Контрасти в живота - Beinsa.bg\nНай-често използвани думи в беседата: може, живот, има, смърт, казва, човек, ден, дете, умира, аз, условия, добро, иска, майка, свят, гърне, истина, слънце ,\nМладежки окултен клас , София, 11 Ноември 1932г., (Петък) 5:00ч.\nЗащо човек трябва да живее? Защо трябва да учи? Защо трябва да яде, да се облича, да спи? Защо, най-после, трябва да умре? Това са въпроси, на които трябва да се даде някакъв отговор. Преди да си отговориш на въпроса, защо живееш, нужно е да знаеш, де си бил по-рано.\nТема за следния път: „Де е бил човек, преди да дойде на Земята“.\n– Какво допринася сегашният живот на човека? Всеки човек има стремеж към нещо. Днес вие сте млади. Преди вас други са били млади, но са остарели. Един ден и вие ще остареете. Какво допринася младостта и старостта на човека? Като млади, много неща не знаете, но имате условия да живеете. Какво направихте досега? Много грешки и глупости. Старите много знаят, но въпреки това, умират. Както младият не може да се справи с живота, така и старият не може да се справи със смъртта. Младият е невежа в живота, а старият – невежа в смъртта. И двамата жънат последствията на своето невежество.\nСега ще ви напиша арабското число 6 и Соломоновия знак, който представя два преплетени триъгълника (фиг. 1 ) – пак число 6, но изразено геометрически. Каква е разликата между арабското число 6 и числото шест, изразено геометрически? – Арабското число изразява шест единици, но не е определено, не знаем, какви са тези единици. Двата триъгълника, т.е. шестте страни, представят определена идея – Соломоновият знак. Числото 6 става по-определено, ако е алгебрическо. Знакът плюс или минус означава нещо. На стария, който се готви за смърт, туряш знака минус 6, а на младия – плюс 6. В първия случай, разходите са по-малко, отколкото във втория. Като умре човек, за погребението се правят повече разходи. Щом го погребат, разходите постепенно намаляват, дохождат до едно цвете и едно шише вода. Друг е въпросът за детето, което расте. Неговите разходи все повече се увеличават. И досега никой не е задоволил числото + 6 – големи са неговите желания и нужди. Казано е в Битието: „Бог създаде човека и се разкая“. Значи и небето се видяло в чудо, как да задоволи човека. Като разбрал, че нищо не може да го задоволи, Бог му изпратил смъртта. Пред смъртта и младият и старият отстъпват. Тогава човек се отказва от всичките си желания, нищо вече не иска. Той казва: Готов съм да умра. Предпочитам смъртта пред страданията. – Каква е разликата между смъртта и живота? – В смъртта нещата се разединяват, а в живота се събират. В смъртта цветята окапват, а в живота отново изникват, растат и цъфтят. В живота плодовете зреят, а в смъртта окапват и гният. Аз разглеждам живота и смъртта като общи понятия. Затова казваме, че желанията, чувствата на човека и умират и оживяват. Същото се отнася и за доброто и за злото. Ще кажете, че доброто никога не умира. Значи, доброто не умира, а животът умира. Кое е по-вярно? Животът не умира, но временно спира своята дейност на едно място и се пренася на друго. – Що е смърт? – Това, което бавно, постепенно ограничава човека. Всяка отрицателна мисъл, чувство и постъпка са предвестници на смъртта. Всяка мъчнотия, всяко страдание и всяка болест са предвестници на смъртта. И обратно: всички положителни мисли, чувства и постъпки са предвестници на живота. Здравето, радостта са предвестници на живота. Ще кажете, че страданието е необходимо. Ако гледате на страданието като на нещо, което осмисля живота, разбирам. Но ако не можеш да го използваш разумно, то е повече мъчение. Да страдаш съзнателно, това значи, да се справиш със страданието и да влезеш в света на радостта.\nСтраданието може да се уподоби на първите тонове, които издава цигулката на детето. В първо време, тоновете са нечисти, неправилни. Много време трябва да свири детето, докато започне да изкарва чисти, верни тонове от цигулката си. Чрез страданието човек минава от неверните неща към верните. – Трябва да се мъчим. – Ако мъчението може да те извади от лошите условия, то има смисъл. – Що е доброто? – Път към живота. Ако доброто не те доведе към живота, то няма смисъл. Вън от живота, доброто няма смисъл. Значи, доброто ни приближава към живота, а злото ни отдалечава от живота. Доброто води към живота, а злото – към смъртта. За да живееш, ще прилагаш доброто. И като живее добре, човек пак умира. – Де отива той? – На онзи свят. Ако е отишъл на онзи свят, добре ще бъде за него, но ако е попаднал някъде в пръстта и са го затъпкали? Ако пръстенът ти със скъпоценния камък се затъпче в пръстта, ти имаш право да съжаляваш. Обаче, ако го намери един благороден човек и го тури на ръката си, ти можеш само да се радваш. Докато е на човешката ръка, скъпоценният камък придобива нещо хубаво. Щом падне от ръката, той постепенно губи силата си. Вън от живота, нещата губят цената си. Те нямат условия да растат и да се развиват. Има нещо, което радва човека. Това е мисълта, че един ден той ще се освободи от оковите на смъртта и ще влезе в живота на безсмъртието. Днес човек се радва на преходни неща. Той живее и не мисли за смъртта, не му се вярва, че ще умре. И наистина, няма защо да вярва. И без да вярва, той умира. И като вярва умира, и като не вярва, умира. И като вярва, живее, и като не вярва, живее. Вярваш, че някой говори истината. Доколко говори истината, това е въпрос.\nДа се върнем към числата – 6 и +6. Който ги разбира, знае качествата им. Може ли числото – 6 да изпълни задълженията, които му се дават? Може ли числото +6 да изпълни своите задължения? – Имат възможност да ги изпълнят. Това е един философски въпрос, от който малцина се интересуват. Колко души се интересуват от книгите на известен философ? Този философ пише по разни въпроси, но все едно, че пише за натоварените коне. Той ги съветва да работят, а те са натоварени. Той им разправя за света, за небето, за слънцето, за културата, за хората, за къщите, за университетите, за великите задачи и пр. Пита ги: Разбрахте ли? Какво могат да кажат конете? – Какво ни интересуват тези работи? Какво ни интересува – 6 и +6? Болният се оплаква на лекаря от страданията си и очаква от него да го избави от смъртта. Лекарят си казва: Аз те лекувам, но един ден смъртта ще те задигне, пък и мене ще задигне. И болният вярва, че няма да умре. И наистина, той не умира този ден, но на втория ден се случва, че той умира. Лекарят се чуди, защо е умрял. Прави му аутопсия и намира, че болният е умрял от разрив на сърцето. От какво е умрял, не е важно. Умрял е човекът. Колкото и да говориш за смъртта му, никого няма да утешиш. Та и философите, много говорят, но важно е, какво трябва да се прави. Като говориш много на турчина, той пита: Какво му е чеврето? Тайната на нещата е в – 6 и +6. Аз лесно мога да съживя минуса. – Как? – Ще го оженя. Като го оженя, мъртвият възкръсва. Ще сложа една напречна линия на минуса и той става плюс. Мъртвият излиза вън от гроба. Минусът показва не само смърт, но и страдания. Имате едно житно зрънце. Ако го хвърлите на пътя, очаква го смърт. Ще го намери някоя птица или мравка и ще го изяде. Но ако го посеете в земята, очаква го първо, страдание, а после, изникване. В този смисъл, страданието е пръстта, която засипва зрънцето, за да го освободи от явна смърт. Значи, страданията освобождават човека от смъртта. Ако не е така, страданията нямат смисъл. Значи, страданието има смисъл дотолкова, доколкото подтикват човека към живот.\nСега ние разглеждаме числата – 6 и +6, като самостоятелни единици. Аз питам, отде са дошли тези числа. Така питат всеки пътник, който отива на хотел. Той казва, че иде от еди-коя си държава, град или село. И учителят пита детето, отде иде. Детето отговаря на въпроса. И вас питат, отде сте дошли. Преди да сте дошли на земята и вие сте били някъде. Искате да кажете, че сте дошли от слънцето, но ви е страх, да не ви се смеят. Вие играете роля, както едно време истината е била принудена да играе роля. Понеже хората не я обичали, тя се криела зад вратата. Като измъчвали някого, той се питал: Няма ли истина, няма ли правда в този свят? Истината се обаждала: Тук съм, зад вратата. Има истина, има и правда в света. Казвам: Истината и правдата не са в състояние сами да оправят света. Ако можеха, досега те щяха да го оправят. Правдата и истината са в състояние да оправят света дотолкова, доколкото те се прилагат в човешкия живот. Вън от него, те нищо не могат да направят. То е все едно, да туриш кибритена клечка в дървата, без да я запалиш. Ако я запалиш, тя ще произведе известен резултат.\nЖивотът представя съвкупност от задачи. Всяка задача е една кибритена клечка. От изгряването на слънцето до залеза – целия ден ще палиш кибритените клечки. Ако се палят лесно, ти ще бъдеш щастлив; ако се палят мъчно, или никак, ти ще бъдеш нещастен. Има дни в живота, когато се пали само една клечка. Същата клечка не може да се използва за другия ден. Какъв ще бъде животът ти за другия ден, не се знае. Днес времето е хубаво. Ти си облечен с тънки дрехи. На другия ден времето може да се развали. Какво ще правиш тогава с тези тънки дрехи? Ще бъдеш ли този ден разположен? Понеже вън е студено, ти ще се свиваш, ще търсиш къща да се приютиш. Ще искаш да ти услужат с топли чорапи, със здрави обувки. Най-после, ще седнеш да ядеш.\nВсички хора се стремят да постигнат нещо. Има правила, дадени от природата, за постигане на резултати. Например, някой иска да стане музикант, друг – художник, трети – инженер и др. Много изкуства и занаяти е предвидила природата. За всяко от тях тя е предвидила специален център. На човека не остава нищо друго, освен да работи за развитие на своите центрове. Искаш да развиеш един от тези центрове, а не работиш – природата ще те интернира на общо основание. Живата, разумна природа не търпи мързеливи, празни хора. Питате: Защо греши човек? – От непослушание. То води към лъжа, кражба и други отрицателни прояви. Майката отива по работа и казва на детето си: Няма да буташ гърнето със сладкото! Тя разчита на него, нарича го ангелче. Като остане само, детето поглежда към гърнето. Нещо го тегли да си вземе една лъжичка сладко, но като си спомни, че майка му е забранила да пипа сладкото, то се отказва да си хапне от него. После пак се приближава и си казва: Ще си взема само една лъжичка. Никой няма да забележи, че е взимано. Но то се увлича – след първата, взима втора, трета лъжичка и презполовява сладкото. Като се върне от работа, майката проверява гърнето и вижда, че детето е яло сладко. Тя го пита: Яде ли от сладкото? – Не съм. Ето първата лъжа, резултат на непослушанието. Майката е недоволна от детето. Тя взима пръчката, набива го добре и го изпъжда навън. Като се намери вън от рая на майката, детето признава грешката си. Ето един пример от драмата на човешкия живот. Така постъпва и природата. За всяка погрешка тя изпъжда човека вън от рая. Природата, т.е. Божественото начало в човека, го наказва за всяка негова погрешка. Щом сгреши, тя му казва: Излъга ме! Защо детето да не каже истината още в началото? Защо не иска прошка от майка си и не каже, че е пипало сладкото? Защо я излъга? И досега още никой не е отговорил на тези въпроси. Два начина има за изправяне на човека: Законът и любовта.\nКогато детето лъже, първо майката прилага закона. Взима пръчка и налага детето. Отношенията между майката и детето временно се изменят. Тя пак го обича, но знае, че нейното ангелче не говори истината. Желанието на детето да си хапне сладко е по-силно от послушанието. В случая, то обича повече сладко, отколкото майка си. Значи, грехът и страданието се раждат между полюсите на любовта. Човек се бори между любовта към Бога и любовта към света. Гърнето представлява света, който изкушава човека. Казваш: Нямам ли право да вкуся от сладкото? – Нямаш право, щом ти е забранено това. Има неща, от които можеш да вкусиш; има неща, от които не можеш да вкусиш. Всяко нещо е на своето време. Защо ще ядеш стипчив, недозрял плод? Почакай два – три месеца, докато узрее той. Вторият начин за изправяне на човека е любовта. Ако любовта на майката е силна, тя може да изправи детето си без никаква пръчка.