Росица Гичева-Меймари, Останки от антична музика в традиционната балкано-анатолийска музика? | Борислав Л. Георгиев/Borislav L. Gueorguiev\n← Христос Воскресе 2012 г.\nКакво повече вижда градският от не-градския човек? →\nРосица Гичева-Меймари, Останки от антична музика в традиционната балкано-анатолийска музика?\nПубликувано на 20.04.2012 от Borislav Gueorguiev\nПрепечатка от Форума на проф. Богдан Богданов, д.ф.н.\n„И същата свързана дължина във втория пасаж за квази-чалгата песен на Арети. Росица, защо не направите такъв заглавен текст по образеца на ненаучната наука, която разбирате полуразбиращо, както впрочем съвсем точно сте разбрала, че става и при мен?”\n(Богдан Богданов в неговия форум – 2010-10-16 09:25:47)\nМакар че това изследване е пряко свързано с научните ми занимания и се породи от тях, никога не можеше да стане научно с мен. Щеше да си остане само едно лично всекидневно-празнично удоволствие за цял живот, ако професор Богдан Богданов не бе пожелал да пиша за това във форума му и за форумците. Ще пробвам да подхвана откъдето съм свикнала – как е тръгнало и как е протекло, защото смисълът за мен се появи, натрупа и разля в дълго житейско (празнично и всекидневно) протичане, течащо и сега. Винаги съм предпочитала да разказвам как са се постигали смислите при мен, защото чрез разказите успявам и да ги формулирам, понякога.\nНаправих опит поне да започна научно, но не стана. Била съм студент по история (вероятно втори курс) в онази 1988 г., от която веднъж Ви цитирах пасажи от лекциите на професор Богдан Богданов по история на старогръцката култура. Бях слушала вече и семинарите на професор Александър Фол. Чрез тези двама „култови” професори, античният свят беше започнал да се поотваря малко и за мен. Не мога да си спомня дали съм прочела или съм чула от тях разказ за едно обвинение срещу Еврипид. Тези дни, след двадесет и две години, не можах да намеря в кой античен текст се споменава и го преразказвам по далечен спомен, вероятно неточно.\nЕврипид бил обвиняван, че въвел в трагедиите си азиатски начини за свирене на флейта и някакво непристойно азиатско танцуване, в което се извършвали въртеливи движения на тялото от кръста надолу, които движения възбуждали сладострастно-похотливи желания у зрителите. Тези неща не се харесали на по-консервативно настроените атиняни.\nЗапитах се, да не би така наречените „belly dances” (кючеци и маанета) да не са турски (както се смята), а да са антични малоазийски или общо средиземноморски, и турците да са ги заели от културата на завареното население. Разбира се, тогава не можех да отговоря, но въпроса си го запомних и прибрах в чекмедже.\nСвързах старогръцкото описание със съвременните кючеци и маанета, защото по онова време още нямаше чалга навсякъде и аз не я бях срещала. Кючек не само бях виждала, ами и нещо повече. Случи се на същата онази българо-гръцка сватба, на която разказвах че бях шаферка, и където бях извънредно впечатлена от гръцкото зейбекико. Тогава за пръв път видях леля си да играе нещо, което не ми хареса толкова много колкото гръцкото. Когато попитах как е възможно леля да танцува така неприлично с чужди мъже, майка ми ми отговори, че така са танцували някога в селото им, и че леля ми се била научила от баща им. Дядо ми бил първенец във всички танци, но най-вече в този и в ръченицата. Разказа ми също, как се бил преборил с мечка – изобщо научих че съм имала дядо-класически-героичен-образ (Орфей-Херакъл-Боримечка). Късно през нощта в малка компания, с известно отвращение, взех че се пробвах дали ще мога и аз да танцувам това странно нещо – нали дядо ми (на когото съм кръстена но не познавам, защото е починал малко преди да се родя) е бил майстор танцьор. Разказвам това, защото беше първият ми опит с немоето в мен, който си спомням. Оказа се, че можех да танцувам това неприлично и неприятно за мен нещо, включително да си кълча врата, което почти никой не го може. Само още веднъж го танцувах пак – когато ми хрумна, че танцът е древен и са го танцували в антична Гърция. През тази същата 1988 или през 1989 г. шокирах моята най-близка приятелка с казването и показването, че мога да танцувам кючек. Приятелката ми не можеше да повярва, че може да имам нещо общо с чалгата. Заявих й, че това не е чалга, а древен малоазийски танц, и че го мога, защото съм малоазийка (тогава вече знаех, бях разпитала баба си и даже бях чела нещо за малоазийските българи).\nЗабравих хипотезата за древния малоазийски произход на кючеците и силно се противях на чалгата до края на 2001 г., когато вече след като бях прибавила гръцката фамилия „Меймари” към името си, пристигнах в Елефсина. Още първия ден трябваше да участвам в сватба. Бях много любопитна, защото интересът ми към традиционните култури вече беше огромен и подплатен с немалко години работа. Неприятна изненада беше безкрайната поредица от кючеци. Попитах съпруга си, как се съвместява силното националистическо чувство на гърците с тази турска музика и танци. Макар че той е противник на всякакъв национализъм, малко засегнато реагира, че това са традиционни гръцки танци и музика и че не са турски. Е, как да не са, това си е кючек, ачик-ачик, пар екселанс, казах аз. Не, не било. Били „нисиотика” (островни песни), „гамотрагуда” (сватбени, но и „сексуални песни”) и „цифтетеля”. И той не ги понасял, но си били съвсем собствено гръцки. Не съм ли разбирала, защо нямал националистически чувства! Разбирах, и аз нямах. Тогава се сетих за моята студентска хипотеза и му казах, че сигурно е прав, поне за времето след Еврипид, защото Еврипид е бил обвиняван, че въвежда нещо като малоазийски кючеци на Дионисовата сцена в Атина. Казах още, че сигурно това са дионисови танци, вакхически, като между менадите и сатирите във вазописта (фиг. 1, 2).\nЧленовете на моето андрогинно разноетнонационално семейство, имаме нещо общо в произхода и културата, което си личи и отвън. Всички отбелязват, когато ни видят заедно, че някак си приличаме. Подозирам че е така, защото и двамата сме малоазийци. Родът на моята майка произхожда от с. Мандър (дн. Мурадийе), област Бандърма (древният Кизик). Селото се намира на около 40 километра на юг от Кизик, в югоизточната част на езерото Маняс, и на 160 километра на изток от Троя, в древната област Мизия с планината Ида, от която Зевс наблюдавал бойните действия на ахейци и троянци. Херодот казва, че мизийците са колонисти от лидийците. Не е ясно дали мандърци са местни или са преселници от етническата българска територия (по рупския диалект се разбира, че са южно-българи). Да са преселници ми изглежда по-вероятно, въпреки че баба ми многократно повтаряше когато я разпитвах, че „ние сме си анадолци и винаги там сме си живели, преди да дойдем в България”. Специфичният говор ме кара да мисля, че сме изселници от Неврокопско-Драмско-Пангейски (силно Дионисов древнотракийски) регион – има сведения за масови изселвания през ХVІІ в.\nРодът на свекъра ми произхожда от град Бирги, гръцкия Пиргос, на около 80 км на изток от Смирна (дн. Измир), в централното южно подножие на планината Сипил, свещена планина на малоазийската богиня Майка, на чието плато точно над Пиргос се издига (и днес) Сарди – градът на Крез, столицата на лидийското царство (от където се били изселили мизийците). Градчето е било богато и известно, митрополитски център от византийско време. След изселването на гръцките бежанци през 1922 г. е поопустял архитектурен резерват, прилича на Созопол. Мястото е лидийско, но фамилното ни име Меймарис се оказа персийско – означава нещо като „архитект-строителен инженер”. Съпругът ми много пъти е поливал със студена вода възторзите ми от гръцката традиционна музика, на която той не е любител, но веднъж призна, че някъде дълбоко в себе си харесва „ребетика” – музикалната традиция на малоазийските гърци, и си го обяснява точно с произхода и традицията, със странното преминаване на нагласи и привързаности през поколенията без никакъв контакт с жива действителност. Вероятно заради това, все пак ми помогна в по-дълбокото опознаване и разбиране на гръцката традиционна музика. Като признателност (нищо от написаното тук нямаше да се роди без Йоанис Меймарис), първото парче, което слагам в текста е от филма „Ребетико”. Една от основните теми на филма е музиката на малоазийските бежанци.\nЗаглавното парче „При Тома” – http://www.youtube.com/watch?v=QR4avmuBDhY\nСъщото, но на погребението на главната героиня, изпълнителка на ребетико, родена в Смирна – http://www.youtube.com/watch?v=epWY3qDGow8\nС много слушане и с опиране на ”спомени” от нашите малоазийски предци, както и със случайно попаднали писмени и изобразителни извори, навлизах в темата за парченцата антична музика в съвременната традиционна балкано-анатолийска музика. Гърците, за разлика от нас, не са изоставили музикалната си традиция. И сега има много музиканти, които създават традиционна музика или композират съвременна музика стъпвайки на традицията си – традиционно етно, етно-рок, етно-джаз и етно-класическа музика. Има дори запалени чужденци като мен. Такъв е Рос Дейли, ирландец, който живее от тридесет години на остров Крит. Говори много сладко гръцки със силен критски акцент. Свири на лира, поддържа прекрасен състав (включително с българка – свири на сандури) и постоянно прави концерти и записи. Кани изпълнители и на други традиции – индийци, перси (трио на ударни инструменти „Чемирани” от Иран), туванци („Хун Хур Ту” от Монголия). Интересното на туванското пеене е, че един човек може да произвежда едновременно два гласа, а в общ план – туванците са от онези народи, които притежават традицията на оригиналните сибирски шамани. Ето някои от нещата, които съм слушала на живо в Елефсина – Рос Дейли е слабият висок келтски друид в средата, с русо-бяла дълга коса, облича се в бяло: Рос Дейли, „Хун Хур Ту” и трио „Чемирани” – http://www.youtube.com/watch?v=gCO3q6gur-Q\nТуванската песен „Тъгата/оплакването на сирака”. Чува се пеенето на един човек с два гласа (все едно пее и свирка с уста, но всъщност прави и двете с гърлото си – шамански работи) – http://www.youtube.com/watch?v=WQ-cHg3PuBA\nДо тук бяха празничните моменти. Следващите моменти са голямо множество и се случваха във всекидневен контекст, поради което няма какво особено да им се разказва. Случваха се докато готвех, миех, отглеждах гардении, лимон, нерандзи, лаврово дърво, кайсия, асма с грозде и рози в градината, или се занимавах с кучето. В Гърция слушах постоянно радио, за да уча и езика. И друг път съм споменавала за „смисленото всекидневие”, на което винаги съм се наслаждавала. Докато върша каквато и да е автоматична работа или не върша никаква работа, в ума ми непрестанно протичат всякакви реалности – мои, чужди, немои-мои, минали, проектирани в бъдещето, смесени. А музика обичам да тече паралелно с каквото и друго да правя. В Гърция това ставаше силно и продължително, защото само там имах време да върша домашна работа, и умът ми беше дълго време свободен да се занимава с каквото друго може и желае.\nПреди да заминем за Гърция в края на 2001 г. у мен беше попаднал диск със съвременни интерпретации на антични музикални текстове. Бях го слушала многократно и тази основа стоеше зад свързванията ми, които винаги си остават несигурни, защото античните нотни текстове показват само тонове и ритъм – без темпо, настроение, продължителност на нотите и други важни подробности, които не знам как се наричат. Съвременните записи са доста свободна интерпретация, макар и върху автентичен нотен текст.\nНякои от тях ми звучаха като музика на извънземни и с нищо не ми се свързваха – Хорът от Еврипидовия „Орест”, Делфийските пеани. Еврипид, съвсем очаквано, харесвам и като музика (толкова съжалявам, че нищо не се е запазило от „Вакханките”!). Първи хор от трагедията „Орест” на Еврипид – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=1\nНеочаквано (или очаквано) – почти не мога да понасям да слушам делфийските пеани.\nПърви делфийски пеан – http://www.youtube.com/watch?v=58Z9RFxJ1B8\nВтори Делфийски пеан – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=3\nНай-много обичам най-стария от запазените и най-великия античен поет-музикант – Пиндар, с първа Питийска ода, която ми помогна да започна да разбирам старогръцки: http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=4\nТя ми прилича на ренесансова музика, даже малко на барок (сигурно защото обичам бароковата музика). Тези свързвания, обаче, може да се дължат на факта, че нотният текст е запазен в късен средновековен ръкопис и може да е обработен в духа на по-късното време. Делфийските пеани са съхранени епиграфски – такива, каквито са били записани оригинално и сигурно затова ми приличат на извънземни. Такова е и „Оплакване на Текмеса” – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=5\nДруги антични парчета, обаче, веднага ми се завързаха с музика, която звучи и днес, макар че също е стара – византийската църковна музика.\nЕпитафия на Сикелос – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=6\nСвързването не беше и трудно, защото разполагаме с доста на брой антични химни към богове от ІІ в., един от които дори посветен на Светата Троица.\nХимн към Слънцето – http://www.youtube.com/watch?v=UnRd8fXdR0U\nХимн към Светата Троица – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=7\nТази връзка се прави още по-лесно, ако човек е слушал достатъчно ранни византийски песнопения.\n„Светлина на радостта (Фос Иларон)”, Атанасий Александрийски, ІV в. – http://www.youtube.com/watch?v=pFJQNQ83s78\n„Единородният син”, приписвана на император Юстиниан VІ в. – http://www.youtube.com/watch?v=SUXJEECQBAY\n„Херувимски химн” – http://www.youtube.com/watch?v=vw8kb5zlSc8\n„Достойно ест” на Йоан Кукузел, ХІІІ-ХІV в. – http://www.youtube.com/watch?v=Hpq5cPvdQZI\n„Славословете Господа”, Йоан Кукузел, ХІІІ-ХІV в. – http://www.youtube.com/watch?v=nWsUbdsXLYY\nТакива слушах всяка неделя от близкия храм на св. Параскева – повечето храмове в Гърция пускат живата литургия на високоговорители. И въпреки че тялото ми се съпротивляваше и не искаше да се буди всяка неделя в 7 часа сутринта, понеже певците бяха превъзходни, душата примолваше тялото ми да си събуди поне ушите, за да се наслади на ангелогласното пеене. Така, със заспало тяло, будни уши и душа, по четири часа всяка неделя свиквах и с византийския гръцки език. Е, вярно е, че понякога изнасилвах тялото си – ходех и слушах цялостно-блажено вътре в храма, а после го оставях да си доспи.\nВизантийската музика и пеене са сходни, съвсем обяснимо, с традиционна музика и пеене от широкия район около Константинопол – съвременна Тракия, но и северозападна Мала Азия, включително малоазийското крайбрежие. Започвам с примери от малоазийска Гърция.\nПървият ще е приспивна песен от Смирна, изпълнена от Арети Кетиме в атинския театър от римската епоха, който днес се използва за концерти: http://www.youtube.com/watch?v=b7D3kNFlwHI\nТъжните малоазийски песни често са от Смирна – обезлюден и опожарен гръцки град през 1922 г., по време на голямата „малоазийска катастрофа” за гърците – война с Турция, в която над 2 милиона бежанци се преселват в континентална Гърция (заселват ги основно в Северна Гърция, която е обезлюдена от избягалите българи – македонци и тракийци). Песента е за дете, което се мъчи да отплува от опожарения град. С метафори е описано удавяне в буря: тялото на детето става лодка, а кърпата му – платна. Накрая моли да не му пишат писма, защото не знае писмената и му се доплаква. „Казах ти, и пак ще ти го кажа” – http://www.youtube.com/watch?v=Ze_AMsSghBs\nТретата тъжна смирненска песен ще е „Дзиваери” (Сапфир) – пак за емигранти и бежанци. Пеенето на Арети тук е много „ранновизантийско”. Името на скъпоценния камък сапфир е старогръцко, в средногръцки се променя на „зафири”, турците го потурчват на „дзиваери” и гърците си заемат потурчената собствена заемка. Има много такива гръцки заемки в турския, които пак са се върнали в гръцкия. „Дзиваери” – http://www.youtube.com/watch?v=lj_YdBJyHiw\nЩе предложа примери за „византийстваща” народна музика и от Гръцка Тракия:\nХронис Аидонидис на Олимпийските игри 2004 – http://www.youtube.com/watch?v=UwbxQkpeC38\n„Да бях птиче”, първата от двете песни (втората е танцова „Възцари се утринен царю” – към слънцето). Хронис Аидонидис пее в храма на Посейдон в Сунион – http://www.youtube.com/watch?v=ECwHcZBx8Tw\nКато „византийстващи” бих определила и българските бавни рупски песни – тракийски, странджански, родопски (и на българите-мюсюлмани!): „Излеял е Дельо хайдутин”, Валя Балканска – http://www.youtube.com/watch?v=7lJYq6bjHTQ\nЩе сложа и любими песни от тези, които майка ми постоянно пееше: „Заблеяло ми агънце”, Борис Машалов – http://www.youtube.com/watch?v=8g4D6rL0Q5M\n„Лале ли си, зюмбюл ли си, гюл ли си”, Галина Дурмушлийска и Теодосий Спасов – http://www.youtube.com/watch?v=ox2U25J9is0\nЗа съжаление, повечето от съхранените нотни записи от античността са все в сериозни тържествени жанрове – химни към богове, оди за победители, трагически хорове, епитафии. Не можем да си създадем представа за музиката на дионисовите празници или на народните веселия и трагикомедии, като във филма „Ребетико”. Има само два музикални текста, които представят по-жизнерадостно настроение: едното е упражнение за китара, а другото, много странно и едновременно много типично за гръцката народна музика – химнът към страшната богиня на възмездието Немезида.\nУпражнение за китара – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=8\nХимн към Немезида – http://www.youtube.com/watch?v=jkTgkoOouhY&NR=1\nХимнът към Немезида, с неравноделните си тактове, винаги ме е отпращал към неравноделните тактове в българската традиционна музика. Той прилича и на византийско песнопение, но не на ранните от типа на Ефрем Сирин, Роман Сладкопевец, Йоан Дамаскин, които са белязани със силни източни (сирийски) влияния, а на по-късните – тези на Йоан Кукузел, в които силно се усещат мотиви от южнобългарска традиционна музика (македонска и тракийска), включително и танцова.\nСилно неравноделният и с безсмислен текст (като дионисовите призовавания) „Терирем” на Йоан Кукузел – http://www.youtube.com/watch?v=ew-PvIat6-s\n„Мистерията на чужденците”, песнопение посветено на влъхвите (магите) на Рождество Христово; не знам дали е Кукузелово, но е танцувално и ми е любимо колкото и „Терирем” – http://www.youtube.com/watch?v=vI2zpRz6qpY\nЙоан Кукузел е живял в ХІІІ или ХІV в., не може да се изключи възможността да е ползвал славянски музикални мотиви. Поколебах се, дали да оборя това допускане, когато срещнах арменска традиционна музика в неравноделен ритъм, която прилича на нашата: А мом бар – http://isdo.nbu.bg/index.php?id=&p=articles&aid=4062&page=9 Но тогава си казах: арменците са били заедно с българите в османската империя – сигурно сме си обменили нещо, особено през Византия и православието.\nГолемият шок и голямата радост настъпи, когато попаднах на сайт с музика на понтийските гърци, в който открих множество неща в неравноделен ритъм, някои от които приличат на нашите традиционни песни и танци, а други са съвсем същите. Вярно е, че много от понтийски гърци са живели в рамките на Османската империя, но тези по северното Черноморие не са. Отвори ми се голямо поле за изследване и едно откритие, което може и да няма научна стойност, но за мен е нещо специално.\nКак е възможно да имаме еднакви песни и танци с понтийските гърци, след като не с всички от тях сме били заедно в големите врящи казани на Византия и Османската империя? Този обмен и взаимодействие следва да е станал в предвизантийско време, в античността. Селища на понтийски гърци по нашето черноморско крайбрежие има без прекъсване поне от VІІ в. пр. Хр. Днес, по-голяма група, която още пази своята идентичност е останала само в Созопол (включително в къщата на НБУ).\nТака се роди хипотезата ми, че мога да се опитвам да идентифицирам остатъци от антична балканска музика, включително тракийска. Например понтийският „пирихиос” е почти идентичен с българска „ръченица” (мелодия, ритъм, стъпки, музикални инструменти), в частност с тракийската ръченица, разпространена както в територията на българска Тракия, така и в гръцка Тракия (не съм имала възможност да проуча турска Тракия). Гръцка ръченица „мандилатос хорос” от Драмско – http://www.youtube.com/watch?v=4uUPB92mItU\n„Мандилатос хорос”, състава на Рос Дейли – http://www.youtube.com/watch?v=dy_kQ6v3VUo\n„Πυρριχή” е име на прочут старогръцки танц, изпълняван от група воини в пълно или частично бойно въоръжение, подредени в редица. В редица танцуват и понтийските гърци, за разлика от тракийските българи и гърци, които по-често играят ръченица по двойки (еднополови и разнополови). По разнополови двойки танцуват пирихиос и понтийските гърци. „Пирихиос” в цариградската патриаршия през 1997 г. – http://www.youtube.com/watch?v=D5fsIXPeSmc\nСмесено мъжко-женско пирическо хоро – http://www.youtube.com/watch?v=8oEPMOEX49w\nИ в България ръченица се танцува в заловено смесено хоро с крясъци, подскоци и тропания, например шопска ръченица – http://www.youtube.com/watch?v=puwltopomjw\nСцена с ръченица от стар български филм (Сиромашка Радост – 1958 г.) ми е останала като ярък спомен от детството (гледала съм го вероятно през 1978-79 г.). Запомнила съм го, защото съм чувала, че по подобен начин баба ми е пристанала на дядо ми – http://www.youtube.com/watch?v=NC_-jLPJcUA\nКогато видях изпълнението на понтийския пирихиос на Олимпийските игри в Атина през 2004 г., първо онемях. Традиционното мъжко облекло на понтийските гърци съвсем точно отговаря на описанието на тракийските воини в персийската войска у Херодот (Hdt. VІІ, 73) – шапки от лисича кожа, както и на изображенията на траки и фриги в антична вазопис (фиг. 3.) – тесни панталони, ботуши и шапки от лисича кожа. Кожата е увита на главата, а край ушите висят опашката и лапите, завързани на фльонга. Макар не от кожа, шапките на понтийците имат същата форма: отстрани висят парчета, оформени като „животински лапи” (отляво, завързани на фльонга) и нещо като „опашка” (пискюл отдясно). Тесните панталони и ботушите също са налице, както широките кожени колани със запасани в тях ножове. „Пирихиос” на Олимпийските игри в Атина 2004 – http://www.youtube.com/watch?v=5nNX0uegtZg\nСлед първоначалното онемяване, започнах да пищя, че понтийската музика и танци са като нашите съвременни тракийски, че понтийските гърци са облечени като древните траки и фриги. Г-н Меймарис, за разлика от друг път, не се засегна. Каза, че и на него понтийските гърци не му приличат на гърци. Езикът им, обаче, е много архаичен гръцки, извънредно близък да старогръцкия, казват – до йонийския диалект. Може би са елинизирани варвари? Съвременните гърци не им разбират говоренето.\nНай-хубавият пирихиос, който намерих, е изпълнен от т. нар. „акрити” (византийски гранични войски), бежанци, преселили се в гр. Серес. Тук са представени всичките сложни движения, които съм виждала да изпълняват и мъже-българи, танцуващи състезателна мъжка ръченица, като моя малоазийски дядо. „Пирихиос” на акрити от Серес – http://www.youtube.com/watch?v=w-ZE7YSy_Uk\nИ понтийските гърци използват гайда и тъпан, като тракийците. Също в неравноделен ритъм и много сходно с тракийските танци е хорото „Тик” – http://www.youtube.com/watch?v=BUJSfW6dUj4\nДруг „Тик” със зурни, които придават известно турско звучене, но … инструментът е характерен и за Южна България, и Северна Гърция, не знаем колко стар, досущ като античен авлос – http://www.youtube.com/watch?v=r69LgKJBLnk\nПодобен е понтийският танц „Дипат”, придружен песен на архаичния език – http://www.youtube.com/watch?v=UJH1-iydLEA\nНай-характерният инструмент на понтийските гърци е т. нар. „кеменче” – като гъдулка. Бутилкообразната форма го различава от гръцката лира и гъдулката, но звукът и начинът на свирене не се различават особено от нашата гъдулка, която в Турция се нарича „класическо кеменче”. Всички капковидни гъдулки, лири и класически кеменчета имат за свой предшественик византийската (константинополска) лира, която пък има предшественици със същата форма в римската и елинистическата епохи.\nИ последната връзка, която направих между понтийските и античните танци, в частност – древнотракийските, е т. нар. „танц с ножове” (ΧΟΡΟΣ ΜΑΧΑΙΡΙΑ). В античността махайрата е жертвен нож (леко извит, като ятаган), а днес е името за нож изобщо – махери. Един от най-известните тракийски мимически танци е описан от Ксенофонт като изпълнен от траките в Пафлагония, Мала Азия (Xenoph., Anab. VІ, 1, 6). Това е военен танц, при който танцьорите с оръжието си подскачат високо и леко, като си служат с махайрите под съпровод на флейта. Накрая единият замахва срещу другия с ножа си и на всички се струва, че го пробожда, а той пада изкусно. Публиката поздравява победителя с високи възгласи, а той сваля оръжията на падналия и излиза, „пеейки (песента) Ситалкас“. Други изнасят онзи, който се преструва на убит, но всъщност е незасегнат. Описанието има само две разлики с понтийския мимически танц – съпроводът на флейта и липсата на помиряване между танцувалите воини.\nПърви пример за танца с ножове – http://www.youtube.com/watch?v=DlKZfIrqscw\nВтори пример за танца с ножове – http://www.youtube.com/watch?v=_9wrugyDIko\nТрети пример за танца с ножове, майсторско изпълнение, но лошо качество на клипа – http://www.youtube.com/watch?v=mPpcF0XZxlg\nЗа преход към последната музикално-танцова тема, с която всъщност започнах цялото изследване – за кючеците и чалгата – ще използвам клип с три тракийски хора в гръцка Тракия: Синкатистос, Цестос (Честото?), Мандилатос – http://www.youtube.com/watch?v=5136sC6ExsA Може да се каже, че са си съвсем български хора (кой знае, дали не са и турски). Тракийската музика във всичките й държави прекалено много прилича освен на понтийската и на арменската (арменците също са понтийци!).\nМоже да забележите това в арменска традиционна песен „Хала, хала”, изпълнявана от любимата Арети Кетиме, заедно с гръцките арменци Хайг Язидзян и Тигран Саркисян, изпълняващи етно-джаз. Тук те си пеят и танцуват почти съвсем по традиционному – типичен кючек, като тия, които дядо и леля са танцували. Точно така си представям Дионисовите хорове след Еврипид насетне, включително ритуалните в древна Тракия, защото и днес в съвременната тракийска музика има такава в съвсем същия стил, включително и музикалните инструменти – тъпан, дайре-тюмпан, кастанети-кротала, цимбали-кимбала, зурна-аулос. Ако пееха на български, щях да кажа, че песента е българска. По същия начин можеше да е турска, гръцка и старогръцка – на еврипидовите лидийски и тивански „Вакханки” или на колхидката-арменка „Медея”. „Хала, хала” – http://www.youtube.com/watch?v=CBPkKhe0Euo\nЗа кючека направих малко проучване. Нареченият на английски „Belly Dance”, е традиционен танц в арабските култури и Средиземноморието. Сред арабите е само женски и включва равностойни (и дори по-важни) движения с горната част на тялото. Египетската танцьорка Самия Гамал – http://www.youtube.com/watch?v=HIREFFmO1FY\nВ Турция и на Балканите танцът се играе и от жени, и от мъже, а има и различно излъчване – горната част на торса трябва да е (почти) неподвижна. На български използваме чуждото име „кючек”, което на турски се произнася „кьочек” (köçek oyunu), произлиза от персийското kuchak – „дете”, „младо животно”. В Турция името се е употребявало за младежи, изпълняващи функцията на дервишки слуги в еничерския корпус и сред последователите на хаджи Бекташ (общества на хетеродоксни мюсюлмани, последователи на бекташизма, е имало и продължава да има на Балканите, включително в България). Кьочек е име само на мъжките танцьори, докато жените, изпълняващи тези еротични танци, се наричат ченги Çengi. Ченги танцьорка, филмирана през 1898 г. – http://www.youtube.com/watch?v=ziOAYNqRjIY\nИма исторически сведения за културата на кьочека и ченги от ХVІ в. (в пътеписи на европейски пътешественици – това е специално за Анета!), когато османските султани започват да я поощряват и да търсят изпълнители за дворцовите си забавления. Интересното е, че традиционно не се играе от мюсюлмани – танцьорите се набират от християнското население (най-много сведения има за гърци и арменци, по-малко за българи), понякога от еврейското и циганското население. Особено популярни кьочекчии през ХVІІІ-ХІХ в. стават гърците от островите, най-високо ценени са тези от Хиос. Като прочетох това, разбрах, че не без причина оприличавах островните традиционни гръцки песни („нисиотика”), на турски кючек, както и че мъжът ми е бил прав – това сигурно е традиционна гръцка музика. И днес хиоското нисиотико е ценено като най-добро, и наистина е хубаво, макар с кючекчийски ритми. Ще сложа онова прекрасно парче, в което Веси се влюби – винаги ми е звучало като бавен кючек, макар че типът танц-хоро се нарича сирто. „Във водите на Егея”, сестри Хадзидаки, традиционно изпълнение – http://www.youtube.com/watch?v=ABFZidrY_28\n„Във водите на Егея”, оперната прима Савина Янату и Василис Гиздакис, в съпровод на оркестър („симфоничен кючек”) – http://www.youtube.com/watch?v=0igRUOUDFrU\n„Във водите на Егея”, в силно „византийстващата” интерпретация на Арети Кетиме („византийски кючек”) – http://www.youtube.com/watch?v=VX1S_30_s6M\nИ още едно изключително нисиотико сирто, „Аморгиански (от о-в Аморгос) брод” – http://www.youtube.com/watch?v=lAkHQfGSDtA\nИнструменталният съпровод на кючеците е включвал: тъпан (с два вида кожи – козя и овча), зил (античните кимбали), дайре (античният тюмпан), класическо кеменче (византийска лира, гъдулка), ченг (не разбрах какъв инструмент), лауто (гръцки инструмент от типа на китара и тамбура), баглама (малка китара с три двойни струни, на която се свири с перо, традиционен инструмент на малоазийските гърци). Танцът е бил съпровождан и от песен, чийто текст понякога е разиграван мимически.\nЖените танцьорки – ченги – тогава са били облечени от глава до пети, включително и със забулено лице, ако танцуват публично. Младите мъже, танцьори на кючек в османската империя, са имитирали жените-ченги – гримирали са се, носили са дълги разпуснати коси, обличали са се в женски дрехи (шалвари или поли), на кръста са имали широк позлатен колан, на който отпред са окачвали големи пискюли, които бурно да подскачат по време на танца. Имали са заострени шапки, чийто връх е бил завит напред (като трако-фригийската шапка в античността) и понякога е завършвал с пискюл. Танцът е мимически и често комически – разиграват се еротични и сексуални действия. Мъжете кьочекчии са били свързани и с хомосексуалната култура в Османската империя.\nАз пък, днес, свързах кьочекчиите с кукерите, които също се обличат като жени и имат вързани дървени фалоси на кръста. Изображения на такива персонажи има и по античната вазопис – представяни са да танцуват пред Дионис (фиг. 4.). Една такава сцена е определяни като илюстрация на Аристофановта комедия „Птиците” (фиг. 5). Самият Дионис е представян в облекло, подобно на малоазийските кючекчии (фиг. 6). Свързах кьочекчиите и със жреците на древната малоазийска богиня Майка, наричана от елините Кибела, които също се обличали в женски дрехи и са изпълнявали екстатични танци под съпровод на ударни инструменти. Намират се антични изображения представящи обредни (мистериални?) „кючекчийски” танцови пози и инструменти (фиг. 7, 8).\nАко само слушах тази музика без да виждам какво се танцува, щях да се чудя дали е понтийска гръцка, или е критска, или е българска.\nТрадиционен турски кьочек – http://www.youtube.com/watch?v=3Fr7nPtK-aI\nИстанбулски кьочек със зурни, с танцьори облечени в традиционно облекло от съвременна Тракия – http://www.youtube.com/watch?v=wXuaw4rLM-8\nГръцкият кючек се нарича „цифтетели” (означава „да се движиш като змия” или „с две струни”). И тази дума е турска. Турското чифтетелиси прилича на кьочек, но е сватбен танц (ритуалният ”хиерос гамос”?), танцувано е едновременно от жени и мъже, както и сред малоазийските българи:\nТурско чифтетелиси с мъже и жени – http://www.youtube.com/watch?v=Fa6pUbIRPI4\nТурско чифтетелиси само с мъже – http://www.youtube.com/watch?v=ZfiMUoW7LHQ\nГръцко цифтетели Бурновалийско (Бурноваля) от филма „Ребетико” – http://www.youtube.com/watch?v=zxDwwXMzoWE\nЩе завърша темата за кючека и маанетата със „Сала, сала” на Арети Кетиме.\nКогато търсих песен, която да изпратя на пътуващите ни анатолийци, открих това даровито дете – Арети. Родена е в семейство на понтийски гърци. Нейното невероятно пеене окончателно ме убеди, че мотиви на древно-анатолийската музика са съхранени и в съвременна музика. Нещо, което съм усещала отдавна, но трудно приемах, защото днес тази музика се пее най-вече по чалгаджийски, а това ме отблъсква.\nПрилагам линк към едно изпълнение, което ми изглежда като пиеска, чието съдържание, каквото го виждам, ще разкажа: „Сала, сала” на Арети Кетиме – http://www.youtube.com/watch?v=Gr_lKHseyUY\nГърците обичат да правят телевизионни симпозиуми с песни и танци, изпълнители и публика, която често е на маса с храна и напитки. Такъв е и случаят от клипа. Започва да пее детенце-момиченце. Почти никой не му обръща внимание. В началото хората си разговарят високомерно, освен някакъв чичо, който се хили на детето с нечисти намерения в областта на секса и финикийските знаци. За публиката голям интерес и възторг с аплодисменти ще предизвика една леля, звезда на гръцката чалга, която се появява на края на първия стих с характерен рев и кючекчийски движения. Тя излъчва желание да научи прощъпулничето на полезни неща в пеенето. Публиката продължава да се хили и подрусва в седнало положение, но в началото на втория куплет някои избелени усмивки започват да позамръзват (с изключение на чичото с нечистите намерения). У някои се прокрадва усещането, че нещо не е както трябва. Все още нищо не се прокрадва у лелята-чалга-певица – тя ще се опита да „подкрепи” с пеенето си момичето, което очевидно не се вписва в очакваното. Направо го поправя – не така, моето момиче, ето така е правилното пеене на чалга. Цигуларят се опитва да я среже с очи, защото загрозява, но не успява съвсем.\nНа третия куплет всички от публиката гледат като ударени с мокър парцал – нищо не разбират, пулят се глупаво и малко недоволно, че някъде са си изгубили високомерието – с изключение на чичото с намеренията, който все така сластно се облизва зад зъби. За секунда камерата хваща друг слушател (с брада), който изглежда като замръзнал и ударен с мълния едновременно. Певачката-леля прави по-плах опит да се включи, изглежда започва да усеща, че ролята на учителка й убягва, но продължава да се усмихва покровителствено.\nИдва екстатично дълго соло на гласа на Арети. Цигуларят пак порязва с поглед певачката – да не е посмяла да се включи. Камерата се спира за по-дълго върху лицето на мъжа с брадата, който единствен разбира какво става. Той поглежда в страни и вижда, че никой друг не разбира, и че има опасност той да стане единственият ревящ със сълзи в залата. И това е така, защото започва соло на една могъща анатолийска богиня Майка, излизащо от устните на момиченце, чисто като богиня дева. Това е трагическа песен и трагическо соло. Такива са почти всички песни на малоазийските гърци, на които съвременните им наследници похотливо се кълчат за пари. Това е песен като от старогръцка трагедия или от мистериален ритуал, песен за човешка смърт, божествена мощ и каквото става между тях. Само един от присъстващите разбира, може би и цигуларят. Лелята-певачка продължава да се фръцка и усмихва покровителстващо, макар че накрая и тя започва да се пули неразбиращо (както и мнозинството от публиката) какво прави това дете.\nДетето дава ред на лелята-певачка, най-накрая чалгата ревва с пълна сила, публиката въздъхва успокоено, че странното нещо най-сетне е свършило и започва да подскача, да пляска, да се кълчи и да се кефи на това, което си знае и може. Не виждаме дали мъжът с брадата се е разплакал. Арети подарява накрая, освен божествен глас, и една щастлива прелестна усмивка, като че ли да ни накара да помислим, че и тя не разбира какво е направила.\nМожем ли днес да се отнасяме към традицията си не по чалгаджийски?\nВ България – много рядко. Не че няма талантливи хора, а по-скоро такава музика не намира среда, в която да има успех. Хвърляме усилия да се мъчим да правим неща, които тепърва трябва да се учим да разбираме и съответно – правим с неумело имитиране, при това истински им се радваме. Загърбваме това, за което носим разбиране по наследство – носим го в телата си, и бихме го правили истински, оригинално, със смислена дълбочина. Теодосий Спасов произвежда такива неща от дълги години – не зная на колко души е известен и любим.\nTheodosii Spassov and David Dorantes – http://www.youtube.com/watch?v=X56VQrYyLZs\n„Лалица”, Теодосий Спасов с Янка Рупкина – http://www.youtube.com/watch?v=hPQ2UEx8ibg\nТеодосий Спасов, импровизации – http://www.youtube.com/watch?v=GPezX1tEj3Q\nОбикновено успехът на модерната музика, направена върху традиционната българска, се намира в чужбина. Сигурно повече чужденци, отколкото българи, са запалени по нашата музика.\n„Притури се планината”, Стефка Съботинова – http://www.youtube.com/watch?v=HNmYUsJQyr0\n„Планинска приказка”, Туванците „Хун Хур Ту” и „Българските гласове – Ангелите”на концерт с общия си албум в Белград (събрали се Орфей и сибирските шамани, но не в Тракия) – http://www.youtube.com/watch?v=gbUJy9_n9Hs\n„Що ли?”, The Mystery of Bulgarian Voices от „Alone in the Dark” – http://www.youtube.com/watch?v=cq44F1iV8GU\n„Вода”, Елица и Стунджи – http://www.youtube.com/watch?v=ozrMj-86lBk\n„Йовано, Йованке” на Найджъл Кенеди – http://www.youtube.com/watch?v=czBVb82JHm0\nВ Гърция нещата стоят различно. Много отдавна, композиторът на класическа музика Микис Теодоракис е намерил вдъхновение в традиционната народна музика и е създал купища гениални неща, освен познатото сиртаки от филма „Зорба гъркът” – http://www.youtube.com/watch?v=690_48tCzfE (Борислав попита кои книги са ни формирали – Казандзакис е една голяма стена-кораб на моята къща).\n„Зобра гъркът”, изпълнен от симфоничен оркестър и хор, с диригент самият Теодоракис – http://www.youtube.com/watch?v=sW4XspoF7Z4\nЗаслужава си да видите що за човек е Теодоракис и телом – въплъщение на любовните лудости от Платоновия „Федър”. Двуметров мъж, критянин, зодия лъв с грива; когато дирижира е една подскачаща вятърна мелница като Найджъл Кенеди; като Казандзакис е сменял идеологии – комунистическа в ранните си години и дясна в късните си години (мнозина го осъждат за това – дреме му на музиката!). Става много популярен по време на военната хунта в Гърция 1967-1974 г. (равностойна на нашия „комунизъм”), когато е забранявано да бъде слушан, самият той е изпращан в лагери (острови) за политически затворници; казва, че там бил открил кладенеца на народната музика.\nПускам негова музика, изпълнена от симфоничен оркестър, хор и друг гениален персонаж – Григорис Битикоцис, силно десен, композиторът и изпълнителят на „Колесницата с два коня” като по „Федър” – http://www.youtube.com/watch?v=wn_I-kWU7EY . Клиповете са от първия свободен концерт на Теодоракис през 1977 г. – със щастливи пеещи лица в препълнения театър Ликавитос:\n„Слънце на справедливостта“ – http://www.youtube.com/watch?v=TorYVReym-8\n„Кръвта на любовта“ – http://www.youtube.com/watch?v=hv8pj10MGi0\n„Една е лястовицата“ – http://www.youtube.com/watch?v=_QVbC0ZeKu4\nИма и много други автори, които правят съвременна гръцка музика, гребейки от бездънния кладенец на тяхната си традиция. Слагам някои от най-любимите ми.\nСократис Маламас е в върл почитател на Пинк Флойд, прави етно-гръко-рок. Особено хубави са текстовете му – достойни за прочутото име, което носи. С първата песен започнах да говоря новогръцки без да го разбирам.\nЗейбекикото „Мостът на Арта” – http://www.youtube.com/watch?v=fv3imvkwVYE\n„Принцеса” – http://www.youtube.com/watch?v=FUjcnSXWUxQ\n„Самодива” (Νεράιδα)” – http://www.youtube.com/watch?v=zKc-tagXm6Q\n„Тирезий” (композирана от Танасис Папаконстантину) и „Тиасът”, изпълнени диво екстатично и античалгично – http://www.youtube.com/watch?v=XyJaNqvXdWI\nТри песни, изпълнени с малоазийката Харис Алексиу и кипърецът Алкиноос Йоанидис, текат с инструменти и ритъм на кючек, но не са чалга, както заради внушението на музикалните текстове, така и заради словесния текст (безкрайно далеч от типа „русо гладно нема”) – „Всекидневните неща“ – http://www.youtube.com/watch?v=LPv6geXLlbU\n„Децата на площада“ – http://www.youtube.com/watch?v=uOGCPiL1EJ4\n„Остави лъжите“ – http://www.youtube.com/watch?v=xtsEoJG9Wnk\nТанасис Папаконстантину, също като Теодоракис, е гениален композитор с лош глас. Музиката му толкова много ми харесва, че покрай нея харесвам да му слушам и гласа. Първата песен ми е най-любимата и заради стиховете (той си ги пише): „… когато ми се умори душицата, да дойдеш да ми я вземеш, за да гледа от високо ленността на света и да бъде забравена, като на планините ланшния сняг”.\n„Пехливан” – http://www.youtube.com/watch?v=vmcPDi_W0BU\n„Андромеда” (бавен кючек) – http://www.youtube.com/watch?v=XRxmsLaBwRk\n„Безсъние” (изпълнена от Янис Ангелакас) – http://www.youtube.com/watch?v=GG1n31OmFxU\nПсарандонис, критянин, брат на прочутия Никос Ксилурис, ми се струва че прави директно антична музика, без никакви посредничества на Византия, Османска империя или Съвременност – звучи ми като извънземен, като Еврипид.\nЧаст от филм за Псарандонис – http://www.youtube.com/watch?v=a4brQkXb8gk\n„Тигрицата” – http://www.youtube.com/watch?v=Ufk6ANyUASo\n„Зевс”, от диска „Идайската пещера” на живо – http://www.youtube.com/watch?v=89NgOOeW07g\nТрадиционни критски „мантинади”, състезания по съчиняване на музико-поезия, както по време на античния симпозиум, но днес, и на живо. Някои от нещата, които участниците казват, като да са извадени направо от диалозите на Сократ и Платон, или от нашия форум. Псарандонис: „на небето искам да се покача, над лудостта на света, за да видя дали има красоти”. Сестрата на Псарандонис: „нямам друго, освен едно сърце, а дори и то ми е чуждо, подарено е на едно мераклийско тяло”. Псарандонис: „Стихът ти носи образ и звук. Трябва да говориш с природата, с бога, защото тя (природата) е богът. И тя има всичкото. Ако можем да си говорим заедно с нея, да вземаме и да даваме, ако всичко е с пулс/ритъм, защото без пулс/ритъм нищо не е живо. Бог е самата природа, той е този пулс/ритъм, и хармонията подрежда само красиви неща”. Неизвестен за мен участник: „Аз мисля/вярвам, че думите имат повече съзидателност от плътта” – http://www.youtube.com/watch?v=rgYePxQ1SsI\nМислех да завърша тук, но редактирайки текста, чух и разбрах словата на една песен на Сократис Маламас, и реших да завърша с тях (буквален превод) и с нея (зейбекико).\n„Казах ти всичко” – http://www.youtube.com/watch?v=YUPSfeRyG-w\nМного пъти ти говорих с пръст (земя) по устата,\nказах ти всичко каквото научих – научих го с тялото.\nПоловината съм душа, половината – тяло, а преживяното ми е звярр,\nПоловин живот разпилях, за да живеят и двете.\nКолкото и парченца да можеш да свържеш,\nНе ще ти стигнат за миг да ме усетиш/разбереш.\nКазах ти всичко, сега ме целувай!\nВодата ме обичаше, но небето ме живееше.\nКогато измервах какво мога – земята не ме побираше.\n(поглед – „Дано ми бъде простено!”)\nЛовувах красотите, а ме открадна тъгата.\nИстините ми са – ти, когато плачеш, и ударите на сърцето ми.\nКолкото и парченца да можеш да съединиш,\nНе ще стигнат за миг да ме усетиш/разбереш.\nПубликувано на Вечните за мене неща, История, Моите пристрастия, Музика, Препечатки и тагнатоРосица Гичева. Запазване в отметки на връзката.


