Зле прикрито задоволство | Вестник "ДУМА"\n18 Октомври 2021понеделник01:08 ч.\nCOVID-леглата в София свършиха, линейка обикаля 6 болници COVID-леглата в София свършиха, линейка обикаля 6 болници\nЗле прикрито задоволство\nпетък, 08 Януари 2021 / брой: 5\nСъбитието във Вашингтон беше случайно, но закономерно. Можеше да се случи във всеки един ден преди или след инаугурацията на следващия американски президент. Щеше да се случи и ако избраният президент на САЩ се казваше Доналд Тръмп, а не Джо Байдън. Атмосферата за това беше подгрявана цяло лято.\nНе беше нито опит за преврат на "гротескни фашисти", нито метеж на "криминални бунтовници". Думата "фашизъм" достигна опасни нива на девалвация.\nНито протестиращите, нито полицията очакваха да направят това, което направиха. Но то се случи. Това са неизбежностите на историческия процес. А нашето проклятие е да го изживеем.\nДвукратният носител на "Пулицър", американката Барбара Тъкман, е автор на една от най-известните фрази в историческата литература: "Никой не искаше война, войната беше неизбежна". Америка изглежда навлиза в нова фаза на гражданското противопоставяне, което всъщност докара Тръмп на власт.\nДа, един от виновниците за онзиденшните събития, човекът, който подкокороса десетки хиляди да тръгнат на поход към Вашингтон, е симптом, а не причина за случващото се. Както и изборът на Байдън, именно, конкретно на Байдън, е симптом на същото явление. Залезът на нашия хегемон.\nПритеснени ли сме наистина за случващото се в САЩ или се опитваме да прикрием с куртоазни изрази злорадството си? Според световната преса, станало е нещо невъобразимо, срамно, САЩ са заприличали на страна от Третия свят. С чувство на зле прикрито задоволство и дълбоко удовлетворение се правят сравения с всички онези "цветни" и кървави революции, акуширани от американците. Значи в Тбилиси може, в Киев може, в Кайро и Триполи може, в Ереван и Минск може, в Каракас, Москва и Хонконг е просто прекрасно, а във Вашингтон не може, така ли? Това е масовият рефрен и той предизвиква истерични реакции, защото е автентичен. Защото, както казва трагичният герой на Оливър Стоун от "Взвод" Елайъс: "Все ние се дървим на другите. Време е някой да ни го върне."\nНа хегемона му се подиграват открито, призовават го да спазва демократичните правила. Плащат му със същата монета. От Русия, през Турция, към арабския свят и после през Латинска Америка до Китай. Изглежда смешно, но е страшно. Защото е началото. Както беше казал по друг повод Михаил Горбачов: "Процесс пошел"...\nТръмп трябва да понесе своята отговорност и вероятно ще му подирят сметка. Това ще е следващият акт от драмата. Американската крайна десница ще получи вожд, както вече има своята героиня - убитата в Капитолия Ашли Бабит. Бивш военен, на 35 години, участничка в четири войни. Връстница и еманация на външната политика на САЩ от края на Студената война. Има страшна символика, че точно тя е убита.\nАшли Бабит няма да стане сакрална жертва. За това са нужни медии, а те са срещу нея и нейните разгневени съратници. Всеки защитава неговата Америка. Америка, в която неравенствата са по-големи, отколкото когато и да било след Великата депресия. Америка, в която децата се раждат и вече са натоварени с дълговете на родителите си. Америка, в която богатите никога не са били толкова богати, а бедните никога не са били толкова обезсърчени.\nТова е същината на конфликта и заклинанията от телевизора нямат отношение към неговото решаване.\nСамо токът ли?\nнеделя, 17 Октомври 2021 / 21:49\nБСП иска национално КОВИД-изследване\nРадев и Йотова откриха кампанията си от Черни връх\nБСП очаква работещи кабинет и парламент\nнеделя, 17 Октомври 2021 / 21:45\nОчакват 9% ръст на фалитите у нас догодина\nДържавата е била възложител на незаконното строителство\nВиК холдингът се уплаши от "удавяне"\nЛидерът на ХДС обяви минаване в опозиция\nЕвропа регистрира мигрантски скок по Балканския маршрут\nМакрон се извини на Алжир\nАвстралия разхлаби КОВИД-мерките\nГласуването за ГЕРБ ще е вот срещу България\nПокривът все пак падна...\nНа Джеки Вагенщайн - честито!


Всемирното Православие - ВАРНЕНСКИЯТ МИТРОПОЛИТ КИРИЛ: НАПРЕЖЕНИЕТО ОКОЛО ПОДВОРИЕТО НА РПЦ В СОФИЯ ИМА ПОЛИТИЧЕСКИ ХАРАКТЕР\n“Мисля, че е нормално, ако някой от енориашите има собствена позиция. Те обаче трябва да се запознаят със структурата на Православната църква, в която има енорийски и неенорийски храмове. Руското подворие е именно неенорийски храм. То има особен статус. Всъщност няма никакви препятствия българите да се молят заедно с руснаците в този храм – каза българският владика. – Не трябва да се смесват църковните и политическите въпроси, защото напрежението около Подворието на РПЦ в София придоби политически характер”.\n“Архимандрит Филип е един от най-ерудираните руски свещеници. Той притежава голям опит и аз не знам случаи, когато той да е нарушавал правата на българските вярващи. Смятам, че този скандал ще се уталожи и о. Филип ще получи българска виза, за да продължи своето служение в Руското подворие”, заяви митрополит Кирил.\nСпоред мнението на митрополита обществените среди, заинтересувани в подронването на дейността на Подворието на РПЦ в София и на отношенията между Църквите-сестри, демонстрират съвсем същата позиция и спрямо Българската православна църква. “Тези хора се отнасят негативно и към българските архиереи, наричат ги догматици и искат оставката им. Днес все повече се наблюдават опити да се оказва натиск срещу Църквата чрез нещо, което те наричат демократизация. Обвиняват ни, че не обръщаме внимание на енориашите, но това не е вярно: те имат право да участват в енорийския живот – да участват в управлението на енорията въз основа на църковния устав”, подчерта той.\nБългарският владика смята, че “светската власт не може да разруши топлите отношения между Църквите-сестри, защото мнозинството от вярващите в България разбират какво е православие и какви са нашите отношения с руския народ”. “Всички опити да се вкара раздор в отношенията между РПЦ и БПЦ няма да имат никакъв ефект”, добави митрополит Кирил.\nВ българските медии се твърдеше, че архимандрит Филип е бил изгонен от България на 11 март поради нарушение на правилата за пребиваване в страната и липсата на необходимите документи. От Службата за междуправославни отношения на Отдела за външни църковни връзки на Московската патриаршия опровергаха тази информация, защото заминаването на о. Филип е било свързано с необходимостта от получаване на дългосрочна българска виза, за да може той да продължи служението си в Подворието на РПЦ в София.


“Септември” на английски език\nПървият превод на английски на “Септември” датира от края на четирийсетте години на миналия век. Направен е от покойния голям наш преводач Сидер Флорин. Следва преводът на Питър Темпест, английски поет, който по това време работи в България в Издателството на чужди езици, превърнало се по-късно в София прес. Трети е направен в Канада от тандема Джон Коломбо–Никола Русанов. И последният – четвърти, превод е този, откъс от който чухте в изпълнение на Джил Уилямс-Касабова и е дело на Евалд Озерс. Включен е в книжката на София прес “Пътят на свободата” от 1983 г., а през 1988 г. излиза под същото заглавие от лондонското издателство “Форест букс”, под егидата на ЮНЕСКО.\nВсички споменати преводачи са били привлечени от този връх в българската поезия. Всеки от тях се е справил в различна степен с огромното предизвикателство. Нямам никакво намерение да правя сравнения, още по-малко разбор на стореното от тях. Защото, за да преведете хубаво поемата “Септември”, ще ви трябва доста повече от това да владеете блестящо, в случая английски, език или пък да сте сам вие поет. Тук изобщо не става дума дали преводачът е подбрал подходящите изразни средства, предаващи най-точно българския текст. Защото той, Гео-Милевият текст, е една вихрушка от слова. Те препускат едно след друго, застигат се, натрупват се, задъхват се, а после, изведнъж, замират в зловеща тишина. Така както е написан, вие чувате в този стих тракането на картечниците, плющенето на знамената и рева на тълпата. Вие чувате самото време. По някакъв магичен начин, подвластен само на поета, е получен, ако мога да използвам съвременни изрази, холографски образ със стереозвучене. Това обаче е постигнато, като са пратени по дяволите формалните, чисто граматични правила, каноните на стилистиката и всички останали условни схеми, на които се опира най-често преводачът в своята работа.\nЕто пред какво ще се изправите, ако решите да превеждате поемата “Септември”. И мисля, че тъкмо това е успял да постигне в максимална степен Евалд Озерс. Той е съумял да пресъздаде, със средствата на английския език, впечатляващото въздействие на поемата. Почувствал е драматизма, пресъздал е ритъма и динамиката на стиха. Получило се е внушението на отприщени човешки емоции, еуфория, последвана от срив и трагична развръзка. Ако можете да се абстрахирате от смисъла на английските думи, сигурен съм, ще усетите това силно чувство, темпото, музиката – онова, което прави незабравими за нас, българите, тези стихове. Ще усетите стихията, която е повела Евалд Озерс, но не го е отнесла.\nЕто защо, по мое убеждение, съставителите на този компактдиск на шест езика са избрали точно неговия превод. Всъщност срещата с този превод на поемата “Септември” потвърждава, за кой ли път, че когато е дело на роден талант, истинската поезия е магия, а за да се претвори тази магия на друг език, е необходим голям професионализъм, какъвто Евалд Озерс неведнъж е доказвал, че притежава.