\nКазвате: Културата и науката ще просветят хората. Как ще стане това? Ако съвременната наука ни учи само да градим къщите си, какво ще придобием от това? Къщите ни запазват от суровите условия на природата. Науката ще ни научи, как да си приготвяме облекло, обувки, да запазваме храните си, но това е външната страна на живота. Има още нещо, необходимо за човека. Едно магаре, натоварено със сол, минавало през една река. Случайно то се подхлъзнало и паднало във водата. Като станало, усетило, че товарът му олекнал. Друг път, натоварено с вълна, то минавало пак през реката. За да се облекчи, то съзнателно се потопило във водата, но било излъгано: товарът му толкова натегнал, че то не могло да излезе от водата. Онова знание, което ни облекчава, е на мястото си, когато носим сол. Обаче, същото знание не може да ни помогне, когато сме натоварени с вълна. Ако прилагате първия метод на магарето, при лошите аспекти на живота, вие ще имате резултат минус. Ако слънцето е във възходящ или низходящ знак, какво влияние ще окаже върху човека? То е все едно, да посеете едно семе през пролетта, или в ранната есен. В двата случая ще имате два различни резултата. Ако върху някой човек има влияние Сатурн и Луната, какъв ще бъде неговият характер при лошите аспекти на тези планети? – Той ще бъде мрачен, ще има силно въображение, но ще преувеличава нещата и от страх ще умре. Сатурн ще му създаде хилаво тяло, а Луната – болно въображение. Луната има желание да му помогне, да го подтикне към работа, към дейност, но слабото тяло не му позволява това. Той предпочита да умре, отколкото да се бори с лошите условия на живота. – Коя планета може да му помогне при тези условия? – Слънцето и Венера, която не отива никъде без Слънцето. Тя пали свещта си от него. Със запалена свещ добре се пътува. Понякога Венера обича да се шегува. Със свещта си тя запалва и плевнята на човека.\nНово съзнание е нужно на човека. Без това съзнание той не може да се повдигне. Старото съзнание е стара дреха. Старото съзнание наричаме атавистични навици. Новото съзнание изключва всички условия, които спъват човека. То изключва всички болезнени състояния. Новото съзнание прави организма здрав. Птицата по-лесно може да избегне лошите условия, отколкото млекопитаещите. Тя ще хвръкне и ще отиде при по-добри условия. Разумният човек, който разбира законите на природата, като птицата, лесно се справя с лошите условия. Ето куче минава покрай един кон, с вериги на краката и го пита: Защо са тези окови на краката ти? – Господарят ми не иска да скитам из гората. – Защо не направи краката си по-тънки, да могат лесно да се изхлузват от веригите? – Те ми са наследство от дядо ми и прадядо ми. Кучето продължило пътя си и срещнало един вол с юлар на главата си. То го запитало: Защо носиш този юлар? – За да ме впряга господарят на работа. – Защо носиш рога? – За да се браня. – Ако нямаше рога, лесно щеше да се изхлузваш от юлара. Един ден конят поумнял и се освободил от веригите. Той видял кучето, вързано със синджир. Конят му казал: Благодаря ти, че ми посочи, как да се освободя от нещастието. Но какво е станало с тебе? Какъв е този синджир на врата ти? – Там е злото. Господарят намери, как да ме ограничи; трябваше да направя главата си по-тънка, за да се измъквам от синджира. Казвам: Веригите, юларът, синджирът – това са символи.\nСпоред някои източни и западни окултисти, науката води човека до една опасна област. Преди всичко, трябва да се изучават качествата на елементите, които животът включва в себе си. Също така трябва да се изучават условията, при които тези елементи действат. Живата и мъртвата материя, както мислите, чувствата и постъпките имат своя положителна и отрицателна страна. Всичко това трябва да се знае. Не можеш да работиш с известни елементи, ако предварително не знаеш техните свойства. Всяко свойство, приложено на място, има резултат.\nЕдна млада, красива мома се отегчила от живота, дотегнала й селската работа. Един ден, като работела на нивата, седнала да си почине и се замислила. Минал един богат човек и я запитал: Защо си толкова замислена? – Дотегна ми животът. – Започни да пееш и да играеш. Хайде, попей ми и ми поиграй! Той я възнаградил щедро. Съседът й, стар, беден човек, я запитал: Какво стана с тебе, дъще, че толкова се развесели? – Реших да пея и играя, да подсладя живота си. – Тогава да поиграя и аз. Започнал той да играе, но не върви: краката се преплитат. Когато момата играе и пее, то е на място. Друго се иска от стария.\nМетодите на стария и на младия са диаметрално противоположни. С кой от двата метода ще си послужиш, това зависи от твоята разумност. Умният употребява всяко нещо на своето място. Здравословно, добро нещо е да пееш и играеш, но работа се иска и на полето и в къщи. Някога е по-добре да играеш и пееш, отколкото да се потиш в кухнята. Така е за момата, но не и за стария. Какво трябва да прави той? Как ще превърне той своето недоволство в доволство? Следният път ще отговорите, какво трябва да прави старият, за да му тръгнат работите.\n8. Лекция от Учителя, държана на 11 ноември, 1932 г.\nЩе ви прочета само 11-и стих от 28-а глава на Матея.\nЗащо човек трябва да живее в живот, защо трябва да учи, защо трябва да спи, защо трябва да яде, защо трябва да умира? Това са все въпроси, на които човек все трябва да даде някакъв отговор. Защо трябва да живее, то е един личен въпрос. Преди да е започнал човек да живее, къде е бил?\nТема за следния път: „Де е бил човек, преди да дойде на Земята“. Тогава има друг един въпрос. Какво допринася сегашният живот на човека? Всеки един човек има стремеж. Вие сте млади. Преди вас други са били млади и са остарели. Един ден и вие ще остареете. Какво допринася младостта и какво допринася старостта? Млади сте били, невежи сте били. Стари сте били, учени сте били. Като невежа млади сте имали условия, когато нищо не знаехте, имахте условия да живеете. И направихте много работи, все глупави работи. Като стар много знаехте, и пак умряхте. Нищо не можахте да направите. Както младият не може да се справи с живота, така и старият не може да се справи със смъртта. Младите са невежи в живота. А старите са невежи в смъртта. Следователно младите пожънват последствията и старите пожънват последствията.\nПредставете си, че аз ви туря числото 6 в дадения случай представя човек. Допуснете, че този човек умира, какво ще стане с него? Ще изкопаят гроб и ще го заровят и ще се свърши всичкият въпрос. -6 стар и +6 млад . С кои числа бихте желали да оперирате? Единият е стар, другият е млад. При умирането по-малки разноски ще имаш. Ще платиш за изкопаването на гроба, ще платиш на гробаря, ще дадеш едно угощение на околните и прочие. Разходите отначало ще бъдат много големи, а после – много малки. На умрелите ще полееш малко вода, половин кило вода. Това струва един грош. Ще му вземеш за 10 стотинки едно цвете и ще му туриш като китка. А числото 6+ е детето, което се ражда. Отначало има малки разноски, но колкото става по-възрастно, той има повече разноски. Числото 6+ има много претенции, а числото -6 иска само един гроб, един ковчег, иска няколко души свещеници, няколко хора да му държат една надгробна реч и се свършва въпросът. А пък +6 иска слугиня около себе си, пелени, всеки ден три пъти да му готвиш и през вечерта плаче, заповядва. След това иска да то пратят на училище, иска професори, иска музика. 6+ навява воля навсякъде на хората всичките му желания са неизброими на числото 6. И досега числото 6+ не е могло да се задоволи.\nМъдрите хора създадоха мъдрия човек в света. И той не е могъл да се задоволи. И небето се е намерило в чудо, и тогава те мислили, мислили и измислили смъртта. Започнал той да остарява, и тогава младият като не се задоволява, пращат му смъртта. Но най-напред смъртта не иде така. Тя иде дегизирана като стар мъдрец. Примамва. И младият казва: „Аз, като остарея, ще направя нещо умно. И като остарея, казва, не е като в младините. Предпочитам да умра.“ По какво се различават смъртта от животът? В живота нещата се събират, а в смъртта нещата окапват. В живота плодовете зреят, а в смъртта гният. В смъртта имаме един обратен процес. Аз смъртта вземам като общо понятие. За пример едно желание умира. Едно чувство умира. Тогава и доброто умира, и злото умира. Доброто умира и оживява. Злото, и то умира и оживява. Вие ще кажете, че доброто никога не умира. Тогава как е възможно животът да умира? Животът умира ли? Животът умира в следния смисъл. При умирането животът изчезва, временно изчезва. В едно място животът престава да се проявява. Животът на едно място може да спре. Смъртта е един процес, който има отношение към живота.\nТеоретически какво нещо е смъртта? Всеки от вас може да я чувства. Това, което постепенно те ограничава, то е смърт. Всяка една болка е предвестник на смъртта. Всяко едно недоволство на човека е предвестник на смъртта. Всяка лоша мисъл е постъпка е предвестник на смъртта. Всяка лоша постъпка е предвестник на смъртта. Всяко едно мъчение, всяка скръб, всяко страдание, все са предвестници на смъртта. И обратното е вярно. Всички онези хубави чувства, хубави мисли са предвестници на живота.\nСега може да философствате, че страданията са необходими в живота. В какво отношение са необходими? Когато казваме, че са необходими, В каква насока са необходими? Всяко страдание е необходимо, за да те спре, за да се върнеш към онова, което не е страдание. Страданието има смисъл дотолкоз, доколкото трябва да ти покаже, че не трябва да страдаш. Когато се прояви в тебе страданието, то е; за да се появи у тебе желание да дадеш това, чрез което няма да добиеш това, чрез което няма да страдаш. Трябва да добиеш желание да живееш в един свят, дето да не страдаш.\nПредставете си, че страданието прилича на едно дете, което свири на цигулка. Целия ден издава неверни тонове с цигулката. Каква е целта на това упражнение? Целта е цигулката да издава правилно тонове, хубави тонове. В това дете има усилие. Защото чрез тези дисонанси, които са и нему неприятни и му причиняват страдание, постепенно в него се заражда желание да се освободи от невярното. Аз наричам неверните неща страдание. Та чрез тях да дойдем до онова, което е вярно. Казвате - трябва да се мъчим. Ако мъчението може да те доведе до онова, в което няма мъчение, тогава ще вървиш към целта. Доброто към какво трябва да те доведе? Доброто е път за живота. Ако доброто не е път за живота, то тогаз самото добро няма смисъл в себе си. За нас доброто е отвлечено вън от живота, няма смисъл. Доброто е дотолкоз добро, доколкото може да те доведе до живота, и тогава то седи като едно правило в нас да ни показва посоката, правилната посока в живота. Това, което Всякога показва посоката В живота, е доброто. Това, което ни отдалечава от живота, е злото в света.\nСледователно злото води към смъртта, а доброто води към живота. И двете сами по себе си отвлечени, нямат никакъв смисъл. Психологически съвременните хора разискват въпроса, дали трябва да се живее добре. Ние живеем добре, обаче при все това умираме.\nСлед това казвате - той умря, отиде в онзи свят. Ако е отишъл в другия свят, тогава е добре. Но ако никъде не е отишъл, тогава? Ако онзи скъпоценен камък е отишъл в някой прах, тогава? Да кажем, аз съм изгубил един пръстен и ако този скъпоценен пръстен е отишъл на един по-благороден пръст от моя, това е на мястото си. Но ако е паднал в калта някъде да го тъпчат целия ден, тогава какво е добил? Един скъпоценен камък върху човешкия пръст представя нещо. А когато не е там, той губи. И ще изгуби всичките си качества, когато по-дълго време е вън от пръста на човека. Така че има неща, които вън от живота губят своята стойност, която съдържат в себе си. Или казано другояче, те нямат условия да се развиват.\nСледователно онова, което ни радва в живота, е, че ние един ден ще се избавим от ограничението на смъртта и ще влезем в живота, дето няма смърт. А сега което ви радва, то е преходно. Вие не се спирате, че един ден ще умрете. На човека не му се Вярва това. И действително той няма защо да вярва. Защото той е умрял и без да вярва. И без да вярваш, пак ще умреш. И като вярваш, ще умреш и като не вярваш, ще умреш. И като вярваш, ще живееш и като не вярваш, пак ще живееш. Те са относителни неща. Вярваш, да кажем, че еди-кой си човек говори истината. Доколко е истина, то е въпрос.\nНапример, който разбира тия числа: – 6 и +6, той знае какви са качествата им. Питам тогава, – 6 може ли да изпълни задълженията, които ти е дало? Не може да ги изпълни. +6 може ли да ги изпълни? Има възможност да ги изпълни. Но сега както поставихме Въпроса, аз разглеждам един философски въпрос, който ви интересува толкоз, колкото философията на някой философ. Той говори за натоварените коне и той Върви с тях и им казва, че трябва да работят. Но те са натоварени. Той им разправя за света, за небето, за слънцето, за онази култура, която съществува, за къщите, за хората, за университетите, за онези великите задачи и пр. И им казва: „Разорахте ли?