Нинова: Стига лицемерие, ГЕРБ едно говорят, друго правят | Политика | Новини от България и Света | OFFNews.bg\nНинова: Стига лицемерие, ГЕРБ едно говорят, друго правят\nOFFNews Последна промяна на 07 юни 2017 в 10:27 3116 10\nСтига с това лицемерие! ГЕРБ едно говорят, друго правят. Предпочитам истината в очите!\nТова заяви лидерът на БСП Корнелия Нинова по БНТ. „Можем да имаме национално съгласие по важни теми като бъдещето на България в Европа и председателството на ЕС. Мисля, обаче, че тази идея може да се поразклати по пътя на нейната реализация”, коментира Нинова.\n„Имаме представени пет сценария за развитието на ЕС оттук нататък. В България правителството няма анализ по тях, каква позиция ще има страната ни - а ние ще председателстваме. Настояваме тези сценарии да се оценят. Нашата позиция е да не допускаме разделението на Европа на групи държави – на по-бързо и по-бавно развиващи се”, обясни тя и допълни, че темата трябва да се внесе в парламента и всички политически сили да изразят мнението си, за да се вземе национално решение. „Към момента има мълчание от правителството, отбеляза тя.\n„Ние би трябвало да поставим, освен общоевропейските теми, и няколко национални, важни за нас, и да ги извоюваме за България. В момента правителството няма такива, но ние предлагаме три – икономика, производство, малък и среден бизнес с данъчни облекчения. Втората голяма тема е социалната – бедността, доходите, неравенствата. Третата тема е сигурността – вътрешна и външна”, посочи лидерът на БСП.\nНинова заяви, че след проведени разговори с министри, приоритетите на държавата ни ще бъдат предложени едва през септември – октомври. „Според нас това е късно, а трябва да стане до края на лятната сесия на парламента. Още повече, че всичко е подготвено от Деница Златева в служебния кабинет, но се бавят, защото загубиха време да създават ново министерство на председателството. Не предлагат политики, обсъждат се плочките в НДК. Това е несериозно!”, възмути се тя.\nПо темата сигурност в Европа и България, Нинова заяви, че Дъблинското споразумение не е работещо. „Обсъжда се промяната му в посока да се приемат квоти за всяка държава и Чехия обяви, че няма да приема такива, а ЕС посочи, че спира евросредства за тези, които не приемат квотите. Тоест проблемът се задълбочава. Ще питаме в парламента каква е българската позиция по този въпрос. Ние обаче нямаме и никаква яснота- какво прави правителството”, каза лидерът на левицата и даде пример и със 160 млн. евро, отпуснати от Европа за сигурността още през миналата година. „Борисов се хвалеше с това и казваше, че който докара и един лев повече от него, щял да го поздрави. Десет месеца по-късно, от тези пари няма нито лев, реализиран за българска сигурност”, каза Нинова. По думите й, Европа помага, но ние нищо не правим. „Вижте в какво състояние е границата. 21 км ограда още не е изградена. От двуредова я направили едноредова, некачествена”, каза лидерът на БСП. Тя отбеляза, че всички са изразили съгласние, че хората са най-важният елемент от национаната ни сигурност.\n„От МВР и от МО на КСНС казаха следното: За МВР искат поне още 1000 души, защото не им стигат, а министърът на отбраната говореше за 5000. Освен това в МВР от 4 г. нямат униформи, обувки, бензин. Всички казахме на КСНС, че това трябва да се осигури. Попитах министъра на финансите- дали ще отпусне 300 млн., за да гарантираме минимума на тази сигурност. Той заяви: Не, няма! Питах дали ще увеличи процента от БВП за отбрана и за МВР догодина и по-догодина. Отговорът бе същият. И тук се получи разминаването”, коментира Нинова. Тя заяви, че не е съгласна с този стил на политика - за пред хората да се говори едно и в същото време да се знае, че няма да стане. Тя даде и друг пример - с бежанците. „Преди седмица казваха, че бежанският поток е сведен до минимум, че няма натиск на границата. Три дни след това става катастрофата с буса, с нелегалните мигранти. Два дни след това в Сандански хващат пак бежанци, на сръбската граница също. Защо трябва да казваш, че няма проблем. Кажи, че има проблем и ще го решим по този и този начин”, посочи Нинова и изрази своето несъгласие с подобно лицемерие.\nКорнелия Нинова изтъкна, че левицата е внесла в парламента предложение за промяна, свързана с така наречения маловажен случай в НК и НПК. „Стои някъде по бюрото на г-н Главчев и няма движение. Това бе и едно от основанията за неговата оставка – да не се казва, че това е голям проблем и да не се придвижва предложението, защото смяташ, че опозицията е по-активна”, обясни Нинова. Тя даде и друг пример, с делото „Наглите”. „Цветанов ходи по студиата и буквално плаче за проблема, а той трябва да се реши. Ние, от БСП, сме внесли законово предложение да отпаднат основанията, на база на които, тези хора могат да бъдат пуснати предварително”, обясни тя. Нинова констатира, че политическият егоизъм на ГЕРБ надделява над желанието да се реши проблема.\nБСП ГЕРБ Нинова парламент правителство съгласие\n07.06 2017 в 12:57\nЕдни и същи глупости: Парламентът не работи,освен нашата парламентарна група/наБСП/. Само ние имаме готови законопроекти.Правителството няма програма,само ние сме готови с нашата.Управляващите нямат изготвена тема за обсъждане,свързана с председателството на ЕС, а ние /БСП/ имаме цели три...Спрете се бе,другари.Вие много работите като опозиция, а като управляващи никакви ви няма.Добре е,че по-голямата част от народа вече знае това.Така че не се напъвайте,защото понякога резултатът от напъването е само един...\n07.06 2017 в 11:51\nЦАРЯТ Е ГОЛ! ЦАРЯТ Е ГОЛ! ЦАРЯТ Е ГОЛ! ЦАРЯТ Е ГОЛ!\n07.06 2017 в 11:50\nОбаче никой от нормалните българЕ не предпочита гол... онзи тумбак... онзи 4 кратен победител в софийски тенис-турнири... Толкова сланина и в уКрайна няма кой да изяде!\n07.06 2017 в 11:48\nНе се казва: "Предпочитам истината в очите!"\n"Предпочитам ГОЛАТА истина!"\nонова с очите е: "Право куме в очи!"\n07.06 2017 в 11:37\nМАЧКААААААААЙЙЙЙ.....КОРНИ.....РЪГАЙ ЛЮТИ ЧУШКИ...В ТИКВЕНИЯ БОБЕЦ.....\nНЕМЕДЛЕНО ОСТАВКА.....И ....ТРИЧЛЕНКИ....ПОД ПЪТ И НАД ПЪТ...ТОЗИ ПЪТ МИЛОСТ....НИКАКВА...НЯМА ДА ПРОСТИМ ЗАТРИВАНЕТО НА БЪЛГАРЩИНАТА САМО ЗА.....30 ГОДИНИ....