Оформя ли се звезден трансферен триъгълник през идното лято?\nСезон 2020/2021 вече приключи, предстои Европейско първенство, но следващата кампания при клубните отбори чука на вратата и е време за преговори и трансфери.\nСпоред италианското издание „Гадзета дело Спорт“ Кристиано Роналдо, Килиан Мбапе и Мауро Икарди могат да сменят клубната си принадлежност, а трансферите на тримата да бъдат свързани помежду си. След като стана ясно, че Карло Анчелоти застава начело на Реал Мадрид, се появи информация, че босът на „белия балет“ Флорентино Перес готви изненада на италианския специалист, изразяваща се в привличането на звездата на ПСЖ и френския национален отбор Килиан Мбапе. Перес бил уверен в осъществяването на въпросния трансфер, а според италианското издание евентуална такава сделка би била последвана от други две такива.\nОт една страна ПСЖ ще иска да компенсира липсата на Мбапе, отправяйки оферта към петкратния носител на Златната топка Кристиано Роналдо. Ювентус пък от друга страна следи от доста време нападателя на ПСЖ Мауро Икарди, чийто евентуален трансфер в Торино би улеснил сделка между двата клуба за Кристиано.\nПозицита на „Гадзета дело спорт“ относно потенциалните три мегатрансфера е, че вероятността да се осъществят изобщо не е малка. Кристиано Роналдо видимо не е доволен от резултатите на Ювентус откакто португалецът е част от тима. През тази кампания „бианконерите“ не успяха да се преборят за титлата в Серия А, не стигнаха далеч и в Шампионската лига. Преди няколко дни се появи информация, че Роналдо вече е обявил в съблекалнята на отбора, че желая да напусне. Контрактът на звездата е за още една година, но „||Messaggero“ твърди, че желанието на Кристиано е за промяна още през това лято. Откакто е с екипа на Ювентус, нападателят се отчете с 101 гола и подаде за още 22 във всички турнири.\nКарим Бензема посочи Килиан Мбапе за „добре дошъл“ в Реал Мадрид в интервю за „Bein Sports“ по-рано през седмицата. Бензема ще бъде съотборник с нападателя на ПСЖ на предстоящото Европейско първенство. Карим сподели отличните си впечатления от тренировките с Мбапе в националния отбор на Франция, определяйки го като „феномен“. В момента „петлите“ са фаворит на Bet365 за спечелване на първенството на Стария континент. След Bet365 регистрация ще имате възможност да се възползвате от коефициент @5.50 за това Франция да се поздрави с европейската титла или да направите избор измежду друг от участниците.\nМауро Икарди пък може да бъде от полза на Ювентус и новия старши-треньор на отбора Масимилиано Алегри. Само преди няколко дни бившият наставник на „старата госпожа“ застана отново начело на тима, заменяйки досегашния старши-треньор Андреа Пирло. „Бианконерите“ решиха да се разделят с Пирло след разочароващия сезон под негово ръководство, в който тимът не успя да спечели Серия А и нещо повече – Юве се бори за мястото си в топ 4 до самия край на шампионата. Въпреки това Пирло успя да изведе отбора си до триумф в турнира за Купата на Италия.\nКилиан Мбапе Кристиано Роналдо Мауро Икарди ПСЖ Реал Мадрид трансфери Ювентус


Парапланеризъм срещу парасейлинг (спортен) | Разликата между подобни обекти и термини.\nОсновното разлика между парапланеризма и парапланеризма е, че парасейлерите са прикрепени към превозно средство (обикновено моторна лодка), което генерира достатъчно скорост и свързва парасейлерите за безопасност.\nПарапланеризмът е отдих и състезателен летателен спорт. Парапланер е свободно летящ, пешеходен самолет. Развлекателна дейност, при която човек се тегли зад превозно средство (обикновено лодка), докато е прикачен към специално проектиран парашут, наречен парасейл.\nИзискват се безопасни условия\nПравилното местоположение: висока скала. Никога не излитайте във ветрове повече от 15 м / час, освен ако не сте обучени. Никога не летете при ветрове от 25 до 30 мили / ч. Никога не сваляйте при мокри условия. Крилото бързо ще попие влагата и може да се появи неконтролирана приличност. Не парашутирайте при ветрове над 50mph. Всички участници в парасейлинг трябва да носят спасителни жилетки, за да се предотвратят удавяне и шлемове за предотвратяване на наранявания на главата. Не трябва да има препятствия (дървета, други лодки, планини) по пътя ви за излитане.\nИзискват се крилото / балдахин, сбруя, резервен парашут, шлем, ботуши и летателен костюм. Пилотът седи в сбруя, окачена под платното крило, чиято форма е оформена от неговите окачващи линии и въздушно налягане, влизащо в отвори пред крилото. Парасейл, теглително въже, лодка или сухопътно превозно средство. Безопасното парасейлинг се извършва зад лодка с двигател най-малко 90 к.с. Кооперацията трябва да осигурят каишка за тяло, балдахин за стартиране и теглеща линия, в допълнение към опитен водач на лодка, наблюдател и екипаж.\nДизайн на сенник\nКрилото или сенникът за парапланер е известно в авиационното инженерство като въздушно фолио за овен-въздух или параплан. Такива крила съдържат два пласта тъкан, които са свързани с вътрешен носещ материал по такъв начин, че да образуват ред клетки. Използва парашут, а не балдахин\n3 основни принципа са: Как да стартирате, завъртите и кацате парапланер. Ръчните спирачки се използват за управление на скоростта, кота и посока с парапланера. Закопчан сте за парашут, завързан зад лодка (джип над сушата). Лодката или сухопътното превозно средство се ускорява във водата и ви издига високо във въздуха. Парасейлът има малък или никакъв контрол над парашута.\nПарапланер струва между $ 4000 - $ 5000 Едночасово 40-минутно пътуване с парашут може да струва около 55 долара в САЩ\nСтартирането обикновено е от висока скала, където ветровете са добри. Местоположение със сравнително спокойни води. Копчена, вълнообразна вода ще развълнува лодката, към която е свързан парасейлът, което може да създаде нервно увиване.\nПървоначално е бил използван от американските военни и НАСА, което е довело до Пиер М. Лемуен, който е проектирал парашута на паракомандарите. След дизайна на парашута през 1961 г. първите споменавания за парасейлинг е полет на полковник Мишел Турние Използван от американските военни и НАСА, доведе до дизайна на P. M. Lemoigne, парашута paracommander. Полковник Турние лети зад трактор през '61г. IJacques-André Is tel купи лиценз от Lemoigne да направи парашута като парашут с модификации.\nСъдържание: Парапланер срещу Парасейлинг\n2 Безопасни условия\n3 основни принципа\nПарапланерът се състои от балдахин (същинското "крило"), изграден от рип-стоп найлон, от който пилотът е окачен от здрави кевларни линии, наречени щрангове, и сбруя. В допълнение, спирачните кабели осигуряват управление на скоростта и посоката, а карабините се използват за свързване на щрангове и сбруя заедно. Пилотът седи в сбруя за максимален комфорт. Една парапланерна сбруя трябва да ви позволи да се чувствате като цар на трона; разгледайте тези с лента за регулиране на лумбалната опора за изключителен комфорт.\nПарапланеризъм (с балдахин)\nКрилото или парафитът трябва да имат обща площ от 250 до 350 квадратни фута и разстояние от около 30 фута. Теглото трябва да бъде не повече от 10 до 12 килограма. Колкото повече клетки на предния край са затворени, толкова по-голям е шансът да имате по-плавно аеродинамично изживяване.\nВариометърът позволява на летеца да намери правилния въздушен хъб, за да продължи да лети високо, или потъващ струен струя, за да се върне на земята. Вземете ясно чута версия с интегриран GPS. Те си струват допълнителните цени. Най-новите устройства за GPS позициониране имат връзки към Google Earth, които могат да показват промените в терена и са изключително ценни за предотвратяване на нападане с неизвестното. сте обект на въздушните течения около вас много повече, отколкото когато сте в частен самолет. Вариометърът е полезен инструмент, за да ви каже колко бързо се издигате и падате, информация, която ще ви помогне да летите с точност и контрол.\nПарашутът изисква парашут, теглително въже, лодка или сухопътно превозно средство с лебедка. Безопасното парасейлинг се извършва зад лодка с двигател с поне 90 к.с. Компанията, която организира парасейлинг, трябва да осигури каишка за тяло, балдахин за старта и теглеща линия. Освен това безопасното парасейлинг изисква опитен водач на лодка, квалифициран наблюдател и наземен екипаж.\nБезопасността е от първостепенно значение, когато парапланеризъм. Безопасните условия включват правилното местоположение като висока скала. Скоростта на вятъра може да варира в зависимост от минута, но парапланер никога не трябва да излита във ветрове с повече от 15 мили в час, освен ако не е силно трениран. Никога не летете при ветрове от 25 до 30 мили / ч. Никога не излитайте при мокри условия като дъжд или сняг. Крилото бързо ще попие влагата и вероятно ще се случи неконтролирано спускане. Облачната покривка може да повлияе на атмосферното налягане.\nЧовек не бива практикувам парасейлинг при ветрове над 50mph. Всички участници в парасейлинг трябва да носят спасителни жилетки, за да се предотвратят удавяне и шлемове, за да се предотвратят наранявания на главата. Няма препятствия по пътя ви при излитане. Някои препятствия включват дървета, други лодки и планини.\nПарашут (с парашут и приземен към лодката)\nИма три основни принципа за парапланеризма: как да стартирате, завъртите и кацате парапланер. За да стартирате параплана, бягайте във вятъра и надолу по склона с парапланера зад вас. Тази техника се нарича "скачане" и ви позволява да усетите повдигането, което парапланерът получава, когато срещне въздух.\nВ парасейлинг ездач (понякога двама) се слага в сбруя, която е прикрепена към парашут. Докато превозното средство, което е в движение, върви по-бързо, въздухът запълва улея и парасейлерът се повдига нагоре, но остава прикрепен към превозното средство чрез теглеща линия. Парасейлерите се возят в задната част на лодки, оборудвани с лебедки - машини, които теглят теглещи кабели и парасейлери обратно към лодката. Докато лодката се ускорява, парасейлът улавя въздух и повишеното налягане вътре вдига парасейлера във въздуха, в който момент височината му зависи от скоростта на лодката.\nВъвеждащият урок по парапланеризъм струва около 500 долара. Урокът в тандем може да струва по-малко, около 150 долара. Курсът за сертифициране струва средно 1500 долара. Парапланер струва между $ 4000 - $ 5000. Тъй като безопасността е от първостепенно значение, се препоръчва да се закупува само ново оборудване.\nЕдночасовият 40-минутен полет с парашут може да струва до 55 долара в САЩ.\nНай-добрият начин да започнете с парапланеризъм е с тандемен въвеждащ полет. Това ви дава вкус да летите. Вие летите соло през първия си ден на инструктаж за парапланеризъм, което е едно от предимствата на спорта. Под радио наблюдение ще летите соло от тренировъчния хълм и ще преминете към по-високи полети, всичко това за два дни. Основните техники за парапланеризъм - изстрелване, завъртане и кацане - се научават сравнително лесно. Въпреки това, за да придобиете основните умения, необходими, за да летите самостоятелно без инструкторски надзор, трябва да вземете сертификационен курс за начинаещи (параграф 2), който обикновено отнема общо 7 дни и минимум 25 полета. Тъй като това е саморегулиран полет, човек не се нуждае от лиценз за полет.\nПарасейлингът не изисква официално обучение и повечето плажове и ваканционни дестинации предлагат парашутни дейности. Наземните асистенти заемат позициите си, като държат отворени срещуположни страни на платното. Шофьорът на лодката бавно започва да се ускорява, за да поеме отпуснатата линия, докато наземните помощници и парасейлът се движат напред с въжето. Асистенти спазват указанията, за да помогнат на платното да се напълни с въздух. Парасейлорът трябва да предприеме няколко дълги крачки с въжето, но не да помага в процеса на лифтинг, като скача или издърпва краката си. Сенникът ще направи това сам. Насочете парашута, като дърпате щрангове отстрани на желаната посока. Никакво управление не трябва да е необходимо. Освободете предпазния щифт, за да може парасейлът да плава леко във водата на голяма или малка височина.\nПървоначално парапланеризмът е бил използван от американските военни и НАСА. По време на Втората световна война американският флот набира и обучава моряци да летят парапланери, теглени от подводници. Изгледната точка на планера позволи на мъжете да видят над хоризонта за всякакви приближаващи се военни кораби. Това беше първата документирана употреба на безплатен летящ, крачен самолет по такъв начин. През 1961 г. Пиер М. Лемуйн изобретява парашута паракомандър, който има отвори в задната част, за да позволи по-дълго плъзгане. От това време парапланеризмът се е превърнал в популярна развлекателна дейност и състезателен спорт. През 1978 г. трима френски парапланери, Жан-Клод Бетемпс, Андре Бон и Джерард Босон практикуват техника на бягане и скачане от лицето на скалите във френските Алпи. Тази форма на парапланеризъм става все по-популярна и през 1979 г. Босон лети с парапланер на Световното първенство по делтапланеризъм..\nПървите споменавания за парашут е полет на полковник Мишел Турние от Франция, летящ зад трактор през 1961 г. През 1963 г. Жак-Андре Истел от Pioneer Parachute Company закупува лиценз от Lemoigne (който изобретява парашутния парашут) за производство и продажба на 24- сенник с горе парашут, който беше разработил за теглене, който беше обозначен като "парашут".\nПървото световно първенство по парапланеризъм се проведе през 1989 г. в Косен, Австрия. Оттогава първенствата се организират от Комисията по парапланеризъм на Международната федерация Aéronautique International или FIA, която управлява всички въздушни спортове. Сега първенството е разделено на три отделни събития. Едното е за крос, друго за аеробни каскадьор и едно за точност. В допълнение към първенствата си, FIA поддържа и световни рекорди за парапланеризъм.\nПарашутното наземно базиране се е превърнало в състезателен спорт в Европа. При наземно парашутно състезание, парасейлът се тегли на максимална височина зад превозно средство с 4 колела и след това освобождава теглещата линия и лети надолу към целева зона в състезание за точност. Спортът е разработен в началото на 80-те години и оттогава е много популярен. Първите международни състезания се провеждат в средата на 80-те и продължават да се провеждат и до днес.\nКак да Parasail -- eHow


