Театър Магданоз: описание, история, репертоар и интересни факти - Конфекция\nИсторията на тази кукла датира от началото на XVII век. Въпреки че има много примери в народните театри на Италия, Франция, Германия и Турция. Театър "Петрушка" беше много популярен, първо сред обикновените хора и след това сред по-заможните слоеве на населението.\nНационалният театър Петрушка е един от най-старите в Русия. Точно е установено, че то съществувало в самото начало на XVII век в Русия. Потвърждаването на този факт може да бъде намерено в Света София, в Киев, където стенописът изобразява кукловод, който вдига завесата.\nЗа това свидетелстват и записите в дневника за пътуване на учения, дипломат и пътешественик Адам Олеарий (Elshleger), който е преиздаван няколко пъти. Бил е в Русия два пъти: през 1633-1634 г. - като секретар на германското посолство, през 1635-1639 г. - като научен изследовател.\nОлеарий описа детайлно кукления театър „Петрушка“, допълвайки историята си с илюстрация, която по-късно изпълнява един гравер по искане на автора. Характерът и видът на куклен спектакъл, представен от Адам Олеарий, предполага, че тези представления са били прототип на театър Петрушка от 19-ти век.\nОписание на театъра\nТеатър "Петрушка" представляваше екран, който се състоеше от рамки, закрепени със специални ремъци, затегнати с кърпа, най-често с цинков шев. Този дизайн е закрепен около тялото на кукловода. След като се вдигна над главата й, се сформира някаква сцена, на която се състояха изпълненията.\nИзпълнението на Петроливия куклен театър през 17-ти век е посещавано от гуглар или рог, който поддържа диалог с куклата и с публиката. Музикантът покани публиката да говори и да събира такси след приключването му.\nPetrushka Puppeteer в Русия може да бъде само човек. Когато „караше“ куклата и го издаваше, актьорът вкара гърло в свирката си. Това направи гласа на героя ясен и силен, което беше необходимо на панаирните представления, където присъстваха голям брой хора. В същото време, заради писаря, речта не винаги е била четлива, в такива случаи на помощ пришъл корепетитор, който обяснил всичко на зрителя.\nМагданозът е кукла с ръкавици, която куклаторът облече с пръсти. Този герой е облечен в червена риза, брезентови панталони и заострена шапка с пискюл в края. В речника на В. И. Дал Петрушка е позициониран като кукла балаган, потешник, руски шут, с червен кафтан и шапка.\nВъншният му вид изобщо не е славянски, въпреки че той е бил главният герой на руския фолклорен театър в Петрушка. Куклата има силно увеличени ръце и глава, които са издълбани от дърво, обработени със специално съединение, за да я потъмняват.\nМагданозът има хипертрофирани черти, огромни бадемовидни очи с бели очи и черен ирис. Голям, дълъг нос с малка гърбица и широко отворена уста, която някои приемат за усмивка, но всъщност това е лоша усмивка. Петрушка получи появата си от кукла Pulcinella, италиански комедиен характер.\nКак тази кукла е получила името Петрушка не е известна със сигурност. Има версия, че известният комедиен характер е кръстен на неговия съименник, Пиетро Миро (Pedrillo или Petruha-Farnos). Това беше дворът на руската царица Анна Йоанновна. В потвърждение на тази версия говорят текстове и евтини популярни образи (смешни листове), идентични на сюжетите на Parsley Theatre.\nСъществува и хипотеза, че Петрушка е получила името си от известни куклени актьори, които са живели в началото на 18 век, това са Петър Иванов и Петър Якубовски. Възможно е куклата да е кръстена на един от тези потешников, чиито изпълнения са били най-популярни по това време.\nСмята се, че Петрушка е призован заради подобието на профила му и звучния, гласов глас с петела. Тази версия се подкрепя от факта, че в Русия петлите се наричат Петя, Петруша.\nКукленият характер е получил името си в „Петровски век“, когато император Петър I, в едно от изразите, подписва своите рескрипти с един клуб и пие в свободното си време и играе глупак с името на Петрушка Михайлов в „най-пияните катедрали“.\nРечи на сценарии\nИмаше няколко сценария в Parsley Theater. Основните парцели са закупуването на кон и разходка с него, обучение на войници, подготовка на сватба, сцена с жандарм или на тримесечие, с куче или смърт. Почти всяка сцена показваше борбата на Петрушка с друг герой, в който той неизменно печели.\nОбикновено спектакълът започва с факта, че магданозът иска да си купи кон, а акомпаниаторът призовава продавача-циганин. Главният герой дълго преглежда коня и след това започва дълга сделка с циганина, в резултат на което, за да се заблуди, той бие последния с пръчка на гърба.\nСлед това, магданозът седи на коня, но тя го пуска и изтича. Той остава да лежи на земята, чакайки доктора, който се появи по-късно. Има и конфликт с лекаря и всичко завършва в битка с помощта на клуб. По-късно има схватка с жандармерите или тримесечието, в които магданозът ги побеждава и с пръчка. И всичко свърши с срещата му с куче или със смъртта, след което той умря.\nПопулярността на героите на театър Петрушка\nВсички символи, участващи в представянето, периодично се променят. Само Петрушка, който също се наричаше Петър Петрович Самоваров, Ванка Ратауй или Петър Иванович Укусов, беше непроменен. Комедията с неговото участие беше много популярна и широко разпространена в Русия. Любовта на обикновените хора към главния герой на изказванията беше обяснена по различни начини. Някои твърдят, че причината е тематичната сатира, докато други говорят за наличието, простотата и яснотата на изказванията.\nПрез 1876 г. Фьодор М. Достоевски пише история на темата за Кукления театър Петрушка в месечното списание Дневник на писател. В него той описва представянето, което се състоя в Дома на художниците в Санкт Петербург. Бащите и децата им стояха пред тълпата и гледаха все по-популярната комедия, а всъщност това представление беше най-забавното на този празник. Авторът пита: защо сте толкова смешни за Петрушка, толкова забавно, когато го гледате? Защо всички са щастливи - както възрастни хора, така и деца?\nРоднини на магданоз\nНякои историци смятат, че Петрушка има така наречените роднини в театралния куклен свят на други страни. Това, например, Pulcinella - характер, който се счита за прародител на магданоз, тъй като той се появява през XVI век. Във Франция това е Полихинел - героят на фолклорния театър, гърбусът, веселият булир и присмивателят. В Англия, това е Пънч, който е описан като гърбица с остър нос с кука и капачка. Той е измамник, боец, весел и весел човек.\nВ Турция прототипът на театър „Петрушка“ е театър на сенките, чийто главен герой е кукла на име Карагьоз (чернооки на турски). Той също имаше весел, самонадеян характер. Често в сцените на идеите се изразява недоволството на хората от съществуващото правителство.\nВ Германия братът на Петрушка е куклата Каспер (Каспер), която също участва в комични изпълнения на панаири и фестивали. Каспер, по природа, беше просто весел шегаджия, който се шегуваше за горещите въпроси.\nТеатър Магданоз през XIX век\nСлед известно време този герой престава да съществува само като уличен изпълнител. Кукловодът и съпроводващите все повече започват да канят господа в домовете, където сцените, в които участва Петрушка, губят своята неотложност и актуалност. Той престава да убива и да удари партньорите си на сцената, но само ги изобличава и преследва.\nВ края на XVIII - началото на XIX в. Настъпват промени в театъра. За да заменят такива музикални инструменти като арфата и свирката, идват цигулката и барелният орган. Последното е особено широко разпространено. Всъщност той беше първият механичен музикален инструмент и се ползваше от публиката. Тя не изисква специални умения на играта и затова постепенно измества арфата, цигулка и рог.\nСъщо така през 19-ти век се променя и устройството на самия екран, сега се състои от два полюса, върху които се опъва груба тъкан, най-често боядисана със син цвят. Заради този дизайн кукловодът показа изпълнението си.\nОт ум с героя на детските празници\nРечта на Петрушка се променя от обикновените хора на по-приемлива за къщите на господаря, а „магданозът“ вече не е улица, а салон-актьор. Самата сцена е украсена с красиви буйни драперии, а участниците в роклята за представяне в сатенени дрехи с лъскава гирлянда, което прави представянето церемониално, тържествено.\nМагданоз от зъл ум с крастави шеги се превръща в любезен весел характер на детските празници и утренници. Нещо повече, след известно време той се прероди от кукла-ръкавица в кукла, като чуждестранните му близки Пулцинела, Полихинел, Пънч и Карагез. Още по-често е възможно да се посрещне изпълнението на Петрушка-кукли, а не кукла-ръкавица.\nМагданоз през ХХ век\nВ съветско време се появява нов герой - другар Петрушка, докато той напуска сцената и се превръща в герой от истории и литературни пиеси. Сега вече не съществува старият театър „Петрушка“, в който да се допуска много. През двадесети век се губи лекомислието на сюжета, събитията, които се разгръщат в пиеси и истории, са насочени към агитация за хигиена, овладяване на грамотността и събиране на вторични суровини.\nОт първоначалната Петрушка остава само неговата склонност към обвинение. Той изтъква, разкрива и осъжда пияници и безделници, интерпретира на читателите елементарните норми на почтеност и почтено поведение в обществото.\nПоявата на куклата също претърпява трансформация. Така червената риза, в която преди е била облечена Петрушка, се превръща в туника или риза, а вместо заострена шапка на главата му се появява шапка, буденовка или шапка. Дори дългият му нос с малка гърбица се съкращава и първоначално става спукан, а по-късно дори и най-обикновен.\nМагданоз в съвременността\nИсторията на театър Петрушка в наше време се изучава от учени и театрални критици. И днес този герой не е остарял. Например, Петрушка стана герой на балета със същото име, който често се идентифицира с уникален емблема на руските балетни сезони.\nТой е истинска ключова фигура за творчеството на композитора И. Ф. Стравински, който пише отлична балетна музика, за основателя на класическата руска балетна школа М. М. Фокин, който е създал тази продукция, както и за танцьора В. Нижински, който е изиграл главните роли. в този балет.\nМагданозът остана в образа на непримирим борец срещу несправедливостта и негативните човешки характеристики. Направяйки шега на всичко това, той се опитва да го промени към по-добро.\nМагданоз: история, ползи, приложение\nНа какви заболявания се отнасят магданоз, рецепти, инфузии и отвари, както и как да го използваме в храната.\nСмята се, че магданозът е от средиземноморските страни. В дивата природа расте сред камъните и скалите, а научното му наименование е "petroselinum" - а това означава "растящи по скалите".\nДревните гърци, намиращи магданоз, го наричат каменна целина. Коренът на думата, означаващ камък, се прехвърля на немското име, след което поляците излизат с малко име - магданоз, заимствано от руския народ. Ястието на магданоз започва да се използва през Средновековието.\nМагданозът е двугодишно растение от семейството на целина (чадър), с приятен, не особено остър мирис. В зависимост от местоназначението, магданозът се отглежда листен (или къдрав) с добре-tmi листа и твърд, почти несъдържащ се корен и корен - с дебел, мек, мек корен.\nРастението е студоустойчиво, младите разсад магданоз толерират леки студове. Коренените култури в условията на не-черноземни ленти зимуват добре под снега, наслаждавайки се на пролетта с пресни зеленчуци. Ако филм се постави върху покритите със сняг насаждения в началото на пролетта, снегът се топи по-бързо и растенията ще започнат да растат. Засадени със семена за зимата или пролетта, могат да се използват за зеленина след 25-30 дни след поникването. На закрито, магданозът се отглежда през цялата година, като се използват корени за принуждаване на зелените. У дома, зелените могат да бъдат получени от корените на прозорците в саксии или кутии на земята.