Сривът в играта на Пади Джаксън – как „трепване“ костваше на London Irish първия трофей от 20 години насам – Rugby pod\nDate: май 20, 2022Author: Lyubo Peev 0 Коментари\nДжаксън пропусна четири дузпи, включително три в допълнителното време, като London Irish изпуснаха първия голям трофей от 2002 г. насам\nПреди Пади Джаксън да изпълни дузпа малко преди полувремето на финала за купата на Премиършип по ръгби във вторник, BT Sport показа графика, показваща успеваемостта на Джаксън през този сезон за Лондон Айриш – 97 от 133 опита за удари, т.е. 73%.\nС почти три от всеки четири опита през този сезон Джаксън е бил на прав път. Ето защо тоталният му срив от тази позиция беше толкова зашеметяващ, като пропусна четири последователни опита – включително три в допълнителното време – докато Worcester спечелиха първия си голям трофей чрез пповече отбелязани есета (три към едно) на фона на добрата защита, която затвори Irish, но също така и от това, че се държаха с нокти по време на допълнителното време, тъй като схватката им премина през изпитание, а Jackson продължаваше да прави неуспешни опити.\n„Това е просто натиск, нали. Той е фантастичен играч, фантастичен изпълнител на наказателни удари, а понякога ти се случва да се изнервиш“, каза след това старши треньорът на Worcester Стив Даймънд за Джаксън. „Ще си поговоря с него, защото той е страхотно момче и страхотен играч.“\nИрландците подписаха договор с бившия тестов номер 10 в лицето на Джаксън, за да им помогне да се изкачат в таблицата, но и да спечелят трофеи, и макар че след мача Деклан Кидни направи всичко възможно, за да отклони вниманието от пропуските на Джаксън – „Това е хвърлянето на заровете, някои дни ти вървят, а други – не. Пади беше фантастичен за нас през целия сезон. Той ще се възроди отново“ – за да бъдем откровени, пропуските на Джаксън костваха на London Irish първия трофей от 20 години насам.\nПропуск, 74-ата минута\nПрез целия мач във вторник “ Worcester“ получаваше наказания – или от обръщане при пробив, или в схватката, където дори включването на пропа на Британските и Ирландските лъвове Рори Съдърланд не успя да забави доминацията на Irish.\nСлед поредната дузпа в ръка на Уорчестър, съдията Уейн Барнс наказа „Уориърс“ да се върнат 10 м назад за грубо поведение. Невероятно е, че това се случи четири пъти във вторник вечер, като Worcester непрекъснато дразнеха Барнс и в резултат на това загубиха общо 40 метра полева позиция. В този момент броят на наказателните удари между двата отбора беше 3-17, което накара Даймънд да не вярва на очите си.\nПри 25:18 за Irish и седем минути преди края на мача, още една дузпа на Джаксън, който в този момент е вкарал шест дузпи в мача, плюс конвертиране на трая на Бен Уайт за перфектен резултат, щеше да изведе Irish напред с две дузпи и потенциално извън полезрението. Ударът му започна да се движи надясно и продължи да се движи в тази посока.\nТози пропуск остави вратата за Worcester отворена да се опита да спаси мача. След като три поредни лайнаута в ъгъла и три маула не доведоха до резултат – „Не сме вкарали нито един от шест месеца“, пошегува се след това Даймънд за липсата на есета с маул на Worcester – впечатляващият с физиката си Кайл Хейтъръл връхлетя, когато часовникът показваше 80+5 след наказателен удар и няколко фази. С обръщането на Фин Смит мачът стигна до продължения.\nПропуск две, 87-а минута\nСмит от Worcester всъщност е първият играч, който трепва в допълнителното време, след като опитът му за дузпа се отклонява вляво. След това Irish обърнаха терена с още една мощна схватка и имаха избор от три възможни удара за Jackson, след като Worcester дадоха три наказателни удара в една атака – на line-out за игра с човек във въздуха, при пробив в средата на терена и за умишлено избутване на Duhan van der Merwe до тъчлинията.\nЕстествено, Джаксън искаше да направи удара в средата на терена. До този момент той беше реализирал седем от осем удара. Топката се плъзна покрай левия стълб.\nПропуск три, 90-та минута\nДжаксън може и да не е сбъркал, но схватката на ирландците остава впечатляваща, а Уил Гудрик-Кларк – който тази година прекара известно време в тренировки с Англия – пробива през Мъри Маккълъм, за да даде шанс на Джаксън от 40 метра.\nНевероятно, но Джаксън натисна удара, който обикновено би забил вдясно. Чист натиск. Кидни, който никога не се е разстройвал от нищо, сякаш не може да повярва, докато слиза по стълбите, докато мачът отива на почивка в продълженията.\nСлед това Джаксън остава невярващ на мястото си.\nПропуск четири, 94-та минута\nНавлизаме във втората половина на допълнителното време и до този момент Worcester се защитава като за последно, надявайки се на пробив или обрат. Друга схватка дълбоко в половината на Worcester изглежда обещаваща за ирландците, като се има предвид скорошната им мощ в тази зона, и те отново печелят още една дузпа, шестата, която Worcester допускат в схватката в мача.\nТози опит за удар отляво беше значително по-труден, но далеч не невъзможен за играч с обичайните качества на Джаксън. Но той се засили наляво и остана там, лоша връзка, натискът се стовари върху играч с 25 тестови шапки, който беше от ключово значение за победата на Ирландия над Южна Африка в Кейптаун през 2016 г. Това беше ужасяващо изпълнение.\nLondon Irish никога нямаше друг шанс, но от друга страна те бяха пропилели толкова много, че кой знае дали Джаксън нямаше да се затрудни отново. Worcester добре блокираха атаката им през целия мач, а това, че бяха надделели с три на един трая в крайна сметка костваше на Изгнаниците, тъй като Worcester спечелиха мача благодарение на това, че вкараха повече есета, а резултатът беше равен – 25:25 след 100 минути.\nПърви голям трофей за “ Warriors“, значителна крачка напред в ерата на Стив Даймънд – това беше запомняща се вечер за впечатляващата подкрепа на гостите.\nНа Джаксън и Айриш не им остава много време да се съберат, като в събота предстои важно пътуване до Бат, ако клубът иска да има надежда да се класира за Купата на шампионите през следващия сезон.\n„Имаме още един огромен мач след пет дни и ако искате да седнете и да се самосъжалявате, Бат ще ни прегази“, призна Кидни. Но тази загуба ще гори цяла вечност. Джаксън пропусна четири поредни дузпи, за да спечели финал за купата, беше наистина изумително.\nAll BlacksЕди ДжоунсРъгбиРъгби БългарияШестте нации\nПредишна Предишна публикация: Тотнъм губи домакинството на Европейските финали по ръгби през 2023 г.\nСледваща Следваща публикация: Защо Ealing ще бъде готов за Премиършип, когато му дойде времето


Асен ЯГОДИН, член на УС и изпълнителен директор на Пощенска банка с ресор “Корпоративно банкиране и капиталови пазари”: Подаваме ръка на бизнеса, за да растем заедно | Медия център\nБележим ръст от 9% при корпоративното кредитиране при среден ръст за пазара от 7,6%, имаме и ръст от близо 8% при потребителското и жилищното кредитиране\n- Г-н Ягодин, каква беше 2018 г. за банките в България? В сектора има много новини -процеси на консолидация, нови стрес тестове заради членството в Банковия съюз?\n- Бих казал, че 2018-а беше поредната както успешна, така и много динамична година за нашия сектор. Влияние оказваше цялостното позитивно развитие на икономиката – оптимизмът, ниската безработица, растящите доходи и съответно увеличеното потребление. Тази благоприятна среда ни даде спокойствие да продължим активно да подкрепяме плановете на бизнеса и домакинствата. Продължава и друга позитивна тенденция – свиването на “лошите кредити” в портфейла на банките, което прави системата още по-стабилна.\nИма и още нещо, което беляза банковата 2018-а – продължаващата консолидация в сектора, един напълно естествен процес както в световен мащаб, така и на нашия пазар. Чрез нея стават възможни така наречените “икономии от мащаба” – ако ми позволите така да обясня по-разговорно използвания от нас, банкерите, термин синергия. Ако трябва да го обясня от гледна точка на най-важното за нас, нашите клиенти, то това се изразява в по-добро обслужване, по-модерни продукти, повече иновации.\nДругата водеща за банковия сектор тема е присъединяването ни към Банковия съюз на ЕС и ERM 2, така наречената чакалня. Оценяваме този процес положително, защото ще доведе до още по-високо доверие в местните банки, а това, знаете, е основният ни капитал. Членството ни в Банковия съюз и ERM 2 дава конкурентно предимство и страната ни следва да стане по-привлекателна за чуждите инвеститори, които по правило търсят стабилност и предвидимост.\n- Всички се интересуват какво ще се случва с лихвите през 2019 г.? Каква е вашата прогноза?\n- Очаквам да започне процес на плавна нормализация на лихвите -знаете, че в последните години те бяха на неестествено ниски нива. Това е свързано с естествения икономически цикъл и очакваните решения на водещите централни банки в САЩ и ЕС.\nТрябва да си даваме сметка, че се намираме в променена ситуация – за първи път от години сме изправени пред сериозен ръст на инфлацията в целия Европейски съюз, а у нас за последно такава инфлация е имало през 2013 г. България е изцяло отворена икономика и ако Европейската централна банка повиши лихвените нива като мярка за овладяване на инфлацията, това няма как да не рефлектира и у нас. Знаем, че паричната политика на ЕЦБ се пренася директно при нас чрез механизма на валутния борд. Лихвите по кредитите в България продължават да са на рекордно ниски нива и това е пряко следствие от високата ликвидност в банковата ни система. Прогнозата ми за следващата година е по-скоро в посока задържане на сегашните им нива, леко забавяне ръста на кредитиране. което пък най-вероятно ще постави началото на плавна промяна в лихвения цикъл. И все пак факторите, които ще оказват влияние върху тези процеси, са много и разнопосочни – от темповете на растеж на европейските икономики през нивата на инфлация и решенията на ЕЦБ до важни политическо-икономически събития като изборите за Европейски парламент, Брекзит и търговската политика на САЩ.\nВажно е потребителите да са подготвени за възможни промени в лихвените нива и да не поемат непремерени финансови рискове. Ние винаги съветваме клиентите си да мислят по-дългосрочно и да не градят плановете си единствено върху ниските лихви по кредитите. Разбира се, и ние вече сме по-внимателни и консервативни при оценката на риска\nТова е изключително важно условие, за да останем все така стабилни и устойчиви в растежа си. Ще продължим да кредитираме активно, но само проекти със здрава икономическа обосновка и обоснован потенциал за възвръщане на вложените средства.\n- Кои бяха водещите проекти за Пощенска банка през 2018 г.?\n- И през настоящата година за нас останаха най-важни потребностите и удовлетвореността на нашите клиенти. Това определи и приоритетните ни проекти. Фокусирахме се най-вече в предлагането на т.нар. tailor-made решения, които са съобразени с изискванията на конкретните потребители, така че да работят по най-добрия начин за тях. Това се превърна в нашето най-силно конкурентно предимство.\nДруга важна тема за нас е развитието на бизнес средата и насърчаването на предприемачеството като базисни условия за растеж на всички участници в нея. Затова ние от Пощенска банка подаваме ръка и подкрепяме фирмите и хората, които имат иновативни идеи и ясни планове за бъдещето. По тази причина станахме партньори на стратегически проект на българския офис на глобалната предприемаческа организация Endeavor. Целта му е създаването на платформа за разрастващата се предприемаческа екосистема в България и региона, предоставяйки помощ за глобалното развитие на различни бизнеси. Продължаваме и регулярните си срещи с бизнеса в различни региони на страната, на които представяме обективен анализ на развитието на българската икономика и факторите, които й влияят. По този начин се стремим да подпомогнем предприемачите във вземането на аргументирани решения. При това не само даваме консултации как добрата идея може да се превърне в работещ бизнес, но и осигуряваме финансиране, съобразено с конкретния проект.\nВажен проект, по който активно продължаваме да работим, е дигитализацията на Пощенска банка. Това е възможност да направим общуването с нашите клиенти още по-пълноценно и през каналите, които са най-удобни за тях. Като пример ще дам последната ни онлайн услуга -EVA, първия банков кредитен чатбот у нас.\nЧрез нея потребителите могат денонощно да получат структурирана информация за нашите продукти във Facebook Messenger. Амбицията ни е функционалностите й постоянно да бъдат надграждани на базата на получената обратна връзка. Развиваме постоянно и нашето онлайн и мобилно банкиране. И това не е самоцел, защото ние знаем колко ценен ресурс е времето за все повече хора. Те искат да банкират директно през телефона си. От друга страна, чрез дигитализацията постигаме оптимизация на работата и процесите вътре в банката, което също е в полза на крайния потребител. Разбира се, дигитализацията не е панацея. Всички наши клиенти, които предпочитат личното общуване с наши консултанти, могат да го направят в широката ни клонова мрежа.\nНакрая искам да споделя за един от най-вдъхновяващите ни нови проекти – това е партньорството ни със “СофтУни” в подкрепа на образованието и младите хора. Стремежът ни е този проект да допринесе за развитието на икономика, базирана на знанието, да подготви бъдещите дигитални специалисти, да им даде шанс да реализират своите иновативни идеи съвместно с нашите експерти. Вярваме, че това е начинът да им покажем перспективите за развитие в България, да ги мотивираме да останат тук, като ги подготвим успешно да посрещнат предизвикателствата на утрешния ден.\n- С какви резултати Пощенска банка ще изпрати 2018 г.?\n- Вероятно ще прозвучи малко нескромно, но сме отличници и искам да благодаря за професионалната работа на всички мои колеги, както и за доверието на нашите клиенти и акционери. И тази година всичко това дава пряко отражение в постигнатите резултати -увеличават се стабилно както кредитите за бизнеса, така и за домакинствата. Бележим ръст от 9% при корпоративното кредитиране при среден ръст за пазара от 7,6%, имаме и ръст от близо 8 % при потребителското и жилищното кредитиране. На мен лично ми прави впечатление и още\nАсен Ягодин е изпълнителен директор на Пощенска банка с ресор “Корпоративно банкиране и капиталови пазари”. Кариерата му започва в софийски клон на Пощенска банка, след което преминава в централата на банката като дилър “Паричен и капиталов пазар”.\nПрез 1999 г. поема новосформираното управление “Ликвидност”, а от 2001 г. става член на УС на Пощенска банка. В периода 2011 г. -2013 г. Ягодин е председател на УС на Българската банка за развитие, а от края на 2014 г. се присъединява отново към мениджърския екип на Пощенска банка.\nОт началото на 2010 г. до момента е председател на Съвета на директорите на Българската фондова борса.\nИма магистърски степени по финанси от УНСС и по бизнес администрация от Американския университет в България. През 2010 г. Асен Ягодин получава отличието “Банкер на годината”, а през 2012 г. му е присъдена наградата “Мистър Икономика” за принос към развитието на малкия и средния бизнес в България. един факт финансираме все повече качествени проекти и това може само да ни радва, защото това е потенциал за цялата икономика. Вярвам, че всичко, което сме изградили като основа през настоящата година, ще направи още по-успешна следващата – за нас, за нашите партньори и клиенти.