И в четирите общини от областта има увеличение на заразените с коронавирус |\nНачало Новини Сливен И в четирите общини от областта има увеличение на заразените с коронавирус\nИ в четирите общини от областта има увеличение на заразените с коронавирус\n674 жители на Сливенска област бяха диагностицирани с COVID-19 през миналата седмица при 598 души в предходния период, съобщиха от Областния кризисен щаб. Над 78 процента от тях са жители на община Сливен, близо 14 процента – на община Нова Загора, останалите пациенти са от общините Твърдица и Котел. Сред болните са седем лекари, един от които – стоматолог, и четири медицински сестри. Средната възраст на новозаразените е 54,6 години.\nПод домашна карантина към момента са 1 274 лица /1 206 души са били карантинирани през предходната седмица/. Пет души са поставени под изолация, тъй като са пристигнали от рискова зона, а 97 – като контактни лица на по-рано установени случаи, сочи информацията на ОД на МВР, която е пряко ангажирана с контрола за спазване на карантината. Останалите 92 процента от общия брой на карантинираните са болни, чието лечение се провежда в домашни условия под наблюдението на личния лекар.\nОт 7 до 13 декември са излекувани 536 души. Броят на излекуваните в предходната седмица възлиза на 392-ма души.\nЗа съжаление, починаха 31 пациенти с COVID-19 с придружаващи заболявания, на преобладаваща възраст между 65 и 79 години. Областният кризисен щаб изказва съболезнования на семействата и близките.\nКъм 14 декември активните случаи на COVID-19 в областта са 1 506 при регистрирани 1 395 към 7 декември. Болните са жители на 79 населени места. Най-много положителни за коронавирусни инфекции лица има в най-голямата община, Сливенската – 1 173. Увеличаване на заболелите се отчита и в останалите три общини на областта, по данни на РЗИ.\nРазпространението на коронавируса на територията на цялата област е дифузно. Носенето на предпазни маски, физическата дистанция, честото миене на ръцете, избягването на събирания доказано ограничават риска от инфектиране.\nПредишна статия541 са случаите на Ковид-19 през миналата седмица в община Сливен, 25 са починалите\nСледваща статияОбява от „Топлофикация“ Сливен до заинтересованите лица и общественост