\nМагданозът е богат на витамини. 100 грама зеленчуци съдържат до 300 mg% витамин С, като по този показател тази билка превъзхожда повечето зеленчуци. Магданоз, отглеждан в северните райони, понякога пет пъти по-висок от съдържанието на витамин С растения от южните ширини. Витамините от група П се комбинират успешно с витамин С в магданоз, тъй като те често действат биологично заедно.\nЗа да се отговори на необходимостта от витамин С, 7-10 грама пресни листа магданоз са достатъчни. Витамин С се съхранява в сушени листа.\nИма много провитамин А в магданоз - каротин от 2 до 20 мг, има В1 и В2, никотинова киселина, флавоноиди. При плодовете (семената) най-голямо количество етерично масло е до 7%, но се съдържа и във всички останали части на растението.\nЗелените и корените са богати на минерали: много калий до 1080 мг%, значителни количества калций, магнезий, фосфор и желязо (1,9 мг%). Листата и корените на магданоза снабдяват хората с редки елементи: алуминий, литий, ванадий, титан, никел, молибден, манган, които са необходими за функционирането на ензимните системи.\nВ изследвания върху животни, екстракти от растения и етерично масло увеличават отделянето на слюнка, увеличават секрецията на стомашния сок, усвояват ензимите, ускоряват прехода на хранителната маса от стомаха към червата, увеличават перисталтиката, намаляват образуването на газ. Етерично масло от магданоз действа бактерицидно върху гнойната чревна флора (микроорганизми).\nВсички части на магданоз, и особено екстракти от семена, увеличават секрецията на жлъчката, която е най-изразена през първите 3 часа от изследването и продължава до 6 часа. Изследването на молекулярния механизъм на холеретичния ефект показва, че под въздействието на магданозните препарати, екскрецията на натрий в жлъчката се увеличава, последвано от интензивно отделяне на вода и други компоненти на жлъчката.\nКорени, листа и особено семена от магданоз увеличават уринирането. Както се вижда от проучвания на молекулярно ниво, това е свързано с първично увеличаване на 2,5 пъти екскрецията на натриев хлорид (сол) от тялото с урината, което води до освобождаване на вода.\nИма съобщения, че етеричното масло от магданоз подобрява свиваемостта на сърдечния мускул.\nМагданозът е пикантен зеленчук, който отдавна заема почетно място в диетологията. Добавянето на корен и магданоз подобрява вкуса, миризмата и външния вид на храната. Магданозът увеличава храносмилателната дейност. Обикновените подправки (пипер, горчица и др.), Както и пикантни храни са противопоказани при много заболявания при възрастни и деца. В тези случаи подправките се заменят с пикантни зеленчуци. Освен това те съдържат повече витамини и други биологично активни вещества. Употребата на магданоз намалява количеството сол в храната, докато вкусът й се подобрява.\nМагданозът отдавна се счита за лекарствено растение. Под името "карафин" магданозът е включен в арсенала на наркотици, описани от Авицена. След това тя се счита за диуретик, освен това се използва за херпес. В медицината от минали векове отварата от корени от магданоз се смяташе за средство за ускоряване на обрива от морбили и едра шарка.\nПонастоящем постепенно се потвърждават аспектите на употребата на магданоз в традиционната медицина.\nМагданозът е известен като спазмолитично, сокогонно, повишава апетита и подобрява храносмилането. Магданозът се използва за бавно храносмилане, лош апетит, ниска киселинност на стомашния сок, метеоризъм - основно хранителни добавки, по-рядко под формата на настойки или отвари от предварително изсушен и смлян корен.\nПрез вековете магданозът се използва за оток от сърдечен произход при възпалителни заболявания на пикочната система: бъбречно-каменна болест, пиелонефрит, цистит, простатит.\nЗа оток от сърдечен произход пийте отвара от 1 супена лъжица пресен или сух корен в чаша вода. Рецепция - 1 супена лъжица 3-4 пъти на ден. Със същата цел, те пият студена инфузия: 1 супена лъжица натрошени корени и магданоз листа се налива с чаша топла преварена вода, влива се в продължение на 8 часа, приема се по 1 супена лъжица от инфузията 3-4 пъти на ден.\nМладите издънки на магданоз се използват като диуретик: семената се засаждат в плоска чиния (плоча), поливат се и се държат на топло място на светлина. Новите издънки извадиха, измиха, консумират в салати.\nУкрепване на отделянето на урина, облекчаване на кръвното налягане до известна степен, намаляване на спастичността в инфузии на магданоз в сърдечните съдове: 1 чаена лъжичка семена се налива с чаша студена преварена вода, влива се при стайна температура в съд с инфузия - 3-4 пъти дневно.\nКогато сърбежът подува, магданозът не замества мощни синтетични диуретични лекарства и сърдечни гликозиди, той служи само като допълнение.\nВ случай на урологични заболявания: бъбречно заболяване, пиелонефрит, цистит, простатит, лекарствени инфузии и отвари се приготвят с голямо количество вода, като в тези случаи целта е да се намали концентрацията на урина и да се отмие вредните възпалителни продукти от пикочните пътища. Например: 1 голям корен от магданоз с зеленчуци се смачква и се сварява в 1 литър вода, изпива се по половин чаша 2-3 пъти на ден. Общото количество консумирана течност трябва да се съгласува с Вашия лекар. Също се използват семена: 1 чаена лъжичка семена в 2 чаши вода.\nНа базата на етерично масло от магданоз в момента се разработва терапевтично лекарство, което се очаква да се използва за холелитиаза по начин, подобен на цистеиналния.\nМагданозът е любимо средство за зелена козметика: фино нарязани зеленчуци се въвеждат в състава на обичайния подхранващ крем, с инфузия от пресни или сухи корени правят подхранващи и избелващи маски, използват срещу лунички. Понякога обаче, когато се използва магданоз, възникват възпаления на кожата и алергични реакции. Следователно магданозът трябва първо да се изследва в малка доза\nобластта на кожата зад ухото и, ако няма възпаление, след ден се прилага върху лицето.\nЗа храна и медицинска употреба, магданозът се изсушава: при сухо топло време, зелените се измиват, разклащат от водата, връзват се в малки пучки и се окачват на сянка под навес в добре проветрени тавани. Според влажно време те се изсушават в пещи, при температура не по-висока от 50 ° С. При по-висока температура на сушене витамините се разрушават и етеричното масло се губи. Изсушени и корени, рязани по дължината на влакната. Съхранявайте сушен магданоз в стъклени буркани с плътно прилепнал капак. Магданоз корен в кулинарни рецепти се нарича "бял корен". Изсушеният магданоз се смила на фин прах, изсипва се в черен пипер и се използва вместо пипер. И коренът от магданоз, и зелените се осоляват, обикновено се смесват с други зелени растения, събрани според вкусовите нужди. Използвайте осолени зеленчуци през зимата като превръзка в супи, добавени към задушени зеленчуци и месо, в бульон за готвене на кнедли.\nЛипсата на осолени зеленчуци е излишък от сол, освен това, преминаването в саламура витамини са унищожени. Магданозът се нарязва на ситно нарязан и набръчкан вид, използва се в супи, бульони и риба за готвене. За да се подобри цвета на бульоните и да им се придаде по-оригинален аромат, свежият корен понякога се нарязва надлъжно и се пече в тиган без масло, докато се появи кафява кора.\nМагданоз зеле, поставени в извара, добавете към масло за сандвичи. Магданозът поръсете бърканите яйца, омесете го в омлет, а месото с магданоз изсушете или пресни, пригответе месото, брашното, добавете го към плънката за равиоли.\nМагданозът не се препоръчва за обостряне на язва на стомаха или язва на дванадесетопръстника, изключва се при чревни заболявания, придружени от диария, и се ограничава в диетата 7 при остри бъбречни заболявания. Във връзка със съдържанието на пурини и оксалова киселина, не са показани големи количества магданоз за подагра, нарушения на солевия метаболизъм, оксалурия. Консумацията на магданоз е ограничена по време на бременност.\nМагданозът се използва като инсектицид: засажда се под дървета в градината, а дърветата са по-малко засегнати от вредители. Места, където магданозът расте, мравките напускат.\nИма доказателства, че магданозът помага в борбата срещу болестта на гроздето - филоксера: магданозът се засява между редовете и директно под храстите.\nРуският трикстер, носител на ума на хората, хитър мистификатор, който излезе невредим от всякакви неприятности, Петрушка винаги отразяваше времето, затова в своята история той промени много погледи. Въпреки това, под пъстрото облекло на шут, любящо и страдащо сърце е скрито...\nКолкото и да е странно, магданозът не е оригинален руски характер на кукления театър. Неговите оригинали могат да бъдат намерени в различни страни. В Италия това е Пулчинела, Германия - Каспер, или Гансвут, във Франция - Полихинел, в Англия - г-н Пунч, Турция - Карагьоз, Унгария - рицарят на Ласло, Индия - Видушака. Ето защо дрехите на магданоз са чужди: червена шапка с пискюл, същата червена риза, дъждобран и панталони. А външният вид на куклата не може да се нарече славянски. Смята се, че тя е от италианската Pulicinella (преведена като "петел"), че тя получава такъв необичаен вид: големи бадемовидни очи, огромен нос с гърбица, прекомерно големи ръце и глава, гърбица на гърба. Дори самото лице беше тъмно, а очите - черни. Широко отворената уста в никакъв случай не е усмивка, а истинска усмивка, защото Петрушка първоначално не е бил позитивен герой. Освен това, той имаше само четири пръста на ръцете си, които можеше да намекват за тъмната същност.\nКуклен магданоз има истински прототип. Тези, които се смятат за любимия шут на императрицата Анна Йоаннова Пиетро-Мира Педрило. Той е син на италиански скулптор и дошъл в Русия, в двора на владетеля като музикант. Wit му помогна да се доближи до обкръжението на императрицата, а след това се превърна в придворен шут. Той имаше много прякори: "Адамка", "Антонио", накрая, "Петрушка". Последното име и остана във всички куклени душове.\nМагданозът е народен герой, незаменим участник в уличните спектакли. "Олово" може само мъжете ("parshechnik"). Гласът на куклата, придобити с помощта на специално устройство - "pishchik", или "говори". Петрушка има пълно име - Петър Иванович Укусов. Наричали го също „Самоваров“ или „Ванка Рататуем“. Дръзки забележки, вулгарни шеги, остроумни реплики - всичко се измъкна от магданоза, защото той беше кукла и какво можеше да се вземе от него? С устните си самите хора говореха, критикувайки и показвайки недоволство от страна на правителството или духовенството. Има доста истории за приключенията на Петрушка. Парцелът можеше да започне с факта, че магданозът искаше да купи кон или да се ожени. В хода на действието той се срещна с много герои: от цигани, до тримесечни и духовници, които нашият герой се нагряваше от своя клуб или убива. Срещата на магданоз със смъртта остана непроменена. И тогава куклата се обърна към тълпата с молба за помощ. Ако публиката хареса изпълнението, те хвърлиха пари на актьорите, като по този начин спасиха Петрушка и поискаха продължаване на изпълнението.\nС течение на времето Петрушка престана да бъде просто уличен изпълнител. Все повече го канят в именията, където нашият герой губи остротата си. Той вече не убива, а само разпръсква враговете си. Неговата реч престава да бъде обикновен човек, защото салонът вече не е уличен салон. Сцената е украсена с буйни драперии, а участниците сами се обличат в атлас и блестяща сърма, което превръща представянето в величествена, театрална. Магданозът става член на детски matinees, като по този начин се превръща в детски характер. Освен това, заради театралността на сцената, нашият герой от куклата на ръкавицата се превръща в кукла и сега често изпълнява тази форма.