalisesta näkökulmasta, Tiedepolitiikka, 1/2013\nPinheiro Rómulo, Aarrevaara Timo, Berg Laila, Geschwind Lars & Torjesen Dag Olav\n(2015) Strategic mergers in the public sector: Comparing universities and hospitals,\njulkaisussa Tarba, Cooper & Sarala (toim.) (2015), Mergers and Acquisitions In Practice,\nSkodvin Ole‐Jacob (1999) Mergers in higher education ‐ success or failure?, Tertiary\nEducation and Management, 5(1), ss. 65-80\nSuomen perustuslaki (1999), Suomen perustuslaki 11.6.1999/731\nTampereen korkeakoulujen yhteistyö -paneeli (2014) Tampereen teknillisen yliopiston\nTekniikan akateemisten paikallisosaston paneeli 25.11.2014, tallenne katsottavissa\nosoitteessa https://www.youtube.com/watch?v=CFzc31ZYjeg, tarkistettu 2.11.2015\nTampereen yliopisto (2013) Tampereen yliopiston lukuvuoden avajaispuhe 3.9.2013,\nRehtori Kaija Holli, Tampereen yliopisto\nTampereen yliopisto (2014a) Tampereelle rakennetaan täysin uudenlaista korkeakoulua\nSuomessa, tiedote, Tampereen yliopisto\nTampereen yliopisto (2014b) Tamperelaisten korkeakoulujen yhteistyö T3-hankkeen\ntyöryhmä, tiedote, Tampereen yliopisto\nTampereen yliopisto (2015) Tamperelaiset korkeakoulut jatkavat uudenlaisen yliopiston\nrakentamista Tampereelle, tiedote, Tampereen yliopisto\nTaxell Christoffer, Sipilä Jorma, Sallinen Aino, Varantola Krista, Eriksson Jarl-Thure,\nTuunanen Erkki, Lahti Timo, Äijälä Tiina, Nieminen Mika, Liimatainen Sakari, Liinavuori\nJuha & Pimiä Mauri (2007) Yliopistoallianssi, suunnittelutyöryhmän loppuraportti,\nJyväskylän yliopisto, Tampereen yliopisto, Tampereen teknillinen yliopisto\nTirronen Jarkko (2008) Itä-Suomen yliopistohankkeen prosessiarviointi I, Kopijyvä, Kuopio\nTirronen Jarkko (2011) Itä-Suomen yliopistohankkeen prosessiarviointi, Osat II ja III,\nPublications of the University of Eastern Finland, General Series, 2011(6)\nTirronen Jarkko (2013) Yliopiston ajatus ja historialliset yliopistomallit, Tiedepolitiikka\nUrsin Jani, Aittola Helena & Välimaa Jussi (2010a) Kohti yhteisiä koulutusrakenteita,\njulkaisussa Yliopistojen rakenteellinen kehittäminen, akateemiset yhteisöt ja muutos,\nAittola Helena & Marttila Liisa (toim.), Opetusministeriön julkaisuja 2010:5\nUrsin Jani, Aittola Helena, Henderson Charles & Välimaa Jussi (2010b) Is education\ngetting lost in university mergers?, Tertiary Education and Management, 16(4), ss. 327340\nValtioneuvosto (2005) Valtioneuvoston periaatepäätös julkisen tutkimusjärjestelmän\nrakenteellisesta kehittämisestä, Valtioneuvosto\nValtioneuvosto (2015) Ratkaisujen Suomi, Pääministeri Juha Sipilän hallituksen\nstrateginen ohjelma 29.5.2015, Hallituksen julkaisusarja, 10/2015\nYin Robert K (1989) Case study research: Design and methods, Applied Social Research\nMethods Series 5, Sage Publications\nYliopistolaki (2009) Yliopistolaki 558/2009\nLiite 1. Tampereen yliopiston tiedotteet Tampere3-yhteistyöstä\n26.8.2015 Tampere3 käynnistää yhteisten opintojaksojen ja -kokonaisuuksien suunnittelun\n5.6.2015 Tampere3: eteneminen kesällä; hankkeelle haetaan vetäjää\n3.6.2015 Rehtori kiittää runsaasta palautteesta\n26.5.2015 Hallitus yksimielinen Tampere3-yhteistyöstä\n25.5.2015 Tamperelaiset korkeakoulut jatkavat uudenlaisen yliopiston rakentamista\n19.5.2015 Tampere3: henkilöstö keskusteli yhteistyöstä\n13.5.2015 Tampere3-vararehtorityöryhmän raportti valmistunut\n11.5.2015 Tampere3: Valmisteluvaiheen raportti pohjustaa jatkokeskusteluja\n23.4.2015 Tampere3-ohjausryhmän linjauksista yhteenveto\n7.4.2015 Tampere3: Tiedotustilaisuus henkilöstölle toukokuussa, kaikki työryhmät intrassa\n25.3.2015 Tampere3-yhteistyö sai tukea sidosryhmiltä\n23.3.2015 Tampere3: Tervetuloa Sisäänrakennettu kansainvälisyys -työpajaan 10.4.