Как да заснемете мълния с вашата камера - Фотография | Октомври 2021\nКак да заснемете мълния с вашата камера\nСертифициран фотограф за продукти и недвижими имоти, който снима от 3 години, със страст към фотография на бури и диви животни.\nКакво ви трябва и не се нуждаете\nЩе ви покажа няколко начина да постигнете този перфектен мълниеносен изстрел, като започнете с това как да го направите без предавка, освен с вашия смартфон, след това само с DSLR и кои аксесоари за вашия DSLR могат да ви помогнат да увеличите късмета си при улавянето на тези красиви светкавици на бяла светлина.\nмножество удари, уловени при една експозиция\nДруг пример, заснет в същата буря\nСветкавицата е красива, но е и много опасна. Ще трябва да сте сигурни, че спазвате няколко основни правила за безопасност.\n1) Подслон: уверете се, че сте на безопасно място от удари, когато правите снимките си. Средата на тревно поле или на планина не са безопасни.\n2) Мълния може да удари добре извън ръба на бурята.\n3) Обърнете внимание на бурята. Ако гръмотевиците стават силни, прикрийте се.\n1) Подслон: Винаги поставяйте под прикритие. Това прави снимането много по-удобно и по-безопасно. Обикновено за небрежно снимане от дома си, се настанявам под вътрешния двор. (И двете снимки по-горе са направени там).\n2) Стабилност: Това е ключът към успеха. Снимките на бурята обикновено се правят през нощта и имат продължително време на експозиция. Най-малката вибрация на камерата ще съсипе снимката.\n3) Сила на звука: Ключът за получаване на добри снимки на мълния е да направите много снимки. Колкото повече снимки правите, толкова по-вероятно е да уловите този перфектен кадър.\n4) Направете го интересно: наличието на интересен преден план прави по-добра снимка.\nЕто един от моите, който показва какво имам предвид, като добавя преден план, за да го направи интересен.\nСтачка на моста на Мил Авеню\nУдар от мълния по моста на мелницата на езерото в град Темпе.\nПравене на снимки само с интелигентен телефон\nМожете да получите добри снимки на буря само с вашия смартфон в три лесни стъпки.\n1) Местоположение - ще ви трябва място, където можете да настроите камерата си, където тя да е стабилна и няма да се движи, след като започнете снимката, и където тя ще има добър изглед към бурята.\nМожете да направите това, като монтирате телефона на малка маса или друга плоска повърхност и го закрепите между две книги или други тежки предмети, които ще ви позволят да насочите обектива към бурята.\n2) Уверете се, че имате както контрол на скоростта на затвора, така и функция за забавяне на времето. Ако в главното приложение на камерата на телефона ви няма такова, можете да изтеглите едно от няколкото приложения за камери както за iPhone, така и за Android, които имат тези функции.\nЩе трябва да играете със скоростта на затвора с първите няколко снимки. Обикновено започвам от 10 секунди и след това се настройвам оттам според това колко ярка или тъмна изглежда снимката. След като настроите скоростта на затвора, настройте камерата, за да направи снимката след известно време и използвайте това забавяне, за да поставите телефона в монтажа, който сте направили по-рано, използвайки книгите.\n3) Повторете: Продължавайте да правите снимки. Колкото по-дълга експозиция ви позволява да заснемете всякакви удари, които се случват в зрителното поле на камерата през това време, но колкото повече снимки правите, толкова по-добри са шансовете ви за успех.\nСмартфон, монтиран на маса между две книги, за да създаде стабилен кадър.\nИзползване на DSLR\nТова е много по-лесно от използването на смартфон. Но това не е изненада, тъй като правенето на снимки е единственото нещо, което DSLR прави. Правилата и техниката обаче са сходни.\nСтабилност: Добър статив ще ви служи тук. Ако бурята има вятър, може да се наложи да я претеглите. Поддържам няколко торби с пясък в комплекта си (както в джипа си, така и вкъщи). Искате да сте сигурни, че камерата не се движи или вибрира, докато правите вашите снимки.\nНастройки на камерата: Приоритет на затвора, обикновено започвам с 10 секунди и след това експериментирам оттам. С по-дългата експозиция улавяте всеки удар, който се случва по време на експозицията, увеличавайки шансовете ви за успех.\nЧаст 2 за стабилност: Използвайте или забавено освобождаване на самата камера, или дистанционно или кабелно освобождаване. Дори лекото докосване на самото натискане на бутона за освобождаване може да изкриви кадъра при тази продължителна експозиция.\nПродължете да снимате: Това е мястото, където освобождаването на кабела е хубаво надграждане, тъй като ви позволява да настроите камерата да продължи да прави кадър след кадър, но можете да го направите и ръчно.\nШирок ъгъл: Използвайте широкоъгълен обектив или най-широкия ъгъл на разходката си около обектива. Колкото повече небе вижда вашата камера, толкова по-добри са шансовете ви да заснемете добър кадър.\nISO: Настройте ISO за ръчно с най-ниската цифрова настройка. Последното нещо, което искате, е страхотен изстрел от мълния, който е напълно изкривен със светлинен шум на камерата от високо ISO.\nТрябва да имате аксесоари за DSLR:\nШирокоъгълен обектив или обектив с мащабиране, способен да отива в широк ъгъл. (Препоръчвам поне 18 мм на изрязан сензор)\nХубави за DSLR\nОсвобождаване на кабела или безжично освобождаване (позволява лесно задействане на затвора, без да вибрира камерата)\nИнтервалометър (режим автопилот, ви позволява да настроите камерата така, че просто да продължавате да щракате върху нея, можете да я програмирате да прави толкова снимки, колкото искате)\nОсновното нещо е обемът със светкавични изстрели. Правя 300-400 снимки на буря, когато снимам един от нашите мусони тук, в Аризона. Може да получа 3-5 страхотни снимки и още 5-10 прилични от тези 300-400.\nКакто момчетата от местния магазин за камери винаги казват, когато се сбогуват - направете страхотни снимки!\nRTalloniна 05 октомври 2017 г .:\nБлагодаря за този поглед към правенето на снимки на мълния. Труден бизнес, но заснемането на невероятно светлинно шоу би било задоволително.\nИ (автор)от Phoenix AZ на 02 октомври 2017 г .:\nзанаяти, използващи вестник\nБлагодаря Дейвид, снимките му изглеждат доста добре. Благодаря, че ме уведоми за него.\ndslr размазване на фона\nзанаят от пластмасова бутилка\nидеи за занаяти на скъпоценен камък\nлесен хартиен бумеранг\nплетен молитвен шал\nшият дрехи за кукли