\nВ съветските времена куклата напуска сцената, става герой на литературните пиеси. Сега Petrushka, като загубил лекомислие на парцели, агитира за санитарна хигиена, или участва в събирането на комунални услуги. Единственото нещо, останало от бившата Петрушка, е обвинението. Той идентифицира и осъжда мърморец и пияници, обяснява на читателя нормите на социално поведение. Промяна на вида на куклата. Червената камизола се превръща в риза или туника, на главата се появява шапка, шапка или „буденовка“. Дори и веднъж дългият, гърбав нос постепенно се скъсяваше и стана първа, но напълно нормална.\nЗа да възстанови образа на Петрушка взе Самуел Маршак. През 1922 г. в неговата книга се появява куклена комедия „Магданоз“, а след пет години се появява пиесата „Магданоз чужденец“. Макар Маршак най-накрая да фиксира образа на Петрушка като дете, той възстановява традицията да удря куклата в нелепи истории. И най-важното, Петрушка отново се превръща в изобретател на времето, безстрашен, красноречив герой, който предизвиква съдбата. Това, което остава непроменено в сюжета е, че той постоянно се обръща към зрителя-читател за помощ или съвет.\nБалетът "Петрушка" понякога се идентифицира с емблемата на руските сезони, а за нейните създатели се е превърнала в своеобразен исторически момент. За Стравински той отбелязва нарастването на авангарда на съвременната музика, защото Беноа - една от централните творби, за Михаил Фокин - служи като върха на творчеството, а за Вацлав Нижински може би се превръща в олицетворение на себе си. Вероятно в балета "Петрушка" трагично се разкрива трагичният образ на куклата. Парцелът прилича на минали приключения на улица Петрушка. В балета за първи път се появява линията на зависимост на Петрушка от нейния създател - Магьосника. Куклата се бунтува срещу него. Магданозът вече не иска помощ от обществеността, а се преражда като отмъстител. Възкръснал, той удари магьосника и направи подигравателен вик. Петрушка, вечният губещ, както винаги, ще защитава правата си и ще докаже, че човешкото сърце бие в гърдите на една жалка кукла, невзрачен шут.\nПроизходът на тази кукла, която се появи в Русия през втората половина на XIX век, не е надеждно изяснена. Въпреки че в Русия Петрушки са известни от XVII век. Руските кукловоди използват кукли (куклен театър на струни) и магданоз (кукли за ръкавици). До XIX век предимство се дава на магданоз, до края на века - на кукли, като магданозът се обединява с органо-мелничките.\nПоявата на Петрушка изобщо не е руска: ръцете му са прекалено големи и главата му, чертите му са преувеличени, той (изрязан от дърво) е обработен със специална зеленчукова течност, което го прави по-тъмен; големи бадемовидни очи и огромен крив нос, напълно бели очни ябълки и тъмен ирис, поради което очите на Петрушка изглеждат черни. Появата на Petrushka той наследи от италианската Pulcinella. Много хора погрешно вярват, че широко отворената уста на Магданоз е усмивка, но това не е така; като отрицателен характер, магданозът непрекъснато разпъва устните си в усмивка. Той има четири пръста на ръцете си (възможен символ на факта, че магданозът не е човек, а определен характер от друг свят).\nТипична заблуда - да се чете Петрушка като изключително древен и първоначален руски герой, се основава на нейните архетипни черти на характера, които произхождат от дълбините на човешките идеи за себе си. Петрушка е по-младият роднина на по-старите: неаполитански Pulcinella, френски Polishinel, английски Panch, турски карагьос, германски Hansvourst и Kasperle, испански Дон Кристобал и др. Единственият аналог на магданоз за техниката на шофиране е куклата Gignol, която се появява в Лион в началото на 19-ти век.\nЗелената подправка е безценна килера от полезни елементи, която има несравним вкус.\nВ древна Гърция беше толкова уважавано, че изражението се появи: "Шепа зелен магданоз е шепа злато." Представяме ви интересни факти за магданоз.\nМагданозът не е само двугодишна билка, която обикновено се използва като подправка.\nТой има богат химичен състав с високо съдържание на витамини, К, А, С, желязо, фолиева киселина и др., И има благотворен ефект върху човешкото тяло. Тази билка, която освен това е намерила призвание в козметологията и медицината.Цената на магданоз е оценена още от древни времена.\nНе е възможно да се каже точно кога и къде се появи магданоз. Съществува обаче предположението, че крайбрежието на Средиземно море е станало негово място на раждане. И времето на появата му отива в дълбините на повече от едно хилядолетие. Известно е само, че първото споменаване на тази зеленина се среща в легендите на древните египтяни.\nИмето "магданоз" идва от две гръцки думи - "petros" (камък) и "selinon" (целина). Това се обяснява с факта, че дивият й прародител е израснал на каменистите почви на хълмове и планини.\nСпоред мита за древните гърци, магданозът е произлязъл от кръвта, излята от раната от ухапване от змия, момчето Арчемор (син на един полубог). И според египетската легенда, растението се появява на мястото на кръвните капчици, които се появяват от разкъсаното око на бога Гора, който е загубил битката за Сет за власт над страната.\nДоминиканският диктатор Рафаел Трухильо през 1937 г. издава указ за „прочистването“ на народа на Хаити. В историята това е било „клане на магданоз”, тъй като техниката за разграничаване на хаитяни от доминиканците е следната:\nВойниците помолили всеки жител да произнесе думата “perejil” (магданоз) - онези, които казаха, че думата “p” се счита за “своя”, а изкривеното произношение на втория съгласен чрез буквата “l” означаваше, че това е креолски.\nВ Европа растението от семейството на чадъра се появява едва в началото на 10-ти век и е използвано като лекарство за много заболявания. Местните хора първоначално се нарича зелен зеленчук "sverbiguzom" или "петрол мощност трева."\nИнтересно е също така, че има убеждение, че дори един клон на тази невероятна зеленина, донесена у дома, допринася за семейното благосъстояние и дълголетие. В древен Рим тези зеленини са били давани на гладиаторите преди борбата, за да умножат силата си и да дадат кураж. В допълнение, магданозът се счита за отлична защита срещу зли духове и зли духове.\nДобре известният факт, че чудото растение отдавна се използва в козметологията. Така че, например, императрица Елизабет ежедневно преди лягане да се мие инфузия на магданоз за красота и младо лице. И сега има много козметика, включително магданоз.\nНеговите вкусови качества също са безценни. Ето защо магданозът е много полезен при готвенето.\nВъпреки това, не забравяйте: магданоз, като ефективно лекарство, в големи дози от антидот се превръща в отрова.\nДруги интересни факти за магданоза могат да бъдат намерени в интернет.\nМагданозът е подправка с древна история, обичана по целия свят. Той има подчертан аромат и прекрасни лечебни свойства.\nМагданозът (латинският Petroselinum) е двугодишно растение от семейството на чадъра, на гръцки език неговото наименование означава „расте на камък“. Не е изненадващо, че това е името на това растение: неговият прародител е израснал на каменистата почва в Южна Гърция.\nВ ежедневното готвене магданозът е едно от най-обичаните пикантни билки, като използва листата и корените си като храна. Магданозът има изразен аромат и прекрасни лечебни свойства. Например магданозът е едно от първите места сред зеленчуците по съдържание на фосфорни и калциеви соли.\nМагданозът е древно растение. Неговата история датира от стотици векове. Смята се, че родното място на растението е Гърция, но първото споменаване на магданоз е в древните египетски текстове. Митът за произхода на магданоза казва: той израснал на място, поръсен с кръвта на върховния бог Хорус, който загубил очите си в дуел с бога Сет. Според гръцката версия на произхода на магданоз, тя също расте на земята, напоявана с кръв, само че това е кръвта на сина на един от гръцките владетели, полубоговете Архемор.\nМагданозът се разпространява в Европа от древните римляни, които, където и да живеят, използват листата му като подправка и за лечение на различни болести. В Русия през XI век се отглеждат ароматни растения, които го наричат малко по-различно: „петросиле”, „петросилев” или „невеста”.\nМагданозът съдържа около 10% захари, около 3,5% протеин, 6% скорбяла и много въглехидрати. Има етерични масла, гликозиди, флавоноиди.\nПо отношение на витаминното съдържание магданозът е безспорен лидер сред зеленчуковите култури. Съдържа витамини от група В, витамин К, РР, бета-каротин, а само 30 г пресен магданоз съдържа дневната доза витамин С. Ароматната трева е богата на макроелементи като магнезий, фосфор, калций, калий и желязо. В семената на магданоза се намират мастни масла.\nПри готвенето магданозът най-често се използва пресен или изсушен. Листата му се прибавят към салати, гарнитури, супи и рибни ястия. Тази подправка значително подобрява вкуса и аромата на почти всяка храна.\nМагданозът може да бъде подготвен за бъдеща употреба. Най-хубавото е, че хранителните и лечебни свойства на растението са запазени по време на замразяването: пресни замразени зеленчуци са също толкова полезни, колкото и пресни за няколко месеца. Сухият магданоз е по-лесен за употреба и по-популярен сред домакините, но малко по-малко полезен.\nПрибирането на магданоз, напръсквайки го със сол, не си струва: според данните от изследването, в този случай в растението се образуват вещества, които имат канцерогенен ефект.\nМагданозът е известен със своите диуретични, холеретични и стимулиращи ефекти. Използва се за оток с различен произход (особено при сърдечно-съдови заболявания), при заболявания на бъбреците и пикочния мехур (цистит) и колики. Етеричното масло от магданоз увеличава мускулния тонус на червата и стимулира стомашната секреция. В допълнение, тази подправка укрепва защитните сили на организма, подобрява метаболитните процеси, възстановява силата, използва се за нарушения на менструалния цикъл.\nМагданозът активира функцията на щитовидната жлеза и надбъбречните жлези, а натрошените семена се вземат при малария. Соковите растения се използват за очни заболявания: конюнктивит и катаракта. Също така спомага за подобряване на сърдечната дейност, дишането, укрепването на кръвоносните съдове.\nМагданозът също е широко използван в козметологията: той е част от кремове за лице и маски, тъй като добре облекчава подпухналостта и зачервяването на кожата, тонизира и освежава, помага да се отървете от акне.\nНе се препоръчва употребата на магданоз за хипотония, анемия, както и по време на бременност, поради стимулиращия му ефект върху организма.\nВ Русия магданозът се нарича „невестица” и това е много интересно обяснение. Факт е, че тази плевел често се използва от булки, които вярват, че тя ще им помогне да отслабнат до деня на сватбата, а също така ще придадат на кожата свеж вид и здрав блясък.\nМагданозът се използва активно за борба със затлъстяването: достатъчно е да се пие само половин чаша пресен зелен чай, а гладът ще отстъпи за няколко часа.\nЧрез творчеството - към мисията на живота\nМарионетка за кукли. История на играчките\nКукли с ръкавици и кукли имат дълга история. Първият най-древен сюжет на античния театър е Легендата за боговете.\nКато живи актьори, куклите бързо се преместваха от религиозни към ежедневни. За тази цел, кукли с ръкавици с груби, резки движения бяха много по-подходящи за сложни кукли. В древен Рим тълпата се забавляваше от нецензурни шеги на куклата Mokkus. През Средновековието, различни histrions и buffoons винаги носеше кукли с тях, оставяйки си устата рискови шеги за тези, които са на власт. И в този случай те казаха: "Това не съм аз, а кукла." И те бяха оправдани - толкова силна беше вярата в собственото им, отделно същество на кукли. Всички кукли-герои бяха весели, нахални и носеха червени шапки, затова първата от тях италианците наричаха Pulcinella ("петел"). От него излязъл френският откривател, английският Punch ("удар"), холандският пиккелърринг ("пушена херинга"). Да, и руски магданоз, или напълно Петър Петрович оцет, не е ли от петел?