1 Женитбата на Вооз и Рут\nВооз се изкачи на портата и седна там. И, ето, мина близкият сродник, за когото Вооз беше говорил. Вооз му каза: Господине, свърни, седни тук. И той свърна и седна.\n2 Тогава Вооз събра десет мъже от градските старейшини и им каза: Седнете тук. И те седнаха.\n3 След това каза на сродника: Ноемин, която се върна от Моавската земя, продава нивата, дела, който принадлежеше на брат ни Елимелех,\n4 и аз реших да ти известя и да ти предложа: Купи го в присъствието на седящите тук, пред старейшините на народа ми. Ако искаш да го откупиш като сродник, откупи го. Но ако не искаш да го откупиш, кажи ми, за да зная, защото освен тебе няма друг, който да го откупи като сродник; и аз съм следващият. И той отговори: Аз ще го откупя.\n5 И Вооз каза: В деня, когато купиш нивата от Ноемин, трябва да я купиш и от моавката Рут, жена на починалия, за да възстановиш името му над наследството му.\n6 Тогава сродникът каза: Не мога да изпълня длъжността на сродник, да не би да навредя на собственото си наследство; ти приеми върху себе си моето право да откупя, защото не мога да откупя нивата.\n7 А по онова време, за да се потвърди всяко дело по откупуване и размяна в Израел, ето какъв беше обичаят: човекът събуваше обувката си и я даваше на другия; и това служеше за свидетелство в Израел.\n8 Затова сродникът, като каза на Вооз: Купи го ти за себе си, си събу обувката.\n9 Тогава Вооз каза на старейшините и на целия народ: Днес сте свидетели, че купувам от Ноемин всичко, което беше на Елимелех, и всичко, което беше на Хелеон и Маалон.\n10 А също и моавката Рут, жената на Маалон, получих за жена, за да възстановя името на починалия над наследството му, за да не се изличи името на починалия изсред братята му и в града, в който е живял. Вие сте свидетели днес.\n11 И целият народ, който беше при портата, заедно със старейшините казаха: Свидетели сме. Господ да даде на жената, която влиза в дома ти, да е като Рахил и като Лия, двете, които са съградили Израелевия дом. Да станеш силен в Ефрат и да бъдеш известен във Витлеем;\n12 от потомството, което Господ ще ти даде от тази млада жена, нека домът ти бъде като дома на Фарес, когото Тамар роди на Юда.\n13 Вооз и неговото потомство\n14 А жените казаха на Ноемин: Благословен Господ, Който днес не те остави без наследник; нека бъде прославено Името Му в Израел.\n15 Този син ще ти бъде обновление в живота и прехрана в старините ти; защото го роди снаха ти, която те обича, която е по-желана за теб от седем сина.\n16 И Ноемин взе детето и го сложи в скута си, и се грижеше за него.\n17 И съседките му дадоха име, като казаха: Син се роди на Ноемин. И го нарекоха Овид. Той е баща на Есей, бащата на Давид.\n18 Ето родословието на Фарес: На Фарес се роди Есрон,\n19 на Есрон се роди Арам, на Арам се роди Аминадав,\n20 на Аминадав се роди Наасон, на Наасон се роди Салмон,\n21 на Салмон се роди Вооз, на Вооз се роди Овид,\n22 на Овид се роди Есей, а на Есей се роди Давид.\nРут: 1 2 3 4


Puma Bari Z Slip On Rubber 383903-04 Детски кецове - ShopSector.com\nРазходка в парка или просто на кафе с приятели, Puma Bari Z Slip On Rubber пасват на всеки аутфит и всяка ситуация.\nТекстилната горна част в черен цвят и изчистеният дизайн на модела, придават на тези кецове една класическа визия.\nSlip On технологията е перфектно решение за топлите дни, която позволява бързо и лесно обуване и събуване.\nМасивната подметка е устойчива и издръжлива на износване.\nPuma Bari Z Slip On Rubber ще се превърнат във Вашите любими кецове!


Сузанита призна: Гаджето ми ме биеше! – zvezden.com\nоктомври 22, 2018 galina\tгадже, Орхан Мурад, побой, раздяла, скандал, Сузанита\nСистемно пребивана и тормозена от бившето си гадже е била щерката на Орхан Мурад – Сузанита. Това разкри самата тя в отговор на феновете си, които не спират да питат защо двамата са се разделили.\n„Дали ми липсва? Кое да ми липсва“? Това, че ме ограничаваше? Това, че съм плакала всеки ден заради него? Това, че триеше чатове и ме лъжеше, след като знаех истината ли? Това, че ме обиждаше и ми посягаше на публични места?“, написа 15-годишната изпълнителка.\nВ момента Сузанита е в чужбина. Пред „България Днес“ баща й Орхан Мурад призна, че не е бил в течение на случващите се страшни неща в отношенията между двамата. Щом научил, веднага посъветвал Сузи да се раздели възможно най-бързо с Александър.\n„Няма какво повече да коментира тя. Аз не бях наясно, признавам си“, сподели изпълнителят на „Хиляди слънца“.\nСузанита се кани да емигрира Оказва се, че разривът между непълнолетната изпълнителка и гарда, който сам си е лепнал прякора Сашо Лудия, започва преди година – когато скандалната изпълнителка става известна за броени часове с първия си хит „Луцифер и Буда“.\nМладежът бързо се взел на сериозно, особено след като част от последователите на Сузанита се прехвърлили и към него. Така той става популярен и се превръща в жива стръв за хиляди златотърсачки, които се нареждат сред над 20 хилядите му фенове в социалните мрежи.\n„Кое по-точно да ми липсва? Това, че има 20 хиляди последователи, и то хора, които го знаят от моя профил, и се помисли за голяма звезда и започна да се надува“, казва по повод раздялата им самата Сузанита.\nСлед като става бързо известен в родния Велинград, Александър започва да се задява с всевъзможни момичета, като същевременно не позволява на гаджето си да разговаря с други мъже и ограничава излизанията й. Сузанита се пусна топлес.\nЗа скандалите между Сузанита и Александър научават дори родителите на блондинката, но не подозират, че нещата излизат извън контрол и Сашо дори си е позволявал да й посяга. Те го предупреждават няколко пъти да остави дъщеря им на мира, но Сашо лети прекалено високо и се изживява като мутра.\nСлед като срива Сузанита психически с ужасяващи обиди, тя отключва заболявания от нерви и притеснения и получава втора киста, след което е вкарана в болница. Сузанита обвинява именно Сашо за състоянието си в публичния пост.\nЛили Иванова с нов рекорд! Печели 900 бона за 72 часа\nБългария забрави за политика, инфлация и световните конфликти заради „нов сапунен“ сериал, в който главните актьори...\nДни след безапелационната си победа в „Черешката на тортата“, Кали се награди с кратка ваканция в...\nНикой не очакваше, че бракът между Светлана и Християн Гущеров ще издържи във времето. Мнозина са...