Коя една от най-бързите съставки за подмладяване и разкрасяване на кожата - Платени публикации - Edna.bg\nКоя една от най-бързите съставки за подмладяване и разкрасяване на кожата\nЕкстрактът от охлюви е изключителна съставка за добрия и поддържан вид на кожата ни. Неслучайно става все по-предпочитана от дамите по целия свят, които търсят бързи видими резултати за разкрасяване на кожата и заличаване на несъвършенствата. Определят действието му като "чудодейно". Това е така, защото екстрактът от охлюви е богат на колаген, еластин, алантоин, витамин А, Ц и Е. Веднага задейства регенерацията и не след дълго, кожата ни е с многократно по-свеж вид. Също така има чудесни хидратиращи и дълбоко подхранващи свойства. Повече информация, ще намерите ТУК.\nТака че, ако търсите осезаемо подмладяващо действие, много правилен ход е да изберете продукт свисока концентрация с екстракт от охлюви. Точно такъв е регенериращият серум LeReel. Разработен с помощта на учени от БАН, серумът прониква в дълбоките слоеве на кожата, регенерира и ревитализира. Само след 14 дни ежедневна употреба, кожата е видимо по-стегната, млада и жизнена! Да, толкова бързи резултати дава. Всичко за ефектите от употребата на този изключителен серум, можете да видите ТУК.\nЕто няколко приложения, за да добиете представа, колко уникални качества има Серум с екстракт от охлюви LeReel.\nБръчки и преждевременно повяхване на кожата\nНеутрализирайки свободните радикали, Серумът с екстракт от охлюви LeReel се грижи кожата ни да бъде сияйна и жизнена. Формулата без аналог въздейства директно срещу всички видове бръчки, като намалява обема и дълбочината им.\nАко кожата ви произвежда твърде много себум, това неминуемо води до замърсяване и разширяване на порите. Серумът с екстракт от охлюви LeReel намалява производството на себум. Той няма да промени типа на кожата ви, но ще свие значително порите ви.\nПри петна и белези от акне\nСерумът с екстракт от охлюви е иновативен и много резултатен подход срещу неравния тен. Има мощното свойство да подсилва клетъчните мембрани и да забързва заздравяващите процеси, като заличава увредените участъци и изравнява горния слой на кожата\nБлагодарение на силното си антисептично и антибактериално действие, Серумът с екстракт от охлюви е прекрасно средство, което помага за справяне с упоритото акне.\nВисока концентрация на активната съставка\nЕкстрактът в серумът LeReel, за разлика от много други на нашия пазар, е в изключително висока концентрация. Високата концентрация на активни съставки спомага моменталното действие на продукта и по-голяма ефективност.\nВърни времето назад и подобри бързо състоянието на кожата си! Вземи Регенериращ серум с екстракт от охлюви LeReel сега от ТУК.\nВажно е да уточним, че "сълзите" от охлюв са слузта по него, която се събира механично без да се нараняват самите охлюви.


store.bg - Учебна магнитна дъска със стойка - Комплект с 10 тебешира и гъба за почистване\nТебешири и гъба\nКаталожен номер 100002578\nРазмери на продукта 56 / 87 / 35 cm\nРазмери на опаковката 54.00 / 64.50 / 3.30 cm\nДъската от "Eichhorn" би била добър избор за подарък на всяко дете над тригодишна възраст. Тя ще се хареса както на малчуганите, така и на родителите, които искат детето им да развива творческото си мислене и да затвърди знанията си. Магнитната дъска за рисуване е с изчистен дизайн и ще се вмести в интериора на детската стая. Тя е изработена от дърво и има стабилна стойка. Освен да рисува на воля, детето може да поставя всякакви магнити на различна тематика, с които след това да пресъздаде най-различни истории. В долната си част, дъската е снабдена с поставка за цветните тебешири и гъбата за почистване, които са включени в комплекта.\nгъба за почистване на дъската\nЗа да оцените продукта "Учебна магнитна дъска със стойка", изберете цифрата отговаряща на Вашата оценка по десетобалната система:\nИзползваните в представянето на фигури "Учебна магнитна дъска със стойка - Комплект с 10 тебешира и гъба за почистване" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


АстраЗенека и Университетът в Оксфорд обявиха на 30 април споразумение за глобално развитие и разпространение на университетската потенциална рекомбинантна аденовирусна ваксина, насочена към предотвратяване на инфекцията от COVID-19 от SARS-CoV-2...\nАмджен и Фондация „Амджен“ даряват близо 12,5 млн. долара в подкрепа на борбата с COVID-19 по ...\nБиотехнологичната компания Амджен и Фондация „Амджен“ даряват близо 12,5 млн.щ.д. в подкрепа на държавите по света за посрещане на неотложни нужди, свързани с пандемията COVID-19. Средствата ще бъдат използвани в помощ на международни ...\nБлизо 1% от населението на Исландия е заразено с няколко щама на COVID-19. Това показват резултатите от мащабен скрининг за ранното разпространение на вируса SARS-Cov-2 (причиняващ заболяването COVID-19). Скринингът е проведен от екип учени от ...\nАмериканският президент Доналд Тръмп обяви, че спира вноските на САЩ към Световната здравна организация (СЗО), съобщават световните агенции. Той обвини организацията, че "прикривала" данни за коронавируса и се проваля в отговора си на ...\nГолеми болници в ЕС: Скоро можем да се окажем без основни лекарства за критично болни от COVID-19\nДевет от най-големите болници в Европейския съюз (ЕС) алармират за риск от недостиг на основни лекарства в Европа. Това става ясно в писмо, изпратено до френския вестник Le Monde.\nВ него се посочва, че лечебни заведения във Великобритания...\nAstraZenecа дарява 9 млн. маски за здравните работници по света и ускорява разработването на нови ...\nАstraZeneca дарява 9 милиона предпазни маски за лице, за да подкрепи здравните работници по целия свят, които работят в условията на глобалната пандемия COVID-19. Компанията си партнира с т.нар. Платформа за действие на Световния икономически ...\nДоклад на лекари от Китай: Диабетиците да поддържат добър гликемичен контрол - може да намали ...\nДоклад, включващ повече от 72 000 случая на заразени с COVID-19 показва, че пациентите с диабет имат 3 пъти по-висока смъртност (7.3%) в сравнение с тези без диабет (2.3%). За това съобщава първият за България информационен сайт за диабета ...\nКлинични изпитания на четири експериментални терапии срещу новия коронавирус бяха лансирани в няколко европейски страни, съобщава БТА. Целта е да се тестват възможностите за борба с COVID-19. В неделя бе обявен експериментът ...\nПървият в Европа високоскоростен влак за транспортиране на пациенти с новия коронавирус COVID-19 тръгва във Франция. Това обяви вчера френският министър на здравеопазването Оливие Веран. Пред Националното събрание (долната камара на парламента) ...\nАмерикснаки изследователи извършиха първото инжектиране на експериментална ваксина срещу новия коронавирус COVID-19. Чрез имунизацията на доброволец учените от Вашингтонския изследователски институт започнаха първия етап от клиничното проучване на ...