Това са реалните факти зад предполагаемата опасност от радиация на мобилен телефон за здравето\nОсновен » Здраве » Това са реалните факти зад предполагаемата опасност от радиация на мобилен телефон за здравето\nОпасностите от радиацията на HP бяха обект на безпокойство. Може би сте се притеснявали, че радиацията на мобилен телефон ще причини рак или други опасности за здравето в дългосрочен план.\nНо вярно ли е, че радиацията на HP е вредна за човешкото здраве? Ето обяснението.\nПрочетете също: Десет месеца развитие на бебето: Започнете да се научавате да пълзите и да стоите сами\nКакво е HP радиация?\nМобилните телефони или мобилните телефони излъчват радиация Радио честота (RF) ниско ниво. Излъчването, излъчвано от мобилните телефони, е форма на електромагнитно излъчване, което може да се абсорбира от тъканите на тялото, когато е близо до устройството.\nКоличеството радиочестотно излъчване, на което потребителят на HP може да бъде изложен, зависи от много фактори. Изхождайки от технологията от използваната HP, разстоянието между HP и потребителя, нивото и вида на използване на HP.\nВръзката между опасностите от радиацията на HP и здравето\nПрез 2011, Международна агенция за изследване на рака (IARC) заявява, че HP радиацията е вероятно да бъде канцерогенна, което означава, че може да представлява риск от канцерогенеза. Канцерогенезата е процес на образуване на рак.\nСледващата обаче Американско общество за борба с рака (ACS) заяви, че декларацията за класификация от IARC не е подкрепена от достатъчно силни доказателства. За да се твърди, че радиацията на HP е причина за рак, са необходими допълнителни изследвания.\nКъм днешна дата научните данни за излагане на радиочестотна радиация не дават категорични доказателства за неблагоприятни биологични ефекти при хората. Единственият биологичен ефект на радиочестотната радиация върху хората е топлината, която включва ефектите на радиацията от мобилен телефон.\nкато микровълнова печка използвани за загряване на храна, излагането на радиочестотни лъчи от използването на мобилни телефони може да ви накара да се почувствате горещи. Точно някои области на тялото, които са близо до или прикрепени към HP, когато се използват. Като главата, ушите и ръцете.\nВъпреки това, колко високо е повишаването на телесната температура поради използването на мобилни телефони, не е ясно проучено. Наистина се съобщава за различни ефекти върху здравето, дължащи се на използването на HP.\nЕдно от притесненията са неврологичните ефекти или неврологичните разстройства при младите хора, тъй като мозъкът е основният изложен орган. Изследванията по този въпрос обаче не са дали последователни констатации. Така че не е сигурно.\nНай -последователните рискове за здравето, свързани с използването на мобилни телефони, са най -очевидните нарушения при шофиране и пътнотранспортни произшествия. Изследванията показват повишен риск от пътнотранспортни произшествия поради използването на мобилни телефони.\nНай-малко рискът от инциденти е 3-4 пъти по-голям, когато се използват мобилни телефони по време на шофиране. Или директно, или чрез използване на оборудване свободни ръце.\nРискът от радиация на мобилен телефон при деца\nВъпреки че опасностите от радиацията на HP не са открити напълно. Някои изследователи подозират, че ефектите от облъчването с HP ще бъдат с по -висок риск при децата.\nТова е така, защото нервната система при децата все още е в начален стадий. Така че децата са по -податливи на фактори, които могат да причинят рак.\nДетските глави са по -малки от възрастните. Резултатът е по -голям дял на експозиция или по -голямо поглъщане на радиация. По същия начин, плодът се счита за по -податлив на радиационно излагане, особено в мозъка.\nНо досега данните от проучвания върху деца с рак не подкрепят тази теория.\nАнализът, публикуван за първи път от CEFALO, е първото проучване, което разглежда конкретно потенциалното въздействие на електромагнитните полета на мобилните телефони (ЕМП) върху риска от рак на мозъка в детска възраст.\nТова проучване включва деца на възраст от 7 до 19 години, които са диагностицирани с мозъчни тумори между 2004-2008 г. Изследователите не откриха връзка между използването на мобилни телефони и риска от мозъчен тумор.\nТогава как да намалим опасността от радиация на HP?\nОсвен това няма изследвания, които да подкрепят това. Администрация по храните и лекарствата (FDA) Съединените щати официално заявиха, че няма връзка между излагането на радиация от използването на мобилни телефони със здравословни проблеми.\nВъпреки това е важно за вас да сведете използването на мобилни телефони до минимум, така че рискът от излагане на радиация да е по -малък. Ето някои неща, които можете да направите, за да намалите излагането на HP на радиация\nНамалете използването на HP\nИзползвайте мобилен телефон, за да осъществявате кратки разговори, по -добре е да използвате стационарен телефон, ако трябва да се обаждате за по -дълго време\nИзползвайте допълнителни инструменти като свободни ръце или говорител. Тези инструменти могат да направят HP с главата ви не твърде близо\nИзбягвайте да съхранявате мобилния телефон близо до тялото, например в джоба на ризата или панталона\nИзбягвайте да спите, като държите мобилния си телефон до главата си. Това важи и за други електронни устройства\nАктивирайте самолетен режим, когато мобилният телефон не се използва\nТова са фактите за опасностите от радиацията на HP, които трябва да знаете. Нека започнем да ограничаваме използването на мобилни телефони, особено за деца.