\n"ПЕТРУШКА е псевдоним на балаганска кукла, руски шут, потешка, остроумие в червен кафтан и в червена шапка; името им е Петрушка, както и цялата кукла-клоунска кукла" (В. Дал).\nМагданозът е известен от 17-ти век. Руските кукловоди използват кукли (куклен театър на струни) и магданоз (кукли за ръкавици). До 19 век До края на века Петрушка беше предпочитана от марионетки паршечники се обединиха с мелничките за органи. Парничният екран се състоеше от три рамки, закрепени с ремъци и затегнати с шлифовка. Постави се на земята и скри кукловода. Барел орган събира зрители, а зад екрана, актьорът, чрез pishchik (свирка), започва да общува с обществеността. По-късно, със смях и реприза, избяга сам, в червена шапка и с дълъг нос. Органът-мелница понякога става партньор на Петрушка: поради мъжа, речта не винаги е била разбираема и той повтаря изразите на Петрушка и води диалога. Комедия с Петрушка се играе на панаири и душове. От някои от мемоарите и дневниците от 1840-те години, Петрушка има пълно име - нарича се Петър Иванович Уксусов или Ванка Ратайой.\nОсновните парцели бяха: лечението на магданоз, обучението на войниците, сцената с булката, закупуването на кон и тестването му. Парцели бяха предавани от актьор на актьор, от уста на уста. Нито един от героите на руския театър не е имал популярност, равна на Петрушка.\nНа Петрушка беше позволено това, което беше забранено на хората: критика на началниците и духовенството в изрази на най-суровите и често няколко прилични, вулгарни солени шеги за секс, жени, които взеха деца от последните сцени на "брака на Петрушка". Петрушка, говорейки на болшевишкия език, беше "мундщука и вестител на масите". Вечната безнаказаност на Петрушка се обяснява именно с древното отношение към куклите, към съществата, които живеят сами, отделен живот от хората.\nОбикновено спектакълът започва със следната история: Петрушка решава да купи кон, музикантът призовава за цигански бръснар. Петрушка дълго време оглеждаше коня и дълго време се пазарил с циганите. Тогава Петрушка беше уморена от договаряне, а вместо пари, той победи цигани дълго време на гърба, след което избяга. Петрушка се опита да се качи на коня си, хвърли го под смях на публиката. Това може да продължи, докато хората не се смеят. Най-накрая конят избяга, оставяйки магданоза мъртъв. Дойде един лекар и попита Петрушка за болестите си. Оказа се, че всичко боли. Имаше битка между Доктора и Петрушка, в края на която Петрушка удари силно врага с палка по главата. - Какъв сте вие - извика Петрушка, - ако попитате къде ме боли? Защо учихте? Появи се на тримесечие. - "Защо уби лекар?" Той отговори: "Тогава, че познава науката си зле." След разпит Петрушка удря клуба на четвърт блок по главата и го убива. Тичаше кучешки рев. Петрушка безуспешно потърси помощ от публиката и музиканта, след което той флиртува с кучето, обещавайки да нахрани котешкото си месо. Кучето го сграбчи за носа и го отвлече, а Петрушка извика: - О, малката ми шапка с четка и пискюл изчезна! Музиката замлъкна, което означаваше края на представлението. Ако публиката го хареса, те не освободиха актьорите, аплодираха, хвърлиха пари, настоявайки за продължаване. Тогава се възпроизвежда малката сватбена сцена на Петрушкин. Магданозът донесе булката, огледа я като инспектира коня. Обичаше булката, не искаше да чака сватбата и започна да я умолява да се жертва. От сцената, където булката се жертва, жените напуснали и взели децата с тях. Според някои съобщения друга сцена, в която присъства духовникът, се радва на голям успех. Тя не влезе в нито един от записаните текстове, най-вероятно е била премахната от цензура. Имаше сцени, в които Петрушка не участваше. Той танцуваше и жонглираше с топки и пръчки.\nСвиване Комедията за магданоз започва в началото на 20-ти век. Petrushechniki започнаха да се появяват на детски партита и новогодишни дървета, текстът на сцените се променя, губейки остротата си. Магданозът спря да убива. Той махна с палката си и разпръсна враговете си. Говореше учтиво и „сватбата” се превърна в танц с булката. Грубата реч на обикновените хора изчезна, а с нея и индивидуалността на хулигана-балагурата, на която станали старите и младите.\nДо този момент кукленият театър използва кукли с ръкавици, а зад завесата на театъра Петрушка отстъпи място на други герои.\nИстория за растението магданоз за деца\nЗа магданоз за деца 5-8 години\nМагданоз, като целина, дава на хората не само ароматни вкусни зеленчуци, но и ароматни корени.\nЗнаете ли как изглежда магданозът?\nТя има нежна дантелена зеленина и малка кафяво-бяла гръбнака.\nРодината на това растение е морското крайбрежие на Южна Европа. Магданозът расте там в сенчести места сред камъни и скали. Това се доказва от гръцкото му име "Петър", което означава "скала", "камък". Древните египтяни и гърци считат магданоза за символ на скръб. Вълните от магданоз бяха поставени от хора като знак за тъга. Клоните му бяха вплетени в букети от лилии и рози, като напомняне, че земната радост не трае вечно.\nДревните народи вярвали\nСимвол на тъга.\nТъкайте в буйни венци,\nКъде са рози и лилии,\nМагданоз клонки дантела.\nТе са ароматни, живи -\nНапомняне за това\nТова щастие не се случва вечно.\nА земният живот е мимолетен.\nДревните римляни са имали малко известен магданоз, през ранното средновековие са забравили за него и са започнали отново да го култивират в Европа едва през 9 век.\nВ народната медицина магданозът се използва за лечение на рани и възпаления на кожата. Руски лекари използвали този зеленчук, но започнали да го отглеждат едва през XIX век.\nВ зелен магданоз много витамин С и каротин, а в корените - минерални елементи. В ръководството се казва: "Растението от магданоз се откроява от богатството на минерални елементи."\nЗеленият магданоз е украсен със салати и винегрети, като подправки се прибавят към супи и месни ястия, на които придават прекрасен свеж аромат.\nКакви са лечебните свойства на магданоза?\nСъвременните лекари високо оценяват лечебните свойства на магданоза. Не е чудно, че той казва: „Грама магданоз е по-полезен от килограм хапчета.“ Магданозната отвара се използва при заболявания на ставите, черния дроб и бъбреците.\nСеят магданоз в началото на пролетта и през зимата.\nМагданозът е доста устойчив на студ, но расте бавно, покълва само на 15-20-ия ден. Можете да нарязвате зелените много пъти, ако не забравите да нахраните растението след това.\nМагданозът е непретенциозен, не изисква много влага, освен това може да расте върху лоши почвени торове.\n• Как изглежда магданозът?\n• Откъде идват магданозът?\n• Какви са полезните вещества в магданоза?\nФолклорен куклен театър Петрушки\nРуснаците познаваха три вида куклен театър: куклен театър (кукли в него се контролираха с нишки), театър „Петрушка” с кукли на ръкавици (кукли бяха поставени на пръстите на кукловода) и сцената на рождението (кукли бяха фиксирани на пръчки и се преместваха чрез разфасовки в кутии), Кукленият театър не е широко разпространен. Популярният е театър „Петрушка“. Сцената на Рождество Христово е разпространена главно в Сибир и в Южна Русия.\nПетрушки театър е руска комедия за народна комедия. Неговият главен герой е Петрушка, чието име е наречено. Този герой се нарича още Петър Иванович Укусов, Петър Петрович Самоваров, на юг - Ваня, Ванка, Ванка Ретатуй, Рататуи, Рутюти (традиция на северните региони на Украйна). Театърът на магданоз възниква под влиянието на италианския куклен театър „Пулченел“, с който италианците често свирят в Санкт Петербург и други градове.\nЕдна ранна скица на театър Петрушка датира от 30-те години. XVII век. Тази илюстрация е поставена от германския пътешественик Адам Олеарий в описанието на пътуването му до Московия. Що се отнася до картината, Д. А. Ровински пише: "Селянин, завързал женска пола с обръч на подгъва на колана си, го вдигнал нагоре, тази пола я затваря над главата, може свободно да движи ръцете в нея, да постави куклите отгоре и да представяме цели комедии. На снимката, на преносимата пола, не е трудно да се разграничи класическата комедия, дошла до нашето време, за това как циганинът продава на Петрушка кон. Ровински цитира забележката на Олеарий, че кукленият комик винаги е бил с мечката; той също коригира „стълбовете“ на козата и клоуна. Сцените, според Олеарий, винаги са били с най-кратко съдържание.\nПо-късно женската пола с обръча в повдигнатия подгъв бе заменена с завеса - във всеки случай, в описанията на театър Петрушка от 19-ти век. полата вече не се споменава.\nПрез XIX век. Театър Петрушка е най-популярният и широко разпространен тип куклен театър в Русия. Тя се състоеше от лек сгъваем екран, кутия с няколко кукли (според броя на знаците - обикновено от 7 до 20), барел и малки подпори (пръчки или дрънкалка, точилка и др.). Пейзажът на театър Петрушка не знаеше.\nКукловодът, придружен от музикант, обикновено орган-мелница, вървеше от двора до двора и даваше традиционни идеи за Петрушка. Той винаги може да бъде видян по време на фолклорни фестивали, на панаири.\nНа апарата на театър „Петрушка“ Д. А. Ровински пише: „Куклата няма случай, но е изкована само едно малко момиченце, на което е пришита празна картонена глава, а от двете страни са празни ръце. ръцете са първият и третият - той обикновено издува куклата на всяка ръка и действа по този начин с две кукли наведнъж.\nХарактерни черти на външния вид на магданоз са голям кукален нос, усмивка, изпъкнала брадичка, гърбица или две гърбици (на гърба и на гърдите). Облеклото се състоеше от червена риза, шапка с пискюл и ботуши от денди; или от клоунска двуцветна клоунска рокля, яка и шапка с камбани. Кукловодът говореше за магданоз с помощта на берач, устройство, с което гласът стана остър, пронизителен, трополящ. (Пазачът е направен от две кости или сребърни извити плочи, вътре в които е закрепена тясна лента от лента). За останалите актьори на комедията кукловодът говореше с естествения си глас, като буташе зад себе си бузата.\nИзпълнението на театър "Петрушка" се състоеше от набор от сцени, които имаха сатирична насоченост. М. Горки говори за Петрушка като за непобедим герой на комедия-кукла, която побеждава всички и всичко: полицията, свещениците, дори дяволът и смъртта, остават безсмъртни.\nОбразът на магданоз е олицетворение на празнична свобода, еманципация, радостно усещане за живот. Действията и думите на Петрушка бяха противопоставени на приетите норми на поведение и морал. Импровизациите на магданоза бяха актуални: те съдържаха остри нападения срещу местни търговци, земевладелци и шефове. Спектакълът беше придружен от музикални вложки, понякога пародични: например, изображение на погребение под „Камаринска” (виж Петрушка, известен още като Ванка Рататуи) в Читателя.\nZueva T.V., Kirdan B.P. Руски фолклор - М., 2002\nЯбълкови продукти, получени в чужбина в тази провинция, се наричат Калвадос - каква е тази напитка?Много любители на силния алкохол не знаят или имат неясна представа за това какво е Калвадос, как да го използват вярно и с какво.\nМоже ли да се забие круша