Сателитни и IPTV приемници за Android OpenELEC Enigma2 и LibreELEC » изтегляне изтекла, пресни и работят IPTV плейлисти m3u\nHDBox.ws – обществото на любителите на сателитна телевизия. На сайта HDBox Ще научите какво е сателитна телевизия, цифрова менделеевите, OpenELEC, Енигма 2, Oscam, WICard, споделяне, LibreELEC, cardsharing, като самостоятелно инсталиране, настройка на сателитни антени, мярна цифрови HD приемници. Прочетете за най-новите промени на спътниците, Транспондер новини, ще се запознаете с ключовете за безвластного гледате кодирани канали. На сайта HDBox.ws също така може да се чете на различни новини за сателитна и цифрова етерното телевизията, свързани с тях технологии, изтегляне на фърмуера до тюнерам, води се дискусия в коментарите.\nТехнически въпроси и информация за сайта\nелектронна поща: Guru@hdbox.ws\nЗадайте въпрос към нашите експерти\nелектронна поща: VS-ip015@Yandex.ua\n79021 В Lvov Украйна UL. Kul′parkovskaâ 156\nТехнически въпроси и информация на сайта\n79021 Украйна Лвов ул. Kulparkovskaya 156


19.04.2014 09:09 - ангелската сила на сезоните (тед андрюс)\nВ зависимост от степента на подготовката, ученикът на Христовите тайнства може да се надява да преживее енергиите на едно от трите нива. Разбира се, те не са ясно разграничени едно от друго и се застъпват. Индивидът може да очаква да преживее аспекти на няколко от тях. Тези три степени енергия, задвижена чрез постигането на съзвучие с този сезон, са енергиите на Пречистването, Просветлението и/или Майсторска степен.\n(Ученикът в Гетсиманската градина)\nЗа индивида, който се отваря за Христовите енергии в тяхната циклична проява върху човечеството, работата и усилията по това време биха могли да доведат до стесняване на духовния му път. Може да възникнат ситуации, които да подложат на изпитание способността му да си служи с вярата, любовта, чистотата и силата в различни области на живота си. Индивидът може да бъде изведен на път, който води до дори по-голямо посвещаване на служенето, до възможността да служи на другите по много и различни начини. Ако съзнателно го следва, накрая той ще го изведе до съзнателно освобождаване от физическото тяло - по негова воля. Той може да стимулира по-силни пориви към пречистване и себеотрицание.\nЕнергията на пречистване би могла да създаде възможности да се научи да преобразява жизнените си условия, символно изразено с обреда в градината. Това ще създаде възможност за очистване на нисшата природа и ще разкрие по-широко виждане за бъдещето. Като част от духовната награда за усилията и изпитанията по това време, ще стане възможно да се усвоят техники за непосредствено знание относно фактите от другите нива на живот отвъд физическото познание.\n(Ученик на Процеса)\nНа нивото на Христовите тайнства индивидът би могъл да притежава енергия, която да го придвижи по-нататък, но тя ще прояви и по-фини проверки на разграничаването и балансирането. Колкото по-напред отиваме в развитието си, толкова по-фини, по-задълбочени и по-дълбоко проникващи са нашите всекидневни изпитания. С постигането на съзвучие с енергиите на сезона индивидът ще създаде благоприятни възможности, които разкриват важността на себеотрицанието в обучението. Човек трябва да се научи да върви право напред и по тесен път. Духовната награда на това ниво се състои в истинско ясновиждане и ясночуване16 . Обучението и работата на това ниво включва съзнателното събуждане на енергийните центрове. Така започва да се развива осъзнаването, не можем да се отворим към духовното, когато сме в пълно съзнание и в нормално, будно състояние.\n(Ученикът на Разпятието)\nТози, който е станал съзвучен с Христовите тайнства на пролетния сезон и е на по-високо ниво в развитието си, би могъл да се срещне със знания свързани с разпятието. Това се проявява с такава интензивност в живота на човека, че много хора се отдръпват. Развитата до този момент сила може би не е достатъчна и вероятно е необходима повече работа на други нива. Финото проверяване ще продължи да се проявява. Терзанието от това събитие символизира готовността на индивида да пробужда и да контролира вътрешния змиевиден огън. За мнозина биха могли да се изявят ситуации, отразяващи приковаване на кръста, но те не биха били способни да изтърпят той да бъде вдигнат. Духовната награда на това ниво на съзвучност е пробудената способност да се преминава по желание от физическото в духовното и обратно. Личността е свързана с духа.\nПрез пролетния сезон е добре погледът ви да бъде насочен навътре, за да можете да установите как вашата съзвучност със сезонните ритми предизвиква появата на ситуациите по пътя на Христовите тайнства. Понякога отчитането на обстоятелствата в живота на човека и поставянето им в една от трите категории помага да се определи необходимата работа и да се разберат скритите значения на житейските обстоятелства. Посвещението, макар и представено чрез свещено писание, ще се осъществи при обикновени житейски обстоятелства - с хората, с които сме най-много свързани. То не става в изкуствено създадени ситуации. Важно е това да се запечата, в съзнанието на човечеството чрез поставянето на Висшите тайнства на сцената на живота.\nСедемте мъжки тайнства на окултното християнство\nАвтентичните седем стъпки в процеса на посвещение в древните мистерии били разширени и отново изявени в четиринадесетте стъпки на Христовите тайнства. Те от своя страна били разделени на седем Женски и седем Мъжки тайнства, всяко от които е свързано с енергиите, активирани при специфичните сезонни промени над Земята.\nЖенските тайнства (елементът вода) са свързани със зимното слънцестоене и зимния сезон. При тях работата е съсредоточена в сърцето и в слънчевия сплит, центровете на раждане. Това са нежните мистерии, пораждащи в индивида Божествените женски потенциали, които се крият във всеки от нас. В историческите събития от живота на Исус Христос те са свързани с преживяването на Благовещение и завършват с Кръщението.\nМъжките тайнства (елементът огън) са свързани с пролетното равноденствие и с пролетния сезон. При тях работата е по-трудна и включва развиване на самоконтрола. Тя изисква да бъдат изявени във външния свят вътрешните потенциални възможности, живеейки такъв живот, какъвто се стремим да създадем. Индивидът трябва да се научи да разкрива съзидателните сили, родени през предишния сезон. Той трябва да се научи да върви сам, изявявайки тези борчески огньове с развита и съсредоточена воля.\nТова е събитието, което свързва Женските тайнства с Мъжките в окултното християнство. То свързва Коледните тайнства с Великденските – мъжкото с женското като равностойни, но отделни полюси на енергия в човека. Това е степента на развитие, на която индивидът трябва да се научи да изявява двата равностойни аспекта на полярността. На най-висше ниво то може да събуди хипофизата (челната чакра и седалището на женските енергии) и епифизата (теменната чакра и седалището на мъжките енергии). С постигане на това, независимо от времето и пространството, се осъществява съзнателна връзка с великите духовни учители. В Христовите тайнства това е бил моментът, когато Исус Христос се появява в архангелската си същност на онези свои трима ученика, които били способни да издигнат съзнанието си така, че да го видят.\nТази част от пътя представя радостите, които човек намира по него. Ерусалим бил центърът, сърцето, където Христос е дошъл в живота (роден по времето, което свързваме с Женските тайнства). Шествието символизира пътя на кандидата, успял да победи и да преобрази своя живот. То символизира външното признание, което получават способните да разгърнат и да изявят висшите, вътрешните потенциали. Това събитие има външен и вътрешен смисъл. То предоставя възможност на онези, които са се облагодетелствали от служенето, да проявят почит и благодарност. Но то показва началото и на по-голямото дело - влизането в Храма на Светлината. Това е събитие за възхвала на достигналите тази степен на разгръщане. То е изява на съзидателните сили. Магарето символизира душевната мъдрост, а палмовите клонки са символ на победоносно постижение.\nПразник в горната стая\nТова е времето на "Тайната вечеря" според свещеното писание. То символизира празника на Светото причастие или празник на Полярността, който бил предаден от Мелхиседек на Авраам и от Христос на цялото човечество. Тази практика е била част от всички древни мистични традиции. Това е крайното, последното учение за алхимичния процес. Само онези, които постигнат определена степен на разгръщане, сядат на масата и споделят това тайнство, което показва как да съхраним същността на живота, за да създадем жизнени сили, които да се излъчват от тялото и които могат да бъдат привличани когато пожелаем. Това е тайнство на съединяване на противоположностите - на равенството и равновесието на мъжкото и женското във всички отношения. Според езотерично предание Мария е направила подобен празник в съседна стая с дванадесетте посветени жени. Истинската церемония включва и мъже, и жени. Участващите в нея са били учени как да проявят сили и умения в лечението и духовното просветление. От древността Хлябът е символ на Божественото женско начало (водно тайнство), а Виното е древният символ на Мъжката енергия, или огненият елемент. Хляб и вино, хляб и сол, манна, Тайната вечеря - всички те са част от същата древна традиция.\nТова било послание за висшата сила на трансформирането на енергиите към тримата най-способни апостоли - Петър, Яков и Йоан. Те не могли да останат будни, за да помогнат на Исус Христос, тъй като все още не били способни да изпълнят тази задача. Научаването да се постигне балансираната сила на "Горната стая" изисква от духовния ученик да я използва в живота си, за да променя нисшите условия. Христос не е имал нисш Аз, който да трансформира. Ето защо той избрал да преобразува натрупаната негативна енергия на човечеството. Но Христос е трябвало да намали своите вибрации, за да постигне пълно съзвучие и резонанс с вибрационните ритми на Земята. Това е било необходимо, за да се приспособи към енергийните условия на цялата планета. Когато "издъхнал", Христос е могъл да стане присъстващ на Земята Логос, постоянна част от енергийната структура на самата Земя, за да стимулира с по-мощен импулс към всичко по-висше.\nТримата Апостоли трябвало да помогнат, но те не могли да се справят със задачата. Основното в това Мъжко тайнство е себеотрицание и жертвоготовност. Истинската духовна преданост трябва да се запечата в определен момент в душата. Обикновено за повечето духовни ученици това става периодично по време на процеса на Разгръщане. Всички ние преживяваме нашата "Гетсиманска градина" - чувството за самота, усещането на земните тежести и цялата им отговорност върху раменете ни. Трябва да се изправим пред отговорностите, за можем накрая на заявим: "Но нека бъде не Моята воля, а Твоята". (Лук. 22:42)\n"Процесът" представлява много критична точка от пътя на духовния ученик. До този момент той вече е постигнал определена степен на знание и сила - много по-големи от тези на обикновените хора. Това винаги води до изкушения. Индивидът трябва да избере между далечните резултати и непосредствените, а непосредствено може да бъде всичко в сегашната инкарнация. Могат да се явят изкушения за злоупотреба с енергията или за демонстрирането й, за да се докаже собствената значимост. Изкушенията обикновено принадлежат към една от трите категории, като могат да варират по сила:\nИзкушения на тленния ум и неговите нисши желания (представено чрез отвеждането на Исус Христос при Анна).\nИзкушение от земни амбиции (представено чрез изпращането на Исус Христос при Каиафа).\nСлабостта и колебанията на ума, когато се взема решение за нечий живот и нечии истини, макар че това може да застраши собственото положение (представено чрез изправянето на Исус Христос пред Пилат).\nТерзанието и мъката са символ на болката от духовните огньове на ново раждане и на напълно събудените центрове на тялото, докоснати от змиевидния огън на мъдростта при издигането му до главата. Тръненият венец също е символ на ефекта от събудения змиевиден огън при отказа ни да се поддадем на изкушението и да злоупотребим или ненужно да разширим енергиите и способностите си. Когато змиевидният огън (кундалини) докосне епифизата и хипофизата, той докосва и фронталния синус и краниалните нерви, отваряйки ума за пълно духовно осъзнаване.\nТрите падения по време на "процеса" символизират моралните провали, на които човечеството може да се поддаде по пътя към висше просветление:\nПървото е тежестта на материята, която забулва духовното.\nВторото е провал поради земни желания.\nТретото е пропадане поради неконтролирани желания и блясък, на които недисциплинираният духовно ум може за се поддаде.\nВ тази точка на разгръщане на вътрешните божествени способности пътят става по-тесен. В този момент на много хора силите не достигат и те се отдръпват. И откриват, или че прекият път не ги е подготвил добре, или че това ще изисква много повече, отколкото могат да дадат в този момент. Мнозина си позволяват да бъдат "приковани на кръста", но не биха могли да понесат болката той да бъде издигнат. На това ниво индивидът трябва да вникне в същността на най-дълбоките си аспекти и да ги преобрази.\nНеспирно сме подложени на недоловима проверка и много пъти тя ще включва избора на духовното пред физическото и личното. Индивидът трябва да се научи безстрашно да посреща неразбирането, присмеха и преследванията, дори когато това идва и от най-близките му. Това може би ще изисква и волята да се откаже от бъдеще и слава.\nМария е извървяла всяка стъпка с Исус Христос. Ето защо и тя, работейки за човечеството, е постигнала това ниво на посвещение. На кръста Исус Христос бил заобиколен от три жени, което символизира трите женски аспекти, които правят възможно осъществяването. На това ниво индивидът може по свое желание да преминава от физическото в духовното царство. Той учи урока за съзнателното безсмъртие.\nПоследното от седемте Мъжки тайнства на окултното християнство е честването на Великден - възкресението на Христос. Смъртта е последният враг и страх, който трябва да бъде победен. Това събитие показва учението за съзнателното безсмъртие - за това, как човек може да действа във физическото и в духовното царство в пълно съзнание. Това понякога се нарича "Степента на слава в Посвещението."\nНа много нива ние преживяваме много смърти и много възкресения. Те се отразяват в непрестанния, цикъл на сезоните и на промените на природата. Ние винаги умираме в един аспект, като се раждаме в друг. За много хора промените са трудни и болезнени, но това е само докато сме емоционално свързани с нещо, което вече не ни е полезно. Част от задачата на духовния ученик е да приема всеки ден като едно възкресение.\nСпоред езотеричното учение на това висше ниво вие все още бихте могли да преживеете много животи на Земята като учител, но никога вече няма да познаете прекъсването на съзнанието между вътрешното и външното ниво на живота, между живота и смъртта.\nТагове: ангели, сезони, тед андрюс, окултният христос,