Как да бъдем спокойни: спрете за миг и усетете дишането си - Пловдив - DarikNews.bg\nКак да бъдем спокойни: спрете за миг и усетете дишането си\n28 октомври 2016 14:05\nКак да бъдем спокойни: спрете за миг и усетете дишането си / снимка: Петър Тодоров\nСлушай Как да бъдем спокойни: спрете за миг и усетете дишането си\nYour browser does not support the audio element. Как да бъдем спокойни: спрете за миг и усетете дишането си\nКогато си пожелаваме спокойствие, е добре да намерим отговор на въпроса „Какво ме кара да се чувствам неспокоен?“. Това каза в предаването „Промяната“ управителят на Пловдивския културен институт Мариана Стракова. Тя допълни, че изписването на онова, което ни тревожи, е добър начин да открием какво и защо ни липсва. Когато се опитваме да тренираме приемане на ситуации, емоции и преживявания, спокойствието може да се превърне в част от нашето съществуване.\nЕдна от техниките за намиране на вътрешен покой е спирането за миг или абстрахирането от ситуациите, които ни заобикалят. В този момент можем да наблюдаваме дишането си, то е велик инструмент и трябва да се научим да го използваме, каза още Мариана Стракова. По думите й дишането е най-краткият път към спокойствието.\nДобре е по-често да се фокусираме върху всичко, което е красиво, леко и приятно, а не върху тревогите си. Благодарността също е начин да намерим спокойствие. Тя е на практика молитва.\nПриродата е една от най-добрите среди за намиране на покой. Тя е хармонична и съвършена и ни дава това усещане безусловно. В нея страстта да мислим за проблемите си изчезва, хаосът в ума изтича, а ние се отпускаме и успокояваме.\nЦялото предаване „Промяната“ може да чуете в прикачения звуков файл.


усмихни се:): ЖЪЛТАТА МИ РОЗА\nДени 6 август 2012 г., 23:30 ч.\nИ аз имам една такава жълта роза, която не спира да цъфти вече втори сезон и май колкото и да е горещо това не им пречи на тях:-)\nНе мога да ти пиша коментари в другия блог, понеже напоследък започна да ми дава съобщение за вирус, но поне пък мога да чета публикациите. Делфините са много очарователни и мандарините и всички останали красиви неща, които не спираш да снимаш:-)\nПАВЕЛ СЕРАФИМОВ - SPAROTOK 1 март 2013 г., 0:58 ч.\nОбожавам розите! И аз като тебе и Дени имам подобна жълта роза, или по-скоро розово дърво:)\nПрез август 2012 имаше над 40 цвята!


Публикации с етикет ‘‘кандидатстване’’\nПовече от половината кандидат-студенти с двойки на Гео Милев\n27 юни, 2013, 12:53\n564 кандидат-студенти са изкарали двойки на изпита по български в Алма матер. Явили са се общо 1192 души. Пълни шестици няма. Анулиране на писмени разработки и гонене от изпит също няма. Това съобщиха от администрацията на Софийския университет. На зрелостниците им се падна да развиват тема по творбата на Гео Милев „Септември“. Беше им предоставен и друг вариант – да съпоставят два цитата на Иван Вазов ...


Моето сладко хоби: Юли 2016\nЕтикети: десерти, кокос, лесно 1 коментар:\nПица с моцарела и кренвирши\nОбикновено, когато правя пица купувам готово тесто за хляб. С хлебокарната може да се приготви такова тесто, стига да имате време за втасването.\nза 2 или 3 пици с диаметър 30 см\nако обичате пица с по-тънка и хрупкава основа, разделете тестото на 3 части или намалете пропорционално всички количества\nВреме за приготвяне: 2 часа 10 мин.\n- за подготовка - 1 час 50 минути\nПриготвяне на тестото в хлебопекарната\nПоставяме в контейнера на хлебопекарната най-напред всички течни съставки, след това солта и захарта и накрая брашното и маята.\nМашината се включва на програма "тесто". Моята е номер 6 и продължава 1 час и 50 мин.\nГотовото тесто се изважда и се разделя на 3 части.Оформят се 3 топки.\nВсяка топка се разточва на тънка кора и се поставя в тава намазана леко със зехтин и поръсена с щипка брашно.\nНамазват се с доматен сос и се покриват с продукти по избор.\nПица с моцарела - 2-3 кренвирша, нарязани на кръгчета, настъргана моцарела - около 150 г за 1 пица, настърган кашкавал около 100 г за една пица\nПица 4 сирена - настъргани кашкавал, чедър, гауда и пушено сирене\nПица шунка - няколко тънки парченца шунка, настърган кашкавал\nПиците се пекат в загрята на 200 С фурна за около 15-20 минути , според дебелината на тестото.\nЕтикети: Ники готви, тестени 1 коментар:\n100 г пуканки за микровълнова\nподготовка - 3 мин.\n- за готвене - 7мин.\nПуканките се приготвят в микровълновата според указанията на опаковката или докато спрат да пукат.\nПоловината захар(5 с.л.), заедно с 1 с.л. масло се загрява в дълбок съд на слаб огън до получаване на светъл карамел.\nСъда се маха от огъня и в него се слагат половината изпукани пуканки.\nРазбърква се внимателно с дървена лъжица, докато всяка пуканка се покрие с карамел.\nИзсипват се в порцеланова чиния.\nПроцеса се повтаря за останалите пуканки, захар и масло.\nЕтикети: лесно, Ники готви 1 коментар:\nЕтикети: без глутен, десерти, Ники готви, шоколад 1 коментар:\nБанани в шоколад в рубриката за деца, които готвя...


Вижте кои ще са новите министри!\nИзненадваща поредна среща между ГЕРБ и Реформаторския блок се проведе в парламента. Наредиха ли правителството, споразумяха ли се за министерските постове и постигнаха ли двете преговарящи групи консенсус за управленските приоритети...\nОще преди да е съставено правителството вече се завъртяха имената на бъдещите министри. Спряганите за министерски кресла не коментират и въпреки че всички партии отричат, че обсъждат персонални назначения, в общественото пространство всекидневно се появяват версии за разпределение на ведомствата.\nОчаква се утре вече да започне обсъждането на министерските постове между ГЕРБ и Реформаторския блок. Още вчера Томислав Дончев заяви, че причината да няма още коалиционно споразумение е именно липсата на персонални предложения от Реформаторския блок. На последните консултации ГЕРБ заявиха, че са готови да приемат и кандидатурата на Радан Кънев за министър-председател.\nТова обаче е малко вероятно. Почти сигурно, е че лидерът на ГЕРБ ще е министър-председател за втори път. Част от служебните министри също се очаква да получат покани да останат на постовете си. Най-коментираните имена са на вътрешния министър Йордан Бакалов. За този пост от страна на Реформаторите се спряга и Атанас Атанасов . Със сигурност Цветан Цветанов няма да се върне на този пост.\nЕдно от най-важните министерства – Финансовото, ще остане почти сигурно за ГЕРБ и Менда Стоянова. Друг вариант е Владислав Горанов също като експерт.\nМинистерство на здравеопазването също ще се раздели трудно между двете партии. Там, освен фаворитът на ГЕРБ Десислава Атанасова, почти сигурна е и кандидатурата на Петър Москов. Сегашният служебен министър също има вероятност да продължи мандата си. За поста здравен министър като експертна фигура се спряга и името на шефа на ВМА - Николай Петров.\nДвете партии ще разделят мегаминистерството на икономиката, енергетиката и туризма на две. Именно за икономиката и енергетиката са едни от спряганите имена. От Реформаторския блок се очаква да лансират за поста Мартин Димитров и Трайчо Трайков. Последното име обаче се очаква да бъде отхвърлено със сигурност от Бойко Борисов. Ивайло Московски почти сигурно ще заеме предишния си пост и ще ръководи Транспортното министерство. Лиляна Павлова също със сигурност ще се върне в изпълнителната власт.\nЗа да са сигурни, че ще получат широка парламентарна подкрепа се очаква да бъде предложен министерски пост на АБВ и на "Патриотичния фронт. Най-вероятно социалното ведомство ще бъде предложено на експертна фигура каквато е вицепрезидента на КТ "Подкрепа" Димитър Манолов.\nОбразователното министерство най-вероятно ще бъде ръководено от дамата от ГЕРБ - Милена Дамянова.\nДо края на седмицата трябва да е ясно дали това ще е съставът на новия кабинет, колко ще са вицепремиерите и кои ще са те. От патриотите за евентуален министър е спряган Поли Карастоянова, която да поеме ръководството на туризма, Патриотите обаче са категорични, че това няма да стане.\nв 21:59:00 ч.


Перголи Unifoliate Dogramite.bg\nПерголи Unifoliate са практични и естетически издържани покривни системи за големи открити площи. Произведени са от висококачествени екструдирани алуминиеви профили с термоактивно прахово покритие и крепежни елементи от неръждаема стомана. В конструкцията им е интегрирана и система за воден дренаж, която осигурява 100% оттичане на водата и при най-проливните дъждове.\nUnifoliate са свободно стоящи, прибиращи се перголи с извити рафтър профили. Като всяка система от този тип, те позволяват съединяването на до три отделни модула без допълнителни колони, а максималното им покритие е до 120 м² за една конструкция. Покривната им част е изработена от висококачествен трислоен плат от нетъкан текстил Serge Ferrari. Огнеупорен и 100% водо- и UV устойчив, платът не се деформира, нищи или свива под влияние на климатичните условия.\nПерголите са моторизирани с дистанционно управление и имат вградена LED осветителна система (успоредно разположена или със спот лампи). За повече комфорт и приятна атмосфера, към осветлението може да се добави и димер, който се монтира безпроблемно към нова или вече съществуваща конструкция. Unifoliate могат да бъдат и остъклени и допълнително оборудвани с отоплителна и аудио система, както и със сензорни датчици за слънце, дъжд и вятър.\nВидове перголи Unifoliate:\nUnifoliate Tectona – ширина до 12 м и дължина до 10 м, покриваща общо до 120 м²\nUnifoliate Quercus Minima – ширина до 12 м и дължина до 7 м, покриваща общо до 84 м²\nПерголи Unifoliate са високотехнологични покривни системи с иновативен дизайн, подходящи на всякакъв вид строителство и интериор. Те са съвременно и стилно дълготрайно решение за всеки хотел, дом, ресторант!