24V/36W - V36-24 - с галванично разделяне\nгалванично разделяне на входната от изходната верига със заземяване (Class I)\nваристорна защита на входа\nDC или AC входно напрежение\nавтоматично закъснение при стартиране по линията без необходимост от настройка\nалуминиев корпус за монтаж на панел\nрегулация на изходното напрежение\nРазмери: 88 x 59 x 39 mm\nИмпулсните преобразуватели „Трансфертер V36-24” са проектирани за висока надеждност при открито изградени кабелни комуникационни мрежи и други, при които е необходимо галванично разделяне на входната от изходната вериги. Това гарантира максималната възможна защитеност на захранваното устройство (WiFi access point, CATV fiber-optic node, CCTV камера с PTZ управление и др.). Същевременно изолира проблеми, които биха могли да възникнат от утечки по заземяването при широко разгънати трасета. Препоръчва се към заземителната клема да се свърже надеждно заземяване от точката на приложение на конвертора.\nКонверторите V36 са с висок КПД и стабилност на работата в целия работен диапазон. Твърдо установената долна граница на сработване с хистерезис, комбинирана с функция „рестартиране”, гарантира стартирането на устройствата да става последователно по дължината на трасето, изчаквайки стартирането на предишните. По този начин се предпазват последните устройства от „забиване”. И при това не е необходимо ръчно настройване на закъснения – преобразувателят стартира в необходимия момент, без да внася излишно забавяне.\nV36-24 60 – 200V DC\n45 – 135V AC 24V DC 1.5A -\nОсновното приложение на Трансфертер V36-24 е в мрежите за разпространение на интернет, телефон и телевизионен сигнал с разпределено захранване на активните устройства. Конверторът служи за преобразуване на магистралното напрежение до подходящо напрежение за използваната активна апаратура. Някои от най-масовите случаи са следните:\nЗахранване на WiFi acces point - MikroTik®, Ubiquity® или съвместим\nЗахранване на конвертор от оптичен телевизионен сигнал към коаксиален за кабелна телевизия (CATV node)\nЗахранване на камери за видеонаблюдение с инфрачервена (ИЧ / IR) подсветка и PTZ функция\nЗахранване на измервателна и комутираща апаратура по интернет мрежата


Блогът на kordon :: РАЗМИСЛИ ЗА ДОБРОТО\n30.06.2015 18:45 - РАЗМИСЛИ ЗА ДОБРОТО\nПрочетен: 4917 Коментари: 9\tГласове:\nПоследна промяна: 07.08.2015 12:54\n„Прочее, ако някой знае да прави добро\nи го не прави, грях е нему.“\nАз съм човек, който има ясна представа за своята несъвършена същност и греховна природа, който осъзнава, че притежава изобилие от недостатъци и слабости, който не забравя, че постоянно греши, подава се на изкушения и постъпва неразумно. Съзнаването на собствените ми пороци ме кара да се боря с тях, за да бъда по-добър човек. Но за да бъда такъв, аз първо трябва разбера какво точно означава да съм добър.\nОтговорът на този въпрос изглежда твърде лесен на пръв поглед, но само докато не се замислим сериозно над него. Вероятно първото нещо, което веднага изниква в съзнанието ни, е, че за да бъде човек добър, не трябва да прави зло. Това означава навярно, че за да съм добър, аз не трябва да крада, не трябва да мамя, не трябва да руша чужда собственост, не трябва да наранявам другите хора физически или вербално, не трябва да отнемам човешки живот. Не вярвам да има някой, който би възразил срещу това становище, защото то е гениално просто, а затова и изключително лесно за разбиране. Не мога да бъда добър, ако причинявам на другите зло по какъвто и да е начин: ако не уважавам техните чувства, ако нарушавам техните права, ако ограничавам свободата им, ако възпрепятствувам благополучието им, ако си присвоявам законните им доходи, ако отнемам имуществото им, ако ги лишавам от живот. Едва ли има нещо по-просто и ясно от това!\nИ все пак дали е напълно достатъчно да не прави зло, за да бъде един човек добър? Моите размишления ме доведоха до заключението, че това не стига, че е нужно нещо повече. Причината според мен е в това, че дори и да не правим зло, то не означава, че правим добро. Защото е възможно човек да не върши зло, но да не прави и добро! Добър ли е той в такъв случай? И какво означава всъщност да не правим зло, но да не правим и добро? Ако станем свидетели как бият и ограбват някого, то ние не можем да бъдем обвинени, че вършим зло, защото не сме преки извършители на деянието. Но в същото време, ако не се намесим, престъпниците ще могат необезпокоявано да извършат докрай лошото си дело. Следователно нашето бездействие ще позволи невинен човек да пострада, а виновниците да избягат. Тогава, дори и да не сме непосредствени изпълнители на злодеянието, това прави ли ни добри? Безучастието ни в момент, когато друг човек е подложен на страдания, означава ли, че сме добри хора? Ако вас ви нападнат и бият няколко човека, а случаен очевидец стои отстрани бездейно, без да предприема нищо, вие бихте ли го определили като добър човек, имайки предвид, че той все пак реално не участва в деянието, но и по никакъв начин не ви помага?\nА случаите могат да бъдат разширени още много. Например, ние се сблъскваме постоянно с хора, които нямат какво да ядат, които нямат топли дрехи през зимата, които нямат пари за лекарства, които нямат покрив над себе си. Нас обаче това не ни смущава, защото ние не вършим зло и не носим вина за тяхното състояние (или поне така ни се иска). Добри ли сме в този случай? Ще си позволя да дам отрицателен отговор. Защото, за да бъдем добри, ние не просто трябва да наблюдаваме пасивно света около нас и да гледаме равнодушно на чуждите нещастия, опирайки се на довода за „невършенето на зло”, а да бъдем дейни в правенето на добри дела. Разбира се, ние не можем да помогнем на всички нуждаещи се и никой не изисква това от нас. Но в случай че искрено желаем да бъдем истински добри човеци, ние трябва оказваме помощ на другите винаги, когато имаме възможност да го сторим. Индифирентността към болката на другите, липсата на състрадание към тях и нежеланието да им окажем помощ не ни правят добри дори и да не вършим злини собственоръчно. Трябва да имаме предвид, че много често злото се случва именно заради нечия пасивност, и в такива случаи пасивният носи косвена вина за нещастието на някого.\nСпоред мен обаче, дори и това не е достатъчно, за да бъдем наречени добри хора. Ако искаме да бъдем наистина добри, ние не само не трябва да правим зло и не само че трябва да вършим активно добри дела, но и трябва да се борим със злото и несправедливостите около нас и по света, доколкото ни позволяват възможностите. Защото дори и да не вършим зло и да правим добро, то злото и неправдите не свършат и продължават да съществуват даже непосредствено до нас. И ние трябва енергично и непримиримо да им се противопоставяме и да допринасяме за тяхното ограничаване, с което ще намалим страданията на хората.\nСмятам, че воюването със злото и неправдите трябва да се постави в отделна категория, тъй като представлява нещо различно от това просто да се помага на отделния човек. Без да ги противопоставям, все пак вярвам, че едно е да нахраниш гладния и да подслониш бездомния, а съвсем друго е да се бориш пряко с непосредствените причини, които оставят хората без храна и без дом. Тези причини са корупцията, злоупотребата с власт и влияние, самоуправството, безвластието, липсата на закони или лошите закони, крупното измамничество, подтискането на групи от населението, присвояването на обществени средства, сегрегацията, некачествената образователна система, войните и други. Борбата с тези социални недъзи в крайна сметка е в помощ на гражданите, но е на съвсем друго, бих казал на по-високо ниво от това да се помага на отделния индивид. Последното, при цялата му полезност и добронамереност, представлява лечение на последствията, докато другото е отстраняване на причинителите на болестта, което има за цел въобще да не допусне нейната поява, за да се избегне лечението като цяло. Тоест това е като стимулиране и усилване на имунната система чрез ваксинация, която не допуска по-нататъшното проявяване на симптомите на заболяването. Следователно, ако социалната система работи ефективно, изобщо няма да се налага да се помага на гладни и бездомни, тъй като такива няма да има (в идеалния случай). А това ще намали страданията, престъпленията (генерирани от бедността), напрежението в социума и разходите на държавата, а също така ще даде възможност на много повече хора да проявят своите способности и да бъдат полезни на обществото. Затова борбата със злото и несправедливостите е най-висшата форма на доброто, защото е израз на желанието да се победят корените на социалните проблеми, да се отстрани първоизточникът на бедите и страданията, които не са инцидентни, а са системни и засягат големи маси от населението.\nБихме могли да обобщим принципите на доброто до следните положения, необходими и задължителни за всеки, който действително желае да бъде добър човек:\nа) да не прави зло;\nб) да помага активно на другите, т.е. да върши добро;\nв) да се противопоставя енергично на злото и на несправедливостите.\nРазбира се, добрите хора, като всички останали, не са съвършени. Понякога и те могат да сбъркат и да извършат лоша постъпка. Разликата между тях и другите, обаче, е в това, че те осъзнават грешката си, изпитват угризения и съжаление за стореното, опитват се да го поправят и се стремят да не го повтарят. Съзнателният стремеж към доброто, който намира материално изражение в извършването на добри дела, е критично условие, което детерминира добрия човек и го отличава от останалите. Състраданието, взаимопомощта, избягването на лоши постъпки, борбата със злото и неправдите са негова първа грижа и основна цел в живота.\nТрябва обаче да имаме предвид, че ако някой е направил веднъж добро, това още не значи, че е непременно добър човек. Така, както ако някой е хванал една риба, това не го прави рибар. Ако някой направи днес добро, то няма гаранция, че утре няма да направи зло. А добър може да бъде само този, който прави само добри дела или поне се старае да прави такива. Което означава, че истински добрите хора са твърде малко, за разлика от онези, които се мислят и представят за добри.\nСъщо така е възможно човек да не прави зло, само защото го е страх от наказание или възмездие, но да изпитва вътрешно влечение да го върши. Това означава, че ако липсва възпиращият фактор, причината за страха, той ще се отдаде на вършенето на зло, защото то, а не доброто, съответства на истинските му щения и то движи съзнанието му. Така че при първа възможност, когато изпита усещането, че деянията му ще останат незабелязани или ненаказани, той ще започне да върши лоши дела.\nДобрият човек трябва да бъде мотивиран само от искреното, осъзнато и драговолно желание да бъде полезен на хората чрез делата си, без да очаква изгоди от това и без да го афишира. Ако той разгласява широко постъпките си, значи намеренията му не са чистосърдечни, а той в действителност очаква да спечели симпатиите и благоразположението на другите, за да извлича дивиденти от това. Това е характерно за публичните личности и особено за политиците (но не само за тях, разбира се), които демонстрират добро държане, загриженост, добронамереност и много често печелят доверието и одобрението на публиката чрез някой режисиран акт на филантропия. В крайна сметка основна цел за тях е да спечелят гласовете на избирателите, за да се доберат до доходоносна длъжност, чрез която ще могат необезпокоявано да се облагодетелстват за сметка на обществото. Ето как привидно добрата постъпка може да бъде използвана като параван, като камуфлаж за заблуда, и под нейно прикритие да бъдат извършени лоши дела. Следователно не всичко, което изглежда добро, е добро в действителност, тъй като би могло да е маскирано зло. Затова тези, а и всички останали постъпки следва да се разглеждат в контекста на условията и на събитията, а не като изолирани актове. Защото някой може да помогне на дете, останало без родители и дом, да го подслони, да го облече, да го нахрани. А след това, спечелил доверието и уважението на простодушното и непокварено дете, което вече се чувства длъжно да отговори на очакванията на своя "благодетел", може да го опаше с експлозиви и да го изпрати на смърт в тълпата... Ето как изглежда понякога „доброто” в контекст!\nЗа да бъде една постъпка наистина добра, тя трябва да представлява съзнателен, безкористен и доброволен акт, продиктуван от искреното намерение да се окаже помощ на нуждаещ се, да се предотврати или спре зло или да бъде поправена някаква несправедливост. Защо са необходими тези условия? Защото човекът трябва да разбира ясно, че първостепенна задача на всеки индивид е да прави добро, и избирането на доброто пред злото трябва да е напълно осъзнато действие, а да не е случайно, да не е мотивирано от користни подбуди и да не е направено под натиск отвън. Ако той е направил добро случайно, то утре може също така случайно да извърши и зло, без да прави разлика между тях. Тоест извършването на добро при такъв човек няма да е принцип, а резултат от произволни фактори и несъзнателни решения. Ако го е направил заради някаква изгода, то заради изгода би напраил и зло, защото очевидно материалните облаги за него стоят преди морала. А ако го е извършил под външно давление, е напълно възможно, когато не е притиснат, да предпочете да стори зло, след като няма кой да го принуди да направи добро.