“ Какво ще кажат конете, кажете ми. Те ще кажат: „Какво ни интересува нас тези работи. Какво ни интересува – 6 и +6.“\nНякой лекар ще отиде при болния. Болният постоянно се оплаква на лекаря. Нека да му даде живот, да го избави от смъртта. Лекарят си казва: „Аз те лекувам, но един ден смъртта ще дойде, ще те задигне, пак мене ще задигнат.“ Лекарят казва на болния: „Ще живееш, няма да умреш.“ И болният вярва, че няма да умре. Но се случва, че в случая не умира, но на втория ден може да се случи да умре. И лекарят се чуди защо е умрял. И му направи една дисекция. И казва: „Той не щеше да умре, но стана разрив на сърцето, дробовете му се развалиха, развалила се е пищеварителната му система.“ Утешава ги той сега. Казвате: „Защо умря?“ Пукна му се сърцето. Това са утешения сега. Турците имат една поговорка. Източните философи обичат философията, не обичат много да дрънкат. Един източен философ, след като му говориш много дълго време, ти казва: „Е, какво трябва да се прави? Какво му е чайрето?“ Един българин казва: „Какво трябва да се прави?“\nВсичката тайна е в тези тайни: – 6 и +6. Минуса аз мога да го съживя. Как? Ще го оженя, нищо повече. Плюсът - това е женитбата. Като ожениш този мъртвия, го възкресяваш. Като му туриш една линия отгоре, този мъртвият излиза от гробищата навън. Но същевременно това показва и страдание. Вие имате едно зрънце, очаква го смърт - да го клъвне някоя птица. На пътя го очаква явна смърт от някоя птица или мравка, или какво и да е друго животно. Но аз вземам това зрънце, турям го в пръстта, обвивам го, покривам го и няма да се мине дълго време, и в това зрънце ще се яви животът. Следователно в този смисъл страданията - това е малко пръст, която се туря, за да се избави това зрънце от смъртта. В това отношение страданията имат смисъл и ако не е така, страданията нямат смисъл. Доколкото страданията те подтикват към живот, дотолкова имат смисъл.\nНие разглеждаме числото 6 и другите числа като самостоятелни числа. Но аз те питам: „Откъде сте дошли?“ Например един пристига в хотела и вие го питате откъде иде. Той казва - от еди-кой си град, от еди-коя си държава. Учителят пита детето: „Откъде идеш?“ Детето казва. Вас ви питат откъде идете. Преди да дойдете на земята, били сте на слънцето. Вие имате една идея, и вас ви е страх да си кажете идеята. И тогаз играете една роля, както едно време истината в света. Хората като не обичали истината, тя се криела зад вратата и като измъчвали някого, той казвал: „Има ли истина в света?“ И тя казвала: „Тук съм, тук съм.“ Истината сама по себе си не е в сила да оправи света. И правдата не е в сила. Ако правдата може да оправи света досега, светът би се оправил. Правдата и истината са в сила дотолкоз, доколкото влизат в човешкия живот. Но вън от човешкия живот не е все едно, ако туриш кибритена клечка до дървата. Тя няма да произведе никакъв резултат. Но ако я запалиш, тя ще произведе резултат.\nВсяка сутрин, като станеш - животът седи от безброй клечки, и сутринта като станеш, ще цъкнеш най-напред, и ще живееш целия ден - от сутринта до залеза на слънцето. Втория ден пак ще цъкнеш. И когато цъкнеш и се запали кибритената клечка, тогава си щастлив. А ако тя не се запали, тогава целия ден ще бъдеш нещастен. Но на един ден само една клечка се запалва. Същата клечка на втория ден не може да ти служи. За утрешния ден не можеш да живееш днес. Какъв ще бъде твоят живот утре, това е въпрос. Да допуснем, че днес времето е хубаво. Ти ще ходиш облечен в тънки дрехи, но утре веднага се изменят климатическите условия и вие с вашите тънки дрехи ще бъдете неразположени, ще се свиете, ще търсите къща да се приютите, ще търсите вълнени чорапи, обуща и т.н. Няма да търсите слаба храна, но мазна храна, мазнини.\nТова трябва да го пренесете в истинския живот. Съвременните окултисти говорят за известни постижения. Има правило за постиженията. Природата ги е дала. Един има правото за постижения като музикант, друг - като архитект, а трети - като учител. Хиляди, милиони занаяти има в природата. И човек, като хване едно занятие, може да има успех. Но трябва да намери за какво занятие трябва да се захване. В областта на природата - тя изисква да имаш едно изкуство. Природата не обича никога празните хора. Празният човек като влезе в нейния свят, тя го интернира. Щом направиш най-малката погрешка, тя ще те интернира на общо основание. Ти казваш, че живееш 6 живата природа.\nАз ще ви приведа един психологически факт, много близко до вас. Много пъти питате кои са били подбудителните причини, за да реши човек. Аз не разрешавам този въпрос, но аз поставям въпроса в нова форма, в сегашна форма. Вие сте баща, имате едно дете родено като ангелче, разумно дете, отлично дете. Това дете е ангел. Майка му го обича, трепери над него, но един ден това дете си позволи да излъже майка си. Това дете не е ходило в света навън и това дете казва вкъщи една малка лъжа. И този ден какво става? Като хване майката тази малка лъжа, майката вече го изпъжда из своя рай. Това дете може да живее вкъщи, но тя си казва: „Излъга ме това дете.“ И тя го изважда из своята мисъл, туря го отвън и взема тоягата и казва: „Кой те научи да ме лъжеш?“ И като го нашари хубаво, го изпъжда вън от рая. И това дете не е вече в рая на майка си и на баща си. Тоягата седи като закон там. И детето се чуди, и то не знае как е станала тази работа.\nКоя беше змията, която го съблазни? Майката е направила сладко от плодовете на дървото. Майката е давала на детето. Но майката е турила сладкото в едно гърне и казва: „Няма да бъркаш в това гърне.“ Тя е излязла и детето поглежда към гърнето и казва: „Няма да ям, не.“ Но пак дойде при гърнето. Приближи се, дигне гърнето, вдигне капака, извади похлупака. Майката, преди да тръгне, го е теглила и като се върне, пак го тегли. Вижда тя, че гърнето е изгубило своята тежест и казва: „Защо гърнето е олекнало?“ Защо гърнето й е разместено? Защо тя вижда, че е разместено? Детето казва: „Мамо, не зная.“ А то знае, то е бутало гърнето и е взело сладкото. И като го нашари майката, като дойде законът, то казва: „Аз взех.“\nТова са психологически моменти. Това е драмата, която става в нашия живот. Човек съгреши някой път пред себе си. Направи човек погрешка, и той е извън рая. Значи има едно Божествено начало в човека и това Божествено начало те нашари хубаво, като направиш една погрешка. Ти си извън рая. Това начало те погледне, изпитва те. Казва: „Излъга ме.“ Това е майката, подсъзнанието вътре. Защо детето може да не каже истината още когато идва майката. Защо да не каже: „Мамо, ще ми простиш ли, аз бутнах гърнето.“ Защо излъга? Никой не е могъл да даде отговор на това. И в самовъзпитанието на човека седи следният факт. По два начина човек може да се изправи. Ако ти не казваш истината, майка ти ще намери погрешката и ще дойде законът и отношенията между тебе и майката ще се изменят. Любовта пак ще си остане, но нейното отношение към тебе ще се измени. И тя ще знае, че това дете, което тя е обичала, й е казало първата лъжа. Детето имало едно желание, което е много по-силно, отколкото желанието да слуша майка си. Следователно това дете обича гърнето в дадения случай повече, отколкото обича майка си.\nСледователно между две същества, между два предмета, при полюсите на любовта плюс и минус се раждат грехът и страданията. Грехът и страданието се раждат, когато има борба между любовта към Бога и любовта към света. Светът това е гърнето. Ти се изкушаваш. Ние казваме: „Нямаме ли право да вкусим от гърнето?“ Нямаме право. Не всичко човек трябва да вкуси. Има нещо, което човек трябва да вкуси, но има нещо, което не трябва да вкуси. Всяко нещо на своето време. Има неща, които могат да се вкусят. Защо ще вкусиш едно желание през времето, когато то е още стипчиво. Чакай 4-5 месеца, не бързай толкова. Онова киселото грозде защо ще го вкусиш? Чакай да узрее гроздето. Ние казваме - културата и науката ще просветят хората. Как ще ги просветят? Ако съвременната наука ни учи да съградим къщата си хубаво, какво ще ни допринесат къщите? Ще ни помогнат при студа. Науката може да ви помогне за дрехите, за обущата, за много работи може да ви помогне. То е външната страна. Но има и друго, което е необходимо за човека, а не само в едно отношение.\nАз съм привеждал примера за магарето и солта. То било натоварено със сол и като се потопило в реката, през която минавало, солта се стопила. И товарът олекнал. При солта магарето е било умно. Но веднъж било натоварено с вълна, и пак се потопило в реката. При вълната направило погрешка. Като се потопило, не е могло да се освободи. Онази наука, която ни разтоварва от солта, е на мястото си. Нека се осоли водата, но когато магарето се потопило във водата и наквасило вълната, тази вълна не може да се преде. Солта да се стопи във водата, това е В реда на нещата.\nВие може да приведете примера с магарето и солта. Вие можете да приложите този Въпрос на магарето В своя живот. При лошите астрологически аспекти ще имате минус. Минусът е при лошите аспекти на Юпитер с другите планети. Отде се родиха тия астрологически аспекти? Да допуснем, че слънцето е във възходящи или низходящи знак. Какво влияние упражнява слънцето във възходящ или низходящ знак? Ако посеете едно семе през пролетта или го посеете в началото на есента, ще имате различни резултати. Един аспект се отнася към времето. Лошият аспект означава лоши условия, но трябва да се знае един аспект какво влияние упражнява.\nДа допуснем, че върху човека имат грамадно влияние Сатурн и Луната. Какъв ще бъде човешкият характер в лошите аспекти? Човек ще бъде мрачен, болен, ще има въображение, ще преувеличава и от страх ще умре. Сатурн ще му даде всичките условия за хилаво тяло, а пък месечината ще тури нещата на кино. И ще ги увеличава, че човек от страх ще умре. Месечината, без да иска, ще го умори от страх. Месечината има предвид да му помогне, тя иска да го събуди към дейност, а пък Сатурн като му е турил лошите условия, той ще иска да събуди неговата енергия. А човек не иска да живее в тия лоши условия: „Не искам да живея при лошите условия, предпочитам да умра.“ Тогава при тия две влияния, при този лошия аспект коя планета трябва да турим? Може да турим Слънцето и Венера. Слънцето казва едно, Венера казва друго. Венера без слънцето не ходи, защото Венера, която е тръгнала, все при Слънцето ходи да пали свещта си. Запали свещта си, тръгне навсякъде и на път е по-добре, но някой път е шегаджия, че запалва и плевнята.\nКазвам, има едно ново направление в съзнанието. У всинца ви трябва да се зароди това ново съзнание. Докато не дойде новото съзнание в човека, той не може да се повдигне. При старото съзнание веднага човек да се повдигне. То е стара дреха. Всинца вие се стремете да повдигнете у вас новото съзнание. Някой път аз може да ви кажа кои са качествата на новото съзнание. Много пъти вие сте при старото съзнание. Вие го наричате стари привички, атавистически навици. При новото съзнание се изключват всички възможности за спънка, ще имате здрав организъм. При него са изключени всички болезнени признаци. Една птица по-лесно може да измени своите условия за живота, отколкото едно млекопишающо. Тя може да прехвръкне и да отиде при добри условия. Един разумен човек, който разбира законите на природата, много лесно може да се справи.\nМинава едно куче покрай един кон и му гледа букаите. Казва му: „Какво са ти направили, че са ти турили букаи?“ Конят казал: „Господарят не иска да хойкам, че ми ги е турил.“ Кучето казало: „Защо не си направил краката тънки, че да не може да ти ги турят?“ Огледал се конят и казал: „От дядо си ги получих такива.“ Кучето върби и среща един вол. Казва му: „Защо ти туриха този юлар?“ Волът казва: „Свърза ме господарят.“ Защо са ти турили рога?“ „За да се браня.“ Кучето казало: „Ако нямаше тия рога, можеше да се изхлузиш от юлара.“ Кучето си казало: „Аз не съм глупав като коня и вола, не турям рога.“ Но един ден конят поумнял, освободил се от букаите. Гледа, кучето вързано със синджир. Казва: „Много ти благодаря, че ми показа как да се избавя от нещастието. А какво е твоето нещастие с тази гривна?“ Кучето казало: „Нашият господар намери цаката - за врата ми ме хвана. Моята глава е по-голяма, отколкото Врата. Сега там е моето нещастие. Трябваше да направя моята глава по-тънка, за да мога да се изхлузя.