Цацаров: Евгени Крусев ще бъде обвинен за длъжностно престъпление - Телевизия Европа\nЦацаров: Евгени Крусев ще бъде обвинен за...\nЦацаров: Евгени Крусев ще бъде обвинен за длъжностно престъпление\nЗаместник-кметът на София по транспорта Евгени Крусев ще бъде обвинен за длъжностно престъпление. Това заяви главният прокурор Сотир Цацаров. Във вторник Крусев заяви, че е получил призовка за обвиняем заради ремонта на ул.“Граф Игнатиев“ в Столицата.\n„Конкретно е свързано с обществената поръчка за шумо и виброизолиращи подложки. Става дума за нарушение на Закона за обществените поръчки и отговорността ще бъде за длъжностно престъпление”, заяви Цацаров.\nЦацаров хвърли яснота и върху обвинението срещу Евгения и Николай Баневи. Те ще бъдат обвинени в присвояване и данъчни престъпления.\n„Връщането на сем. Баневи ще бъде осъществено на 6 декември. Това, което ще предприемат колегите от Специализираната прокуратура е незабавни действия – ново актуализирано обвинение, задържане за 72 часа и незабавно искане за постоянно задържане“, обясни Цацаров.\nОчаква се в България да бъде екстрадиран и арестуваният в Турция Димитър Желязков – Митьо Очите. По думите на главния прокурор обаче процедурата за екстрадиция в съседната ни държава се различава от тази у нас.\n„Решение на съда в Истанбул за екстрадиция има, в момента решението е при министъра на правосъдието в Турция. След неговия подпис и предварително съгласуване с турските външно и вътрешно министерство се очаква екстрадирането у нас“, каза още Цацаров.\nГлавният прокурор уточни, че сроковете за екстрадицията на Желязков зависят от турските власти.\n152 милиона деца в света са подложени на...


bookcrossing | Издателство "ЛИК"\nсептември 12, 2011 · 3:36 pm\nВдъхновение за началото на седмицата\nTagged as bookcrossing, вдъхновение\nоктомври 19, 2010 · 2:39 pm\nИзпуснахме си годишнината, но не е късно за равносметка\nГодишнината на блога ни е била на 06.10. Изпуснахме си я. Но нека все пак да видим какво се случи тук за една година…\nБлогът стартира като място за споделяне на инициативи, информация за издателството отвътре, започнахме с идеята настроението да е като в наша лична виртуална кафе-книжарница. Уютно беше думата, която ни се въртеше в главите. С многото публикации за интересни проекти, свързани с думи, книги, хартия, илюстрации, струва ни се, че успяхме 🙂 Че дори веднъж ви предложихме да заповядате в офиса ни и да си вземете дюля… Помните ли? 🙂\nДълго и с любов подготвяхме инициативата „Коментар за книга„. Идеята беше, че на страницата ни във facebook качвахме снимки на книги, като първият, написал коментар отдолу, получаваше копие от книгата като подарък. Единствената „уловка“ беше, че победителят трябваше да ни изпрати своя коментар за книгата, след като я прочете. В тази инициатива бяха раздадени общо 50 книги. Все още чакаме голяма част от коментарите 🙂 Но пък ни хрумна нещо по-добро, за което можете да прочетете по-надолу в публикацията…\nС идването на пролетта, разбира се, дойте и вдъхновението.Виновник беше и любимата ни инициатива BookCrossing. Организирахме го на 24.05 на две места: в София и Благоевград. За начален тласък ние оставихме по 30 книги от издателството и в двата града. Получи се прекрасно 🙂 Искаше ни се да го направим действащо за цялото лято – не знам дали успяхме (но все пак всички се оглеждаме за оставени книги, щом попаднем в Борисовата градина 😉 ). Догодина ще го направим пак. Разбира се, взехме си бележка и благодарим на всички ви за критиките – следващия път ще е бъде по-добре и ще има още повече книги! 🙂\nИменно от стремежа ни към съвършенство се налага постоянно да гледаме не само от практична, но и от мечтателна гледна точка. Така се появи идеята за търсене на книгата-мечта, инициатива, която все още е в действие. За финал, след достатъчно събрани мнения, сме ви подготвили нещо наистина интригуващо 🙂 До момента сме получили най-страхотните отговори… Но все пак чакаме още, така че се включете!\nДоведохме желанието си да чуем мнението на нашите читатели още по-нататък, с инициативата „Имаш ли блог?“, която все още е действаща. За нея достатъчно чухте и от нас, и от другите. Ето как стоят нещата в цифри:\nДо момента са се включили 46-ма човека с 42 блога. Раздадените книги са 50 (нещо ни върви на 50 😉 ), а получените рецензии до сега – 20.\nПоследното нещо, което започнахме и все още е в процес, е инициативата ни за стари книги. Знаем, че има книги, издадени от нас, които са невъзможни за откриване и също така знаем, че не е особено удобно да се чете от ксерокопие, нито пък е удачно да се купуват за 40-50 лв на старо. Ето защо се заровихме в склада, отворихме сейфа и намерихме по няколко бройки от най-ценните ни книги. Очаквайте още!\nЗа да навлезете и вие в празничното ни настроение, от днес във всяка наша пратка ще слагаме и един малък подарък-изненада. Малък, но пък от сърце и ръце 🙂 Става дума за уникални ръчно правени книгоразделители. Очаквайте снимки… Или пък ни покажете вашите, щом получите подаръците си! 🙂\nМисля, че е ясно за всички ни, че желанието ни да продължаваме напред идва от вашата подкрепа. От факта, че сте до нас, че създаваме силни връзки и прекрасни приятелства, че ни показвате какви промени искате да направим заедно. И ги правим, защото заедно сме силни. И в това сме убедени 🙂\nTagged as bookcrossing, аутлет, вдъхновение, имаш ли блог?, коментар за книга, равносметка, съвършената книга


-Присъстваш често в „Култура”, но за първи път ще си говорим за теб самия. Поводът е 70-те години, които навърши на 12 декември 2017. Затова ми се ще да поговорим за твоя път в киното. Но преди това да отбележа, че с „Култура” си свързан не само като автор, а и като съученик на зам.-главния редактор Христо Буцев.\n-Осветяваш ме като връзкар! Да, с Буцев сме махленци и съученици от първи до седми клас. Живеехме в един квартал около Централна гара. Училището ни се казваше „Йосиф Сталин”, но след развенчаването на култа възстановиха старото име „Йосиф Ковачев” – училищен деятел, възрожденец и след Освобождението две години кмет на София. Спомням си как бай Киро - прислужникът в училището, сваляше табелата – всъщност, бяха две червени стъкла в дървена рамка и върху тях със златни букви написано „Йосиф Сталин”. Той свали само второто стъкло, донесе от тавана старата табела и каза: „Сега ще турим Ковачев, но и това ще запазим, щото може пак да потребе”. В нашия клас имаше момче на име Сталин. След събитията родителите му го прекръстиха на Стоян, обаче прякорът му автоматично стана Култ. Прочее, аз лично съм пострадал от култа към личността на Сталин! На 5 март 1953 г., когато Вождът почина, с децата от квартала играехме на топчета. По едно време цялата улица се умълча, хората се показаха по прозорците, чуваше се радио и тежкият глас на говорителя, който съобщи новината. Всички онемяха и се вцепениха. Само кварталният тарикат, по-голям от нас, използва залисията, събра топчетата и ашиците и изчезна. И аз понесох загуба от три топчета - американчета и два ашика, напълнени с олово, за да се въртят по-добре. Сега да изясним връзкарството: с Христо Буцев сме съученици, но след седми клас се пръснахме. Той отиде във френската гимназия, аз отидох в кварталната 14-та гимназия „Проф. Асен Златаров”, която беше наблизо.\n-Като пътувахме за прес-прожекцията на „Възвишение”, минавайки покрай Софийския университет, се сетихме за „Чамкория” на Милен Русков. И тогава ти каза, че героят бай Славе ти напомнял за кварталното поколение на баща ти.\n-Баща ми беше юрист, а не „шефьор” на омнибус. Но бай Славе Желязков е от нашата махала, от Банишора. Квартална атмосфера, която добре помня – с малките улици, ниските къщи с килнати покриви, падналите тараби, големите разградени дворове, колоритните хора. Това е едната връзка. Но Славе е и бежанец от Западните покрайнини, той е от Цариброд. И баща ми е оттам. След Ньойския договор е бягал с негови връстници, защото като 17-годишни младежи са се опасявали, че ще бъдат взети в сръбската армия, където много са тормозели българите. Та по тази земляческа и махленска връзка Славе Желязков го чувствам като мой съкварталец. Подобни персонажи живеят в спомените от детството ми. Сигурен съм, че някой от тях е бил Славе, колкото и абсурдно да звучи това. Защото сленгът, речникът, манталитетът, рефлексите, погледът към живота, към съседа, към жената, към труда, към ракията са абсолютно същите като на отдавна покойните квартални чешити. И особено в летните вечери ние, хлапетата, се захласвахме да ги гледаме, когато те до полунощ играеха карти на дървена маса под една стара черница и всичко това беше придружено с ракия, вицове, мръсни приказки, намигвания… Ние ловяхме думите им и сигурно оттогава тази лексика ми е толкова позната и близка, че Славе буквално го чувам как говори до мен. Баща ми ми е разказвал за атентата в „Света Неделя” – той е работил наблизо в търговска кантора на ул. „Клементина” (сега „Стамболийски“), чул е грохота на взрива и е видял как под облака прах изплува разрушеният храм, видял е паниката на хората. Ето още един знак, чисто визуален, как се чувствам свързан със Славе Желязков и защо „Чамкория” стана „мой“ роман.\n-Предполагам, че доста ти е вървяла математиката в училище.\n-Не просто „вървяла”. Не знам как и защо всички задачи ми ставаха ясни за секунди. Вкъщи не учех – беше ми достатъчно това, което виждах и чувах в часовете. После много бързо си пишех домашните, класните завършвах винаги по средата на часа и когато можех, ужким „разсеяно“, давах възможност съучениците ми да преписват.\n-И съвсем естествено си кандидатствал електроника - най-модерната тогава специалност.\n-Да, в далечната 1965 г. Беше естествено продължение на моите занимания и интереси. В тогавашното МЕИ бях пълни пет години – дипломирах се през 1970 г. И започнах работа в конструкторския отдел на завод „Електроника”.\n-Спомняш ли си от кой филм започна твоето киноманство?\n-Не, но си спомням първия театрален спектакъл, който гледах - „Херцогинята от Падуа” на Оскар Уайлд в Народния театър с Апостол Карамитев и Ружа Делчева, около средата на 50-те години. А от ранните филми свежи в паметта ми са индийският „Бродяга” (1951) с Радж Капур, по-късно – бразилският „Кангасейро” (1953), филми с Фернандел, Бурвил, Жерар Филип. На една лятна прожекция на „Лъвов мост” на стената на тогавашния райсъвет прожектираха „Страхил войвода” от 1939 г. Със сетивата си помня аромата и атмосферата на кварталните кина: „Освобождение”, „Асен Златаров”, „Цанко Церковски”, „Отдих и култура”. Беше приключение да отидем на кино, когато имахме 15 стотинки – толкова струваше билетът. Спомням си куриоз: отивахме в „Севастопол” да гледаме май „Полицаи и крадци” (1951), но не ми достигаха стотинки и решихме, че ще обикаляме улиците около Халите и ще намерим. И наистина, за около половин час събрахме недостига от 4 стотинки и си купих билет.\n-Какво те подтикна да посещаваш киноуниверситета на филмовия историк Александър Александров, светла му памет?\n-Това беше доста по-късно, вече работех като инженер. Тогава се откри този двегодишен киноуниверситет във филмотечното кино „Дружба” (днес „Одеон”). Записах се, привлечен от любопитство към историята на киното. Беше доста сериозно – четири семестъра пълна история на световното кино с изпити в края на всеки семестър. И тогава усетих, че в киното има много голяма магия – от старите филми те докосват абсолютно живи образи, жестове, реплики. Това беше някакъв естествен процес и всяка вечер бях във филмотечното кино. После започнах да чета оскъдната тогава литература, малко на български и повече на руски език. И тя се оказа важна за мен, тогава все още млад човек, който вижда зад екрана пленителни светове на художественото мислене и възможност за пълноценно съпреживяване и преосмисляне на света.\n-И съвсем естествено кандидатстваш кинознание през 1973, когато се открива кинокатедрата във ВИТИЗ. Завършил си задочно, нали?\n-Да. Тогава имаше само три специалности: режисура, операторско майсторство и кинознание, съответно водени от Христо Христов, Георги Карайорданов и Неделчо Милев. Те още не бяха професори, но поставиха началото на кинообразованието у нас. Учих задочно, защото работех, вече имах семейство, син. Дипломирах се през 1978.\n-Как съчетаваше заниманието с кино и инженерството?\n-Трудно. Бягах от работа, когато имаше важен филм за гледане. Ние хванахме последните години на старата школа преподаватели – проф. Любомир Тенев, проф. Кръстьо Мирски, проф. Филип Филипов, който ме покани да се преместя в неговия клас по театрална режисура, но тъй като работех, нямах физическа и финансова възможност. Като първи прием, програмата ни беше изключително натоварена и съм благодарен за това. Няма да забравя думите на проф. Надежда Андреева, която ни въвеждаше в необятното богатство на западноевропейската литература: „Прочетете тези книги, защото, ако не го направите сега, по-късно никога няма да ви остане време и у вас ще зее голяма дупка”. Сега, 45 години по-късно, броя дупките и виждам колко права е била.\n-Като оставим настрана интернет и потоците от информация, каква е основната разлика между едновремешните студенти и днешните?\n-Първо за приликата – а тя е, че и онези, и сегашните са в някаква степен заразени от бацила „любов към киното“. Що се отнася до разликата, тогава в ограниченото от идеологеми информационно пространство непозволеното знание имаше примамлив вкус. Някои от преподавателите ни подсказваха такива валенции. Днес тези препятствия са отпаднали отдавна, дори всеки любопитен към знанието човек е залят от безпощадно огромен поток информация, която дори обърква - така, както упоритите вълни непрекъснато заливат плажа и изтриват прясно оставените следи. Сега плановете на някои студенти за бърза реализация са доста по-пресметливи.\n-От 1983 си преподавател в НАТФИЗ, отдавна и професор. Какво те мотивира за това занимание?\n-От 1978 работех в Студия за научнопопулярни и документални филми „Време”. Беше активно време. Снимаха се над 100 късометражни филма годишно. Кипяща фабрика за кино! Съзнавах, че чисто практическата работа в производствено предприятие е безкрайно полезна за овладяването на технологията отвътре, но ми се искаше да се развивам в пряката ми професия, а именно теоретично осмисляне на филмовия процес. Поради това с готовност приех поканата да съм асистент в катедра „Кинознание”, а впоследствие – и да се прехвърля на основна работа в НАТФИЗ. Безценна е преподавателската практика, защото те ангажира за непрестанно обновяване на знанието, а и всяка лекция би трябвало да е като нов самостоятелен спектакъл, доколкото е възможно. Чувството за хумор също помага. Волтер казва: „Постоянната сериозност е белег за посредственост“. Виждаме го всеки ден при 95% от днешните политици. Но не бива да си позволяваме скучна рутина пред студентите.\n-В изявите ти като водещ на формата „Лачените обувки на българското кино” по БНТ 1 остроумието ти стана достояние на огромна аудитория и вече си мисля, че ти си мечтаел да станеш актьор.\n-(Смях) Като студент в инженерните ми години в МЕИ имаше културен клуб с драматичен и естрадно-сатиричен състав, където и аз участвах. Така че оттогава имам някаква актьорска мая, но не я надценявам. Що се отнася до воденето на формата, при връчването на наградите на Българската филмова академия през 2015 най-непринудено направих малък импровизационен етюд, който Севда Шишманова забелязала и после ме покани.\n-Твоята първа професия те прави един от най-компетентните ни теоретици на новите технологии в киното и ти написа няколко книги. Готвиш ли книга, свързана с VR?\n-Ето, това наблюдение е много важно, защото, без да преигравам с предишната си професия, тя очевидно ми дава известна ориентация, създава предпоставка, която ме прави малко по-сигурен в работата с тази материя. Технологиите се развиват изключително бързо и дори изоставам, но поне за технико-естетическата еволюция на екрана се чувствам информиран. Неслучайно най-важната ми теоретична книга „Еволюция на екранното изображение” претърпя три издания – всяко допълнено с цялостен нов раздел. Някак си тя се самодописваше от естествената еволюция на процеса. Не може да се работи само със старите категории, защото времето и пространството на екрана се моделират по нов начин, а това създава и нови възможности в творческото мислене на автора. И сега, след като дигиталното изображение овладя илюзорната триизмерност и конверсията между 2D и 3D е изключително лесна технически, се появи новата вълна на VR сеансите – виртуалната реалност. Сега се отваря възможността и сложната задача новата технология да се осмисли и евентуално да се добави четвърто допълнение и разширение на тази самодописваща се книга. То трябва да разгледа новия континюитет на времепространството плюс субекта във виртуалната реалност. Акцентите вече не са толкова в технико-естетически аспект, а по-скоро в психо-физиологичното присъствие на субекта във виртуалната реалност. Това предполага и друг тип изследователски анализ. Но, всъщност, докато водим този разговор, нещо в технологиите вече се е променило и пак ще ни задмине.\n-Непрестанно пътуваш по фестивали, вярваш ли в оцеляването на киното в класическия му вид?\n-Да, защото голямата класика е винаги жива, вярвам в потенциала на киното като седмо изкуство, независимо от всичките му медийни трансформации. В крайна сметка, художественият акт се случва в съзнанието на субекта, на реципиента, а по какъв технологичен начин ще достигне до него и как ще проникне през сетивата му, е второстепенен въпрос. Важно е какво ще се случи в неведомите полета на съпреживяването, където художественият феномен се реализира като индивидуално преживяване. Казвам това, защото седмото изкуство, назовано така от Ричиото Канудо в началото на ХХ век, за да се разграничи от по-старите времеви и пространствени изкуства, предлага нов синтез на тези универсални физически категории плюс възможността за запис и възпроизвеждане. А така човекът става демиург – властелин на видимия свят, за да го пренесе в безбрежния космос на невидимото субективно преживяване.\nРазговор с Божидар Манов