\n17.3.2015 Tampere3: Turvallisuus, riskienhallinta ja kriisit -alatyöryhmä kokoontuu 25.3. Tervetuloa mukaan!\n11.3.2015 Työseminaari sote-palveluista sekä hyvinvoinnin ja terveyden tutkimuksesta\n11.3.2015 Tampere3: Henkilöstö keskusteli tutkintorakenteista\n9.3.2015 Kutsu Tampere3-työpajaan 31.3.15 klo 13-16 Tieteellinen profiili ja tutkimusalueet\nBioMediTech ja Kaupin kampus\n9.3.2015 Työpaja digitalisoitumisesta ja keskustelutilaisuus pelitutkimuksesta 12.3.\n6.3.2015 Tampere3: Tähtäimessä yhtenäinen kolmiportainen tutkintorakenne\n25.2.2015 Tampere3: Tutkintorakenne ja -ohjelmat –valmisteluryhmä nimesi uusia\n18.2.2015 Tampere3-visiotyö teemalla Yrittäjyys ja uudet liiketoimintamallit – osallistu\nkyselyyn ja työpajaan\n17.2.2015 Tule mukaan keskustelemaan Tampere3-hankkeesta!\n2.2.2015 Tieteellinen profiili ja tutkimusalueet –valmisteluryhmä nimesi alatyöryhmiä\n2.2.2015 Korkeakoulujen hallitukset yhteisseminaarissa\n9.1.2015 Tampere3: Tutkintorakenne ja –ohjelmat -valmisteluryhmän alatyöryhmät valittu\n12.12.2014 Tampere3 kiinnosti OKM:n seminaarissa, lisää keskustelutilaisuuksia\n9.12.2014 Tampere3-hankkeen valmisteluryhmien ohjeet julkaistu\n1.12.2014 Korkeakouluyhteistyön koordinaattori esittäytyy\n28.11.2014 Opetusperiodit yhdenmukaistuvat\n25.11.2014 Hallitukset kannustavat yliopistoyhteisöjä keskusteluun\n21.11.2014 Ensimmäisten valmisteluryhmien puheenjohtajat ja prosessin koordinaattori\n19.11.2014 Korkeakouluyhteistyö: Aamulehden keskustelutilaisuus 26.11 klo 18\n17.11.2014 Keskustelutilaisuus tamperelaisten korkeakoulujen yhteistyöprosessista\n12.11.2014 Tamperelaisten korkeakoulujen hallitukset keskustelivat yhteistyöstä\n10.11.2014 Mika Hannula tamperelaisten korkeakoulujen vararehtorityöryhmään\n27.10.2014 Tamperelaisten korkeakoulujen yhteistyö -sivut intrassa\n16.10.2014 Korkeakouluyhteistyön selvittämisessä valmisteluryhmät ovat avainasemassa\n15.10.2014 Tampereelle rakennetaan täysin uudenlaista korkeakoulua Suomessa\n9.10.2014 Yliopistofoorumissa keskusteltiin selvitystyöstä ja strategiaprosessista\n26.9.2014 Tampereen korkeakoulujen yhteistyöselvitys jatkuu\n29.8.2014 Keskustelu selvitysmiehen kanssa aloitti yliopiston hallituksen syyskauden\n1.4.2014 Tamperelaiset korkeakoulut haluavat olla yhdessä enemmän\nLiite 2. Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituslaskelma Tampereen yliopistolle v. 2014\nLiite 3. Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituslaskelma Tampereen yliopistolle v. 2015\nLiite 4. Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituslaskelma Tampereen teknilliselle yliopistolle\nLiite 5. Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituslaskelma Tampereen teknilliselle yliopistolle\nLiite 6. Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituslaskelma Tampereen ammattikorkeakoululle\nLiite 7. Opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituslaskelma Tampereen ammattikorkeakoululle\nErja Heikkinen, TKI-työ amattikorkeakouluissa - AMK\nKai Öistämö, Tamperelaisten korkeakoulujen yhteistyösuunnitelmista\nOpetus- ja kulttuuriministeriön tiedonkeruu yliopistojen vuoden 2015\nTAMPEREEN YLIOPISTO Thony Valli Yhteiskunnallisen