“\nТова са символи сега - краката, главата, букаите и т.н. Дотолкоз, доколкото сегашното знание води човека, както вярват сега окултните науки в Запад и на Изток. Има една страна. Науката води човека в една много опасна област. Най-първо ти трябва да изучаваш условията, онези необходимите качества, елементите, които животът съдържа. И мъртвата материя, и живата материя, и силата, и мисълта, и желанията, и постъпките, които съществуват, и те си имат плюс и минус, положителна и отрицателна страна. Непременно човек трябва да проучва живата природа - и там има една вътрешна страна. Някои от младите ми казват: „Покажи ни сега.“ Мога да ви покажа.\nЕдна млада мома нямало какво да прави. Тя била красива, седи и е замислена. Казва: „Каквото и да правя, лоши са условията, дотегна ми да ходя да шетам, не ми се живее.“ Среща я един и й казва: „Не ти трябва да шеташ, но играй.“ И тя запява, затропва. Банкеринът казва: „Утре пак да ми затропаш.“ Минава един стар дядо и казва: „Дъще, какво става с тебе? По-рано ми се оплакваше.“ Той бил беден, просяк. Тя казва: „Тръгна ми работата.“ „Как?“ „С тропане.“ И той отишъл да тропа. Той казва: „Не върви.“ Момата като тропа, на място е, а дядото друго трябва да направи, не върви с тропане.\nТа казвам. Научните методи на старите и на младите са диаметрално противоположни. В един случай ти може да употребиш един метод, в друг случай\nдруг метод. Затова умният човек трябва да употребява всяко нещо на своето място. Игрането е много хубаво положение, здравословно положение, отколкото момата да шета в някоя кухня. По-добре да играеш, отколкото да седиш в кухнята. Това е за момата, а не и за стария. Какво трябваше да прави дядото? Как да превърне това състояние? Нека да каже идущия път в дадения случай какво трябва да направи дядото, за да му тръгне работата.\nОсма лекция на Младежкия окултен клас, 11 ноември 1932 петък, 5 часа София – Изгрев


Брачно консултиране – Предимства и недостатъци | informich\nБрачно консултиране – Предимства и недостатъци\nBy Idear | февруари 3, 2021\nКолкото и да се опитва една двойка, е трудно да се работи проблеми, когато имате двама души с две различни перспективи. Понякога партньорите дори не могат да се споразумеят за това какъв е проблемът, още по-малко как да го решат. Брачният съветник често може да помогне за тотния брак, ако всеки има желание да положи усилия.\nИзбор на човек\nНамирането на квалифициран консултант е огромен фактор за това дали сесиите всъщност ще помогнат. Пълномощията и препоръките от предишни клиенти могат да ви помогнат да предоставите няколко идеи за техния избор. Най-често обаче изборът на добър съветник се свежда до лична „химия“. С кого работим добре?\nКонсултирането работи най-добре, когато и двамата партньори са удобни. Няма значение колко дипломи или други отличия са на стената – ако някой от съпрузите не се отдаде на съветника, сесиите ще са много малко вероятно да бъдат успешни. Така че двойките трябва да намерят съветник, който също може да работи в техните лични, културни и религиозни убеждения.\nНай-често добър съветник работи като посредник между двете конфликтни страни. Работата му е да се увери, че и двете страни ще имат думата. Съветникът отговаря също за поддържането на сесиите продуктивно – и гражданско. Предлагат се съвети, както и упражнения за двойката, за да помогне на работата и разрешаване на проблемите си.\nБрачните консултации могат да работят добре, защото всеки партньор има шанс да чака в безопасна среда. Те изразяват своите притеснения, страхове и възпалени точки без цензура или преценка. Обучен съветник може нежно да избута или да издири миналото, да се наместят очевидните оплаквания и да се вслучае в техните по-дълбоки, скрити чувства.\nОт негативна страна, някои двойки идват на терапия с очакване, че съветникът просто ще ги „оправи“, което води до по-пасивни разговори. Те не разбират, че съветникът е по-скоро водач, така че всеки партньор трябва да инвестира себе си от все сърце в сесиите, ако има реалистична надежда за успех.\nДа се оставим, много бракове са обречени, преди двойката да влезе в офиса. Брачното консултиране често се разглежда като пиеса „Аил Мери“ – това е последната канавка преди окончателното решение за развод. Доста често, един съпруг вече е решил да подаде молба за развод, преди да премине през вратата на съветника.\nОчевидно, този начин на мислене е контрапродуктивен за терапията. Съпрузите, които не са посветени на процеса, ще устоят на почти всички предложения или съвети, които се дават на съветника. Те дори може да се възмущават, присъстващи на сесиите. Или – може би по-лошо – един партньор ще се превърне в интерес и отдаденост, докато в присъствието на съветника, и след това се върне към непоколебимо при завръщането си у дома.\nКонсултирането може да работи само ако и двамата партньори са ангажирани с процеса и изцеление на брака – отнема много упорита работа, за да спаси брака. Всеки партньор трябва да инвестира времето и усилията, за да направи сесиите продуктивен, докато съветникът балансира личности и нужди на двойката.\n← Пророческо изявление за преодоляване на бурите на живота в брака си: силни живот променящи молитви Сватбени митни сватби по света – Северна и Южна Индия →


Маслините - мястото на благородния плод в историята и на масата\nМаслините – мястото на благородния плод в историята и на масата\nНачало » Вкусната Игра Блог » Любопитно » Маслините - мястото на благородния плод в историята и на масата\nМаслината има дълга и обичана история в Средиземноморския регион. За народите там маслиновото дърво е свято. От мястото на маслината в ранната митология, до сегашната й култура, многобройните й разновидности, цветове, аромати и лечебни свойства може много да се говори.\nДа започнем с първите любопитни факти и легендата от древногръцката митология.\nСпоред легендата всемогъщият Зевс провъзгласява богинята Атина за победител в състезание между нея и Бог Посейдон. Атина и Посейдон спорели за това кой от двамата ще даде своето име на новия град в района на Атика. За да реши спора, Зевс отсъдил, че градът ще носи името на онзи, които предостави най-хубавия подарък на жителите му. Тогава Посейдон ударил с тризъбеца си една скала и оттам потекла чиста вода. Атина, от своя страна, ударила със своето копие земята в близост до Акропола и от там израснало маслиново дърво. То било прието като по-хубавия и ценен подарък, защото неговите плодове дават храна, лекарства, и най-подхранващите масла. Смята се, че от този момент градът носи името на богинята Атина, а днес е столицата на Гърция.\nТези древни дървета, които произхождат от регион в днешна Турция, са имали огромно влияние върху всички важни цивилизации на Средиземно море.\nДнес на Земята растат 800 милиона маслинови дървета и не по-малко от 500 различни сортове маслини.\nБрането на маслини почти винаги се извършва на ръка. Това е бавна, трудоемка работа, която обикновено се извършва без механични устройства. Маслините могат лесно да бъдат наранени и затова трябва да се обработват внимателно. Най-деликатни са тъй наречените „трапезни маслини“, които са предназначени за консумация, а не смачкани в масло. Повечето от маслините, които консумираме са от Италия, Гърция, Франция, Испания, Португалия, Мароко, Тунис, Турция и Калифорния. Сортовете на трапезните маслини, събрани в Средиземноморския регион, са особено богати. Това са Picholine и Niçoise от Франция, Кalamata от Гърция и сортовете Gaeta, Taggiasca и Bella di Cerignola от Италия.\nВ зависимост от сорта, формата и структурата, маслините варират значително – от малки сферични кълба до големи, закръглени овали. Цветовете им също варират, но това е свързано с това колко дълго им е било позволено да узреят, а не от сорта. Първоначално плодът започва да добива жълтеникав цвят, а след това през многото месеци на узряване преминава бавно към зелено, след това светлокафяво, пурпурно и тъмно кафяво до черно. Има някои сортове, които са зелени на цвят, когато се считат за узрели. При бране на маслини за производство на масло, плодовете трябва да са достигнали правилното ниво на зрялост, за да осигурят добро качество на маслото с ниско ниво на киселинност. Но процесите на втвърдяване, използвани при производството на трапезни маслини, правят маслините годни за консумация на всички различни етапи на зрялост, като по този начин осигуряват голямото им разнообразие от цветове, текстури и вкусове.\nМаслината също може да се категоризира според метода на преработка.\nТъй като всички пресни маслини са много остри и горчиви на вкус, те трябва да бъдат обработени, за да станат годни за консумация. Преработката премахва острия и горчив вкус присъстващ в маслинената кожа.\nЕто и някои от техниките на обработка на маслините:\nНакисване в масло за няколко месеца\nИзплакване и повторно накисване във вода в продължение на много месеци\nНакисване в саламура за един до шест месеца\nСъхраняване в сол за един или повече месеца\nМетода “Нисоаз” , на който подробно ще се спрем ТУК.\nДнес на пазара се предлагат различни видове маслини – с костилка или без, черни или зелени, естествени или подправени с подправки, билки или люти чушки, с добавка на бадеми, кисели краставички и други.\nМаслините са питателна храна с изтънчен и екзотичен вкус. Техният вкус допълва идеално различни алкохолни напитки, аперитиви, салати, печива, сушени меса и др. Те са важен елемент и при приготвянето на рибни ястия. Черните маслини, като Гаета и Каламата, са особено добре съчетани с козе и овче сирена, като пекорино и фета. Други популярни сортове черни маслини са италианските Понентайн, които имат мек вкус и са идеална добавка за свежи салати и турските Гемлик ,или Джемлик.\nОт зелените маслини широко разпространени са гръцките маслини Халкидики, които имат по-силен вкус и най-често се продават пълнени с бадеми, и испанските маслини Манзанила, чиито вкус е по-мек от този на сорта Халкидики.\nС неповторимият си вкус и богато разнообразие, маслините са истинско кулинарно удоволствие и не случайно са наричани дар от боговете.\nАко и вие обичате маслини и вече предусещатe вкуса им, ви предлагаме да опитате нашата страхотна Маслинова Паста “Нисоаз” със Сос Табаско. За рецептата, кликнете върху снимката по-долу:\nМаслинова паста “Нисоаз” със сос Табаско\nPingback: Зехтинът – божествен елексир и дар от природата - Вкусната Игра\nPrevПредишна рецептаНАРОДНАТА МЕДИЦИНА – Няколко ефикасни метода, които ще ни помогнат да преборим неприятните последствия от слънчевите изгаряния\nСледваща рецептаЛавандулата – най-добрата помощница у домаСледваща