Естир :: Нима не може четенето в храма да е по-ясно\n28.01.2016 21:47 - Нима не може четенето в храма да е по-ясно\nНима не може четенето в храма да е по-ясно\n· ЮЛИЯ КОМИНКО\t· 27/01/2016\nВеднъж едни наши невъцърковени приятели ни поканиха на кръщенето на новородения си син. Тайнството се извърши в древен храм, предстоятелят на който е известен като човек с изключително богат духовен живот. Да си призная, влизайки в двора на храма, си представях как още в първите мигове всички ще се преклонят омаяни от красотата на църковното богослужение и как ще възнасяме молитвата си: „Да исправится молитва моя, яко кадило пред Тобою, воздеяние руку моею“ (Пс.140), а след това цялото семейство ще се обърне към Бога, защото благодатта моментално ще докосне сърцата им именно там и в същия този момент.\nВъзможно е благодатта да е докоснала сърцата им – та нали в крайна сметка „Вятърът духа, дето иска“ (Ин. 3:8), но красотата на богослужението нито за минута не се прояви отвъд монотонния речитатив на свещеника и слабите тонове на малочисления хор. Смисълът на молитвите, евангелският текст, сугуба ектенията – всичко потъна в неяснота. Именно тогава всъщност се роди идеята да направя това интервю по темата с епископ Йона (Черепанов)…\nПърва част. Оптимистичната страна\nДядо владика, по адрес на Православната църква постоянно се чуват упреци, че на продължителните богослужения всичко е неясно. И вие самият в едно интервю бяхте казали, че за мнозина богослужението се дели на две части: „когато в него пеят“ и „когато четат“. А може би хората не успяват да вникнат в смисъла на молитвите, защото понякога в храмовете и песнопенията, и прочитът на текстовете са такива, че остават абсолютно непонятни…\nОтговорът на този въпрос бих разделил на две. Първо, нужно е да се обръща внимание от кого звучат подобни упреци. Защото в края на краищата нерядко се случва така, че неразбирането на смисъла на онова, което се пее и чете в храма, произхожда от съвсем тривиална липса на желание да го разбереш.\nАко човек придобие желание да слуша, примерно, опера на италиански, той ще се потруди да научи този език. Ако е намислил да гледа шедьоври на световната кинематография, ще му се наложи, да речем, да усвои английски. Съгласете се, че ако някой, който знае езика само на средношколско ниво, тръгне да роптае, че в чуждестранен филм не разбира нищо, това ще прозвучи някак странно и нелогично.\nС други думи, ако желаем да се докоснем до културата на даден народ, просто трябва да проявим усърдие и по възможност да усъвършенстваме своите познания.\nЗа възприемане на богослужението е необходимо да имаш поне базови познания за Свещеното Писание на Стария и Новия Завет, православната химнография, историята на Църквата – тогава препратките към Библията и Псалтира, включени по време на богослужението, ще ти бъдат ясни.\nПроблемът е там, че често хората изобщо не се замислят за смисъла на богослужението, за неговите духовни дълбини. Те не взимат участие в богослуженията, а просто присъстват на тях, отнасят се много повърхностно, формално. Редом с това считат, че е достатъчно богослужебните текстове да бъдат преведени на съвременен език и оттам нататък цялата им висша значимост ще стане понятна от само себе си.\nТова е първият аспект. Втората причина, поради която на службата „всичко е неясно“, идва от не винаги благоговейното и трепетно отношение към текстовете, четени от страна на църковните четци, та дори и от самите свещенослужители.\n„Висш пилотаж“ на лошото четене откриваме, когато четецът се стреми към максимално бързо произнасяне на текста и всичко се слива в един несекващ, неясен речитатив без каквото и да било членоразделно звучене.\nСлучва се човек просто да не си прави труда да се запознае предварително с текстовете и просто се захваща да чете, заеквайки, поставяйки ударения не неправилни места. Особено неприятно е това положение, когато се дава прочит на неща, известни за всички вярващи, както примерно 50-ти псалм. Според мен до подобни ситуации ни докарват нашата липса на усърдие, леност и неблагоговение.\nНалице са различни по характер обстоятелства. Съществуват енории, където освен някоя старица, започнала отскоро да идва в храма, не са останали повече никакви други четци. Разбираемо е, че не бива да имаме прекомерни изисквания към подобна старица: слава на Бога, че тя изобщо е взела решение да прославя Господа. Даже нещо да не върви добре, грешките на такъв човек трябва да бъдат покривани само с любов.\nСъвършено непонятно е обаче, когато подобно отношение към прочита на текстовете се проявява от млади хора. Та нали от Свещеното Писание знаем, че „проклет е, който върши нехайно делото на Господа“ (Иер.48:10). Нещо много изненадващо наистина: човек, поставен от Църквата да изпълнява длъжността на четец, изразходва време и сили, и в резултат на своето четене не само че не подпомага другите в молитвата, ами напротив – внася у тях смут и съблазън. При все че това всъщност се явява негово пряко задължение – да се усъвършенства, доколкото му позволяват гласовите и интелектуални заложби, в четене на църковното молитвословие.\nМога да споделя нещо от своя личен опит. Докато в началото на 90-те години бях послушник в Киево-Печорската лавра, послушанието ми беше свързано с пещерите и доходите на манастира и аз присъствах на богослуженията единствено в качеството си на молещ се. Само на няколко пъти ми се случи да чета в храма, но като цяло нямах опит в храмовото четене.\nВ първите години след възобновяване на богослуженията в Йонинския манастир*, енориашите идваха при нас само в съботните и неделните дни, тъй като предстоятелят ни, настоящият Могило-Подолски и Шаргородски митрополит Агапит, беше по онова време един от доайените на Киево-Печорската лавра и идваше да служи само през уикендите и на големите празници.\nИ така се случваше, че на празничните служби всичко се четеше винаги от един четец – Александър Дубински. Той беше започнал своето въцърковяване още в Киево-Печорската лавра, после беше отишъл като четец във Видубицкия манастир. И когато през 1992 г. ключовете на Видубицкия манастир бяха предадени на разколниците, хорът на този храм под ръководството на Димитри Български се пренесе заедно с Александър в разположения наблизо Йонински манастир „Св. Троица“, където по това време тъкмо се възобновяваха богослуженията.\nКакто е казано, всяко зло за добро. В лицето на тези хора получихме най-надеждните и верни служители на Църквата Христова. Между другото, в хора на отец Дмитири Български още от първия ден пееше и вторият диригент на този църковен хор, пра-правнук на известния композитор и редактор на православни радиопрограми, настоящия протодякон Николай Лисенко.\nИ така. На богослуженията, както вече казах, четеше само Александър. Той беше надарен с плътен глас, отлична дикция, голяма издръжливост – можеше съвсем сам да изчете текстовете от цялото всенощно бдение без никакви пропуски и съкращения, Господ го даряваше със сили. Същевременно по онова време в храма нямаше отопление и през зимата вътре нерядко ставаше по-студено отколкото навън: дори отвън въздухът по някакъв начин се вдигаше с градус-два, а в помещението ни температурата си оставаше като в хладилник.\nНо след 1995 г., когато бяха постригани и ръкоположени първите йонински монаси, в това число и Александър, който стана отец Мелхиседек, на дневен ред излезе въпросът, че богослуженията, както е прието, трябва да бъдат извършвани ежедневно. Разбираемо е, че при ежедневни богослужения поемането на подобно задължение само от един четец става сложно и затова настоятелят благослови в богослужебните четения да взимат участие всички.\nТрябва да отбележа, че това благословение предизвика известно негодувание у отец Мелхиседек – той намираше делото на четенето за свое послушание и когато този негов подвиг, тази възможност за придобиване на благодатта чрез словесно служение на Господа му беше отнета, той, естествено, се почувства много разстроен.\nНо нямаше как другояче да постъпим, благословението вече беше дадено и затова всеки, според силите си, започна да се включва в четенето. В това число и аз.\nМоята дикция, естествено, не беше идеалната за случая. В нашия манастир като помощник по разни стопански въпроси участваше Николай, който по професия беше акордьор. Той всъщност ми даде няколко урока по правилно четене. Посъветва ме така да изговарям отделните срички, че при произнасянето им да напрягам буквално всеки мускул, участващ в този процес.\nИнтересното е, че това имаше положителен ефект. В началото ми се струваше някак пресилено и необичайно, че докато четях, широко разтягах уста за всяка отделна сричка: „По-ми-луй ме Бо-же по ве-ли-ка-та Си ми-лост…“, но с времето това даде плодове. Редовната практика на отчетливо и правилно произношение на всеки отделен звук се превърна в навик и накрая не се налагаше да влагам кой знае какви усилия.\nМного труд за ясното четене в манастира беше вложен и от страна на протосингела на църковните певци, отец Спиридон. Като човек, съхранил спомени от възрастните монаси, които в Йонинския манастир винаги са представяли текстовете, без да бързат, четливо и ясно, той изискваше от четците да не забързват темпото, да не четат отсечено, но също и да не правят изричането на текста прекомерно проточено. Благодарение на усилията му, а също така и на труда на останалите братя, ние формирахме определена традиция в четенето.\nПоради тази причина, както вече посочих, отговорът на Вашия въпрос се съдържа в две отделни части. Първата – трябва да влагаме усърдие заради онези, които слушат четенето. Втората – четците трябва максимално да работят над себе си, за да не се превърне трудът им в съблазън за слушащите, а да бъде за прослава на името Божие. Трябва да помним, че също както свещеникът, произнасяйки едни или други възгласи, говори от името на молещите се, така и четецът, четейки църковните текстове, възнася хвала на Бога от името на цялата общност. А това е огромна отговорност и пред Господа, и пред хората.\nЧаст втора. Проблемната\nВладико, с четците сте постигали що-годе някакво разбиране. Но се срещат случаи, и при това съвсем нередки, когато небрежност и неяснота в прочита допускат свещеници и дори епископи при извършване на тайнства.\nКак би трябвало да се подходи в подобен случай? Когато става дума за Литургия и хората участват редовно в богослуженията, те биха искали поне да разбират какво се случва в един или друг момент от службата. А на тайнствата присъстват гости, които навярно биха се впечатлили от текстовете и техния дълбок смисъл, но вместо това чуват само произнасян с огромна скорост речитатив и напълно неразбираемо хорово пеене. Става така, че тъкмо в моменти, когато се отваря възможност да привлечем вниманието на хората, ние губим проявата на интерес от тяхна страна.\nОтговорът е ясен от само себе си: подобни неща трябва да бъдат сведени до минимум, а извършването на требите трябва да придобие максимално мисионерски характер.\nПонастоящем в Църквата, слава на Бога, съществува тенденция за възраждане на традициите и практиките на оглашението, т.е. подготвянето на хората за приемане на Кръщение. На много места беседи с подобна цел се провеждат и преди венчание: хората получават разяснение, изложение на това, което предстои да чуят на богослужението – кое по какъв начин ще се проведе, с каква цел се извършват подобни тайнства и т.н.\nПо мое мнение, в онези енории, където се провеждат неформални по своя характер – единствено според указанията на началството – оглашения, а е налице сериозна подготовка на хората за приемането на едно или друго тайнство, свещенослужителят няма да оскверни своя труд и енергия, вложени в работата с тези хора, чрез неясно мънкане и бърборене по време на свещенодействието.\nНо трябва да си признаем, че в нашата Църква съществува небрежно отношение към тайнствата. Те биват или съкращавани, и то по съвсем произволен, неоправдан начин, или се извършват максимално бързо, подобно на скоропоговорки, така че в непрекъснатия поток от думи за човек става невъзможно да улови и най-елементарния смисъл. Даже и да му се иска да схване нещо, след един-два неуспешни опита да вникне в четеното, той, така да се каже, се отказва и в най-добрия случай се отдава на своя собствена молитва.\nСъщото се отнася и за богослуженията. Налице са две крайности: възгласите се произнасят или като скоропоговорки, непонятен тип мънкане, или свещеникът театрално ги проточва, „украсява“ ги до такава степен, че разбирането на молитвените слова става практически невъзможно.\nМежду другото, нещо подобно се случи и с мен в една московска енория, където служи доста известен свещеник. Както всяка неделя, отидох в храма на служба, но ако не бях запознат с литургичните възгласи, изобщо нямаше да схвана какво се чува от олтара. До нас достигаха единствено някакви проточени звуци. Нещо твърде печално. В крайна сметка тайните литургични молитви и така или иначе са недостъпни, но пък в случая за хората оставаха само откъслечни звуци от финалната част на изреченията, произнасяни гласно от свещеника, които също се оказваха непонятни поради това, че отецът прекомерно се увличаше в артистичност и „украсяване“ на богослужението.\nНе зная как бихме могли да се справим с това. Струва ми се, че в подобни случаи всичко зависи от гледната точка на свещенослужителя – доколко трезво той може да види себе си отстрани.\nВ това отношение голяма полза дава опитът от служения в манастири или по-големи храмове, където има и „по-старши другари“, които биха могли да окажат помощ на свещеник, който е склонен да залита в една или друга крайност. По принцип такъв род крайности се наблюдават на места, където в служението си свещеникът е изолиран и няма възможност да погледне на себе си критично.\nАко забележите подобни случаи, сигурно най-добре ще бъде да се помолите: „Господи, вразуми отеца, за да започне да чете по-ясно и по-понятно.“ Допустимо е също така да се обърнете към свещеника, за да ви поясни това, което е останало неразбираемо при прочита, и така на него самия ще му направи впечатление, че енориашите му не разбират какво точно им чете.