Нарекоха астероид на името на българска изследователка - ᐉ Новини от Fakti.bg - Любопитно | ФАКТИ.БГ\nШест къщи са изгорели при пожара, избухнал този следобед край Староселпреди 1 минута\nПредложеният за финансов министър от ИТН: Получихме подкрепа на експертните срещи, ще видим дали е реалнапреди 9 минути\nСтойчо Младенов: Имам две години, за да сваля Лудогорец от върха!преди 12 минути\n11 неща, които може да видите само в Северна Кореяпреди 17 минути\nБетина Жотева: Соня Момчилова е назначена от Радев за член на СЕМ в противоречие със законапреди 23 минути\nРуската икономика е остарялапреди 29 минути\nКокотанекова е завършила астрономия в Бремен, защитава докторантура в института "Макс Планк" в Гьотинген\nНарекоха астероид на името на българска изследователка\nПубликувана: 16 Юни, 2021 10:26\n7 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 1241\n300-километров метален обект се крие под ледовете на Антарктида 23 Юли, 2021 17:29\nЗаснеха падането на метеорит в кратера на вулкан (ВИДЕО) 2 Юни, 2021 15:51\nРаботната група на Международния астрономически институт даде името на българската изследователка Росита Кокотанекова на астероид от астероидния пояс между орбитите на Марс и Юпитер, съобщи Международният астрономически институт в бюлетина си.\nКокотанекова е завършила астрономия в Бремен, защитава докторантура в института "Макс Планк" в Гьотинген, разказа пред БТА баща ѝ Димитър Кокотанеков, който е директор на Народна Астрономическа обсерватория и планетаруим "Джордано Бруно" в Димитровград.\nИнтересът към астрономията идва от семейството, майката Йоанна Кокотанекова също е астроном и ръководи кръжок по астрономия в Хасково. И Росита Кокотанекова, и по-големият ѝ брат посещават кръжока, растат с учениците на майка си и двамата по-късно завършват астрономия, казва бащата. Българската изследователка научила за признанието да стане кръстница на астероид преди няколко дни, когато си била в България.\nКокотанекова каза, че предложенията за учени, чиито имена да бъдат дадени на малки планети, обикновено идват от откривателя на даден космически обект и от научната общност, която изследва групите обекти. Досега 39 астероида носят български имена.\nТази е българка, колкото и астероиди съществуват. Земята е ПЛОСКА, тея астролози трябва да бъдат приравнени до селски врачки/баячки.\nТия щом пренасочват за юни 2023, значи звездите им го говорят, че Ковидът ще ни мори още дълго.\nИМЕТО НА АСТЕРОИДА ПО ДОБРЕ ЗВУЧИ КАТО КАРАЯНЧЕВА ИЛИ ЦАЧЕВА..ИЗВИНЕТЕ МЕ\nмного яка фамилия! Коко-Тане - Кова\nОще преди новото хилядолетие хората са знаели, че Земята е с формата на сфера. Около 200 години преди новата ера един библиотекар и математик от Александрия е изчислил диаметъра на Земята с точност до 5-6%! Вземи се поинтересувай - интересно е, особено ако не си бягал от часовете по математика!\nЗатова е емигрирала, да учи в Бремен.\nЯсно тази изследователка е била 200кг .Типично\nСвятПроучване: Антиваксъри и вярващи в конспирации в плен на ефекта Дънинг-Крюгер\nСвятВучич подава иск срещу себе си. Настоява да го проверят\nТошко Йорданов коментира Кирил Петков: Говори тъпотии! БСП – готови да предложат служебното правителство за редовно САЩ започнаха невиждано военно учение Излязоха още скандални писания на предлагания за правосъден министър (СНИМКИ) Какви пет лева? Никой не иска българите на родното Черноморие


Гъби за силен имунитет: 5 вида от най-полезните – 1chas.BG\nИма гъби, които се ползват не само за ядене. Те притежават и лечебни свойства, като укрепват имунитета и подобряват паметта и зрението. Освен това, лечебните гъби се ползват за нормализиране на сърдечните и чернодробните функции. И това съвсем не е всичко.\nХората са започнали да използват гъби малко след като са открили огъня. И оттогава насам тези толкова полезни биологично еукариотни организми, които живеят неподвижно прикрепени, без хлорофил, листа и стъбла, има грижата не само за прехраната, но и за здравето на човечеството.\nДнешните тенденции в консумацията на гъби са връщане към това, което хората познават от векове, но в по-модерна форма. Лечебните гъби се отглеждат и изкуствено, при контролирани условия, за да може от тях да се приготвят полезни хранителни добавки.\nГъбите основно поддържат имунната система\nТе съдържат вещества, които не се срещат никъде другаде в природата. Мицелът на гъбите и самото плодово тяло спомагат за засилване на имунния отговор и здравето на повечето органи и системи в човешкия организъм. Гъбите са полезни за сърцето, действат като антиоксиданти и укрепват паметта.\nИзследвания, които са имали за цел да изучат въздействието на гъбите върху здравето, са установили около 130 потенциални терапевтични свойства. Гъбите действат:\n• Като антиоксидант;\n• Антинеопластично (за лечение на неоплазми (тумори);\nЕто 5 от най-полезните за здравето гъби:\nРейши е незаменима за снабдяване на тялото с енергия, издръжливост, имунна защита, сърдечни и чернодробни функции и нормализиране на холестерола. Подпомага работата на сърцето и кръвоносните съдове по различни начини, например чрез понижаване на холестерола и други нежелани вещества. Редовната употреба на рейши генерира енергия в сърдечните клетки. Хранителните добавки с тази толкова полезна гъба защитават чернодробните клетки и насърчават отстраняването на токсичните съединения от тялото. Оптимизиране на надбъбречната функция е друго полезно свойство на тази уникална гъба.\nКордицепс наричан още и Рачи крак, Рача нога, e род торбести гъби, най-известна от които е гъсеницата-зеленчук — Cordyceps sinensis. Те могат да подобрят белодробната функция, да увеличат енергийния потенциал и либидото. Кордицепсът подпомага отпускането на бронхите и белите дробове, което подобрява притока на въздух в тях. Освен това, подобрява производството на енергия от мускулните клетки и минимизира вредната млечна киселина.\nГъбата подобрява функциите на нервната система и мозъка. Херициумът съдържа вещества, които имат положителен ефект върху нервите. В резултат на това се задейства узряването на стволовите клетки и превръщането им в нервни клетки. Херициумът подобрява когнитивните функции, паметта, общото настроение. Мицела на гъбата допринася за по-добра концентрация.\nГъбата има силно антиоксидантно действие, особено върху епителните клетки. Тези клетки изпълняват бариерни функции в тялото ни. Кожата, храносмилателният тракт и белите дробове включват епителни клетки. Чага съдържа голям списък от вещества, които помагат за укрепване на имунната система. Тази невероятна гъба ще помогне при свръхчувствителност на кожата, храносмилателния тракт, белите дробове, особено към дразнещите агенти на външната среда и храната.\nМайтаке (къдрав грифон)\nМайтаке е кулинарна и лекарствена гъба, която е показала противоракова активност при проучвания върху животни срещу рак на гърдата, меланом и хепатомни клетки. Протеоглюканът, открит в майтаке, е свързан с имуностимулиращите ефекти на гъбите.\nВ допълнение, проучванията in vitro и чрез животни показват, че полизахаридите, открити в майтаке, проявяват антивирусна активност срещу хепатит В.\nВ англогоезичните източници гъбата се нарича още и „пуешка опашка.“ В традиционната медицина се използва за терапевтични цели при гъбични инфекции и рак. Тази невероятна гъба съдържа биологично активни съединения, наречени бета-глюкани. При използването на бета-глюкани може да се ускори имунната система чрез засилване функцията на макрофагите и естествените клетки – убийци – два вида клетки, които играят важна роля в нашата имунна система. Многоцветният трамтей също така съдържа пребиотици, които хранят полезните бактерии в червата, поддържайки цялостния имунитет . И тъй като пуешката опашка е толкова ефективна за повишаване на имунната система, много хора я консумират през сезона на настинките и грипа.\nКакто стана ясно в началото на статията, има начини за отглеждане на лечебните гъби извън дивата природа. С помощта на устойчивите и модерни технологии, тези гъби съдържат по-висок процент здравословни вещества.\nПърви тв дуел: COVID-19 и Путин сблъскаха Тръмп и Байдън