\nЕто защо е важно човек да осъзнава, че вършенето на добро е правилният избор. Тогава той ще се стреми с пълно съзнание да прави добро, без да се налага някой да го принуждава и без да очаква възнаграждения или каквито и да е ползи. Истински добрият човек знае, че трябва да прави добро и съзнава, че това е негово задължение, тъй като добрите постъпки помагат за сплотяването и благополучието на общността и способстват за нейния възход. Та нали единственото, което разделя отделните индивиди, което създава напрежение и конфликти между различните обществени групи и което предизвиква раздори и войни между народите е стореното зло под формата на извършена несправедливост, на оскърбление, на лъжа, на клевета, на предателство, на кражба, на причинена смърт. Това показва, че доброто не е самоцел, нито е абстрактно понятие, а изпълнява напълно реалната функция на спояващ елемент между членовете на колектива. А ние знаем, че високи успехи реализират само най-сплотените общества. И това се постига чрез силата на доброто!\nДруг неизбежен въпрос е дали да бъдеш добър означава да бъдеш търпелив? Със сигурност едно от задължителните качества на добрия човек е да проявява търпение и разбиране спрямо грешките и слабостите на другите, най-малкото защото той самият не е безгрешен. Но толерантността, като всяко друго нещо, не е безгранична, и затова толерирането на умишлени и системни нарушения, пороци и престъпления се явява глупост, която освен това е и зловредна. Ако търпим методичното нарушаване на нашите лични права обаче, това е проблем, който касае преди всичко нас, и може да се определи наистина като проява на върховна глупост. Но дали ще проявяваме безропотно смирение и дълготърпеливост към подобни прояви, засягащи само нашите особи, в случая зависи само от нас самите и не пречи на останалите, които не страдат от това. Все пак наше свещено право, наред с другите такива, е и това да не бъдем особено интелигентни и прозорливи. Така че нашата глупост си е наш проблем и никой не може да ни търси законова отговорност за неблагоразумието да не отстояваме правата си, колкото и нелепо да е това ни поведение.\nНо толерирането на перманентно погазване на обществените норми, което касае и много други хора и което руши фундамента на нашето обществено сдание, вече не е просто глупост, а престъпно безразсъдство. Такова безотговорно поведение спомага за компрометирането на самите устои, за разрушаването на принципите, върху които е изградена конструкцията на нашето общество. Следователно хората, които проявяват търпеливост към подобни деструктивни провинения и закононарушения, също носят отговорност за негативните последици от тях. Индиферентността към асоциалното поведение и към престъпните деяния е осъдителна от морална гледна точка и е виновна за случването им отново и отново, защото ги толерира с безразличието и бездействието си.\nВсеки път, когато човек се смирява раболепно пред нарушителите, пред престъпниците и пред враговете, той всъщност ги насърчава да продължават да вършат злотворните си деяния и дори да стават още по-дръзки и безскрупулни. Отстъплението пред тях, примиряването с неправдите и злините, липсата на адекватна реакция, на санкция, на наказание поощрява такива люде да увеличават силата и обхвата на противообществените си прояви. Така от неоправданото бездействие започват да страдат все повече хора. Именно за такива случаи се отнася изразът: „който не наказва виновните, наказва невинните”. Точно затова този, който чрез действията си би могъл да предотврати или прекрати злонамерен акт, но не го прави, носи също голяма вина („Прочее, ако някой знае да прави добро и го не прави, грях е нему.“ Яков 4/17).\nВ контекста на гореизложеното, да си добър означава да разбираш грешките на другите и да ги прощаваш, когато са неволни и инцидентни, но да проявяваш нетърпимост към хроничните и преднамерени престъпвания на законите и правилата, защото толерирането им е опасно и застрашава основите на обществото ни. Следователно добрият човек не е равнодушен и бездеен флегматик, чието овчедушие, погрешно възприемано от някои като доброта, граничи с престъпна глупост, а е дейна личност, демонстрираща решителна непримиримост спрямо нередностите, пороците и деянията с висока степен на обществена опасност.\nВъпреки горните размишления и въпреки осъзнаването от моя страна на принципите на доброто, аз, разбира се, в никакъв случай не мога да нарека себе си добър. Да, стремлението ми е да бъда такъв, но нещо в мен не го позволява. Инстинктите, страстите, нагоните, предразсъдъците, които са част от моята физическа същност, не ми разрешават да стана истински добър човек. Това не е оправдание, а разбиране на слабостите, които вероятно терзаят всеки, роден от жена. Мисля, че тук, в самия край, най-добре прилягат думите на апостол Павел: „Аз зная, че в мене, сиреч в плътта ми, не живее доброто; защото желание за добро има у мене, но да го върша не намирам сили” („Послание на апостол Павел до римляните” 7:18).\nТагове: морал, справедливост, слабости, милосърдие, несправедливост, недостатъци, нещастия, Нравственост, добронамереност, зло, помощ, състрадание, добро, искреност, принципи, честност, доброволен,\n1. demograph - Хубав постинг..\nДоброто трябва да има юмруци..Поздрав.\n2. kordon - до demograph\nДобре казано: "Доброто трябва да има юмруци". Без юмруци доброто е нищо повече от овчедушие. Което ми напомня пък за "овцебългарите" и тяхното пословично рабско покорство... А прословутото ни юначество съществува като че ли само в народния фолклор и пиянските самохвалства:\n3. astrojozi19 - Здравейте kordon,\nТемата ви е интересна и навява доста размисли.Доста комплексен въпрос, но знаете ли според мен всеки трябва да запази доброто в сърцето и ума си и да сее добро, не може да решаваме кой за какво е отговорен всеки си има съдба. Има само един съдник и той не е тук на Земята, повярвайте както е казано на всеки според делата му, но естествено това не оправдава пасивността.Така мисля накратко.\n4. kordon - до astrojozi19\nБлагодаря. Както казвате, всеки ще бъде съден според делата му, т.е. небесният съдник ще определи кой е достоен и кой не. Мисля, че критериите, по които ще съди, са свързани с доброто, милосърдието и службата на хората. Всяка страница от Евангелията е пропита с призиви да живеем по тези принципи. Аз не желая да натрапвам на другите как да мислят и действат, защото всеки решава кои са неговите приоритети и всеки носи отговорност за решенията си. Но в крайна сметка ние не сме пасивни вещи, а ни се налага да водим динамичен живот сред други хора, което несъмнено повдига въпроса за взаимоотношенията между нас. Според мен тези принципи и правила, които улесняват и подобряват комуникациите и отношенията между индивидите, са добро, а тези които ги спъват или разрушават - са лошо. Вярвам, че Бог желае точно това - сплотеност, загриженост, отговорност, добронамереност, милосърдие - все неща, които правят живота и контактите между нас по-лесни и приятни. Всеки решава за себе си дали да следва тези принципи или да върви по друг път. И от това решение зависи дали човекът е добър или не е. Смятам, че аз имам право да определям за себе си какви са хората, с които взаимодействам и контактувам, защото действията им пряко или косвено влияят на моя живот. По същия начин околните имат пълното право да оценяват моето поведение и да дават оценка за мен. Така смятам аз.\nВие казвате че "не може да решаваме кой за какво е отговорен ". В такъв случай Вие не можете да търсите отговорност от онзи, които е посегнал на близките Ви, например. Тогава този човек, от който никой не търси отговорност, няма да има никакъв мотив да съблюдава реда и законите и да уважава правата на другите. И той ще продължи да тормози останалите, защото никой не му търси отговорност. Аз смятам, че щом живеем в едно общество, ние сме длъжни да спазваме неговите норми, т.е. да носим отговорност за нарушаването на тези норми. Иначе ще настъпи беззаконие. Това е моето мнение.\n5. astrojozi19 - Поздрави kordon!\nБлагодаря за отговора по коментара ми. Разбира се прав сте, всеки за себе си знае какво е добро. Аз споделям вашите мисли и виждания в голяма степен.\nВярвам за себе си лично, че не мога да съдя хората.Вярвам изцяло в доброто и в християнските ценности, в това че Любовта ще спаси света и в това, че всеки е за нещо тук на Земята. Желая ви щастие в живота Виктор.И пишете:)\n6. kordon - до astrojozi19\nСърдечно Ви благодаря за положителната оценка, за добрите пожелания и за това, че ме мотивирате да пиша.\nАз също като Вас смятам, че всеки от нас е тук на Земята с определена цел и роля и всеки от нас трябва сам да открие своето призвание. Тогава той ще бъде полезен и на себе си, и на обществото. Защото какво е човекът, който мисли само за задоволяване на личните си интереси, без да проявява загриженост за общите такива? Та нали ние ставаме човеци само ако живеем заедно с други хора. Без помощта, опита и примера на околните ние не бихме могли да се научим да ходим и да говорим като хора и дори да мислим като хора. Следователно ние сме задължени на обществото за това, което сме. Но не за това, че просто физически изглеждаме като човеци, а за това, че по душа сме човешки същества. Което означава, че като такива ние можем да разпознаваме доброто и злото и да избираме кое да следваме. Това би трябвало да ни кара да се чувстваме задължени към обществото, което ни е изградило като хора, да се отнасяме с отговорност към неговите дела и да работим за неговото добруване. Това е моето кредо. Дали е вярно аз не знам...\n7. astrojozi19 - "Това би трябвало да ни кара да ...\n"Това би трябвало да ни кара да се чувстваме задължени към обществото, което ни е изградило като хора, да се отнасяме с отговорност към неговите дела и да работим за неговото добруване. Това е моето кредо. Дали е вярно аз не знам.."\nДа така мисля и аз!Поздрав и успех във всичко:)\n8. takaini - Прекрасни Размисли за доброто,Виктор!\nБих добавила още нещо към казаното от Вас и то е вероятно най-истинското!Ще цитирам един умен човек-:„Същността на доброто е: да опазваш живот, да развиваш живот, да изведеш живота до най-висшата му стойност. Същността на злото е: да увреждаш живот, да възпираш живота в неговото развитие. Значи основният принцип на етиката е преклонението пред живота. Всяко добро, което правя на някое създание, в крайна сметка помага да бъде съхранен и развиван животът му...!!!"Алберт Швайцер (1875-1965), мислител, лекар, органист, мисионер/...\nДа-ние сме длъжни да продължаваме живота с любов към всяко същество!Само в това е и спасението ни като хора и същества от Вселената и от причудливостите на измеренията!...А те са много и за да заслужим висшата-Духовната връзка с Вселената-то трябва да бъдем добри,да правим добро,да се борим животът да продължава и да го продължаваме с много Вяра,Надежда и най-вече Любов!Вярно,това,което правим и ще продължаваме на правим,ще среща злото във всякаквите си форми-но то не би трябвало да ни отчайва и разконцентрира!Напротив-да ни кара да се чувстваме спасителите на Вселената!\n9. kordon - до takaini\nДа, животът е най-висшето благо, а доброто е механизмът, чрез който да съхраним този безценен дар. В този смисъл съм съгласен с Вас и с Алберт Швайцер - този голям и достоен човек, чийто живот, творчество и дейност са толкова малко познати. Днес обаче други "ценности" вълнуват хората, а доброто, морала, истината и справедливостта вече не се котират в съвременното общество. Но на нас ни остава надеждата...