\nВ едно свое интервю митрополит Онуфрий каза, че нерядко свещенослужителите са по-загрижени как да умножават броя на паството си в храма и да привличат все по-нови хора, забравяйки обаче за онези, които вече са там. Струва ми се, че ако всеки свещеник започне да извършва всички тайнства и литургията така, сякаш му е за последен път, това ще бъде един изключително съществен фактор, допринасящ със силата си за приобщаване на хората към Църквата.\nЗащото човекът има изострен усет за наличието на фалш, прибързаност, небрежност. Също както и при лекарите пациентите предпочитат не непременно изключителни специалисти и гениални умове. Те търсят такива, които показват, че се отнасят към тях и техните болки не с безразличие, а със съчувствие, и които проявяват искрено желание да им помогнат, да поговорят с тях по човешки, а не като с пореден номер пациент от списъка с посетители. Всеки има своите индивидуални потребности, всяка душа търси внимание. И ако това внимание, добро отношение, топлота отсъстват, човекът усеща тяхната липса и изпитва истинска болка. От само себе си се разбира, че ако преживее такава болка, човек повече няма да пожелае да дойде при същия духовник или лекар, дори и приятелите си ще съветва да стоят далеч от него.\nНавярно мечтата на всеки енориаш е да се отнасят към него именно с подобно внимание. Но няма ли да прегори от напрежение свещеникът, ако подхожда към всяка литургия, всяко венчание и погребение така, сякаш ще му бъде за последен път?\nСтрува ми се,че прегарянето би могло да настъпи далеч по-бързо поради допускането на небрежно отношение. Винаги се старая да помня словата на св. Филарет Московски за това, че свещеникът е най-напред благоговеен изпълнител на тайнствата Божии. И едва след това той е наставник, съветник и духовник. Първо и преди всичко свещеникът ще дава отговор пред Бога по какъв начин е вършил служението, към което е бил призван.\nВ някои случаи, разбира се, небрежното отношение се явява следствие от това вътрешно прегаряне, когато на човек му става все едно как служи. Да изостави задължението си той не може и се получава както се пее в песента „Работа“ на група “Круиз”:\n„Всеки ден в този час,\nдаже и желание да нямам,\nаз за вас готов съм да пея,\nвсе пак работа си е това.“\nНерядко подобно небрежно и/или прибързано отношение се явява следствие от някакви духовни проблеми на свещеника. Ето защо, ако попаднете на такъв човек, постарайте се да не го осъждате, а се помолете за отеца, съзнавайки, че съществуват различни причини, които може да са го подтикнали да служи тъкмо по такъв начин, лишавайки го от ревностно, усърдно извършване на едно или друго чинопоследование.\nСпоменахте тайнствата. По същността си всяко от тях има силата да внесе коренни промени в човешкия живот, но много пъти това не се случва, защото до хората не достига значението на думите. Или пък може би не си заслужава да залагаме чак толкова на силата на словата, ами е по-добре просто да очакваме действието на благодатта, което по време на тези тайнства се призовава да слезе над човека?\nТайнството се извършва и винаги придобива сила независимо от степента на разбиране от страна на молещите се. Но да чуеш и изживееш произнасяните слова със сигурност е нещо, което докосва сърцето. Именно поради такава причина премъдрите отци на Църквата са създали богослужението, за да може то да променя човешката душа и да я приближава към Господа. А също така, за да може всеки етап от живота да бъде освещаван от такива молитвословия, които към всеки отделен момент се явяват възможно най-полезни и потребни.\nНапример, опелото. В основата на погребалните песнопения са положени текстовете на преп. Йоан Дамаскин, които той е написал, за да утеши монах, скърбящ за смъртта на свой приятел. И действително това са слова на утешение – не по човешки начин: от рода на „потърпи, всичко ще отмине“, а по някакъв дълбок, божествен начин.\nНие намираме утешение, надявайки се за вечен живот. Не скърбим като другите, които, както казва апостол Павел, „нямат надежда“, а тъкмо обратно – очакваме среща със скъпия за нас човек, но вече във вечността. И съзнаваме, че погребваме създание, което е странник на тази земя. „Блажен путь, воньже идеши днесь, душе, яко уготовася тебе место упокоения“, т.е. човекът вече е поел по блажен път, по-добър от този, по който в дадения момент вървим ние.\nПрипомнете си едно от песнопенията: „Плачу и рыдаю, егда́ помышляю смерть, и вижду во гробе́х лежащую, по образу Божию созданную нашу красоту“. Припомнете си още, че Създател на същата тази красота е Господ – тя е изживяла своето на тази земя и някой ден ние самите по същия начин ще се пренесем в един съвсем различен живот.\nТук не мога да не припомня за разказа на отец Андрей Кураев, който споделя за нещо, случило се в годините на неговото въцърковяване и явяващо се ярко свидетелство за силата, която словата имат като въздействие върху човешката душа. Атеистичната власт е била все още мощна и той се изправил пред проблеми с държавните органи, обезпокоени от неговото насочване към Църквата. Но веднъж, както на всеки традиционен водосветен молебен, той чул словата: „Господ е моя светлина и мое спасение: от кого ще се боя?“ (Пс.26:1) Те така подействали на душата му, че той веднага се успокоил и осъзнал: Господ е с него, значи няма от какво да се бои. И действително, в целия си по-нататъшен живот той винаги получавал помощ от Господа, въцърковил се и станал член на Църквата.\nЧаст трета. Практическата\nВладико, в крайна сметка можете ли да дадете практически съвет: как да се постъпва по време на богослужението в моменти, когато четенето върви по начин, който не ни позволява да разберем нито дума?\nАко живеете в голям град, напълно реално е да имате възможност да намерите такъв храм, където четенето напълно ще съответства на вашите представи за неговото добро изпълнение. Слава на Бога, има много енории, където старателно следят богослуженията да текат отчетливо и ясно.\nАко нямате особен избор, можете да вземете със себе си текстовете на Псалтира или Часослова и по тях да следите за богослужението.\nВ случай, че по някаква причина и това не може да се направи, тогава в онези моменти от богослужението, когато нищо не разбирате, най-добре ще бъде да четете за себе си Иисусовата молитва. Добре би било за такива случаи да си имате броеница, и то не за да отброявате молитвите, а просто за насочване на вниманието ви към тях: когато я ползвате за молитви, тя ви дава известно съсредоточаване. При това направете така, че околните да не се смущават, че гледат в ръцете ви броеница, правете това максимално незабележимо за окръжаващите ви хора.\nВ католическите храмове по всички пейки има книги с текстове на богослуженията, за да могат енориашите да ги четат. Защо Православната църква няма подобна практика и така хората трябва сами да си набавят тези книжки?\nВ нашия манастир има специален рафт, върху който са поставени книжки с текстове от всенощното бдение и литургията. Факт е обаче, че само две три недели след като започнахме да изнасяме за свободно ползване тази литература, накрая от многото изложени копия остана да лежи срамежливо само едно. Вярващите кой знае защо считаха, че щом книгите са поставени на рафта без никакъв надзор, значи е възможно да бъдат взимани за домашна употреба, без това да изисква тяхното връщане. Наложи се да издадем нова партида и да поставяме грозни надписи, че дадената книга е църковно имущество, а кражбата е грях. Така книгите, придружени с тези надписи, вече оцеляват сравнително дълго и хората ги ползват успешно.\nОсвен това към нашия манастир имаме и общност, работеща с такава цел. Общността на фамилията Скабаланович, която се занимава с това богослуженията да стават по-достъпни и понятни за молещите се хора. За всяка значима служба – на дванадесетте големи празници, през Страстната седмица и други важни дати – издаваме книги с паралелни преводи и обяснения на богослужебните текстове. Издаваме тези текстове и в електронен формат, за да може всеки, който пожелае, да си ги запише и да ги ползва. Мнозина енориаши натрупаха цяла библиотечка с подобни книги от годишния богослужебен кръг и, идвайки на служба, те просто взимат със себе си онова, което пазят от предходната година.\nОще веднъж ще кажа: ако искате да имате пълноценно участие в богослужението, много е важно да се трудите над себе си. Да се готвите за службата, да откривате преводи на текстовете, да изучавате църковнославянски, да се обръщате постоянно към текстовете на Свещеното Писание. Това изисква усилия и време, но сигурно ще се съгласите, че и мотивацията ни е изключително висока – не нещо друго, а вечен живот в общение с нашия Господ. | www.pravmir.ru\n* „Свято-Троицкия“ Йонински манастир от Киевската митрополия, в който се практикува литургия, придружена с жестомимичен превод за приобщаване на слухоувредени хора (бeл. прeв.).\nСнимки: Сергей Рижков, www.pravmir.ru\nТагове: четенето, в храма,\nПоведението ни в храма\nВЯРВАТЕ, НЕ ВЯРВАТЕ, ИДЕТЕ В ХРАМА !\nЧудо ли са капките по Христово разпятие ...\nКакво ни каза Първия шнорхел на държават...\nВ Русия и в България едно и също вършат злодеите


Какви рози мълчат - Билки 2021\nКакъв цвят са розите и какъв цвят означава\nВсички знаят, че розата е кралицата на цветята. Богатството на цветове, форми и аромат на тези красавици правилно са направили розите основното цвете сред цялата флора..\nТова е страхотен подарък, шикозен знак за внимание и намек за чувства, събития, настроение, тъй като всеки цвят на роза има свое индивидуално значение.\nСимвол на раздяла, в който има сянка на горчивина от раздялата, която се е случила. Някои източници също посочват, че този цвят е символ на постоянство, а парфюмеристите смятат чайната роза за символ на красота, романтика, женственост..\nЗнак за чистота, целомъдрие, невинност, възхищение. Такива цветя означават силна, вечна, безгранична любов без измама и предателство.\nТе символизират страстна, истинска любов, желание. Те са представени с рози от този цвят, за да покажат възхищение, признание, уважение. Бяло-розовият букет е ключът към траен съюз, дълго и силно, единодушие.\nПосочете желание да започнете нещо ново, като например връзка. Това може би са зараждащите се нежни чувства, които имат всички шансове да се превърнат в истинско искрено чувство за цял живот. Той е символ на благородство, приятни емоции, възхищение. Розовите рози са изящни, свидетелстват за елегантност, любезност, уважение и учтивост.\nТе символизират бурни емоции, страст, възхищение към някого. Чудесен начин да кажете нещо „дълбоко, тайно“, но мощно. Ако лилаво присъства на такива цветя, това може да показва липса на силно и надеждно чувство, въпреки факта, че розите с такъв нюанс говорят за разкош, чар.\nТова е знак за щастие, радост, приятелство. Въпреки често срещаните възгледи, такива цветя не предвещават бърза раздяла, не говорят за ревност, предателство, предателство. Обичайно е да давате рози от този цвят на приятелки, приятели, служители, чиито професионални умения заслужават похвала. Той ще бъде и чудесен подарък за силни семейства, които живеят заедно от много години. А също и жълтите рози са прекрасен знак за помирение след раздори, негодувания.\nТе ще помогнат без думи да изяснят най-добрите чувства, желания. Знак на ентусиазъм, горещи усещания, нахална любов. Те перфектно ще предадат гордост на другата си половина, чар. Прасковен нюанс ще каже на адресата на поздравления за скромност, топли отношения, благодарност, радост от общуването и срещите.\nСимвол на мистерия, гатанка, достигащ върха. Перфектен за мистериозни и недостъпни хора, това е чудесен начин да ги изненадате.\nЗнак за изобилие, щедрост, плодородие, живот. Но някои източници сочат, че зелените рози са признак на ревност. Такива цветя се държат с висока оценка от успешните хора..\nНе само символ на тъга, загуба. Черните рози могат да означават началото на нов бизнес, пътуване, възхищение от непокорството, силен характер на друг човек.\nСега, знаейки значението на всеки цвят от рози, можете да изразите своите чувства, настроения и емоции без никакви думи, да предадете мислите си на друг човек, да изповядате силна любов.\nПредишна Статия Значение на жълти цветове\nСледваща Статия Euphorbia White-tipped - описание и грижа за къщата


Tефтерът "Игра на тронове" е подходяща придобивка или подарък за всеки фен на популярната поредица "Песен за Огън и Лед" от "Джордж Р.Р. Мартин". Той е удобен за носене в чанта или раница, благодарение на което ще може да е винаги заедно с вас. Така ще има на какво да запишете своите идеи и ежедневни записки. От вътрешната страна на задната корица на тефтера има джоб, в който ще може да съхраняване важни бележки или малки, по размер, но не и по значение спомени. За по-голямо удобство има текстилна отметка за отбелязване, място за надписване и ластик за плътно затваряне. От вътрешната страна на закрепената за тефтера лента има родословно дърво на един от големите родове от историята за игра на тронове, а именно Таргариен. Дървесината, използвана за направата му е добита от гори сертифицирани по "FSC" стандарт за произход и качество на материала.\nродословно дърво на рода Таргариен\nКниги от поредицата "Песен за огън и лед" - пълен списък\nИзползваните в представянето на "Тефтер - Игра на тронове - От серията "Игра на тронове"" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


Три нови огнища на нодуларен дерматит обявиха в област Благоевград | Agri.BG\nГоведа в стопанства на териториите на община Хаджидимово и община Сандански са дали положителни проби от изследването за нодуларен дерматит\nТри нови огнища на нодуларен дерматит са обявени на територията на Благоевградска област, съобщи БНР. Пет животни от селата Блатска и Лъки, община Хаджидимово, са дали положителни проби от изследването. Те се отглеждат в домашни условия и предстои да бъдат евтаназирани до обед.\nТретото огнище е в животновъдно стопанство на територията на община Сандански. Заради острата заразност на заболяването там трябва да бъдат унищожени всички 64 говеда.\nСпоред експертите най-уязвимите райони за нодуларния дерматит са поречията на реките и това прави областта особено рискова. Досегашните случаи на болни животни са по поречията на Струма и Места.