Winter_2021_Bis2A_Facciotti_Reading_26 - Информация - 2022\nWinter_2021_Bis2A_Facciotti_Reading_26 - Биология\nУчебни цели, свързани с Winter_2021_Bis2A_Facciotti_Reading_26\nИзбройте изискванията за клетъчно делене и как това се отнася до различните фази на клетъчния цикъл.\nИдентифицирайте сигналите, отговорни за навлизането в различните фази на клетъчния цикъл, какво се случва, ако тезиса нарушени, икак могат да се използват различни начини на регулиране.\nСравнете и съпоставете последователността от събития, които трябва да се случат по време митоза срещу мейоза и защо са необходими: включват ролите на микротубулите, моторните протеини, центрозомите и нивото на кондензация на ДНК.\nСравнете и контрастирайте поведението на сестринските хроматиди, хромозоми и хомоложни хромозоми в митоза спрямо мейоза.\nСъздайте и обсъдете картина, която илюстрира важността на кръстосването и обмена на хроматиди по време на мейоза I и обяснете какво се случва, ако тези кръстосани събития не се случат.\nДефинирайте и можете да използвате правилно термините хетерозигот, хомозигот, мутант, див тип, доминант, рецесивен, алел, ген, локуси и хромозоми.\nОпределете хаплоидни и полиплоидни иописвамнякои разходи и ползи от полиплоидията.\nОпишете как алелната сегрегация и независимият асортимент водят до унаследяване на характеристики чрез процеса на мейоза и сексуално размножаване.\nЕукариотен клетъчен цикъл и митоза\nКлетъчният цикъл е подредена последователност от събития, използвани от биологичните системи за координиране на клетъчното делене. Те включват дълъг подготвителен период, наречен интерфаза, и а митотичен фаза, наречена М фаза. Интерфазата често се разделя допълнително на различими подфази, наречени Г1, С, и Г2 фази. Митозата еетапът, в който се разпределя репликирана ДНКкъм дъщерните клетки и самият той често се подразделя на пет различими етапа: профаза, прометафаза, метафаза, анафаза, и телофаза. митозачесто се придружавачрез процес, наречен цитокинеза, по време на което цитоплазмените компоненти на дъщерните клеткиса разделениили от анактинпръстен (животински клетки) или по клеткачинияобразуване (растителни клетки). Преминаването през тези фазисе контролиратчрез контролно-пропускателни пунктове. Има три основни контролни точки в клетъчния цикъл: една близо до края на G1, секунда в G2–M преход, а третият по време на метафаза. Тези регулаторни проверки гарантират, че процесите, необходими за успешно преминаване към следващата фаза на клетъчния цикъл, са налицее напълно завършени че съществуват достатъчно ресурси, за да се премине към следващата фаза на клетъчното делене.\nПри асексуално възпроизвеждащи се еукариотни клетки, един „завой“ на клетъчния цикълсъстои се отдве общи фази: интерфаза, следван от митоза и цитокинеза. Интерфазата е периодът от клетъчния цикъл, през който клетката може да живее и да не се дели, или през който се подготвя да се раздели. Повечето от клетките в aнапълно развитмногоклетъчните организми обикновено живеят в интерфаза. митоза е точката от клетъчния цикъл, свързана с разделяне или разпределение на репликирания генетичен материал към две дъщерни клетки. По време на митозата клетъчното ядро се разпада и се образуват две нови, напълно функционални ядра. Цитокинеза е процесът, който разделя цитоплазмата на две отличителни клетки.\nПървият етап на интерфазатае нареченна G1 фаза, или първата празнина, защото се вижда малка промяна. Въпреки това, по време на G1 етап, клетката едостаактивен на биохимично ниво. Клетката натрупва градивните елементи на хромозомната ДНК и свързанитепротеини,и натрупване на достатъчно енергийни резерви, за да завърши репликирането на всяка хромозома в ядрото.\nЕдна клетка се движи през серия от фази по подреден начин. По време на интерфазата, G1 включва клетъчен растеж и протеинов синтез, S фазата включва репликация на ДНК и репликация на центрозомата, а G2 включва по-нататъшен растеж и протеинов синтез. Митотичната фаза следва интерфазата. Митозата е ядрено делене, по време на което се дублират хромозомиса сегрегирании се разпределят в дъщерни ядра. Обикновено клетката ще се раздели след митоза в процес, наречен цитокинеза, при койтоцитоплазмата е разделенаиобразуват се две дъщерни клетки.\nПрез цялата интерфаза ядрената ДНК остава в полукондензирана хроматинова конфигурация. В S фаза (фаза на синтез), репликацията на ДНК води до образуването на две идентични копия на всяка хромозома -сестрински хроматиди-че\nса здраво закрепени\nв района на центромера. В края на този етап,\nвсяка хромозома е репликирана\nВ клетките, използващи органели, наречени центрозоми,\nтези структури често се дублират\nпо време на S фаза. Центрозоми\nчифт подобни на пръчка центриоли съставен от тубулин и други протеини, които седят под прав ъгъл един спрямо друг. Двете получени центрозоми ще доведат до митотично вретено, апаратът, който управлява движението на хромозомите по-късно по време на митоза.\nПо време на G2 фаза, или втора празнина, клетката попълва своите енергийни запаси и синтезира протеините, необходими за манипулиране на хромозомите. Някои клетъчни органелисе дублират, инацитоскелете демонтиранза осигуряване на ресурси за митотичното вретено. Може да има допълнителен клетъчен растеж по време на G2.Последните приготовления за митотичната фаза трябва да бъдат завършенипреди клеткатае в състояние данавлизат в първия етап на митоза.\nНе всички клетки се придържат към класическия модел на клетъчния цикъл, при който новообразувана дъщерна клетка веднага влиза в интерфаза, следвана отблизо от митотична фаза. Клетки в G0 фаза не се подготвят активно за разделяне. Клетката е в покой (неактивен) стадий, след като е напуснала клетъчния цикъл. Някои клетки влизат в G0 временно, докато външен сигнал не предизвика появата на G1. Други клетки, които никога или рядко се делят, като зрели сърдечни мускули и нервни клетки, остават в G0 постоянно.\nБързо настрана: Структура на хромозомите по време на клетъчния цикъл\nАко разположим ДНК от всичките 46 хромозоми от край до край, тя ще има приблизително два метра; обаче диаметърът му ще бъде само 2nm. Като се има предвид, че размерът на типичната човешка клетка е около 10µm(100 000 клетки, подредени до един метър), ДНК трябва да се опакова плътно, за да се побере в ядрото на клетката.В същото време тотрябва също така да бъдат лесно достъпни за генитебъде изразено. По време на някои етапи от клетъчния цикъл дългите нишки на ДНК се кондензират в компактни хромозоми. Има няколко начина, по които хромозомитеса уплътнени.\nКога трябва да очакваме да видим силно кондензирана ДНК в клетката (кои фази на клетъчния цикъл)? Кога ще остане ДНКun-уплътнен (през кои фази на клетъчния цикъл)?\nДвуверижната ДНК се обвива около хистонови протеини, за да образува нуклеозоми, които изглеждат като „мъниста на връвчица“.Внуклеозомиса навитив 30-nmхроматиново влакно. Когато една клетка претърпи митоза, хромозомите се кондензират още повече.\nМитоза и цитокинеза\nПо време на митотична фаза, клетката преминава през два основни процеса. Първо, завършва митозата, по време на която съдържанието на ядротоса изтеглени справедливоразделени и разпределени между двете му половини. Цитокинеза след това се случва, разделяйки цитоплазмата и клетъчното тяло на две нови клетки.\nОсновните фази на митозата са визуално различни една от друга ипървоначално бяха характеризиранис каквото можеда се видичрез гледане на делящи се клетки под микроскоп. Някои инструктори може да ви помолят да можете да различите всекифазада гледате изображения на клетки или по-често чрез инспекция на анимационно изображение на митоза. Ако вашият инструктор не е изричен по този въпрос, не забравяйте да попитате далитова ще се очакваот теб.\nЕтапите на клетъчно делене наблюдават разделянето на идентичен генетичен материал в две нови ядра, последвано от разделяне на цитоплазмата.Митозата на животинските клетки е разделенана пет етапа – профаза, прометафаза, метафаза, анафаза и телофаза – визуализирани тук чрез светлинна микроскопия с флуоресценция. митозаобикновено се придружавачрез цитокинеза, показано тук чрез трансмисионен електронен микроскоп. (кредитни „диаграми“: промяна на работата отМариана РуисВиляреал; кредит "митоза микрографии": модификация на работа от Рой ванHeesbeen; кредит "микрограф на цитокинеза": модификация на работата от Wadsworth Center, NY State Department of Health; дарени наУикимедияфондация; данни за мащабна лента от Мат Ръсел)\nПрофазата е първата фаза на митозата, по време на която свободно опакованият хроматин се навива и кондензира във видими хромозоми. По време на профаза всяка хромозома става видима със своя идентичен партньор (сестринска хроматида) прикрепен, образувайки познатата Х-форма на сестринските хроматиди. Ядрото изчезва рано през тази фаза, а ядрената обвивка също се разпада.\nОсновно явление по време на профаза се отнася до много важна структура, която съдържа изходното място за растеж на микротубулите. Клетъчни структури, наречени центриоли, които служат като начални точки, от които се простират микротубулите. Тези малки структури също играят много важна роля по време на митоза. А центрозома е двойка центриоли заедно. Клетката съдържа две центрозоми една до друга, коитозапочвам дасе раздалечават по време на профаза. Тъй като центрозомите мигрират към две различни страни на клетката, микротубулитезапочвам дасе простират от всеки като дълги пръсти от две ръце, протегнати една към друга. В митотично вретено е структурата, съставена от центрозомите и техните нововъзникващи микротубули.\nБлизо до края на профазата има инвазия в ядрената област от микротубули от митотичното вретено. Ядрената мембрана се разпада и микротубулите се прикрепват към центромерите, които граничат с двойки сестрински хроматиди. В кинетохор е протеинова структура върху центромера, която е точката на прикрепване между митотичното вретено и сестринските хроматиди.Този етап е посочендо като късна профаза или „прометафаза“ допосочетепреходът между профаза и метафаза.\nМетафазата е вторият етап на митозата. По време на този етап сестринските хроматиди, с техните прикрепени микротубули, се подреждат по линейна равнина в средата на клетката. Между центрозомите се образува метафазна плочасега се намиратв двата края на клетката. В метафазна плоча е името на равнината през центъра на шпиндела, върху коятосестратахроматидиса позиционирани. Микротубулитесега са готовида отдели сестринските хроматиди и да донесе по една от всяка двойка от всяка страна на клетката.\nАнафазата е третият етап на митозата. Анафазата протича за няколко минути, когато двойките сестрински хроматидиса разделениедин от друг, образувайки отново индивидуални хромозоми.Тези хромозоми се изтегляткъм противоположните краища на клетката чрез техните кинетохори, тъй като микротубулите се скъсяват. Всеки край на клетката получава по един партньор от всяка двойка сестрински хроматиди, като се гарантира, че двете нови дъщерни клетки ще съдържат идентичен генетичен материал.\nТелофазата е последният етап на митозата.Телофазасе характеризирачрез образуването на две нови дъщерни ядра в двата края на делящата се клетка. Тези новообразувани ядра заобикалят генетичния материал, който се развива така, че хромозомите се връщат към хлабав опакован хроматин. Ядрата също се появяват отново в новите ядра и митотичното вретено се разпада, всяка нова клетка получава свой собствен комплемент от ДНК, органели, мембрани и центриоли.В този момент,клетката вече започва да се разделя наполовина, когато започва цитокинезата.\nЦитокинезата е втората част от митотичната фаза, по време на клетъчното деленее завършеночрез физическото разделяне на цитоплазмените компоненти в две дъщерни клетки. Въпреки че етапите на митоза са сходни за повечето еукариоти, процесът на цитокинеза едостаразлични за еукариоти, които имат клетъчни стени, като растителни клетки.\nВ клетки като животински клетки, коитолипсаклетъчни стени, цитокинезазапочва да следваначалото на анафазата. Контрактилен пръстен, съставен от актинови нишки, се образува точно вътре в плазмената мембрана при бившата метафазна плоча. Актиновите нишки издърпват екватора на клетката навътре, образувайки пукнатина. Тази пукнатина или "пукнатина"е нареченна бразда на разцепване. Браздата се задълбочава катоактинпръстенът се свива и в крайна сметка мембраната и клеткатаса разцепенина две (вижте фигурата по-долу).\nВ растителните клетки браздата за разцепване не е възможна поради твърдите клетъчни стени, обграждащи плазмената мембрана. Между дъщерните клетки трябва да се образува нова клетъчна стена. По време на интерфазата апаратът на Голджи натрупва ензими, структурни протеини и глюкозни молекули, преди да се разпадне на везикули и да се разпръсне в делящата се клетка. По време на телофазата тези везикули на Голджи се движат върху микротубули, за да се събират в метафазната плоча. Там везикулите се сливат от центъра към клетъчните стени; тази структурае наречена клетъчна плоча. Тъй като повече везикули се сливат, клетъчната плоча се увеличава, докато се слее с клетъчната стена в периферията на клетката. Ензимите използват глюкозата, която се е натрупала между слоевете на мембраната, за да изградят нова клетъчна стена от целулоза. Мембраните на Голджи стават плазмената мембрана от двете страни на новата клетъчна стена (виж панелабна фигурата по-долу).\nВ част (а) в бившата метафазна плоча в животинската клетка се образува бразда за разцепване.Изтегля се плазмената мембранав чрез пръстен отактинвлакна, свиващи се точно вътре в мембраната. Браздата на разцепването се задълбочава доклетките са прищипанив две. Отчасти (б), везикулите на Голджи се сливат в бившата метафазна плоча в растителна клетка. Везикулите се сливат и образуват клетъчната плоча. Клетъчната плоча расте от центъра към клетъчните стени.Изграждат се нови клетъчни стениот съдържанието на везикула.\nКлетъчен цикълКонтролни точки\nВажно е дъщерните клетки да бъдат почти точни дубликати на родителската клетка. Грешките в дублирането или разпределението на хромозомите водят до мутации, които могат да преминат към всяка нова клетка, произведена от анормалната клетка. За да се предотврати продължаването на деленето на компрометирана клетка, има механизми за вътрешен контрол, които работят на три основни контролни точки на клетъчния цикъл при коетоклетъчният цикъл може да бъде спряндокато условията не станат благоприятни. Тези контролно-пропускателни пунктове се появяват близо до края на G1, в Г2–M преход и по време на метафаза (виж фигурата по-долу).