Историята на компютъра | Актуални теми и полезни съвети за всичко и всеки\nИсторията на компютъра\nУбедени сме, че историята на компютъра ще бъде изключително интересна на много от нашите читатели. А и няма как да бъде другояче, след като напоследък се появяват все повече и повече филми на тази тема.\nКомпютрите несъмнено са изминали доста дълъг път от първоначалното им създаване. Няма как да не се гордеем, че именно българин е техният създател – всички сме чували за Джон Атанасов. Може би също така всички са попадали на филми, които разказват за началото на развитието на компютрите, което се е извършвало в нечий гараж. Може би си представяте колко много труд и усилия са били необходими, за да изглеждат и работят компютрите по начина, който ни е познат и днес.\nБил Гейтс и Стив Джобс имат основна роля в развитието на компютрите. Те наистина са имали за цел да дадат на хората устройство, което ще им бъде от полза, а и ще се предлага на разумни цени.\nДнес ползваме компютрите ежедневно и постоянно. Те ни помагат за много неща и определено улесняват живота ни. Пазаруването, връзката с хора по целия свят, слушането на музика, четенето на книги, гледането на филми и още какво ли не – точно това ни дават компютрите. Те са невероятно полезни и на работното ни място, защото помагат да свършим работа по много по-лесен, удобен и бърз начин.\nПокупката на компютър в наши дни е наистина много лесна и може да се извърши с помощта на онлайн магазин, който предлага именно такива устройства.\nГорещо ви съветваме да гледате различни филми, които са посветени на темата за тяхното създаване. Със сигурност ще ви бъде невероятно интересно. По този начин ще разберете каква е магията на компютрите и ще знаете по какъв по-добър начин можете да работите с тях и да извлечете максимума от възможностите, които ни предлагат.\nПубликувано в Технологии и отбелязано с компютри на 14.03.2014 от ima-srl.eu.\n← Всичко за компютрите втора употреба Евтини гуми за вашия джип →


Да смаем гостите с ледена купа с рози | 1001 идеи\nЛедените съдове са предназначени да изненадат и удивят гостите ви. Може ли да си представите реакцията им, когато видят вашите ледени шедьоври? В ледените купи е хубаво да се поднасят студени супи и разбира се, замразени десерти, а различните видове ледени чаши са идеални за алкохолни напитки. Както се досещате обаче, тези произведения на изкуството са с краткотраен живот и затова се постарайте да ги поднасяте на трапезата само, когато ще се консумира от тях, а не предварително.\nЕ, понякога ще се наложи гостите да излапат по-набързо това което сте им приготвили, но ефекта ще бъде... уау. Такива ледени съдове се правят много, много лесно.\nОпитайте? Днес сме решили да ви покажем как може да си направите ледена купа с рози.\nдве купи по-голям и по-малък размер (да може едната да влиза в другата)\nВ по-голямата купа поставете розите (може да използвате и други цветя или плодове).\nСлед това сложете по-малката купа в средата и запълнете пространството между двете купи с вода.\nОтгоре захлупете с капак или просто поставете тежък предмет в малката купа. Двете купи трябва да са на еднакво ниво.\nСложете двете купи във фризера за една нощ или докато водата замръзне. За да освободите лесно вашата ледена купа от формата, необходимо е да я поставите в продължение на няколко минути в по-голяма купа със студена вода. Съхранявайте ледената купа във фризера до нейната употреба\nАко е възможно използвайте стъклени съдове, за да може да виждате украсата, докато я нареждате. От друга страна пластмасовите купи се отделят по-лесно. По същият начин може да направите и малки купички за всеки един от гостите. Може ако искате да боядисате купите, като добавите няколко капки оцветител за храна. Всичко зависи от вашето въображение.\nВижте още няколко идеи за ледени съдове:\nОще по темата: #идеи с лед


Избери диета\nМоже ли диета, богата на зеленчуци, да намали риска от сърдечно-съдови заболявания (ССЗ)? За съжаление, не! Това установиха изследователи от Nuffield Department of Population Health в Университета в Оксфорд, Китайския университет в Хонг Конг и Университет\nОще статии общо: 226\nПрост диетичен съвет добавя години към живота\nНапоследък има все повече доказателства, че някои диетични практики допринасят за увеличаването на продължителността на живота. Според проучване, публикувано в списание PLOS, шансовете ни да живеем по-дълго се увеличават, когато намалим количеството месо\nНаскоро обядвахме, но отново съм гладен - какви причини могат да се крият зад подобни смущения в апетита и ситостта? Изреждат ги нашите консултанти. Тялото се нуждае от вода. Според лекарите на хората често им се струва, че са гладни, докато физиологичн\nДобавяйте тънко нарязани резенчета лимон към кафето, ако не сте противопоказани за киселина, препоръчва японският лекар Хирошиге Итакура. И обяснява, че тази версия на популярната в Япония напитка има антихипертензивни свойства. Откъде идва ползата? До\nДиетолог реабилитира напълно картофите\nНай-разпространеното мнение, че яденето на картофи причинява наднормено тегло, е погрешно, но само частично, казва руският диетолог Елена Матова, автор на книгата „Моят най-добър приятел е стомахът. Храна за умни хора". Д-р Митова обяснява, че самият зел\nТези, които са имали диагнози в семейството си, свързани с разширените вени, са изложени на най-голям риск от развитие на заболяването, казва руският флеболог Дарина Клименко. Според експерта можете да укрепите кръвоносните съдове и да си осигурите максим\nИзследователите все още изучават как се развива деменцията, което означава, че няма определен начин да се предотврати. Въпреки това, здравословният начин на живот може да помогне за намаляване на риска, съобщава NHS. Ново изследване предполага, че и хра\nВисокото кръвно налягане изисква сърцето ви да работи по-усилено, за да изпомпва кръвта около тялото ви. Този допълнителен стрес може да доведе до инфаркт, така че е наложително да го държите под контрол. За щастие, можете да намалите високото си кръвно н\nХранене и ендометриоза\nДобрите храни са растителните храни, те помагат организма ви да противостои на разрастването на ендометриалната тъкан, „почистват“ естрогените и намаляват възпаленията. Това обяснява на своите пациентки нашият консултант консултант д-р Александър Калчев,


Ако имате свой собствен дом или вила, има много въпроси, като например "Как да се направи нов покрив?" Или "Как да се попълни на пистата?", Понякога възниква въпросът: "Как да се направи портата и вратата към страната", а не само като но и заради това, което те трябва да направят.\nСродни видеоклипове "Kovtorg - порта с ръцете си №1"\nЗа да се решат какво и как да се направи портата и портата, е необходимо да се прецени какви видове продукти са.\nПортали собствените си ръце\nНай-популярни в населените места на страната са врати, които имат две клапи, всеки висеше на две панти. Вратата е обикновено не-споделен две секции - горна и долна.\nГоворейки като цяло, можем да разграничим няколко основни типа:\nВсички тези видове врати могат да изпълняват ролята на декорация в допълнение към основната си функция, ролята на външния елемент.\nКакто вече споменахме, това е най-често срещаният тип. Този факт се извършва дължи на факта, че тези врати имат много проста структура.\nКрило може да се състои от две или повече клапи. Са монтирани на портата панти за стълбовете, които просто могат да бъдат изкопани в или могат да бъдат прикрепени към сайта на ограда.\nWing може да се отваря както вътре, така и извън съда. Гейтс се състоят обикновено от носещата конструкция - обикновено с метална рамка и обшивка.\nВ ролята на кожата може да действа почти всички известни строителни материали от традиционните дървени дъски за метал профнастил. Понякога някои други елементи в ножницата, например, поцинкована ламарина дъски се отрязват.\nВ допълнение към предимствата крило има един основен недостатък. Тя се крие във факта, че имате нужда от твърде много място, за да ги декларира. Въпреки това, те са много красиви и практични.\nДнес на мода започна да влиза от ковано желязо порти и врати, които се вписва перфектно в който и да е вътрешен двор. Сервирайте тези 5-15 години, всичко зависи от от това, което прави и при какви условия са експлоатирани. Това са много просто да се определи и сравнително лесно да се реконструира.\nОсъществяване крило със собствените си ръце\nЗа самостоятелно производство крило нужда от следните инструменти:\nДекоративен материал, т.е. материал, който ще бъде разположен между металната рамка;\nLoop две на листа;\nДве или повече метални тръби;\nАко вратата е изработена от профнастил, процедурата работи по този начин. Първо трябва да се направи разпределение, в която искате да инсталирате портата.\nСлед това има две копаят ями, ако по-дълги участъци и стълбове трябва да са по-големи, и по тази причина ями също. Дълбочината на приблизително една и трябва да бъде най-малко 80 см. Ширината на тези отвори може да бъде около 40-50 cm.\nОсвен това в тези дупки, за да вмъкнете и фиксира тръбата там, които имат диаметър, който осигурява надеждна инсталация. Ако вратата е доста светлина, както е в нашия случай, тръбите могат да бъдат предприети с диаметър 7-10 см.\nЗа да отстраните тръбата, имате нужда от малко да ги тласне към земята повече см до 10-20, а след това просто се изсипва на върха на циментова замазка. Няколко дни по-късно, когато решението е напълно суха, можете да продължите да работите.\nПо това време, можете да започнете работа по сглобяването на кадрите. Това може да стане с помощта на метални тръби с малък диаметър или метална L-форма и Т-образни ъгли. Първите мерки на размерите между постовете и, като на няколко сантиметра от примката, разделят това разстояние от две, ако три гънки, е необходимо да се разделят на разстоянието, което е между двата полюса, или че не е необходимо, ако вратите са всички на един лист.\nНаправи порта към двора - най-отговорното нещо, защото то ще направи първите заключения по отношение на собственика на къщата\nЧесто се направи и порта и порта заедно. Как да си направим врата, можете да се досетите от технологията на порта, защото тя е по-различно. Портали две сгъваеми и еднокрила врата.\nТогава две Ground пункт в района на двете капачета, а третата врата от разстояние, като по този начин се оказва, че единият полюс средно от двете страни, за да се монтира панта. Понякога порта е монтиран към първия стълб, а втората порта, а след това се оказва, че всеки полюс има две линии. Като цяло, на място, избрано, всеки решава за себе си.\nТака че, след този момент не е решила, че трябва да започнете да готвите желаната рамка форма и размер. Ако вратата е направена от тръби, че е необходимо да се заваряват ъглите.\nТези елементи помагат за по-здраво залепване на двете тръби заедно. Ако вратата е направена от сглобяеми части, е възможно да се готви по обичайния начин, без използване на допълнителни средства за фиксиране.\nВ този случай, на контура на двете крила трябва да се уреди Г-образни завои, че нейният вътрешен ъгъл изглеждат в портата. В средата на една листовка трябва да бъдат поставени на Т-образен ъгъл, която разделя двете клапи заедно.\nОт една страна, на необходимостта да се спои листа завеса. През втората половина на завесата е заварена за стълб.\nСега трябва само да се определи профилирана настилка. Това може да стане с винтове и отвертка. За да се монтира лесно винтове, бормашина трябва да предварително пробиване на отвори за тях. Последната стъпка за закрепване стълбовете порта.\nОсобености на използване на крилото структури\nВариант регистрация порта\nПри производството на летящи врати, трябва да се уверите, че в бъдеще те ще бъдат добри, за да отворите, който е под тях е равна и гладка повърхност, и за тях няма да има никакви предмети предотвратяване на изтичането на двата листа. Безопасност порта листа трябва да бъде открита от външната страна на къщата.\nCastle порта по-добре да го постави на част на двора, но когато става въпрос за вратата, заключването е пуснат на улица страна на себе си за да го отворите.\nДруга популярна тип са плъзгащи се. В действителност тази врата структура са едно парче лист материал върху колелото, което се движи по протежение на оградата. Основното предимство - е, че те са много икономичен в областта на свободното пространство.