Снарядът на Мисиджан избран за номер 1 от 8-ия кръг - БГ Футбол - Първа лига - Gong.bg\nСнарядът на Мисиджан избран за номер 1 от 8-ия кръг\n14 септември 2017, 14:45 312 0\nВеликолепното изпълнение на Върджил Мисиджан бе избрано за най-красиво в изминалия 8-ми кръг на Първа лига. Футболистът на Лудогорец се разписа по брилянтен начин във вратата на Славия при успеха с 4:0 в София.\nМисиджан получи 37,23 % от гласовете в нашата анкета, а на второ място, само на 3% след него, остана капитанът на Септември София Борис Галчев. Лидерът на „столичани“ отправи неспасяем удар от фаул при равенството 1:1 с Етър.\nТрети в традиционната ни анкета се нареди Густаво Кулма от ЦСКА с 28,72% от гласовете.\nЕТО И КРАЙНИТЕ РЕЗУЛТАТИ ОТ ГЛАСУВАНЕТО.\nПърва лига Гол на кръга - Първа лига 2017/2018 Върджил Мисиджан


Статии - Списание Бизнес Клуб - Фирмите: Внимателно към намаленията на цените - Вижън Т - Бизнес Тренинги, Обучения, Консултации и Коучинг\nФирмите: Внимателно към намаленията на цените\nМного мениджъри от малкия и средния бизнес споделят мнението, че клиентите купуват на първо място заради ниските цени. Проучванията обаче показват, че цената почти никога не е първостепенната причина за закупуване. Ако това беше така на пазара щяха да останат само фирмите с най-ниските цени. Но реалната ситуация е различна. На пазара работят успешно множество фирми, които далеч не предлагат най-ниските цени. Независимо от това те имат достатъчно клиенти и много добри продажбени резултати.\nДруго широко разпространено мнение сред мениджърите е, че най-важното е да се реализират големи обороти в продажбите. Един от често използваните подходи за това са намаления на цените. Само че доброто финансово състояние на бизнеса се определя в много по-голяма степен от маржовете на печалбите, отколкото от оборотите на продажбите. А ценовите намаления неминуемо водят до понижаване на маржовете.\nВ продажбите имаме три важни финансови опорни точки:\nПродажбена цена – това е сумата, която заплаща клиентът при закупуване на даден продукт или услуга.\nСебестойност – включва преките разходи на фирмата за производството на определен продукт или изпълнението на конкретна услуга.\nБрутна печалба от една продажба – това е разликата между продажбената цена и себестойността. Брутната печалба не е чиста печалба, защото от нея се покриват всички останали разходи на фирмата, които не са включени в себестойността. Това могат да бъдат разходи за продажбена дейност, реклама, данъци, възнаграждения на административен персонал, офис консумативи и други. Едва след като се направят отчисленията за тези разходи се формира чистата печалба на фирмата.\nНека да разгледаме един практически пример:\nФирма предлага продукт с продажна цена 100 лв. и себестойност 65 лв. Брутната печалба от една продажба на този продукт се определя от разликата между цената и себестойността или 100 лв. – 65 лв. = 35 лв. Това означава че при продажба на продукта на нормалната му цена се реализира брутна печалба от 35%.\nФирмата търси начин да увеличи продажбите на този продукт. За целта решава да намали цената му с 10 лв., което е равно на 10%. В резултат на това продажната цена спада на 90 лв., но себестойността остава 65 лв. При продажба на продукта на по-ниската цена, брутната печалба ще бъде 90 лв. – 65 лв. = 25 лв., което в процентно изражение е 28%.\nВ резултат на това фирмата ще получава 20% по-ниска брутна печалба и то при положение, че продажната цена е намалена само с 10%. С тази понижена брутна печалба ще трябва да се покриват същите разходи на бизнеса, които не са включени в себестойността на продукта. Вследствие на това фирмата рискува да влоши финансовото си положение, освен ако не постигне сериозно увеличение на продажбите си. Последното не е гарантирано автоматично от по-ниската цена, защото както вече казахме, цените не са първостепенната причина, която кара клиентите да купуват.\nМениджърите трябва да подхождат много внимателно когато обмислят решения за намаляване на цени. В тези случаи е важно да се правят предварителни реалистични прогнози за очакваните продажби, както и финансови анализи, как ще се отразят на бизнеса по-ниските проценти на брутните печалби. Намаления на цените имат смисъл само когато предварителните анализи показват висока вероятност за растеж на продажбите, който би донесъл достатъчно атрактивни резултати. В случай, че това не е налице, има сериозен риск по-ниските цени да влошат финансовото състояние на бизнеса и е по-добре да не се предприема този ход.\nИзтеглете статията от сп. Бизнес Клуб 47 Kb (pdf) свали


Бления по БГ\nКазвам се Уйлям Хърт. От 10 г. живея в България. Завърших образованието си в СУ „КлиментОхридски„. Признавам че бях степендиат на Кембридж и мислех да завърша право, но веднага се отказах след като разбрах че съм приет в София. За високото ниво, изключителен авторитет и световно известен професионализъм на българските преподаватели, доценти, професори и асистенти, мисля че е излишно да се говори. За тях се носят легенди по целия свят. Каква чест и гордост.\nПристигнах в София. На летището. Веднага бях очарован от този град. Таксито беше стерилно чисто, шофьора слушаше тихо Бах и успяхме да поговорим за поетиката на Аристотел, за загубената и част, отнасяща се за комедията. Когато слизах, каза че пътуването е гратис, бил съм му симпатичен. Какви великодушни хора!!!\nОгромни зелени паркове, грижливо и внимателно поддържани, освежаваха уютните квартали. Автентична квартална архитектура тип „скопично панелно курококо„ е изключително вдъхновяваща и красива. В дъното зелената и дива , като шерудската гора от времето на Робин Худ, Витоша тъкмо се отърсваше от последните преспи сняг.\nНастаних се в стундентски град. Това беше мечтата ми от детските години.\nДадоха ми самостоятелен апартамен в къща със собственна градинка. С изглед към планината. Толкова тихо и спокойно място. Усещаше се академичния дух на вековните традиции, на великите учени и творци живели в тези сгради. Имаше студенти от целия свят. Монголци, виетнамци, датчани, шведи,канадци,французи,испанци...японци. Но честно казано най-ми харесваха българските колеги. Много възпитани. Никога не псуваха. Добре облечени, с поддържани нокти на ръцете,болшинството не пиеха дори и бира. Занимаваха се мого със спорт. Прдимно хокей на трева, синхроно плуване и естествено аристократичното поло.\nА колко са интелигенти българите, най–умната и велика нация не само на Европа, но и на планетата. Доказано е че всички нации, в Европа поне, са произлезли от прабългарите. За някой южноамерикански, като ацтеките и маите, има косвени доказателства че са прабългари, което в най скоро време ще бъдат доказано от независими световни експерти, като господата Божидар Димитров и Росен Петров. Всички сме в очакване!!!\nПървият писмен език от който всички останали са изкопирали свой собствен, дори китайците и монголците, за гърците да не говорим, също е бил прабългарският. Траки, келти,викинги, саксонци-всички те са прабългари. България е била най–голямата и велика държава през средновековието. Христофор Колумб /Христо Колев/ е бил българин по майчина линия от Солун. Той е открил картофа, тютюна и Америка. Освен Америка, само по една случайност и след продължителни интриги на англичаните, които са насъскали османската империя да нападне България, тя не е успяла да колонизира Индия и Австралия. Колко жалко за тези държави. Докато уютно се самоизолират в продължение на няколко века имитирайки че са под османско владичество, българите дават най великите умове, творци и изобретения на човечеството. Михаил Ангелов/Микеле Анджело/ всички знаете кой е той. Той е българин.\nЕл Греко също е българин, от Охридско/историците лъжат че е от Крит/ но се е гърчеел, понеже имал любовница гъркиня.\nИсаак Нютон е български евреин от Пловдив. Родителите му, авантюристи, напуснали България докато бил още в пелени и се заселили в централен Лондон, близо до Мерилибон стейшън. Един нищожен и опушен от сажди град. Авантюристи ви казвам.\nЗа Колю Фичето, лично аз имам подозрения че е французин, но нека колегите българи не се обиждат.\nЕх, колко спорове сме водили с моите приятели, които за да повдигнат провинциалното ми самочувствие на англичанин, са ме убеждавали, че все пак и Англия е дала нещо на света...Измислила е мивката с два отделни крана- за топла и студена вода и....май нищо друго,освен интриги и сплетни срещу любимита ми България. Ах, толкова ме е срам че съм британец!!! А понякога толкова горд, че имам такива добри приятели, българи. Готови заради мен да стъпчат националното си достойнство.\nНо да продължа. Георги Атанасов/Джорж Атанасоу/ не е измислил само касовия апарат, но е създал и първия ПС „Правец 1„ а по сетне Ейпъл-Макинтош и Аи би ем, подло открадват тези авангардни технологии от българите. Японците също многа са крали от тази велика нация, особенно от ДЗУ Стара Загора, за да могат такива компании като „Сони„ и „Панасоник„ например, в момента да съществуват и да господстват на световния пазар. Но за чия сметка. Да, за наша ...Извинетее, за тяхна, на българите.\nБългарите са измислили авицията, парата, двигателя с вътрешно горене, футболната топка, очилата, корабното платно, доматите, киното, печатницата/Гутенберг и той е еврейче от Пловдив/ ,киселото мляко/измислено докато двама овчари играели челик/ християнството, мюсулманството, будизма/Сидхарта се е казвал Сидер Харалмбов в нов превод от старобългарски, иначе се е казвал Синдхарт...баян/,\nСъздали са Коледната елха, кока –колата, ракията/много по добра и от най–отлежалото шотландско уиски/ огъня, мустаците и самобръсначката,Чингиз хан....Ооооох.\nИзвинете за момент, влезе медицинската сетра, трябва да си пия хапчетата и да легна вързан с усмирителната риза...Като ме отвържат, ще продължа\nразказът е публикуван в. “Труд“ от 24.11.12 http://www.trud.bg/Article.asp?ArticleId=1649344\nПубликувано от Rosen Hinkov в 10:04 ч. 21 коментара:\nПо добре Валдхорна\n– И така–а–а !!!– разтегна усмивка агентът.–Освен всичко което изброихме до сега, освен парите, които ще получавате в началото на всеки месец, нашата агенция предлага и един о–о–огромен бонус за клиенти като Вас !– и отново се усмихна към седналата като в трънено гнездо, а не като в кресло, възрастна госпожа, която неспокойно стискаше чантата си сякаш е непослушна домашна котка на име Минка, Джордж, Лили или Кръстьо, която всеки миг ще скочи и ще избяга на улицата. – Погребение!!? – обяви въодушевено той. – Предлагаме Истинско–о–о, Красиво–о–о. Какво–о–о?! – школувано се самопопита той и бързо си отговори – Погребение–е–е!!! С цветя, дори венци, катафалка мерцедес – черен разбира се, лекар, свещенник, приятели…!!!\n– Ако нямате, ние ще осигурим! – услужливо допълни колегата от съседното бюро.\n– И всичко това за наша сметка. Да–а–а– проточи замечтано той, явно обичаше да разтяга не само усмивки, но и думи подобни на локуми – колко разходи са само това !!!\n– Но това е кредо на нашата мултинационална агенция – пое инициативата колегата от бюрото – Здравето, достойнството, комфорта и смъртта на клиента до последната минута... са гаранция за успеха, както на фирмата, така и...!!! Смъртта ли казах, извинете! Живота имах предвид – и невинно премигна към жената и колегата, който го гледаше с изненада.