\nКлетъчният цикъл се контролирана три контролно-пропускателни пункта.Оценява се целостта на ДНКв Г1 контролен пункт.Оценява се правилното дублиране на хромозомитев Г2 контролен пункт.Прикрепване на всекикинетохордо шпинделно влакно се оценявана ГКПП М.\nG1 Контролен пункт\nГ1 контролна точка определя дали всички условия са благоприятни за клетъчното делене да продължи в S фаза, където се случва репликация на ДНК. Г1 контролната точка, наричана още рестрикционна точка, е точката, в която клетката необратимо се ангажира с процеса на клетъчно делене. Освен адекватни резерви и размер на клетката, има проверка за увреждане на геномната ДНК в G1 контролен пункт.Клетка, която не отговаря на всички изисквания, няма да бъде освободенав S фаза.\nG2 Контролен пункт\nГ2 решетки за контролни точкивлизането в митотична фаза, ако не са изпълнени определени условия. Както и в G1 контролна точка, размер на клетката и протеинсе оценяват резервите. Въпреки това, най-важната роля на G2 контролно-пропускателен пункт е да гарантира товавсички отхромозомите имате репликирани че репликираната ДНКне е повредена.\nМ контролен пункт\nКонтролната точка M се появява близо до края на метафазния стадий на митоза.Пропускателният пункт М също е известенкато контролна точка на шпиндела, защото определя дали всички сестрински хроматидиса правилно прикрепеникъм микротубулите на шпиндела. Тъй като разделянето на сестринските хроматиди по време на анафазата е необратим етап, цикълът няма да продължи, докато кинетохорите на всяка двойка сестрински хроматидиса здраво закотвеникъм влакна на вретеното, произлизащи от противоположните полюси на клетката.\nВижте какво се случва в G1, Г2и M контролни точки, като посетите тази анимация на клетъчния цикъл.\nКогато клетъчният цикъл излезе извън контрол\nПовечето хора разбират, че рак или тумориса причинениот анормални клетки, които се размножават непрекъснато. Ако анормалните клетки продължат да се делят неспирно, те могат да повредяттъканите около тях, разпространява се в други части на тялото и в крайна сметка води до смърт. В здравите клетки строгите механизми за регулиране на клетъчния цикъл предотвратяват това да се случи, докато неуспехите в контрола на клетъчния цикъл могат да причинят нежелано и прекомерно клетъчно делене.Неуспехите на контрола могат да бъдат причинени от наследени генетични аномалии, които компрометират функцията на определени „стоп” и сигнали „върви“.Обида от околната среда, която уврежда ДНК, също може да причини дисфункция в тези сигнали. Често комбинация от генетична предразположеност и фактори на околната среда води до рак.\nПроцесът, при който клетката се измъква от нормалната си контролна система и се превръща в рак, можевсъщностсе случват в цялото тялодостачесто. За щастие, някои клетки на имунната системаса способни да разпознаватклетки, които са станали ракови и ги унищожават. Въпреки това, в някои случаи раковите клетки остават неоткрити и продължават да се размножават. Ако полученият тумор не представлява заплаха за околните тъкани, тосе казвада бъде доброкачествен и обикновено можеда бъде лесно отстранен. Ако е в състояние да увреди, туморътсе считазлокачествениипациентът е диагностициранс рак.\nХомеостатични дисбаланси: Ракът възниква от хомеостатични дисбаланси\nРакът еизключителносложно състояние, което може да възникне от голямо разнообразие от генетични и екологични причини. Обикновено мутации или аберации в ДНК на клетката, които компрометират нормалните системи за контрол на клетъчния цикъл, водят до ракови тумори. Контролът на клетъчния цикъл е пример за хомеостатичен механизъм, който поддържа правилната клетъчна функция и здраве. Докато преминават през фазите на клетъчния цикъл, голямо разнообразие от вътреклетъчни молекули осигуряват сигнали за спиране и движение за регулиране на движението напред към следващата фаза.Тези сигнали се поддържатв сложен баланс, така че клетката да премине към следващата фаза само когато е готова.Този хомеостатичен контрол на клетъчния цикъл може да се мисликато круиз контрол на автомобил. Круиз контролът непрекъснато ще прилага точното ускорение, за да поддържа желаната скорост, освен ако водачът не натисне спирачките, в който случай колата ще намали скоростта. По същия начин, клетката включва молекулярни пратеници, като напрциклини, които тласкат клетката напред в нейния цикъл.\nВ допълнение нациклини, клас протеини, коитоса кодираниот гени, наречени протоонкогени, осигуряват важни сигнали, които регулират клетъчния цикъл и го придвижват напред. Примерите за протоонкогенни продукти включват рецептори на клетъчната повърхност за растежни фактори или клетъчни сигнални молекули, два класа молекули, които могат да стимулират репликацията на ДНК и клетъчното делене. За разлика от тях, втори клас гени, известни като туморни супресорни гени, изпращат сигнали за спиране по време на клетъчния цикъл. Например, някои протеинови продукти на тумор-супресорни гени сигнализират за потенциални проблеми с ДНК и по този начин спират деленето на клетката, докато други протеини сигнализиратклетката да умре, ако е повреденанепоправимо. Някои туморни супресорни протеини също сигнализират за достатъчна клетъчна плътност на околната среда, коятопоказваче клетката няма нуждав моментаразделям. Последната функция е изключително важна за предотвратяване на туморния растеж: нормалните клетки проявяват феномен, наречен „контактно инхибиране;” по този начин, обширният клетъчен контакт със съседни клетки причинява сигнал, който спира по-нататъшното клетъчно делене.\nТези два контрастиращи класа гени, протоонкогени и туморни супресорни гени, са като педала на газта и спирачката съответно на собствената „система за контрол на скоростта“ на клетката. При нормални условия те спират и си отиватсигналите се поддържатв хомеостатичен баланс. В общи линииговорене, има два начина, по които круиз контролът на клетката може да загуби контрол: неправилно функциониращ (свръхактивен) ускорител или неизправна (неактивна) спирачка. Когато са компрометирани чрез мутация или по друг начин променени, протоонкогените могатбъде преобразувандо онкогени, които произвеждатонкопротеиникоито тласкат клетката напред в нейния цикъл и стимулират клетъчното делене, дори когато това е нежелателно. Например клетка, която трябвабъдат програмиранида се самоунищожи (процес, наречен апоптоза)порадивместо това може да има обширно увреждане на ДНКда се задействада пролиферира от онкопротеин.От друга страна, адисфункционален туморен супресорен ген можене успявамосигуряват на клетката необходим сигнал за спиране, което също води до нежелано клетъчно делене и пролиферация.\nДеликатен хомеостатичен баланс между многото протоонкогени и гени за потискане на тумора деликатно контролира клетъчния цикъл и гарантира, че само здравите клетки се репликират. Следователно, нарушаването на този хомеостатичен баланс може да причини анормално клетъчно делене и ракови израстъци.\nСексуалното размножаване е ранна еволюционна иновация след появата на еукариотни клетки. Това, че повечето еукариоти се размножават по полов път, е доказателство за неговия еволюционен успех. При много животни това е единственият начин на размножаване. И все пак учените признават някои реални недостатъци на сексуалното размножаване. На повърхността може да изглежда, че потомството, което е генетично идентично с родителя, е повечеизгодно. Ако родителският организъм успешно заема местообитание, потомството със същите черти ще бъде по подобен начин. Съществува и очевидната полза за организъм, който може да произвежда потомство чрез асексуално пъпкуване, фрагментация или асексуални яйца. Тези методи на размножаване не изискват друг организъм от противоположния пол. Няма нужда да харчите енергия за намиране или привличане на половинка. Тази енергия можебъде изразходванза производство на повече потомство. Някои организми, които водят самотен начин на живот, са запазили способността да се възпроизвеждат безполово. Освен това в асексуалните популации всеки индивид е способен да се размножава. За разлика от тях, мъжете в сексуалните популации (половината от населението) не произвеждат сами потомство. Поради това, асексуалната популация на теория може да расте два пъти по-бързо от сексуалната популация. Това означава, че в конкуренцията асексуалното население ще има предимство. Тези предимства пред безполовото размножаване, които са и недостатъци на сексуалното размножаване, трябва да означават, че броят на видовете с безполово размножаване трябва да бъде по-често срещан.\nВъпреки това многоклетъчните организми, които\nзависят от асексуално размножаване са редки.\nИ така, защо сексуалното размножаване е толкова често?\nТова е един от важните въпроси в биологията и е в центъра на много изследвания от втората половина на ХХ век до сега. Вероятно обяснение е, че вариацията, която сексуалното размножаване създава сред потомството, е много важна за оцеляването и възпроизвеждането на това потомство. Единственият източник на генетични вариации в асексуалните организми е мутацията. При сексуално възпроизвеждащи се организми, мутации\nнепрекъснато се пренареждат\nмежду поколенията, когато родителите комбинират своите уникални геноми, и\nгените са смесени\nв различни комбинации чрез процеса на мейоза.\nХипотезата за Червената кралица\nНяма съмнение, че сексуалноразмножаването предоставя еволюционни предимства на организмите, коитонаемамтози механизъм за производство на потомство. Проблемният въпрос е защо, дори и в лицето напривидностабилни условия, половото размножаване продължава, когато е по-трудно и произвежда по-малко потомство за отделните организми? Вариацията е резултат от сексуалното размножаване, но защо е необходимо постоянно изменение? Влезте в хипотезата за Червената кралица, предложена за първи път от Лий Ван Вален през 1973 г.1Концепцията беше нареченавъв връзка ссъстезанието на Червената кралица в книгата на Луис Карол, През огледалото, в който Червената кралица казва, че човек трябва да тича с пълна скорост, само за да остане там, където е.\nВсички видовесъвместно еволюиратс други организми. Например хищницисъвместно еволюиратс тяхната плячка и паразитисъвместно еволюиратс техните домакини. Забележителен пример за коеволюция между хищници и тяхната плячка е уникалната коадаптация на нощните летящи прилепи и тяхната плячка от молци. Прилепите намират плячката си, като издават високи щракания, но молците са развили прости уши, за да чуват тези щракания, за да могат да избягват прилепите. Молците също имат адаптирано поведение, като например отлитане от прилепа, когато го чуят за първи път, или внезапно падане на земята, когато прилепът е върху тях. Прилепите са развили „тихи“ щраканияв опитза да избегнем слуха на молеца. Някои молци са развили способността да реагират на щракванията на прилепите със собствени щраквания като стратегия за объркване на способностите на прилепите за ехолокация.\nВсяко малко предимство, получено от благоприятна вариация, дава на вида предимство пред близки конкуренти, хищници, паразити или дори плячка. Единственият метод, който ще позволи асъвместно развиващи севидове, за да запази собствения си дял от ресурсите същода се подобряват непрекъснатоспособността му да оцелява и да произвежда потомство. Тъй като един вид печели предимство, други видове също трябва да развият предимство или те ще бъдатнадпреварен. Никой отделен вид не напредва твърде далеч напред, защото генетичните вариации между потомството на сексуално размножаване осигуряват на всички видове механизъм за производство на адаптирани индивиди. Видове, чиито индивиди не могат да се справят, изчезнаха. Крилатата фраза на Червената кралица беше: „Необходимо е всичко, което можеш да направиш, за да останеш на същото място“. Това е подходящо описание на коеволюцията между конкуриращи се видове.\nСексуалното размножаване изисква Оплождане, обединението на две клетки от два отделни организма. Ако всяка от тези две клетки съдържа по един набор хромозоми, тогава получената клетка съдържа два набора хромозоми. Хаплоиден клетките съдържат един набор от хромозоми, диплоиден клетките съдържат два комплекта хромозоми. Броят набори от хромозоми в клетка\nнеговото плоидност ниво. Ако репродуктивният цикъл трябва да продължи, тогава диплоидната клетка трябва по някакъв начин да намали своя брой хромозомни набори, преди оплождането да може да се случи отново, или ще има непрекъснато удвояване на броя на хромозомните набори във всяко поколение. Така,\nоплождането, половото размножаване включва ядрено делене, което намалява броя на хромозомните набори.