Многото разклонения на либерализма – К\nМногото разклонения на либерализма\n„Може ли демокрацията да работи? Кратка история на радикалните идеи – от Древна Атина до наши дни” (Can Democracy Work?: A Short History of a Radical Idea, from Ancient Athens to Our World), Джеймс Милър, Farrar, Straus and Giroux, 306 стр., $27.00\n„Загубената история на либерализма: От Древен Рим до XXI век” (The Lost History of Liberalism: From Ancient Rome to the Twenty-First Century), Хелена Розенблат, Princeton University Press, 348 стр., $35.00\n„За духа на правата” (On the Spirit of Rights), Дан Еделщайн, University of Chicago Press, 325 стр., $40.00\nПадането на комунизма не доведе след себе си до край на историята, но, поне за кратко, успя да наложи един вид международен консенсус. Успя ли една конкретна социална и политическа система да се докаже по-висша от останалите, макар и по трудния начин? Очевидно отговорът е да. Тази система е онова, което може да се нарече либералния идеал, изграден около понятията за представителна демокрация, права на човека, капитализъм, основан на свободния пазар; плюс стабилна мрежа за социална сигурност. Макар и тази система да не се оказа неизбежното, спокойно, постисторическо бъдеще на човечеството, както предвиждаше Франсис Фукуяма в есето си от 1989 година, тя поне бе поставена като цел, към която да се стреми цялото човечество.\nТози консенсус изглежда се задържа дори след кървавото разпадане на Югославия и атаките от 11 септември, но в днешно време се пропуква. Из целия свят десни популистки политици печелят избори, като демагогски предупреждават, че представителната демокрация и политиките за човешки права са твърде слаби, за да могат да защитят отрудените местни семейства от заплахите отвъд националните граници – особено що се отнася до терористите и вълните мигранти. В същото време, надигащото се социалистическо ляво набира последователи, предупреждавайки, че либералната социална демокрация е прекалено крехка, за да защитава обикновените хора от все по-разрушителните сили на глобалния капитализъм. Въпреки че днешните идеологически разделения не са така големи, както през 30-те години на XX век, те са много по-отчетливи в сравнение с който и да било момент след Студената война.\nКакто винаги, щом идеологическият пейзаж се промени, се променя и усещането ни за неговата история. Да вземем например темата за правата на човека. През далечната 2007 година – преди финансовата криза, преди президента Тръмп – историчката Лин Хънт публикува новаторско проучване, според което възходът на човешките права е бил неизбежен. Тя твърди, че е трябвало да мине известно време, в което понятието да добие пълната си и завършена форма. Но щом това се е случило през XVIII век, „булдозерната сила на революционната логика на правата“ неудържимо го изтласкала напред.\nСлед три изпълнени със събития години Самюел Мойн директно предизвиква теорията на Хънт. В „Последната утопия: правата на човека в историята“ Мойн заявява, че в ново време политиката за правата на човека съвсем не следва неизбежния път, а по-скоро се слива със съвременната им форма и придобива актуалното им значение през 70-те години на XX век благодарение на загубената вяра в социализма, национализма, антиколониалните борби и интернационализма, представен от Обединените нации. Миналата година новата книга на Мойн „Недостатъчно“ продължи разглеждането на въпроса, намеквайки, че съвременният активизъм за правата на човека служи също така и за целите на „неолибералния“ пазарен фундаментализъм. Този активизъм може и да прави пазарните политики по-хуманни, но не допринася почти с нищо по отношение опитите за справяне с огромното неравенство, което тези политики произвеждат, а не на последно място и отклонява политическата енергия от подобни опити за промяна.\nВсяка от трите книги, които предстои да разгледаме – „Може ли демокрацията да работи? Кратка история на радикалните идеи – от Древна Атина до наши дни” на Джеймс Милър, „Загубената история на либерализма: От Древен Рим до XXI век” на Хелена Розенблат и „За духа на правата” на Дан Еделщайн – се опитва наново да защити отделни елементи на либералния идеал, но с изострено усещане за неговата нестабилност и факторите, от които зависи историческото му развитие.\nДжеймс Милър, чиито предишни трудове са на теми от политическа философия до история на рокендрола и дори включват биография на Мишел Фуко, предлага примамливо, широко достъпно описание на демокрацията от Древна Гърция до наши дни. Хелена Розенблат, историк на европейската политическа мисъл, която пише по-академично, защитава тезата, че либерализмът е напълно неразбран от почти всички и предлага да изясни ситуацията, като се върне към дълбоките му корени, простиращи се чак до Древен Рим. Дан Еделщайн, литературовед, който пише важни студии за Просвещението и Френската революция, се заема да разнищи тезата на Мойн за произхода на човешките права и предлага собствена оригинална интерпретация. И тримата автори със завидна яснота водят читателя си през огромното количество труден материал.\nИзумително е, че въпреки различните си подходи към поставената задача, и тримата търсят вдъхновение от едно и също място: Франция по време на революцията. Предишни трудове по история на либералната пазарна демокрация обикновено търсят произхода и най-пълното й проявление в англо-американската политическа традиция, като отделят специално внимание на английския политически писател от XVII век Джон Лок. Неговите твърдения, че човек по рождение има право на живот, свобода и собственост, а също и право да се противопоставя на тиранията, лесно се обозначават като начална точка за съвременния либерален идеал. Трите книги разглеждат континентална Европа като място на велики либерални надежди, но дори още по-велики, направо катастрофални, провали: Големият терор във Франция, фашизмът и редица други проявления на политическия екстремизъм. Милър, Розенблат и Еделщайн ни приканват да загърбим онова, което Еделщайн нарича „странната и нетипична“ англо-американска история. Милър почти не споменава Лок, а Розенблат и Еделщайн опитват да го свалят от пиедестала, на който е издигнат от предишните историци. Розенблат категорично заявява, че „либерализмът дължи произхода си на Френската революция“.\nРазглеждани заедно, и трите книги внушават, че западната либерална традиция може наистина да има необходимите сили и ресурси, за да се справи с политическите бури, които се очертават. Но не бива да смесваме тази традиция с по-ограничения набор предимно англо-американски идеи, които удобно са посочени за сърцевината и наречени (според Розенблат погрешно) „класически либерализъм“. И тримата очевидно смятат, че тази по-ограничена традиция твърде много се занимава с индивидуалните права – най-вече икономическите – вместо с общото благо. Че тя не е обърнала достатъчно внимание на моралните ценности и образование и не е направила необходимото да окуражи широкото участие в демокрацията. Подобни аргументи не са никак нови, но книгите предлагат внушителни нови доказателства и анализи. А в момент като този, когато либералната демокрация се показва по-устойчива във Франция и Германия (дори с настоящите им проблеми), отколкото във Великобритания с „Брекзит” и Америка на президента Тръмп, търсенето на източници на вдъхновение от континента е доста навременно.\nЗа Джеймс Милър, ветеран от протестите през 60-те години на ХХ век и активист на организацията „Студенти за демократично общество“, демократичният идеал позволява на хората не само да гласуват за представители, но да участват колкото е възможно по-активно в управлението. Именно затова започва книгата си „Може ли демокрацията да работи? Кратка история на радикалните идеи” с Атина, първият голям експеримент с пряката демокрация. В същото време атинският град-държава ограничава понятието „гражданин” до свободното мъжко малцинство и налага „пълното подчинение на индивида на обществото“. И по отношение на това, Милър далеч не е толкова ентусиазиран. Атина не дава началото на продължителна демократична традиция. В крайна сметка, демокрацията като понятие изпада в забвение векове наред, които за повечето водещи западни анализатори обхващат и времето на американските бащи основатели, които я смятат за малко по-различна от управлението на тълпата. Америка, припомня ни Милър, не е основана като демокрация, а като република, в която белият елит ще ограничава непокорните изблици на тълпата. Едва с Френската революция идеалът за егалитарно управление, в което хората активно участват, отново излиза на преден план. Тук Милър изтъква градското движение на санкюлотите, които за кратко превръщат местните избирателни окръзи на някои френски градове в демократични събрания, отворени за всички мъже, които се събират на постоянни заседания. Милър пише с особено възхищение за проектоконституцията на маркиз дьо Кондорсе от 1793 година, която дава безпрецедентна власт на местните съвети да се противопоставят и да ограничават действията на националната законодателна власт (проектът никога не е одобрен, камо ли приет).\nМилър твърди, че този френски план представлява може би най-обещаващият модел на демокрация, който някога е бил измислян. В няколко кратки и ясни глави той го представя като модел, спрямо който да се сравняват различните по-късни опити за предоставяне на по-големи възможности на гражданите за участие в управлението. Тези опити включват британското Чартистко движение от 30-те и 40-те години на XIX век, Парижката комуна от 1871 година, а на Запад дори надеждите от началото на XX век, че проучването на общественото мнение може да предостави на обикновените хора политически глас. Милър също отчита, че в днешно време дълбоките социални промени поставят демократичния идеал в още по-голяма опасност отпреди. Увеличаването на неравенствата възпрепятства възможността хората да бъдат чути; правителствената непрозрачност ги лишава от необходимата информация за политическо участие; а в епохата на глобализацията много от най-належащите проблеми, като промените в климата, изискват глобални, а не локални решения.\nНастоящото тежко положение в Америка кара Милър (вдъхновен от Франсис Скот Фицджералд) да пише разпалено, изпълнен с тревога: „Демокрацията в Америка често прилича на изплъзваща се фантазия, която е извън досега ни, невъзможна за осъществяване, докато бардовете й, хванати в капана на собствените си предразсъдъци, са „непрестанно отнасяни назад в миналото“. Но въпреки това, той изразява надеждата си, че някаква версия на идеала на Кондорсе за местна демокрация, която може да налага ограничения на националното правителство, може все пак да продължава да вдъхновява съвременните демократични движения.\nВ амбициозното изследване на Хелена Розенблат „Загубената история на либерализма: От Древен Рим до XXI век” преминаваме от проблемната история на демокрацията към проблемната история на либерализма. Разбира се, самата дума е пословично объркваща. В Америка тя най-общо означава нещо бегло, свързано с европейската социална демокрация. В Европа се доближава до американския пазарен консерватизъм. „Неолиберализмът“ (преди да се сдобие със сегашното си значение на пазарен фундаментализъм) в Америка най-често се свързваше с група демократи от обкръжението на сенатор Гари Харт, които настояват за реформи. Освен това, съществува „класически либерализъм“, под който учените разбират, по думите на историка Айзък Крамник, „съвременна, егоцентрична, индивидуалистична идеология, основана на принципа на конкуренцията, която акцентира върху личните права“ – идеологията зад laisser faire капитализма. Те проследяват произхода й до Великобритания от епохата на ранното Ново време, като отделят особено внимание на Джон Лок.\nТочно в последната дефиниция се прицелва Розенблат. Тя започва, като отбелязва, че в Древен Рим термините „либерал“ и „либералност“ (liberalitas) нямат нищо общо със свободата на индивида, а означават благородна, възвишена щедрост и носят силни морални конотации. През XVIII век „либералност“ започва да се асоциира с липса на предразсъдъци, особено религиозни. Думата „либерализъм“, която означава кохерентна система от идеи, се появява чак през XIX век, като първото й значение е обида към противниците на традиционната религия и монархия. Лок никога не е наричал себе си „либерал“.\nПовечето от този материал е добре известен, но Розенблат го използва, за да изгради тезата си, че дори през XIX век предполагаемият разцвет на „класическия либерализъм“, индивидуалистичната laisser faire идеология, за която много учени говорят през последните десетилетия, на практика не е съществувала в никаква кохерентна форма. Но макар и някои философи и писатели почти да успяват да я опишат (Фредерик Бастиа във Франция, Джон Принс-Смит в Германия), повечето самопровъзгласили се „либерали“ не успяват. Джон Стюарт Мил, авторът на „За свободата“, се доближава до социализма в много от мненията си и смята термина „либерал“ по-скоро за безсмислен („либералите включват всеки нюанс на политическото мнение“).\nСпоред Розенблат, доколкото е съществувало осъзнато „либерално“ движение, то не се е намирало на Британските острови или в Америка, а на европейския континент по времето на Френската революция. Макар и да е уважавал правата на човека, този либерализъм е морализаторски, елитарен и се занимава с класическия философски въпрос как да се създаде устойчив, издръжлив и умерен режим. Във Франция швейцарският мислител Бенжамен Констан и Жермен дьо Стал, станала известна към края на Революцията, развиват политическа програма, която остава много по-сродна с първите значения на „свободата“, наблягайки на покровителственото „управление на най-добрите“. През XIX век немските мислители стават предводители на движението, като развиват „либерална“ протестантска теология, а също и икономически идеи, предхождащи политиките на съвременните социални държави. Тези самопровъзгласили се либерали, пише Розенблат, подчертано не са демократи. Те нямат доверие на обикновения човек и се борят за ограничено право на глас. Освен това, не са и либертарианци. Те не смятат собствеността за основно право и макар и да предупреждават, че правителствата може да се превърнат в тирани, по никакъв начин не се борят да ограничат правомощията им. Констан защитава свободата в икономическата сфера, но много други не го правят.\nДо края на XIX век хората, които наричат себе си либерали, почти си стискат ръцете по въпроса за демокрацията, но остават дълбоко разделени по други теми, включително за laisser faire икономиката. Изтъкнати членове на британската либерална партия като Ленард Хобхаус дори твърдят, че „истинският социализъм служи за допълване, а не за унищожаване на водещите либерални идеали“. И докато едни либерали заклеймяват европейския империализъм, други защитават негов вариант, който би разпространил „цивилизацията” до всички невежи хора по земното кълбо. Мнозина защитават евгениката и се противопоставят на избирателното право на жените. Обединяващите фактори, доколкото те съществуват, си остават силното морализаторство и акцентът върху образованието, за което се смята, че има съществена роля в политическия прогрес. Същите тези фактори се налагат и в американския либерализъм, оформил се в началото на ХХ век под влиянието на Удроу Уилсън, Джон Дюи и на присъединилите се към тях млади интелектуалци. През 1914 година те заедно слагат началото на Новата република. Ето защо няма кой знае какъв смисъл да се прави остро разграничение между американския либерализъм и европейската му разновидност, за която се предполага, че е по-либертарианска.\nАко това е истинската („изгубена”) история на либерализма, то тогава откъде идва идеята той да бъде възприеман като индивидуалистична идеология, свързана с laisser faire капитализма?\nВ забележителния си епилог Розенблат твърди, че историците са установили тази подвеждаща интелектуална генеалогия много късно, в средата на ХХ век. Критиците отдавна се опитват да дискредитират либерализма, свързвайки го с тесни лични интереси, но след Втората световна война самите либерали, стремящи се да разграничават убежденията си колкото е възможно по-категорично от комунистическия тоталитаризъм, постигат едва ли не съгласие със своите хулители. Само силен акцент върху индивидуалните права, твърдят политически философи като Исая Бърлин, може да спаси либералните държави от подхлъзване в пропастта на тоталитаризма. По същата причина тези мислители омаловажават приноса на френските и немските либерали, които са демонстрирали тревожна неспособност да спрат екстремизма в собствените си държави. Скоро след това „генеалогиите, основани на канона на великите мислители, са конструирани и публикувани в антологии. Открити са и бащите-основатели на либерализма.” Но истинската, сложна история е забравена.\nРозенблат е написала една от онези редки академични книги, които, за да бъдат блестящи, е трябвало да бъдат по-дебели. Тази книга твърде малко се фокусира върху британската мисъл и политика, ако човек реши да я чете с мисълта, че ще преоцени мястото на Великобритания в историята на либерализма. На Лок, една от основните мишени на ревизионизма, са отделени само три страници детайлен анализ. А епилогът, който е само тринадесет страници, съдържа само предположения по въпроса. Понякога аргументите на Розенблат са толкова компресирани, че тя не успява да направи разлика между историята на понятието „либерал“ и идеите, които днес свързваме с него. В края на краищата, това са две различни неща.\nОт своя страна, в „За духа на правата” Дан Еделщайн разглежда темата дори в по-малък обем страници от Розенблат, но начинът, по който го прави, е много по-фокусиран. Въпреки че в книгата си, чието заглавие отдава дължимото на „За духа на законите” на Монтескьо, Еделщайн като че ли шие мащабен гоблен, изобразяващ историята на човешките права, той най-упорито следва една нишка: идеята, че правата са „неотменими”. Според тази представа, която Еделщайн нарича „запазваща“, някои права са ни естествено дадени (от природата или от Бог) и ние винаги ги притежаваме (те са ни завинаги „запазени“). Ние не можем доброволно да се откажем от тях, а също така носим отговорност да защитаваме правата и на другите, дори ако те живеят извън границите на страната ни. Влиятелната книга „Последната утопия: правата на човека в историята” на Самюел Мойн предполага, че този последен извод, който е в основата на по-голямата част от съвременната политика в областта на човешките права, е „по-нова реколта”. Също като Хана Арент, Мойн твърди, че дори в документ като френската Декларация за правата на човека и гражданина от 1789 година правата са зависими от гражданството. Известно е изказването на Арент, че само в рамките на гражданството в една конкретна държава хората имат „правото да имат права”.\nЕделщайн работи по темата с изключителна задълбоченост и ерудираност и убедително заявява, че още в късното Средновековие католическите теолози обявяват, че хората притежават неотменими права и че тези права не зависят от принадлежността им към определена държава.\nПрез XVI век, провокирани от страстите на религиозната война и от зрелищните испански завоевания в Северна и Южна Америка, друга група автори добавят, че ако е необходимо, правата могат да бъдат защитавани със сила и отвъд границите на една конкретна държава. Така още през 1572 година се оформя концепция за човешките права, която е сходна с тази, която съществува днес. Достойнствата на Еделщайн като историк на идеите се проявяват най-вече в способността му да ги разглежда в техните най-широки културни и политически рамки. Той признава, че сами по себе си, идеите нямат някаква неминуема логика, която да диктува как и за какви цели да бъдат използвани в политически дебати. Представяйки си ги подредени като в кутия за инструменти, идеите могат да имат много различни приложения в зависимост от целите на политическите субекти, които ги използват. През XVI век идеята за неотменимите универсални права оправдава бунтовете срещу владетели, смятани за тирани, както и убийствата на царе, за които се предполага, че са несправедливи. Някои автори използват тази идея и за да заклеймят действията на испанците спрямо американските индианци. От друга страна, процъфтяващата търговия с роби от Африка не е осъждана затова, че нарушава правата на човека. Това ще се случи два кървави века по-късно, при много по-различни обстоятелства.\nИсторията на човешките права в ранния период на новото време, за която разказва Еделщайн, е сложна и изненадваща.\nВъпреки че „запазващият” режим на правата е възникнал в края на XVI век, той не започва незабавно да доминира в западния свят. Тъкмо обратното, много от най-изтънчените и влиятелни автори на онова време го асоциират с ужасите на религиозната война от времето на Реформацията и се опитват или да го отхвърлят, или да установят правото на съпротива срещу потисничеството при едни по-определени условия.\nТомас Хобс твърди, че ние всъщност изоставяме нашите „естествени права“ в ръцете на суверена, след като напуснем естественото си състояние и влезем в политическото общество. Джон Лок, напротив, предполага, че, когато напускаме естественото си състояние, ние „прехвърляме“ правата си на цялата политическа общност, но все още не ги запазваме. Когато американските и френските революционери обявяват, че мъжете (но не и жените) притежават неотменими, универсални права, те не се позовават на Хобс и Лок. Те вдъхват нов живот на една съвсем различна концепция за правата, възникнала на европейския континент два века по-рано. За да докаже това, Еделщайн извършва смело „археологическо” разследване, което е изключително предизвикателно на фона на голяма част от традиционната история на идеите. Според проучването му във Франция, в основата на завръщането към концепцията за неотменимите права стоят ранните икономически теоретици, известни като физиократи, и това става още в средата на XVIII век. Те напълно отхвърлят разграничението, което прави Хобс, между естественото състояние и гражданското общество и се връщат към по-старата традиция на природния закон, но ясно формулирайки онова, което по-късно ще се нарече „права на човека“.\nЦелта на своеобразната конституция, която те искат да защитят, не е да превъзмогне природата, а да установи закони и права, които са колкото се може по-близо до нея. Междувременно и американците достигат до същото прозрение, но по съвсем друг път. Те се обръщат към английски прависти – а по-специално към Уилям Блекстоун (1723–1780) – който тълкува „правата на англичаните“ като естествени права, запазени и гарантирани от една неписана английска конституция.\nНо нито физиократите, нито английските адвокати са имали желание да оспорват съществуващия политически ред в своите държави. Еделщайн духовито отбелязва, че те са могли да развият идеи „с радикални последици именно защото тези последствия са били далеч от съзнанието им“. Така те са създали интелектуални инструменти, които революционерите скоро щели да използват за неочаквано радикални цели. Еделщайн признава, че преди 1776 година американците, които се дразнили от правилата на родината майка, често са се позовавали на авторитета на Джон Лок – в крайна сметка, той бил най-известният англоезичен философ на века. Те обаче пренаписвали Лок по начин, по който нито той, нито който и да е от най-близките му последователи биха разпознали идеите му.\nИ макар че не френските и не американски революционери са измислили съществуващия режим на защита на правата, то фактът, че са го заложили в основните си документи, запечатва победата му над „конкурентите” Хобс и Лок. Така този режим се превръща в основа на експерименти с идеята за демокрация, правени в продължение на два века.\nФренската Декларация за правата на човека и гражданина от 1789 година не гарантира в толкова висока степен индивидуалните права, колкото нейните американски варианти, тъй като в текста й се казва, че суверенната нация може да постави строги ограничения върху упражняването на правата. В това отношение тя помогна за извършването на жестоките политически репресии от 1793 – 1794 година. Въпреки това, именно френската Декларация, а не Декларацията за независимост на САЩ или Законът за Правата, остава отправна точка за международната правна школа, която продължава да представя правата като „наднационални ограничения върху действията на управляващите“ и през XIX век, и в началото на ХХ век. На свой ред, това разбиране е заложено във Всеобщата декларация за правата на човека от 1948 година и в настоящите политики за защита на човешките права.\nОт 70-те години на миналия век идеята за човешките права, като основен принцип на функциониране на държавата, променя из основи международната политика. (Доналд Тръмп е първият американски президент през последните десетилетия, който не използва тази идея дори риторично във външната си политика.) Но Еделщайн доказва, че тази промяна не представлява кой знае какви интелектуални открития. Подобно на американските и френските революционери, и днешните чиновници и активисти са се заровили в кутията с инструменти на западната политическа мисъл и са превърнали старите ключове и отвертки в нови, по-ценни приспособления. С други думи, възходът на политиките за правата на човека през последните няколко десетилетия не е, както Самюел Мойн твърди, земетръсна раздяла с по-стари политически модели, изискваща също толкова разтърсваща корекция, която да върне проблема за социалното равенство в центъра на политическите дебати. „Режимът на опазване“ не е скорошно изобретение. Той е част от интелектуалната атмосфера, която ни заобикаля и без която не можем.\nВсеки, който прочете тези три книги, особено в настоящия мрачен политически момент, ще остане с убеждението колко крехки са идеите, свързани с човешките права, на чиято основа почива либералната демокрация. Читателите им по-ясно от всякога ще си дадат сметка, че този либерален идеал, който сякаш триумфира в края на ХХ век, е имал мъчителна история, а успехите му са зависели от случайни фактори.\nНо те ще бъдат информирани и за не толкова любопитни неща. Милър обръща внимание на „карнавала на жестокостите” по време на революционния терор във Франция, когато тя предприема първия си велик експеримент с демократичната идея. Розенблат се занимава с това да подчертава елитарните тенденции, присъщи за историята на либерализма. А Еделщайн отбелязва, че благодарение на загрижеността за имуществото, която проявяват и френските физиократи, и английските адвокати, идеалът за правата, триумфирал през XVIII век, може да бъде разглеждан като „интелектуалният прародител на фундаментализма в защита на свободния пазар”.\nВ същото време, читателите ще осъзнаят, че либералният идеал има много по-богато и по-различно минало от онова, за което са чели в трудовете, подчертаващи единствено неговия предполагаем англо-американски курс към „класическия” либерализъм.\nВ действителност, онези форми на либерална демокрация, изградени върху силно индивидуалистични представи за права и свободи, и отричащи възможността за смислено политическо участие на повечето граждани, са твърде крехки, за да предложат адекватна защита както срещу вълните гневен популизъм и разюздан капитализъм, така и срещу наблюдаваното днес нарастващо неравенство по света. Но има и други начини да се мисли за либералната демокрация. Те са вдъхновени и от конституционните модели, които се стремят в максимална степен да гарантират участието в представителната демокрация, и от либералните идеи, подчертаващи моралното действие и общото благо, и от визията за човешки права, която обхваща всички хора по цялото земно кълбо. Френската революция, въпреки всичките си крайни ексцесии, съдържа в себе си такава визия и тя е особено въздействаща. Ето защо, въпреки добре документираните й недостатъци, нейните идеали биха могли и днес да вдъхновяват. И да изпълнят с решителност онези хора, които искат да извият дъгата на моралната вселена към справедливостта.\nДейвид А. Бел\nНю Йорк ривю ъв букс, 17.01.2019\n Лин Хънт (1945) е известна американска историчка от Калифорнийския университет в Лос Анджелис. Основен интерес на научните й занимания е Френската революция. Книгата й от 2007 г. Inventing Human Rights се смята за един от най-изчерпателните анализи на историята на Правата на човека.\n Samuel Moyn (2010) The Last Utopia: Human Rights in History. Belknap: London and Cambridge.\n Samuel Moyn (2018) Not Enough: Human Rights in an Unequal World (2018, Harvard University Press)\n Големият терор, известен още и като Терорът на монтанярите, е периодът от 1793 г. до 1794 г., когато якобинската диктатура извършва над 16 000 публични екзекуции.\n „Великият Гетсби“, превод Нели Доспевска, изд. Народна култура, 1986 г.\n Ана Луиза Жермен дьо Стал, известна още като Мадам дьо Стал, е дъщеря на женевския банкер Некер, който преди Революцията е последният финансов министър на Луи ХVІ.\n Законът за Правата – това са първите десет поправки – първото допълнение на Конституцията на САЩ.\n Авторът на статията използва известната мисъл на Мартин Лутър Кинг: „Дъгата на моралната вселена е дълга, но се накланя към справедливостта“.