Отново се обърка идиотът и миналия път така стана, мамка му. Но пък е толкова сладък!\nБез да го остави да продължи, госпожата вече беше скочила от тръненото кресло и застанала до вратата, дори беше я отворла и припряно изрецитира. – Благодаря ви момчета. Нека си помисля и ще се обадя за договора. Довиждане. – И хукна по стълбите, стиснала котката здраво за врата. Забравила за удебелените си глезени и аснсьора в дъното на коридора с огромното подло огледало, което отчетливо отразяваше всички бръчки. Заслепена от паниката на недоверието и параноичния дъх на измамата, който вееше край ушите и, тя препускаше надолу със смелостта на астон мартин и агент 007 седнал зад волана. Дори мисълта, че може да развали скъпата си прическа не можеше да я вразуми. /А прическата! Прическата беше толкова скъпа, понеже фризьорката, Данчето от ъгъла, ползваше за нейната коса, а и за всички останали коси специалния спортен шампоан, щедро рекламиран в тъмните дебри на ноща по кабелните тв. Под името „Мий и Тичай” на самия флакон с малки букви бе написано и следното – „за стоманена, здрава и гъвкава коса, като струна на китара - хи,хи,хи. Ако използвате редовно нашия шампоан, ще можете да свирите на косата си като истинските виртуози – дедал, ницше, моне, чарлс, бакунин, павароти, салмодент, оззи, ломбардо, чайковски, и… всички други барабанисти, докато чакате, автобуса, влака, метрото или на опашка в общината и да изкарате по някой лев от публиката около вас!?” – И завършваше с пожеланието: – „Успех и по - често – „Мий и Тичай”!!!\nА двамата брокери от агенцията за недвижими имоти „Life forever corporations”, след изненадващото отлитане на госпожата, бяха влезли в обичайния за тях спор за неясния и без това смисъл на думата „credo”, която служебно ги задължаваха да употребяват при работа с клиенти. Излишно! Те О–о–обичаха да я употребяват! Напоследък обаче, думата беше повод за все по сериозни разправии между тях, разправии, които все пак успяваха да завършат с ...помирителна целувка. Но скандалите с шефа, все по рядко приключваха с подобен, хм, да го наречем… хепи ендъ!!!\nА Клиентът, с главно „К” в случая г–жа Керанска, тъкмо изхвърча запъхтяна и с опасно сърцебиене в ушите сякаш е не коркова, а пластмасова тапа от бутилка евтино вино, изхвърлена на тротоара от уличен пияница с брадавица на носа и кратък синонимен речник, сплотяващ единството на уличните, винаги анонимни алохолоци. Всъшност, вратата, която я изхвърли с нежелание на улицата, имаше формата на вентилатор, а входът, луксозно охраняван от нови видео камери, приличаше на револвер. Поомеси се с тълпата, някъде около събота след обяд на кръстовището на Раковски и Славейков, намести усуканата около краката си пола, провери дали чантата не се е разкопчала при препускането стипл чейз. Въздъхна и се успокой. Побърза да влезе в първата малка, тиха уличка, която не беше далеч от дома й, за да се замисли наистина ли се налага да сключи този договор за доживотна издръжка в замяна на апартамента си. Този договор!!! Ах, с „онзи… рогатия”, както го наричаха със запасния ефрейтор Митко, набор 37 година от поделението в двореца. Някога царски Коняр. А може би вторите братовчеди от Бяла Слатина!!! Срещу гледане!!! Не!!! Никога!!!\nПо добре валдхорната все пак...!\nСтаята е тясна, с дъсчен под от букови талпи, прясно одялани с тесла. Мръсният прозорец гледа към дъното на малък заден двор, пълен предимно с паяжини и ръждиви тръби. В банята тежко капе чешма върху треските от одяланите дъски зaдръстили ръждивата вана опряла лъвски лапи върху мозайката. В коридора спи човек и пречи на капките да се чуват. Хърка. Когато не хърка, човекът рисува или се напива или си прави под…!!! Тъмно е. Стаята е пълна с картини, които не се виждат /нали е тъмно/. Мирише на изсечена гора. Кучето, отпуснало космата опашка между рамките на платната, помръдва с бялото си ухо. Другото – черно – не се вижда; то също спи и сънува един друг живот – слънчев кучешки рай от легени, щедро препълнени с накиснати в студена вода пшеничени трици и скъпо струващо слънчогледово кюспе. Някъде в долния десен ъгъл на съня се мяркаше мъничък, пластмасов кокал-играчка. Мдаа, диетата на сух хляб го беше уморила и раят в сънищата му придоби вкус на леген.\n– Доста незначителен брой хора се интересуват от истината. Предполагам, вие също сте от тях– вметна със симпатия лекторът очаквайки лек кикот от към залата. В последвалата тишината огледа с късогледо примижване почти празната аула и полу-заспалите студенти, които си свиваха цигари и пиеха кафе върху сякаш дъвканите от крави банки. Приглади оредялата си от неакадемични спорове коса и продължи. – Истината за едно доста важно, да не кажа фундаментално, събитие от нашата история…Българската нова история, господа и дами, е претрупана с противоречия, а понякога и с откровени лъжи, които взаимно се включват и изключват в зависимост от цвета, така да се каже, на този дето дърпа шалтера на историята. Начинът, по който можем да се справим с този проблем е да знаем да зададем правилните въпроси. Един от тях е – направи отрепетирана с годините пауза, която все се надяваше, че ще му докара професорска титла, ако не в този, поне в някой провинциален университет, следващ живот или поне инфаркт – Въпросът е! – Кой и Защо предаде попа на съда на българската история, попа, който не предаде йеродякон Игнатий на турското правителство? Кой и защо, създаде тази измислица и накара поколения наред да вярват в нея!? „Героична” измислица – патетично извиси глас преподавателят, слагайки кавички където трябва, предполагам беше доцент. – Която няма нищо общо с героичната тревожност на чистия тръбен зов за истина, който издава класическата валдхорна без винтили и с мондщук от слонова кост, увековечена на толкоз много пощенски марки и брандирана от десетки пощенски служби... Хм, какво знаете вие за...Това!!! Всъщност кой е Васил Иванов Кунчев? Вас питам колега, да, вие там с кафето... с какво прозвище е известен и останал в народната памет?\n– Амиии – понамести задник колегата и се подсмихна на колегата до него. – Амм че... Само Левски! – изрева той. – Нали така! – Изригна хавайски вулкан от аплодисменти, викове, тропот и разнебитени седалки. Залата се разтресе, развяха се знойно сини знамена. Ректорът от кабинета на горния етаж стреснато сграбчи студентката Лили за циците. Тя имаше същото име като котката и вместо предлаганите от нея пари за пазарене на адвокатска диплома, ректорът изненадано поиска от Лили една свирка с продължение от няколко части и субтитри на режисьорските коментари ...Дааа!!! В миг само залата опустя!!!\nЛекторът, както казах вече може би доцент, се изкачи по широките стълби на стара, предвоенна кооперация и позвъни на вратата с № 12. След миг на прага запъхтяна застана самата г–жа Керанска, облечена по домашному в турско син шушляков анцунг, дървени налъми за обществена баня от 60-те години и ловджийско кепе, кацнало върху купчина добре поддържана черна коса. /вж. Мий и Тичай/\n– Добър вечер. Около обяд говорихме по телефона. – любезно се усмихна лекторът. – Идвам за валдхорната. Може ли да я видя?\n– Да, да ! Всъщност... Но първо, моля, кажете ми откъде води началото си израза „с един куршум да удариш два заека”. – задардъри възбудено госпожата. – Наистина ли е възможно!!! Кой го е измислил? Но бързо, защото това е въпросът от ТВ играта „На слука и на кука“. Който отговори вярно пръв, печели награда – макара корда за лов на рибка бананка.\n– Амии, кхъм – прокашля се той. – Не знам!!!– Но като видя разочарованието в очите й, интуицията на колекционера заговори в него на развален английски за лов на лисици с дългоноги хрътки по зелени поляни и кой знае защо за китайски порцелан. – Това е логически каламбур, който води началото си от древен Китай – подхвана вероятният доцент. – Който с времето...!\n– Но моля ви, сега ще свършат рекламите и до тогава трябва да съм се обадила – припираше жената и го гледаше с наивност, която авторите наричат детинска, а всъщност е дълго репетирано пред огледалото двуличие – Добре – подхвана забързано доцент Курпекинесов /както виждате имаше защо да премълчавам името му до сега/ – Изразът получава популярност от едно изказване на незнам кой си английски лорд по повод лова на лисици с хрътки. Смисълът е, че ако ловът бъде забранен, то законът „с един коршум ще убие две лисици”, което всъщност не се практикува в Англия – при лова на лисици не се използват оръжия т.е. че тази забрана е една пълна глупост. В бг. израза е придобил друг смисъл по повод заека, който се смята от ловците за не толкова хитър и се отстрелва с пушка.\nГ-жа Керанска демонстрира очевидно неразбиране на това объркано обяснения, свали изкуствената си челюст и заканително изкастанети едно севилско фламенко със зъби пред смаяното лице на доцента, врънта задника си обут в анцуг и го изостави самичък в антрето.\nПубликувано от Rosen Hinkov в 23:17 ч. Няма коментари:\nполиция-милиция, деца и буквата на закона\nПреди около два месеца, в края на м. април, в центъра на Стара Загора е проведена полицейцеска акция или просто казано, организирана е полицейска хайка за залавянето на деца ненавършили осемнадесет години и неспазващи вечерният час, който е до 22ч. независимо дали сме в лятно или зимно часово време. Хайката е проведена около 22,30 по централните старозагорски улици. Казвам улици, а не заведения. Заловени са около 30 момчета и момичета на възраст между 16-18г. Нито един от тях Видимо не е употребил алкохол или наркотици- всички са задържани в Първо РПУ на града. Някой от тях заедно със скетйбордовете, ролерите, а един младеж дори с кучето си изведено на разходка в близката градинка.\nСлед като са отведени в Райното управление Полицията казва на децата да се обадят на родителите си по моб. телефони за да им съобщят да дойдат, вече посред нощ, да си ги приберат и да подпишат съставените междувремено актове за нарушение на ЗЗД /Закон за закрила на детето/ Чл.53, ал.3. При задържането децата, от името на чийто родители пиша този материал, представят пред полицаите личните си карти и в съставеният акт не се споменава за подобно нарушение.\nСлед около месец и половина родителите получават Наказателни постановления в които се упоменава че освен нарушението на ЗЗД, децата при задържането не са представили и лична карта. С което влизат в нарушение на още един закон. Както се оказва нарушенията започват някак от само себе си да се мултиплицират !!! На базата на всички тези престъпления, които са истинска заплаха за живота на обикновените цигани-крадци, нарко пласьори, изнасилвачи, въоръжени мутри.....и др. мирни граждани на българските градове и села от които, както облян до чорапите в пот, онзи певецът заяви че: „родната полиция ни пази“- на родителите е наложена глоба от 300 лв. на глава, калпак, каскет или както ви харесва, може и на човек.\nСледва част от жалба до Районен съд Стара загора и някой от въпросите на родителите саморъчно написани, на които надявам се някой ще даде приблизително смислен отговор:\n1.Считам че Полицейските служители предприели закрилата са нарушили чл.40, ал.1 от ЗЗД, а имено с непредприети действия от тяхна страна ние като закони родители не сме били незабавно информирани за задържането лично от ТЯХ. За случилото се бяхме запознати от нашият син чрез телефонен разговор и то около час след задържането, а имено около 23,30ч.