\nЯдреното деление, което образува хаплоидни клетки, което\nдо митоза. При митозата и родителското, и дъщерното ядро са на едно и също ниво на плоидност - диплоидно за повечето растения и животни. Мейоза\nмного от същите механизми като митозата. Въпреки това, изходното ядро винаги е диплоидно и ядрата, които се получават в края на мейотичното клетъчно делене, са хаплоидни. За да се постигне това намаляване на броя на хромозомите, мейоза\nедин кръг на хромозомно дублиране и два кръга на ядрено делене. Защото събитията, които се случват по време на всеки от етапите на разделяне, са аналогични\nна събитията на митозата се приписват същите сценични имена\n. Въпреки това, тъй като има два кръга на разделяне,\nса посочени основният процес и етапите\nс „I“ или „II“. Поради това, мейоза I\nпървият кръг на мейотично деление и\nпрофаза I, прометафаза I и т.н. Мейоза II, в който се извършва вторият кръг на мейотично деление, включва профаза II, прометафаза II и т.н.\nМейозасе предхождачрез интерфазасъстояща се отГ1, S и G2 фази, които са почти идентични с фазите, предхождащи митозата.\nВ началото на профаза I, преди хромозомите да могатда се видиясномикроскопски, хомоложни хромозомиса приложенина върховете им до ядрената обвивка от протеини. Хомоложните хромозоми са сходни, но не идентични хромозоми. Например, хромозома 12 от майка ви и хромозома 12 от баща ви ще присъстват във всяка от вашите клетки. Всяка хромозома 12 съдържа едни и същи гени, обикновено на едни и същи места, но всеки ген може да бъде различен алел. Ген А на хромозома 12 от майка ви може да е алел R' и ген А на хромозома 12 от баща ви може да е алелr. При видове като хората, въпреки че половите хромозоми X и Y не са хомоложни (повечето от техните гени се различават), те имат малка област на хомология, която позволява на X и Y хромозомите да се сдвоят по време на профаза I. Частичнасинаптонеменкомплексът се развива само между областите на хомология. Ще бъде много важно да разберете какви са хомоложните хромозоми, когато следвате процеса на мейоза.\nДва хомоложнихромозомиса показани преди репликацията на ДНК. Всяка хромозома има три гена с маркиран локус. Хомоложните хромозоми съдържат същите гени, но не са идентични. Всеки от тях може да съдържа различни алели на всеки ген.\nКато ядрената обвивказапочва да се чупинадолу, протеините, свързани с хомоложни хромозоми, доближават двойката един до друг. В синаптонеменкомплекс, решетка от протеини между хомоложните хромозоми, първо се образува на определени места и след това се разпространява, за да покрие цялата дължина на хромозомите. Плътното сдвояване на хомоложните хромозомие нареченсинапсис. В синапсиса,гените нахроматидиот хомоложните хромозоми са подравнениточно един с друг. ВсинаптонеменКомплексът поддържа обмена на хромозомни сегменти между несестрински хомоложни хроматиди, процес, наречен кръстосване. Пресичане можеда се наблюдававизуално след обмена като хиазми (единствено число= хиазма) (виж фигурата по-долу).\nВ началото на профаза I хомоложните хромозоми се събират, за да образуват синапс.Хромозомите са свързаниплътно заедно и в перфектно подравняване чрез протеинова решетка, наречена aсинаптонеменкомплекс и отcohesinпротеини в центромера.\nНамира се винтервали по протежение насинаптонеменкомплекс са големи протеинови сборки, наречени рекомбинационни възли. Тези сглобки маркират точките на по-късните хиазми и посредничат в многоетапния процес на кросоувър— или генетична рекомбинация — между несестринските хроматиди. В близост до рекомбинационния възел на всяка хроматида, двойноверижната ДНКе разцепен, отрязаните краищаса модифицирани, исе прави нова връзкамежду несестринските хроматиди. С напредването на профазата,синаптонеменкомплексзапочва да се чупинадолу и хромозомитезапочвам дакондензира. Когатосинаптонеменкомплексго няма, хомоложните хромозоми остават прикрепени една към друга в центромерата и в хиазмата. Хиазмите остават до анафаза I. Броят на хиазмите варира в зависимост от вида и дължината на хромозомата. Трябва да има поне една хиазма на хромозома за правилното разделяне на хомоложните хромозоми по време на мейоза I, но може да иматолкова колкото25. След кросоувъра,синаптонеменкомплексът се разпада иcohesinвръзката между хомоложните двойки също е премахната. В края на профаза I двойкитесе провеждатзаедно само при хиазмите (фигурата по-долу) иса нареченитетради тъй като четирите сестрински хроматиди на всяка двойка хомоложни хромозоми вече са видими.\nСъбитията на кръстосване са първият източник на генетични вариации в ядрата, произведени от мейоза. Едно кръстосано събитие между хомоложни несестрински хроматиди води до реципрочен обмен на еквивалентна ДНК между майчината хромозома и бащината хромозома. Сега, когато тази сестра хроматидае преместенв гаметаклеткато ще носи малко ДНК от единия родител на индивида и малко ДНК от другия родител. Сестринската рекомбинантна хроматида има комбинация от майчини и бащини гени, които не са съществували преди кросоувъра. Множество кросоувъри в рамото на хромозомата имат същия ефект, като обменят сегменти от ДНК за създаване на рекомбинантни хромозоми.\nКръстосването се случва между несестрински хроматиди на хомоложни хромозоми. Резултатът е обмен на генетичен материал между хомоложни хромозоми.\nВъзможна NB дискусия Точка\nКакви са основните разлики между профаза I на мейозата и профаза на митоза? Защо тези различия са толкова значими?\nКлючовото събитие в прометафаза Iеприкрепването на микротубулите от вретеновидни влакна към кинетохорните протеини в центромерите. Кинетохорните протеини самултипротеинкомплекси, които свързват центромерите на хромозомата с микротубулите на митотичното вретено. Микротубулите растат от центрозоми, поставени на противоположните полюси на клетката. Микротубулите се придвижват към средата на клетката и се прикрепят към една от двете слети хомоложни хромозоми. Микротубулите се прикрепят към кинетохорите на всяка хромозома. Когато всеки член на хомоложната двойка е прикрепен към противоположните полюси на клетката, в следващата фаза микротубулите могат да разкъсат хомоложната двойка. Влакно вретено, което е прикрепено към кинетохоре нареченкинетохорна микротубула. В края на прометафазатаI, всяка тетрада е приложенакъм микротубули от двата полюса, като една хомоложна хромозома е обърната към всеки полюс. Хомоложните хромозомивсе още се държатзаедно в хиазмата. Освен това ядрената мембрана се е разрушила изцяло.\nПо време на метафазаI, хомоложните хромозоми са подреденив центъра на клетката с кинетохорите, обърнати към противоположните полюси. Хомоложните двойки се ориентират произволно към екватора. Например, акодвата хомоложни члена на хромозома 1 са белязаниа иб, тогава хромозомите могат да се подредята-б, илиб-а.Това е важно при определяне на гените, пренасяни от гаметата, тъй като всеки ще получи само една от двете хомоложни хромозоми.Това се казваНезависим асортимент. Припомнете си, че хомоложните хромозоми не са идентични, те съдържат леки разлики в генетичната си информация, което кара всяка гамета да има уникален генетичен състав.\nТази случайност е физическата основа за създаването на втората форма на генетична вариация в потомството. Считайте, че хомоложните хромозоми на сексуално възпроизвеждащ се организъмпървоначално са наследеникато два отделни комплекта, по един от всеки родител. Използвайки хората като пример, един набор от 23 хромозоми присъства в яйцеклетката, дарена от майката. Бащата осигурява другия набор от 23 хромозоми в спермата, която опложда яйцеклетката. Всяка клетка на многоклетъчното потомство има копия на оригиналните два комплекта хомоложни хромозоми. В профаза I на мейозата хомоложните хромозоми образуват тетрадите. В метафаза I тези двойки се подреждат в средната точка между двата полюса на клетката, за да образуват метафазната плоча. Защотоима равен шанс, чемикротубулното влакно ще срещне наследена от майка или баща хромозома, подреждането на тетрадите в метафазната плоча е произволно. Всяка хромозома, наследена от майката, може да е изправена пред двата полюса. Всяка наследена по бащина хромозома може също да е изправена пред двата полюса.Ориентацията на всяка тетрада е независима от ориентацията на останалите 22 тетради.\nТова събитие - произволният (или независим) асортимент от хомоложни хромозоми в метафазната плоча - е вторият механизъм, който въвежда вариации в гаметите или спорите. Във всяка клетка, която претърпява мейоза, разположението на тетрадите е различно. Броят на вариациитее зависимза броя на хромозомите, съставляващи набор. Има две възможности за ориентация в метафазната плоча; навъзможенследователно броят на подравняванията е равен на 2н, където н е броят на хромозомите на набор. Хората имат 23 двойки хромозоми, което води до над осем милиона (223) възможенгенетично-различимигамети. Това число не включва променливостта, коятое създаден преди товав сестринските хроматиди чрез кръстосване. Като се имат предвид тези два механизма, е много малко вероятно някои две хаплоидни клетки, получени в резултат на мейоза, да имат същия генетичен състав (виж фигурата по-долу).\nДа обобщим генетичните последици от мейоза I, майчините и бащините гениса рекомбинираничрез кръстосани събития, които се случват между всяка хомоложна двойка по време на профаза I. В допълнение, произволният асортимент от тетради на метафазната плоча произвежда уникална комбинация от майчини и бащини хромозоми, които ще си проправят път в гаметите.\nСлучаен, независим асортимент по време наметафазааз могада се демонстриракато разгледаме клетка с набор от две хромозоми (н= 2).В такъв случай, има двавъзможенподреждания в екваториалната равнина в метафаза I. Общовъзможенброят на различните гамети е 2n, къдетоне равен на броя на хромозомите в набор. В този пример има четири възможни генетични комбинации за гаметите. Сн= 23 в човешки клетки, има над 8 милионавъзможенкомбинации от бащина и майчина хромозоми.\nВ анафаза I микротубулите разкъсват свързаните хромозоми. Сестринските хроматиди остават здраво свързанизаеднов центромера.Вхиазмиса счупенив анафаза I, тъй като микротубулите, прикрепени към слетите кинетохори, разкъсват хомоложните хромозоми.\nВ телофазата, отделените хромозоми пристигат на противоположни полюси. Востатъкот типичните телофазни събития могат да се появят или не, в зависимост от вида. При някои организми хромозомитедекондензираи ядрените обвивки се образуват около хроматидите в телофаза I. При други организми цитокинезата – физическото разделяне на цитоплазмените компоненти в две дъщерни клетки – се осъществява без реформиране на ядрата. При почти всички видове животни и някои гъби цитокинезата разделя клетъчното съдържание чрез бразда на разцепване (свиване наактинпръстен, който води до цитоплазмено делене). В растенията,образува се клетъчна плочапо време на клетъчна цитокинеза от везикули на Голджи, сливащи се в метафазната плоча. Тази клетъчна плоча в крайна сметка ще доведе до образуването на клетъчни стени, които разделят двете дъщерни клетки.\nДве хаплоидни клетки сакрайрезултат от първото мейотично деление. Клетките са хаплоидни, защото на всеки полюс има само по една от всяка двойка хомоложни хромозоми. Следователно присъства само един пълен набор от хромозоми.Това е причинатаклеткитеса считанихаплоиден - има само един хромозомен набор, въпреки че всеки хомолог е все ощесъстои се отдве сестрински хроматиди. Припомнете си, че сестринските хроматиди са просто дубликати на една от двете хомоложни хромозоми (с изключение на промените, настъпили по време на кръстосването). При мейоза II тези две сестрински хроматиди ще се разделят, създавайки четири хаплоидни дъщерни клетки.\nПри някои видове клетките влизат в кратка интерфаза, или интеркинеза, преди да влезе в мейоза II. В интеркинезата липсва S фаза, така чехромозомите не се дублират. Двете клетки, произведени в мейоза I, преминават през събитията на мейоза II в синхрон. По време на мейоза II сестринските хроматиди в двете дъщерни клетки се разделят, образувайки четири нови хаплоидни гамети. Механиката на мейоза II еподобен намитоза, с изключение на това, че всяка деляща се клетка има само един набор от хомоложни хромозоми. Следователно всяка клетка има половината от броя на сестринските хроматиди, за да се отдели като диплоидна клетка, подложена на митоза.