декември 24, 2017 admin Каката-говори 0\nНе, не е целулита, нито стриите. Не става дума за нищо от това, което е кошмар за повечето жени.\nЖените са в състояние, преди първия секс с нов партньор, да прекарат часове на препарати, които предполагат фризьор, епилация, маникюр, педикюр, намазване с кремове, избор на бельо …\nВ желанието си да бъдат съвършени, жените наистина се трудят около външния си вид за първия секс. Въпреки това, много от тях не знаят, че мъжете, в този случай, първо виждат нещо съвсем друго, за което не са необходими часове за настройка, нито пари.\n„Позата е на първо място“, заявили мъжете в проучването, което предава „Woman’s Health“. За тях е важно, тъй като се отнася жената, когато е гола, колко самочувствие има, дали се радва на секса.\nМъжете просто обичат женското тяло, независимо от това дали е красиво, или не. Обичат жената, която дава и отвръща с целувки, която има същата енергия като мъжа, който е в леглото, но и която знае да поеме инициативата.\nСъщо така, ходовете, които прави жената, за мъжете са много по-важни от стриите или целулита. Казват, че искат, когато видят, че жената е спокойна и предразположена, когато ходовете им показват колко се радва, когато е готова на различни пози и експериментиране.\nИ накрая, когато жената се съблече гола, мъжете продължават виждат нейните очи, вярвате или не. Казват, че очите са по-секси от всичко останало, че могат да разоръжават, а гледането право в очите по време на секс е афродизиак.\nХороскоп за Коледа: Напрежение и голям проблем ще почернят празника на две зодии!