\n2. По смисъл на чл.4 от Инструкция ном.13-1711 от 15.09.2009г. считам че синът ми е бил ЗАДЪРЖАН в 1-во РПУ Стара Загора без да бъда своевремено информиран за причината и да ми бъде връчена заповед за задържането му с което се нарушава чл. 4 на същата инструкция.\n/Чл.4 на Инструкцията гласи, цитирам: „Задържани лица“ по смисъла на тази инструкция са тези на които е ограничено правото на свободно предвижване, при условията и реда на ЗМВР“.\nПри задържането, полицаите са изели личните карти на децата за проверка, след което са им заповядали да ги придружат до полицейското управление. С това си действие те, полицаите, обясняват че става дума за ДОБРОВОЛНО съдействие, а не за принудително ЗАДЪРЖАНЕ по смисъла на спомената инструкция!!! Буквата на закона е врата в широкото поле на локумите които обичайно се разтягат при подобен полицийски произвол от главният полицай на републиката и неговия шеф/\n3. След като "родната полиция" ни пази и спазва всяка буква от Закона за закрила на детето, а и не само на него, Не е ли по-малко травмиращо за заловените непълнолетни нарушители, вместо да бъдат влачени по Полицейските управления посред нощ, да бъдат откарани по домовете им и там да бъде връчен акт на родителите.\n4.Не е ли по-добре да се проверят заведенията за пиещи алкохол и дрогирани непълнолетни, а не да се "закрилят" деца, които са на път за вкъщи само 30 минути след изтичане на вечерния час или спортуват и разхождат кучетата си, макар и след 22 часа.\n5.Защо служителите на "Родната полиция" все още не могат да изпълнят без грешка професионалните си задължения. А ми се струва, че държавата харчи доста пари на нас данъкоплатците (и в частност родители на непълнолетни деца),за да осигури обучение, квалификация и адекватност на същите тези служители.\nСпоред обясненията на не знам кой си Полицай, парите събрани от тези глоби се отчислявали във фонд за лечение на деца с ракови, генетични или други сериозни заболявания за коите е необходимо лечение в чужбина!!!\nНякой вярва ли на това?!!\nЗвучи Толкова благотворително филантропично та чак се чудя, не трябва ли да настояваме ченгетата всяка вечер да арестуват по 20-30 деца във всеки град, вместо да се занимават с пушене на цигари с ръце в джобовете, надуване на мускули и гледане през невиждащи нищо слънчеви очила облегнати на „патрулките“ докато опазват спокойствието на гражданите. Всеки родител с „огромна радост“ би платил една глоба от минимум 300лв. както се оказва, щом каузата е толкоз благородна- ако разбира се все още има работа, някакви доходи, и да не мисли всеки ден къде по точно да емигрира, понеже нали „родната полицията го пази“.\nПубликувано от Rosen Hinkov в 8:55 ч. 2 коментара:\n"Великият" 10 ноември\nТова е копи пейст от сайта на Елтимир III запазвам и оригиналното заглавие на статията, която всъщност е откъс от книга.\n„Откъс от предстоящата за публикуване /вече публикувана предполагам/ трета част на мемоарите на Георги Константинов. Публикуван за първи път на 5 ноември 2006 г. в сп. Свободна мисъл, месечно издание на федерацията на анархистите в България.“\nгеорги константинов георгиев\n„Активни мероприятия Покръстването на българските турци от свети Тодор Живков с цел създаване на “хомогенна българска нация” по всяка вероятност е било поръчано от Брежнев или Андропов, за да се изпробва евентуалната по-мащабна операция за асимилиране на десетките милиони мюсюлмани в СССР. Обаче това “активно мероприятие” на диктатурата удари на камък. То предизвика в Турция и на Запад масови протестни демонстрации, манифестации, гладни стачки, литературно-журналистически изяви и т. н. в полза на жертвите.\nАкциите имаха мирен характер и в някои от тях взехме участие и ние емигрантите. (По-конкретно в една от парижките демонстрации участваха Ценко Барев и пишещият тези спомени). За да парират протеста на световното общественото мнение срещу това своего рода “етническо прочистване” на едномилионното турско малцинство, в което физическите убийства бяха заменени с духовни, БКП и нейното правителство проведоха с помощта на своите репресивни “органи” нови “активни мероприятия”, сред които: 1) Създаване с помощта на агенти на ДС сред турското население на псевдонелегални организации и чрез тях разпространение на приказки и позиви, гарнирани със слухове за сепаративни намерения и комплоти за обявяване на мюсюлмански републики в Делиормана и Родопите, където живееха по-компактни маси български турци. 2) Пак с помощта на агенти на ДС бяха проведени няколко безсмислени атентати във Варна, Пловдив и във влака при гара Буново. В последния случай имаше и жертви (майки с деца). Това окървавено “активно мероприятие” на ДС целеше да покаже на света “безскрупулния и жесток лик на сепаратистите” и да оправдае репресиите и духовния геноцид срещу малцинството. 3) Същевременно, ДС получи инструкции от Политбюро на ЦК на БКП да създаде компромати и срещу “външния враг”, т.е. срещу “империализма и живеещата на негова издръжка и намираща се под командата на разузнавателните му служби вражеска емиграция”. Според “Справката” на “органите” (на началника на 17-ти Отдел на ВГУ - Второ главно управление на ДС - полк. Ст. Стефанов от 5.09.1985 г.): “С подписаната преди няколко години от Рейгън директива № 138 тероризмът бе издигнат в ранг на държавна политика от правителството на САЩ.” Целта била “с помощта на вражеската емиграция да се прехвърли на българска територия екстремистката и терористична вълна… За подривната дейност само през 1963 г. американското правителство отпуснало 3 000 000 долара… През 1951 г. за ръководител на терористичните групи на БОД бе определен анархистът Георги Константинов Георгиев, по чиято инициатива са разработени планове за провеждане на терористични акции против наши дипломати… Обмислял е и начин за прехвърляне в страната на групи от бегълци за провеждане на терористични акции…” и т.н., и т.н. Конкретните обвинения срещу нас за тези атентати отпаднаха след 1988 г., когато чрез един съдебен фарс ДС вмени вината на трима свои агенти от турски произход. Те бяха осъдени и… екзекутирани. През 1989 година последваха редица други “мероприятия” за спасяване на потъващия “Титаник” на социализма. За българската част от тези “мероприятия” засега не можем да твърдим със 100-процентова положителност, че са “активни”, тъй като върху свободния достъп до архива на ДС е поставен воденичният камък на забраната. Прочее, аз излагам само фактите, оставяйки всеки сам да си направи заключенията: На 20.05.1989 г. по телефона от Марсилия ми се обади Петър Бояджиев - бивш затворник в България, натурализиран емигрант във Франция и бъдещ душеприказчик на “опозиционерите” и “неформалите” в НРБ. Той ми съобщи, че са проведени демонстрации от турското население в Каолиново и други селища в Шуменски и Разградски окръзи, които са окървавени от властите. Вече има достатъчно данни, даващи основание да се мисли, че сблъсъците с репресивните сили на Живковия режим също са били провокирани от агенти на ДС (агент “Сава” и цялата му компания, която в последствие оглави т. нар. ДПС). В същия момент същият Бояджиев ми съобщи, че по време на предстоящата в края на май Парижка Конференция (от поредицата Хелзинска, Мадридска, Виенска и т. н.) за “Мирно съвместно съществувание” с прословутата “Трета кошница” (за човешките права) ще се проведе и паралелна Конференция на дисиденти от СССР и източноевропейските страни. Петър Бояджиев ме замоли да изпратя в България телеграми-покани за конференцията от името на Френския организационен комитет (такъв съществуваше, оглавяван от депутат от голистите). Той ми продиктува текста на поканите и имената на поканените: 1) Желю Желев, 2) Академик Шелудко, 3) Блага Димитрова, 4) Петко Симеонов, 5) Копринка Червенкова и 6) Петър Манолов - всички от така нар. Клуб за подкрепа на гласността и преустройството - прословутата “неформална” организация на българските Де-Се-денти и Ка-Ге-Бе-нти за която съществуват безспорни данни, че също е “активно мероприятие” на ДС и която стана истински разсадник на многобройните ръководители на бъдещата “опозиция на Нейно Величество Номенклатурата” - СДС и на болшинството ключови артисти в марионетния театър на “мирния преход” и днешната окаяна българска демокрация… Аз платих 600 френски франка за телеграмите, които, познавайки от пряк опит манталитета на въпросния Бояджиев, мога със сигурност да твърдя, че си ги е сложил в джоба, отчитайки ги след това като разход за “делото”. Телеграмите бяха изпратени от Благо Славенов. От поканените първите двама (Желю и академика) не дойдоха, а последния - П. Манолов - за който ми беше телефонирал Стефан Вълков от Асеновград, вследствие заплахи срещу живота на син му Манолчо, бе решил да напусне страната, подтикван и улеснен от “органите”, които уредили паспорти за него и семейството му. (Петър Манолов наистина пристигна в Париж за “паралелната конференция” след едноседмичен престой в Мюнхен като гост на радио “Свободна Европа”, запознахме се и в последствие им помагах в решаването на част от битовите проблеми, с които се сблъскват всички емигранти.) Няколко дни по-късно, от “родината” пристигнаха и останалите трима дисиденти - Блага, Петко и Копринка. Те пътуваха в един самолет и бяха настанени в един и същи хотел, заедно с официалната българска делегация, водена от Петър Младенов и Андрей Луканов. Това “кръвосмешение” предизвика първоначално учудване, а после бурна веселба и подигравки във френската столица, поради което местните организатори се видяха принудени да преместят дисидентите в друг хотел, за да не бие толкова на очи това странно мирно и съвместно съжителство между властниците и бъдещите им формални опозиционери. Сред западните организатори и специално от българска страна се открояваха натурализирани бивши български емигранти и настоящи граждани на “вторите си родини”: 1) Дими (Джон) Паница - гражданин на САЩ и Франция, 2) Петър Бояджиев - самоподложил се на своего рода възродителен процес във Франция, където живее и сега - в гр. Марсилия, след като през 1993 година кандидатурата му за министър-председателския пост бе издигната от БСП (преименуваната БКП - “смъртен враг” на кандидата ґ… Бояджиев) 3) Бившият офицер от ДС Владимир Костов и Румяна Узунова, по това време и двамата служители на платената от ЦРУ американска радиостанция в Мюнхен - “Свободна Европа” 4) Константин Мишев от радиостанция “Гласът на Америка”, всички “възродени” в съответната страна по месторабота Под ръководството и с финансите на стоящите зад гърба им институции, на 29, 30 и 31 май 1989 г. се проведе Парижката паралелна дисидентска конференция с участието от българска страна на четворицата дисиденти: покойната Блага Димитрова, провъзгласена приживе за “българка №1″, Петко, Копринка и Манолов. Аз и някои други емигранти отидохме като зрители. Освен запознанството имах и бегли разговори с дисидентите, от които познавах Блага, чрез бившата ми съпруга. Тя ми каза, че залата е пълна със служители на ДС и на българското посолство и ми даде да разбера, че ґ е нежелателно да я видят в моята компания. Изявите на всички бяха толкова безцветни и страхливи, поради което не можеха