\nАко хромозомитедекондензиранв телофаза I те отново кондензират.Ако се образуват ядрени обвивки, те се фрагментират на везикули. Центрозомите, коитобяха дублиранипо време на интеркинезата се отдалечават един от друг към противоположни полюси и нови вретенасе образуват.\nЯдрените обвивкиса напълно счупенинадолу и шпинделае напълно оформен. Всяка сестринска хроматида образува индивидуален кинетохор, който се прикрепя към микротубули от противоположни полюси.\nСестринските хроматиди са максимално кондензирани и подравнени на екватора на клетката.\nСестринските хроматидисе изтеглятотделени от кинетохорните микротубули и се придвижват към противоположни полюси. Некинетохорните микротубули удължават клетката.\nПроцесът на подравняване на хромозомите се различава между мейоза I и мейоза II. В прометафазааз,микротубулиприкрепете към стопилкатакинетохорина хомоложни хромозоми и хомоложните хромозоми са подредени в средата на клетката в метафаза I. В анафаза I хомоложните хромозоми са разделени. В прометафаза II микротубулите се прикрепят към кинетохорите на сестринските хроматиди исестратахроматидиса подреденив средата на клетките в метафаза II. В анафаза II,сестратахроматидиса разделени.\nТелофаза II и цитокинеза\nХромозомите пристигат на противоположните полюси и започватдекондензира. Около хромозомите се образуват ядрени обвивки. Цитокинезата разделя двете клетки на четири уникални хаплоидни клетки.В този момент,новообразуваните ядра са и двете хаплоидни. Произведените клетки са генетично уникални поради произволния асортимент от бащини и майчини хомолози и поради рекомбинирането на майчините и бащините сегменти на хромозомите (с техните набори от гени), което се случва по време на кръстосването.Целият процес на мейоза е очертанна фигурата по-долу.\nЖивотинска клетка с диплоиден брой четири (2n = 4) преминава през етапите на мейоза, за да образува четири хаплоидни дъщерни клетки.\nРадвали ли сте се някога на удобството на плод без семки? Ако сте яли съвременния банан, значи сте консумирали триплоиден плод. Докато дивият плод е диплоиден и може да се размножава по полов път, бананите без семена възникват от мутации, планирани хибридизации и могат да се размножават безполово. Обяснете защо триплоидните организми не са в състояние да преминат успешно мейоза. Сещате ли се за някакви ползи от това да бъдете триплоидни вместо диплоидни?\nМитозата и мейозата са и двете форми на делене на ядрото в еукариотните клетки. Те споделят някои прилики, но също така показват различни разлики, които водят до много различни резултати. Митозата е едно ядрено деление, което води до две ядра, коитообикновено са разделенив две нови клетки. Ядрата, получени в резултат на митотично деление, са генетично идентични с оригиналното ядро. Те имат еднакъв брой набори от хромозоми, един наборв случай чехаплоидни клетки и два комплектав случай чедиплоидни клетки. При повечето растения и всички животински видове обикновено диплоидни клетки се подлагат на митоза, за да образуват нови диплоидни клетки. За разлика от мейозатасъстои се отдве ядрени деления, което води до четири ядра, коитообикновено са разделенив четири нови клетки. Ядрата, получени в резултат на мейоза, не са генетичноидентичнии съдържат само един хромозомен набор. Това е половината от броя на хромозомните набори в оригиналаклетка,който е диплоиден.\nОсновните разлики между митоза и мейоза възникват в мейоза I, която е много различно ядрено деление от митозата. При мейоза I хомоложните хромозомни двойки се свързват една с друга,са обвързанизаедноссинаптонеменкомплекс, развиват хиазми и преминават през кръстосване между сестринските хроматиди и се подреждат по протежение на метафазната плоча в тетради с кинетохорни влакна от противоположни полюси на вретеното, прикрепени към всеки кинетохор на хомолог в тетрада.Всички тезисъбития се случват само в мейоза I.\nКогато хиазмата се разреши и тетрадътсчупен енагоре с хомолозите, които се движат къмедин или друг полюс, нивото на плоидност - броят набори от хромозоми във всяко бъдещо ядро - имае намаленот две до едно. Поради тази причина мейозатааз съм препоръчандо като а редукционно деление. Няма такова намаляване на нивото на плоидност по време на митоза.\nМейоза II е много по-аналогична на митотично деление.В такъв случай, дублираните хромозоми (само един набор от тях) се подреждат върху метафазната плоча с разделени кинетохори, прикрепени към кинетохорните влакна от противоположните полюси. По време на анафаза II, както в митотична анафаза, кинетохорите се разделят и една сестринска хроматида - сега наричана хромозома -се изтеглядо един полюс докатодругата сестрахроматидасе изтеглякъм другия полюс. Ако не бешеза факта, чеако е имало кръстосване, двата продукта от всяко отделно деление на мейоза II ще бъдат идентични (като при митоза). Вместо това те са различни, защото винаги е имало поне един кросоувър на хромозома. Мейоза II не е редукционно деление, защото въпреки че има по-малко копия на генома в получените клетки, все още има един набор от хромозоми, както беше в края на мейоза I.\nМейозата и митозата се предшестват от един кръг на репликация на ДНК; мейозата обаче включва две ядрени деления. Четирите дъщерни клетки, получени в резултат на мейоза, са хаплоидни и генетично различни. Дъщерните клетки в резултат на митоза са диплоидни и идентични с родителската клетка.\nМистерията на еволюцията на мейозата\nНякои характеристики на организмите са толкова широко разпространени и фундаментални, че понякога е трудно да си спомним, че са еволюирали като други по-прости черти. Мейозата е толкова изключително сложна поредица от клетъчни събития, че биолозите са имали проблеми с хипотезите и тестовете как може да се е развила. Въпреки че мейозатае неразривно преплетенасъс сексуалното размножаване и неговите предимства и недостатъци е важно да се разделят въпросите за еволюцията на мейозата и еволюцията на пола, тъй като ранната мейоза може да е билаизгоднопо различни причини от сега. Мислете извън кутията и си представяйте какво е раноползи отмейозата може да е била един от подходите за разкриване на това как може да се е развила.\nМейозата и митозата споделят очевидно клетъчнопроцесии има смисъл мейозата да се е развила от митоза. Трудността се крие в ясните разлики между мейоза I и митоза. Адам Уилкинс и Робин Холидей2 обобщи уникалните събития, които трябва да се случат за еволюцията на мейозата от митоза. Тези стъпки са хомоложно сдвояване на хромозомите, кръстосани обмени, сестрински хроматиди, оставащи прикрепени по време на анафаза, и потискане на репликацията на ДНК в интерфазата. Те твърдят, че първата стъпка е най-трудната и най-важната и че разбирането как е еволюирало би направило еволюционния процес по-ясен. Те предлагат генетични експерименти, които биха могли да хвърлят светлина върху еволюцията на синапсиса.\nИма и други подходи за разбиране на еволюцията на мейозата в ход. Различенформи намейоза съществува в едноклетъчните протисти. Някои изглеждат по-прости или по-примитивни форми на мейоза. Сравняването на мейотичните деления на различни протисти може да хвърли светлина върху еволюцията на мейозата. Марили Рамеш и колеги 3 сравнява гените, участващи в мейозата при протисти, за да разбере кога и къде може да се е развила мейозата. Въпреки че изследванията все още продължават, скорошното изследване на мейозата при протисти предполага, че някои аспекти на мейозата може да са се развили по-късно от други. Този вид генетично сравнение може да ни каже кои аспекти на мейозата са най-старите и какви клетъчни процеси може да са заимствали от по-ранни клетки.\nКликнете върху стъпките на тази интерактивна анимация, за да сравните мейотичния процес на клетъчно делене с този на митоза: Как клетките се делят.\nЛий Ван Вален, „Нов еволюционен закон“, Еволюционна теория 1 (1973): 1–30.\nАдам С. Уилкинс и Робин Холидей, „Еволюцията на мейозата от митоза“, Генетика 181 (2009): 3–12.\nМарили А. Рамеш,Shehre-Бану Малик и Джон М. Логсдън, младши, „Филогенетичен опис на мейотични гени: доказателства за секс в Giardia и ранен еукариотен произход на мейозата", Текуща биология 15 (2005):185–91.\nCopyright 2022 \_ Winter_2021_Bis2A_Facciotti_Reading_26 - Биология...


Опасна болест при агнетата | Agri.BG\nС наближаването на Великденските празници - времето през което овцевъдите реализират голяма част от продукцията си, един от основните проблеми пред стопаните е как да опазят новородените агнета от болеста ентеротоксемия, известна още като Кървава диария или Мек бъбрек.\nЖивотновъди: Сеното и люцерната станаха много скъпи\nЗаболяването ентеротоксемия е характерно с внезапно протичане и високата смъртност, обясни ветеринарният лекар на Агри.БГ д-р Тихомир Сеферинов.\nПричинител на болестта е токсин на бацила Clostridium perfringens тип D. Тази бактерия обикновено се намира в почвата и в малки количества е част от нормалната микрофлора на стомашно-чревния тракт на здравите овцете.\nПри определени условия бактерията може бързо да се размножи, произвеждайки големи количества токсини и именно това е причината за болестта.\nМножество са предразполагащи причини за развитието на Clostridium perfringens тип D:\n• Прекомерната консумация на мляко и млекозаместители при агнетата;\n• Изхранването с фуражи, богати на въглехидрати (зърнени храни) и бедни на влакнини. Това нарушава нормалното функциониране на храносмилателният тракт;\n• Вътрешни паразити и лоши зоохигиенни условия.\nКлинична картина - какви са симптомите?\nНай-често първи са засегнати големите и лакоми агнета. Заболяването се характеризира с бързо протичане и смърт - приблизително 12 часа след появата на първите признаци на заболяването.\nПридружено е със загуба на апетит, силна и водниста диария с наличие на кръв. В някои случаи се наблюдават нервни разтройства и гърчове.\nБолеста има характерни признаци и в практиката диагнозата се поставя лесно още на терен. Наличието на внезапно умрели големи агнета - най-често на възраст около 2 седмици, с клиника на водниста диария, примесена с кръв и фибринозни съсиреци, бързо насочва към Ентеротоксемията.\nПри аутопсия се наблюдават силно подути черва с малки язви по лигавицата им. Бъбреците са с необичайно мека консистенция. Открива се и частично размекване на главният мозъка.\nПри съмнение диагнозата може да бъде потвърдена с изпращане на проби от изпражненията или чревното съдържание за лаболаторно изследване.\nПри агнета с изявени клинични признаци, лечението често е твърде скъпо и неефективно. Препоръчва се използването на антитоксичен серум срещу Clostridium perfringens, както и антибиотици от групата на пеницилина., Благоприятен ефект дават аналгетиците и витамин В1 - за подкрепа нервната система.\nЗа поддържаща терапия се прилагат интравенозно или подкожно електролитни разтвори и кортикостероиди. Препоръчва се и добавянето на пробиотици в подкрепа на полезната чревна микрофлората.\nНай-ефективният начин за борба срещу Ентеротоксемията е използването на ваксини, които намаляват значително шансовете, животните да развият болестта.\nВсички репродуктивни животни трябва да бъдат ваксинирани, тъй като агнетата получават защитни антитела от коластрата на майките си.\nМладите овце (дзивки) преди първо раждане се ваксинират двукратно през 2 седмици, а възрастните овце еднократно в рамките на една година. Това е т. нар. бустерна ваксинация. За да се гарантира предаването на пасивния имунитет на агнетата, последната ваксинация на бъдещата овца-майка трябва да се извърши до 30-я ден преди раждането.\nИмунитетът, придобит чрез коластрата, е с продължителност от 6 до 8 седмици.\nНалага се агнетата - особено тези, които са предназначени за ремонт на стадото, да бъдат ваксинирани отново. Това се прави веднъж на 6-ата седмица и повторно - 4 седмици по-късно.\nНа пазара се предлагат множество ефективни ваксини срещу ентеротоксиемия.\nПри извършването на ваксинацията трябва да се обърне внимание на срок на годност на ваксината. Важно е да има регистрация и етикет на български език, правилно съхранение и транспорт при хладилни условия.\nНе се ваксинират болни или съмнителни за заболяване животни.\nагнета новородени ентеротоксемия Тихомир Сеферинов бацил бактерия ваксина коластра диагноза лечение