Автокрадци задигнаха "Ауди" в центъра на Габрово | Gabrovo News\nАвтокрадци успяха да задигнат лек автомобил „Ауди“, паркиран в центъра на Габрово.\nПосегателството е било извършено през периода от 30 декември до 1 януари, информираха днес от пресцентъра на Областната дирекция на МВР – Габрово.\nПротивозаконно отнетата кола е била паркирана на ул.“Македония“. По случая е образувано досъдебно производство по чл.346 ал.1 от Наказателния кодекс.\nПодобни теми:автоджамбазиавтокрадциавтокражбазадигнахакриминални новини


доматен сок | Отслабване\nНачало › Публикации с етикет доматен сок\nПубликувано на 17.07.2017 от Надя Колева — Няма коментари ↓\nДоматите имат множество полезни свойства, тъй като са богати на ценни витамини, минерали и фибри. Освен това, зеленчукът е много подходящ и за диетите за отслабване. Има различни варианти как можем да използваме доматите в свалянето на излишните килограми. Един…\nС етикет: диета, диета с домати, доматен сок, домати, отслабване\nДиета със сок от домати\nПубликувано на 26.07.2015 от Надя Колева — Няма коментари ↓\nВсички знаем, че доматите са много полезни за здравето, но също и за отслабването. Ново изследване показа, че ако пием по чаша доматен сок на ден, можем да свалим няколко сантиметра от талията. Изследването продължило 8 седмици. Жените, които участвали,…\nС етикет: диета, Диета с доматен сок, доматен сок, домати, отслабване\nЕдин от най- консумираните зеленчуци по света е доматът. Можем да го приготвяме по много различни начини. Един от най- разпространените начини за приготвянето му е на сок. Освен че е освежаваща напитка, има важни свойства за здравето и е…\nОтслабване с доматен сок\nПубликувано на 26.08.2013 от Отслабване и Диети — Няма коментари ↓\nВкусният доматен сок, който може да се консумира както топъл, така и студен ще ви помогне в борбата с килограмите ако имате достатъчно информация за него и знаете какъв точно да пиете. С доматеният сок ще отслабнете ако го пиете…\nС етикет: диети, доматен сок, отслабване\nПубликувано на 07.08.2013 от Надя Колева — Няма коментари ↓\nДоматеният сок е чудесно средство за отслабване. Освен че ще сваляте килограми, ще поемате и изключително полезните за здравето съставки на напитката. Доматеният сок съдържа малко калории. В 350 грама от него има едва 60 калории. Доматът съдържа редица полезни…\nС етикет: диети, диети за отслабване, доматен сок, отслабване


ЕС въвежда нова система за електронно сертифициране при вноса на биопродукти | Новини\nОт 19 април в Европейския съюз ЕС се прилага нова система за електронно сертифициране, с която ще се подобри контролът върху вноса на биологични продукти. Така Съюзът утвърждава водещата си позиция в света по отношение на проследимостта и събирането на надеждни данни за търговията с тези продукти, съобщиха от пресцентъра на ЕК.\nТази първа по рода си система за електронно сертифициране осигурява по-стриктното прилагане на разпоредбите за безопасност на храните, като ограничава и евентуалния риск от измами.\nСъщевременно с нея ще се намалят административните пречки пред търговците и компетентните органи, като се осигурява и пълна статистика за вноса на биологични продукти.\nПо този повод комисарят на ЕС по въпросите на земеделието и развитието на селските райони Фил Хоган заяви, че „нашият ангажимент към прилагането на стриктни мерки за сертифициране и инспекция е важен елемент в европейските стандарти за безопасност на храните“. Според него благодарение на тези стандарти Европа се е наложила като световен лидер в безопасността на храните. С новите правила ще се подобри проследимостта на биологичните продукти, които представляват важен разрастващ се пазар.\nС оглед прилагането на новите правила ще се наложи сертификатите за внос да станат част от интегрираната компютризирана ветеринарна система TRACES, чрез която се следи движението на хранителните продукти в ЕС.\nНепрекъснатият достъп до тази система доказано улеснява търговията, като дава възможност на търговските партньори и компетентните органи да получават лесно информация за движението на стоките и ускорява административните процедури. TRACES е изключително ценен инструмент, с който се осигурява бърза реакция при заплахи за здравето, тъй като позволява да се следи движението на стоките и улеснява управлението на риска във връзка с отхвърлените пратки.


Наш рефер спаси турски тираджия при катастрофата в Кресненското дефиле - 24chasa.bg\nНаш рефер спаси турски тираджия при катастрофата в Кресненското дефиле\nИвайло Стоянов. СНИМКА: Lap.bg\nФутболният съдия Ивайло Стоянов, познат с колоритния прякор Сватбата заради участие в тв риалити формат, имаше решаваща намеса при спасяването на турски международен шофьор на входа на Кресненското дефиле. За катастрофата по-рано днес съобщи "24 часа".\nСтоянов се прибирал от Дания след мача от Лига Европа, където беше четвърти съдия в бригадата на Георги Кабаков. На прибиране с колата си към Петрич, точно преди влизането в Кресна около жп спирка Пейо Яворов Стоянов е изпреварен от каращ с висока скорост турски тир. В последващия завой турският международен шофьор губи контрол върху управлението на тежкия автомобил и пада в крайпътната канавка.\n"Беше като на филм! Най-важното е, че няма жертви и пострадали, единствено материални щети. Шофьорът беше наистина в шок, когато го извадихме от кабината! Наистина се уплаших, защото такава голяма машина пред мене изглеждаше неконтролируема. Със сигурност този човек минава за първи път по тези места и няма и най-малка представа колко рисково трасе Кресненското дефиле, разказа футболният съдия.


Двудневно работно ателие „Мисли велосипедно – Строители БГ\nКонкретни примерни проекти за включване на велосипедното движение в софийски улици също ще бъдат обсъдени. Това ще стане в рамките на двудневен семинар „Мисли велосипедно“ (5-6 февруари 2013) в София.\nИнициативата „Мисли велосипедно“ (Think-Bike) е първият от поредицата семинари в различни градове на страната, част от проекта „Всички на колело“ (Bike`emall) за популяризиране на велосипедния транспорт в България.\nПо инициативата Bike`emall работят Сдружение „Велоеволюция“ и Taofes, консултантска компания по околна среда. Партньори са Университетът по архитектура, строителство и геодезия в София и Холандското велосипедно общество.\nBike`emall („Всички на колело“) ще организира в София всеки месец събития, в които ще има изненада, три работни ателиета Think-bike, лекции по пътна безопасност за ученици. Предвидена е и подкрепа за развитието на Велоеволюция.\nСледваща публикация Търсят се руснаци и румънци за „градовете на мъртвите\nПредишна публикация 3D принтери ще правят панели за къща на Луната\nот Строители Бг · Published 04.04.2014 · Last modified 09.02.2019