да бъдат запомнени. Направи ми впечатление, че в написаните си слова те използваха официалната терминология на диктатурата и наричаха, жертвите ґ… “турскоезични българи”. След това в частен порядък видях някои от тях в компанията на Паница и Бояджиев, които уреждаха финансовата страна на дисидентското мероприятие, но разговорите също не вървяха. От България пристигаха “лоши новини” - арестувани бяха шестима дисиденти, сред които двама доказани кагебенти, единият от които стана шеф на имитацията на българската “Солидарност”, а другия го готвиха да оглави Българската православна църква в случай, че негово “Светейшество” патриката Максим претърпи авария. Арестите бяха придружени от митинги, на които се викало “Смърт за предателите!”, което предизвика истински уплах сред нашата дисидентска тройка, която се готвеше да се завръща в родината си, (всъщност, както по-сетне се разбра, арестите целяли само подобряване на “имиджа и рейтингите” на артистите, които скоро след това си излязоха като герои, срещу гаранция от по… 100 лева на глава.) Само с Петър Бояджиев се сдърпахме на масата в кафенето в съседство с френския парламент, където бяхме отседнали след Конференцията. Когато той ми довери “под секрет”, че предстояло свалянето на Живков от постовете му и “съм щял да видя какво ще стане след това…”, аз като абсолютен скептик по отношение на дворцовите “революции” и циник спрямо дисидентското театро и “спонсорите” му, не бях твърде деликатен в отговора си… След този дребен инцидент дисидентите бяха поети от техните западни контрагенти, които ги заведоха най-напред в една американска “Фондация за подпомагане на интелектуалци от Изтока”, където според “ранга” и заслугите им към “зараждащата се крехка българска демокрация”, всеки получи по 5000 или 6000 френски франка… После ги разведоха по парижките магазини. Например Румяна Узунова придружи Копринка Червенкова, за да си купи сутиени, кюлоти, комбинезони и други дамски придобивки. По тази причина и мотиви, и дисидентите, и чичеронената от “Гласовете” отказаха всякакви разговори с нас емигрантите. Както бе писал бъдещият президент д-р Желю Желев, у нас настъпваше… “великото време на интелигенцията”. Пет месеца по-късно удари и великият час на българската демокрация. Първо, по заповед на Москва (предадена, чрез генерала от КГБ и временно изпълняващ длъжността посланик на СССР в София - Виктор Шарапов) пенсионираха Живков и новият генерален секретар на БКП Петър Младенов му благодари за огромните заслуги, които има за развитието на… “майка България”, а после пое и поста Председател (президент) на НРБ, както бе решено на “Кръглата маса”. Другият агент на КГБ - Андрей Луканов - стана “първият демократично избран от стария живковски парламент” м-р председател на същата НРБ. Малко по-късно, в следващите актове на нямащата край българска трагикомедия, Блага и Петко станаха велики депутати, после първата израсна до вицепрезидент на РБ (при Желю), а Петко - шеф на Комитета за чуждестранна помощ. Копринка си остана редактор на “независим” културен седмичник, а на Манолов му дадоха една торба зоб в книгоиздателство “Народна култура”. Така всеки получи според заслугите и съучастието си в “мероприятието”. Несъстоялият се патриарх “Фори Светулката” замина за САЩ, където продава бензин и проповядва словото божие, а агент “Павлов”, освен шеф на КТ “Подкрепа”, стана и подпредседател на Световната конфедерация на… “независимите” синдикати. Дими Паница основа фондация, с която подпомага бедни деца, главно от цигански произход, което е благородно, плаща на професорки, за да напишат историята на героичната му борба за българската кауза и посреща и изпраща високопоставени гости от САЩ като Збигнев Бжежински и Хилари Клинтън. Шарапов се завърна в Москва и стана бизнесмен и… председател на дружеството за българо-руска дружба… С това нашенската трагикомедия не е приключила. За останалите нейни герои ще стане дума на друго място.„\nИнформация за Георги Константинов, колкото и да е страно няма в Укипедия, но за сметка на това в същия сайт има обширна статия за него от Светослава Банчева\nПубликувано от Rosen Hinkov в 0:57 ч. 3 коментара:\nТОАЛЕТНА ЛИ!? НЕ граждани, просто КЛОЗЕТ\nВ продължение на години всякакви енергийни, икономически, финансови, политически и не знам още какви специалисти се изказаха, изходиха, изхождат и Ще се изхождат „pro“ и „contra„ строежа на АЕЦ Белене. Между всички тези кУрифеи и титани/тигани/ на мисълта имаше много, най-вече неофициални изказвания и коментари от по широката прослойка наричана за кратко - „куцо и сакато„ или за още по кратко „бг. население“. Естествено то няма възможноста да се изходи по въпроса от екрана на някоя телевизия или пък не дай си Боже му разрешат референдум. То си дискутира темата и без разрешение из интернет паяжината.\nОт позицията на куцото и сакатото, на истинският български патриот на маса, от името на специалиста, както казва едноимения филм, по всичко, ще се изкажа и аз. Общото между АЕЦ Белене и темата която съм си заплюл да подхвана е, толкова, колкото когато споменеш за “гьол“ в който са удавени някакви си милиарди и когато кажеш клозет - е единствено звуковата асоциацията за шльопване на нещо тежко от високо в локва вода.\nТемата е тоалетните на Централна Автогара София /ТнаЦАС/. Ето какво пише за тях в сайта http://neseriozno.tumblr.com/post/628276798 от преди 2год. когато може би са открити въпросните тоалетни:\nЦентрална автогара София, входа за тоалетните. Няма вече лелка със салфетки, вече има автомат! Услужливата чистачка ти помага да се оправиш с него: първо пускаш стотинки (или банкноти!), после натискаш бутон “1”, влизаш през турникета, вършиш работата с удоволствие, после натискаш черния бутон да излезеш. Ултрамодерно.Но защо в България безплатните обществени тоалетни все още са рядкост (за разлика от по-изостаналите като часови зони държави) за мен остава мистерия“\n-Мдаа. -както казва някой когато е привършил думите или просто няма какво да каже. Наистина европейска работа. Ултрамодерна, но както винаги позакърпена с тел от тук- от там, че да не се разпадне на парчета.\nВ самият репортаж веднага се набива на очи едно типично българско, да го наречем, психосамотачно раздвоение на професионалната личност и нейните задължения:- „Няма вече лелка със салфетки, вече има автомат! Услужливата чистачка ти ПОМАГА да се оправиш с него“.... Както навсякъде в Европа- хирургът взема рендето и отива да свърши работата на дърводелеца- да оправи и напасне някоя врата. Дърводелецът както си му е редът-запрята ръкави, нахлупва бялата шапката на майстор готвач и набързо забърква един миш- маш в ресторант на някой „Хилтън“ да речем.\nПо същия начин и чистачката е сложена да помага на клиентите да се оправят с автомата, а не да чисти и подържа тоалетната. Напълно професионално и съвсем по европейски-всеки върши нещо дето не му е работа или още по- зле, освен своята, да върши работата и на някакой друг... в случая на някакъв си автомат.\nТова е факт, онзи ден се сблъсках с него- уморена, но не и „услужлива“, а изнервена жена над средна възраст стои до апарата - обяснява сигурно за хиляден път и без да чака резултата от обясненията, натиска бутон с N 1 от още 10 възможни бутона които не се знае за какво служат. Хората бързат, пускат стотинки, тя натиска 1, хората едвам се промъкват през въртящия се турникет /турникет е съоръжение от три метални тръби които се въртят- отброява числото на преминаващите през него, все още се среща по метро станциите в някои градове/ ако имат куфар, може да се наложи да платят още 50ст. и за него, понеже това чудо e доста по- тясно от дадените като пример метро турникети и дори куфар за ръчен багаж не може да премине през него, трябва да го вдигнеш и да го пренесеш над съоръжението.\nТака че, и да не си с куфар, а с размерите на миниатюрен сумист надали ще имаш рядкото щастие да „източиш водата на рибките“ с Удоволствието обещано от репортажа по горе, в ТнаЦАС. По скоро нямаш шанс, просто ще бъдеш дисквалифициран, не можеш да се промушиш през турникета. Вероятно това изобретение е било проектирано за метрото в столицата на Чингиз хан- Улан Батор, но и там им се е видяло малко и са го пробутали „гратис“ на някой софийски общински съветник.\nИ все пак, ако си много на зор, ще трябва да потичаш по бул. „Мария Луиза“ и да се оглеждаш къде да пуснеш „една вода“ или да отидеш до ЖП гарата за да търсиш къде и как да приключиш с този уж елементарен проблем в Столицата на една, наричаща себе си туристичиска държава. Надявам се, че не са много хората приключили с Удоволствие проблема в крачола, но това са само надежди.\nЗащото, да не забравяме за излизането от ТнаЦАС - то е придружено с условието да натиснеш черният бутон, с който отново оперира същата чистачка. Но, както казват любителите на бридж белот ...шах и терца едновремено. „Изход“ и „Вход“- за мъже и жени е от едно и също място, през турникета мутант!!! Опашка на входа от 10 човека и още толкова от другата страна, на изхода – по средата апарат и изнервена жена в синя престилка, на която, не знам колко часа и е работната смяна, но наистина и съчувствам как се оправя в тази лудница.\nИ така, пита се за какъв ...чвор, е турен този уред или по скоро урод, на вход-изход за тоалетната при положение, че му е необходим оператор. Логично е в такъв случай да се назначи още един човек който все пак да чисти и да сменя хартията в тоалетната....\nНе съм краен идеалист и не споделям анархистичната идея за безплатен клозет, но все пак...сменете тази бракма, моля. Пак сложете апарат, нека пак отчита броя на посетителите/предполагам е нужно за националната статистика и сигурност, а и арендаторът ще е гарантиран, че служителката не крие от оборота, заради което всъщност е цялата тази акробатика/ но нека като пуснеш стотинките тази въртилежка се завърта автоматично без да се налага да натискаш разни бутони. И нека изхода бъде отделно от входа, с най обикновена метална бариера, като в супермаркетите, която да се отваря само на излизане и нека не е автоматична с фотоклетка, защото в 20 от 30 работни дни, сигурен съм, ще е развалена. Нека просто като я бутнеш с тяло, се отваря и затваря след клиента. Толкова ли е сложно!!!!\nА ето какво пише в сайта на ЦАС и за тоалетните, между другото:-„ В сутерена на сградата се намират технически съоръжения, санитарни възли, автоматична телефонна централа и машинни отделения за асансьорите. „Над партера, на първия етаж в сградата работят ресторант, кафене, казино, книжарница и магазин. В двата края на етажа има осем тоалетни и други две за инвалиди“.\nТрябва да кажа че входовете на споменатите ОСЕМ !!! тоалетни на горния етаж са преградени с въженце, може би от самото им създаване, на което е окачена табела от амбалажна хартия с надпис „не рЪботи“. Така че, тях въобще не съм ги виждал.\nВсъщност, не виждам и кой знае каква връзка между ТнаЦСА и АЕЦ Белене. Никаква връзка.\nПубликувано от Rosen Hinkov в 23:53 ч. 2 коментара:\nГазпром плаща на Украйна по-малко за транзит на газ\nЗа 9 евро може да обиколите цяла Германия\nКратката афористична история на СССР и доста по-дългата на Русия, разказана от Новодворская\nЕВРОПЕЙЦИ ПЛЮЯТ НА ЕВРОПЕЙСКАТА СОЛИДАРНОСТ, РУСИЯ С НОВИ „ПОЛЕЗНИ ИДИОТИ“\nзайците в университета