\nВторото предимство е, че те са много лесно да се работи. Например, когато един обилен снеговалеж същите плъзгащи се врати трябва да се почисти цялата площ на отвора, но вратите не се нуждаят от такава работа. Когато отворите плъзгащата врата е длъжна да прилага една малка сила, така че те не се докосва земята.\nПлъзгащи се прави, обикновено от същите материали като оградата.\nПървата стъпка е да се избере ширина. Като правило, не е повече от четири метра, но е възможно и повече. Въпреки това, при избора на ширина на вратата трябва да се отбележи, че всички врати трябва да се движат на разстояние от оградата, така че ако бъде оставен на два метра, а на вратата ще бъде пет метра, на открито те все още само два метра преди края на оградата.\nНаправете вратичка със собствените си ръце\nПонякога тя може да се разглежда като врата към направят по-малък размер, казват от 3 метра, а следващата се направи подвижна част на оградата, която също е практично и удобно.\nКакто при всяко строителство за плъзгащи се нуждаят от фундамент. Фондация за подкрепа трябва да отиде в земята на дълбочина не по-малко от 1,5 метра. След ямата ще бъдат изкопани, тогава ще трябва да запълни дъното с чакъл.\nСлед това определя полюсите и се покрива с чакъл отново. дебелина чакъл слой трябва да бъде не повече от 40 см. След това слой от течност да се излее циментов хоросан. След това изсипете още за 40 см чакъл и отново я напълни с циментова замазка. И така, ние правим до самия край.\nСлед това, на оградата, на мястото, където ще има край портата, когато те са напълно отворени можете да зададете брави, така че те задържани портата и те не са оставени от коловоз.\nНай-лесният от всички възможности за портата на портата е пружинна ключалка и брояч за подкрепа.\nНезависимо от такива затвора може да бъде произведен от тръба. В горната част на тръбата е необходимо да се направи прорез, но не директно, но косо. В горната част също трябва да определи форма резе, които могат да бъдат закупени в DIY магазини. В този случай, в долната част на косите си, когато затворите вратата и продължавай.\nСлед като подредени с колони да преминете направо към портата. Отново, те могат да бъдат направени от почти всичко. Ако избраната опция от метална рамка и дървена летва, производственият процес е същият, както в предишния пример. Само линии вече не са необходими.\nСлед готов дънните капаци трябва да бъдат заварени към притежателя на колело. Това трябва да стане в случай, когато на вратата ще се основава на волана и отвори с помощта на своето движение. Вторият вариант на изпълнение може да бъде представено от тези врати, които имат две колела. Колела, намиращи се на мястото на целевата свързване.\nЕдно колело на върха, а другата отдолу. В този случай, трябва първо да се осигури колелото и след това поставете портата. Ако вратата е оборудвана с електромеханично задвижване, трябва да изберете място за закрепване на колелото с верига или лебедка.\nНякои функции на производството и употребата\nКогато плъзгащи устройството трябва да се обърне специално внимание на тяхното местоположение. Не ограда или врата по себе си не би трябвало да има, дори и най-малкото, отклонение.\nТова ще доведе до факта, че силата на тежестта няма да отвори портата, или необходимостта да се направи не малко усилия, за да го направят. Ако наклонът е достатъчно голям, че вратата може просто да се отвори докрай, погребвайки противоположния край в земята.\nНа второ място, по които да се обърне внимание, така че е по механизъм писта. И те самите ролки и релси, ако има такива, трябва да се направи много високо качество, но в противен случай ще се наблюдава същия проблем като в първия случай.\nпорта устройство за плъзгащи врати\nКак да си направим портата? Интересен въпрос, но отговорът е прост. Направете вратичка, но трябва да се внимава, така че тази врата се усеща вратите, така че трябва да се отговори на въпроса: "Как да си направим врата за плъзгащи врати?".\nДействително, между порта на устройството и летящи врати и порта на устройството и плъзгаща се врата има някои особености.\nВратата може да се направи и на ръка. Трябва да използвате същия принцип, както и преди, т.е. първо произвеждат металната рамка и след това го слагам в ножница с всеки харесва материала.\nРазликата между портата при плъзгащите се врати и вградена порти по крилото, но има разлики между тяхната инсталация.\nНапример, една разлика може да се идентифицира по отношение на местоположението на вградената врата. Акценти в броя:\nАко в случая с плъзгащи се врати, врати могат да бъдат разположени навсякъде, в случай на плъзгащи се врати, които има строго определена място - от другата страна от откриването странични порти. Това е разбираемо, тъй като при отворена врата не е възможно да се отвори портата;\nАко вратата ще пътуват до страните на портата, релсата също ще бъде в рамките на вратата, което не е удобно;\nАко вратите са водачи на върха, трябва да се огъват през цялото време, преди да минава през портата.\nВ края на краищата аз бих искал да се отбележи, че независимо производство необходимостта да се опита да го направи, и портата и вратата е изработена от един и материали, като например една спрямо друга и спрямо оградата.\nАко, например ограда профнастил, портите и портата е също вършат по-добре, така че ако ограда от дърво, портата с вградена е най-добре от едно дърво. Също така трябва да се грижи за защитните мерки, такива като грундиране и боядисване.\nКак да си направим летяща врата?\nGate до кладенеца, добре организират собствените си ръце\nГейтс да дават свои ръце може да бъде направено без проблеми\nКак да си направим гаражна врата със собствените си ръце, без помощ от\nПроизводство на нагоре-над врати - трудно, но е възможно!\nМонтаж на сглобяема врата с горния праг от 100 до 200 mm\nВъзстановяване на гаражна врата\nbg.gurustroykix.ru » Строителство » Етапи на строителството » Как да си направим врата със собствените си ръце


Ferienwohnung Lindenstraße - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nLindenstraße 8L, Dobin am See, Dobin am See, Германия, 19067 - Покажи на картата\nАко това, което търсите е хотел с добро местоположение в Флесенов, не се колебайте, а изберете Ferienwohnung Lindenstraße. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nВъзползвайте се от богатството на ненадминатите услуги и удобства в Флесенов. Хотелът предлага достъп до широк спектър от услуги като летищен трансфер, барбекю съоръжения, коли под наем, велосипеди под наем, зала за пушачи.\nВсички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. През деня можете да се насладите на отпускащата атмосфера благодарение на риболов, градина. Каквито и да са поводите за Вашето пътуване,Ferienwohnung Lindenstraße е най-доброто място за престой, което можете да изберете в Флесенов.\nВсички типове туристи (24) Двойка (15) Самостоятелно пътуващ (1) Семейство с малки деца (4) Семейство с големи деца (3) Група (1)


Hôtel Mademoiselle - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\n20 Du Docteur Dautheville, Жан-лес-Пинс, Жуан ле Пен, Франция - Покажи на картата\n"We have stayed in this hotel several years now, although we..."\nВ близост Жан-лес-Пинс Жан-лес-Пинс Жан-лес-Пинс\nHôtel Mademoiselle е перфектен избор за пътуващи, които желаят да почувстват духа на Жуан ле Пен. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nHôtel Mademoiselle предлага безупречно обслужване и необходимите удобства, за да удовлетвори гостите си. Подбор на съоръжения от най-висока класа като безплатен WiFi достъп във всички стаи, експресно настаняване/напускане, съхраняване на багаж, летищен трансфер, гледане на деца, са на разположение за Вас в хотела.\nДизайнът на хотела е съобразен с най-високите изисквания за удобство и комфорт, осигурявани от съоръжения достъпни в някои стаи като климатик, отопление, събуждане, бюро, минибар. Хотелът предоставя най-добрите съоръжения включващи градина, които ще Ви помогнат да отпочинете след активен ден прекаран в града. Открийте интригуващата комбинация от професионално обслужване и широка гама удобства в Hôtel Mademoiselle.\nВсички типове туристи (303) Двойка (166) Самостоятелно пътуващ (56) Семейство с малки деца (41) Семейство с големи деца (18) Група (26)


Материализацията на събитията във Вашия живот започва на квантово ниво - Щастлива, успешна, обичана - следвай сърцето си!\nМатериализацията на събитията във Вашия живот започва на квантово ниво\n12.03.2017 admin\t2 коментара\nДоктор Джо Диспенза (Joe Dispenza) е един от първите, които започват да изследват влиянието на съзнанието върху реалността от научна гледна точка. След излизането на документалния филм „Ние знаем какво прави сигнала”, теорията му за взаимовръзката между материята и съзнанието му носи световна известност.\nИ още Диспенза съветва: никога не преставайте да се учите. Най-добре информацията се усвоява, когато човек е удивен. Старайте се всеки ден да научавате нещо ново – това развива и тренира вашия мозък, създавайки нови невронни връзки, което, на свой ред, ще променя и развива вашата способност към осъзнато мислене, което ще ви помогне да моделирате вашата собствена щастлива и пълноценна реалност. Публикувано от econet.ru\nПредишнаНай-важното Пълнолуние за 2017 годинаСледващаНоволуние в Телец\n2 мнения по „Материализацията на събитията във Вашия живот започва на квантово ниво“\nПрекрасна статия! Благодаря че споделихте тази ценна информация!\nПрекрасно и усвоимо! Разбираемо и приложимо! Благодаря Ви! Удоволствие е да четеш такива поучителни статии! Всичко добро Ви желая!


ТВ маса GLUM NRTV107 | Expedo.bg\nТВ маса GLUM NRTV107\nОписание на продукта: ТВ маса GLUM NRTV107\nТВ маса GLUM NRTV107 е изработена от качествен ламинат, с ABS ръбове. Те я предпазват от механични повреди и влага. Необходимата елегантност е добавена от коничните крака. Включени са две малки шкафчета със затворени врати. Можете да избирате от естествен декор в комбинация с черни аксесоари или бяла лъскава маса, с аксесоари в естествен нюанс.\nИнструкции за сглобяване: ТВ маса GLUM NRTV107\n540 лв 450 лв\n1 880 лв 1 410 лв


Исторически факти за секса, които ще ви шокират | Sense4Style | Живей със стил!\nHome » Знаете ли, че... » Исторически факти за секса, които ще ви шокират\nИсторическите факти за секса, които сме ви подготвили, ще ви изненадат, ще ви разсмеят, ще ви шокират, но най-вече – ще ви накарат да благодарите на Вселената, че сте се родили и живеете в друго време.\n1. За древните евреи плодовитостта и създаването на потомство били толкова свети, че те давали клетва върху фалос – обичай, който напомня нашия да се кълнем с ръка върху Библията.\n2. Тертулиан, защитник на християнството, смятал, че създаването на нов човек става точно в момента на еякулацията. Според него поглъщането на спермата при фелацио е канибалски акт.\n3. Според Аристотел малкият пенис е по-плодовит от големия, защото разстоянието, което сперматозоидите изминавали в него е по-малко и са съответно по-потентни.\n4. С цел да предотврати зачеването римският поет Лукреций препоръчвал енергично разтърсване на тялото след съвкупление. Така семенната течност щяла да изтече.\n5. Жестът с изпънат среден пръст бил познат на древните римляни като „пръст, който не се срамува”.\n6. През ранното Средновековие на заподозряната в съпружеска изневяра жена завързвали на шията тежък камък и я хвърляли в дълбока вода. Ако успеела да изплува това било знак, че е невинна.\n7. Ако някой подсъдим през Средновековието бил обвинен в содомия, наказанието било изгаряне на клада, заедно с омърсеното животно.\n8. В средата на 15 век се смятало, че кръвосмешение, извършено върху олтар, действа като профилактично средство срещу чума.\n9. Средствата за построяването на базиликата „Свети Петър” в Рим били събрани от наложения от църквата данък върху проституцията. Този данък бил в пъти по-доходоносен от индулгенциите – папски писма, опрощаващи греховете.\n10. Първите презервативи датират от 17 век и се приписват на д-р Контън. Били изработвани от рибешки мехури и агнешка кожа.\n11. В средата на 19 век мастурбацията се е смятала за болест. За да „излекуват” жените някои хирурзи отстранявали клитора им.\n12. По време на Гражданската война в Щатите хомосексуализмът бил обичайно явление сред войниците от Севера и Юга. Мъжки жрици на любовта следвали двете армии неотлъчно.\nПристрастяващо вкусен карфиол Next Post:\nисторически факти, секс и история\nвзаимоотношения рецепти приложна психология ИнфоДАР хранене и здраве разкрасяване трилър хранене и отслабване БАРД здравословен хранителен режим NIVEA грижи за косата книги и четене грижи за кожата КИБЕА