Няма спасение от Гинка: Кой пресцентър й предостави имейлите на стотици журналисти?\nПишман бизнесменката от Пазарджик си прави личен ПР чрез държавни институции\nСлед „прет-а-порте“-то при министър –председателя, Гинка Върбакова започна да изпраща прес-съобщения до медиите. Журналисти възроптаха в социалната мрежа Фейсбук, че незнайно как фирмата на Гинка се е добрала до техните имейли.\nЛияна Панделиева също зададе знакови въпроси на профила си във Фейсбук кой държавно-партиен пресцентър е представил пълния „пакет“ от имейли на журналисти на Гинка:\n„Искам да знам от къде Гинка Върбакова разполага с личния ми имейл адрес на който ми е изпратила своето лично обяснение, подписано с нейното име и обещание, че остава на разположение, за това как е придобила ЧЕЗ?\nНакратко: КОЙ пресцентър го играе личен ПР на Гинка Върбакова и й е предоставил огромна преслиста, за да може възможно най-голям брой журналисти да получат изявлението? КОЕ ведомство безгрижно реши да ме спами от името на Гинка Върбакова?“\nДнес Гинка отново затрупа предоставените и журналистически имейли със съобщение, че щяла да ходи в Чехия до края на идващата седмица и щяла да ни уведоми що ще свърши там.\nИ ни честити 3 март с благодарност „за БЪДЕЩОТО коректно“ отразяване на съобщенията и.


7 Days Inn Guangzhou-Dongpu Coach Terminal Branch - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nNo.17 Dongpu Main Street，Dongpu Town, Район Тианхе, Гуанджоу, Китай - Покажи на картата\n7 Days Inn Guangzhou-Dongpu Coach Terminal Branch е предпочитан както от пътуващите по работа така и от туристите заради качествения и удобен престой, който предлага квартал ресторанти, пазаруване, бизнес на Гуанджоу. Хотелът се намира на 16.6 km от центъра на града и осигурява достъп до важните места на града. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят.\nПървокласните хотелски услуги и съоръжения, които определят нивото на Plateno, са на разположение за Вас в 7 Days Inn Guangzhou-Dongpu Coach Terminal Branch. За удобството и комфорта на гостите хотелът осигурява безплатен WiFi достъп във всички стаи, 24-часова рецепция, съоръжения за инвалиди, съхраняване на багаж, Wi-Fi връзка в общите части.\nВсички стаи се отличават с грижливо замислени удобства, което гарантира неповторимо усещане за комфорт. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. 7 Days Inn Guangzhou-Dongpu Coach Terminal Branch е добър избор за всички посетители на Гуанджоу, защото предлага спокойствие и безпроблемен престой.


Програмата за квалификация на Purcell задейства предупреждение за Уимбълдън – loopnewz\nПрограмата за квалификация на Purcell задейства предупреждение за Уимбълдън\nМакс Пърсел, победителят от квалификациите, е готов да предизвика клането на Уимбълдън, заявявайки, че някои от най-добрите играчи в света предпочитат голфа пред тениса на трева.\nПърсел резервира билета си за най-голямото шоу в тениса за първи път със зашеметяващата победа с 3-6 7-6 (7-3) 6-4 7-6 (7-5) над Нуно Бърджис във финалния квалификационен кръг в Рохемптън . четвъртък.\n„Това е първото нещо, което искахте като дете – да играете на Уимбълдън – и след като не играехте много сингъл тази година, това е страхотно“, каза Пърсел пред AAP.\nБорхес от Сидни го разочарова с неортодоксален форхенд, рядко използван удар, който според Пърсел му дава предимство пред по-високопоставените му съперници.\n„Миналата година започнах да снимам много от тях и не се чувствах напълно комфортно със същия кадър“, каза той.\n„Честно казано, чувствам се много комфортно с моите пързалки от двете страни. Чувствам, че с минималното време, което всички прекарват на тревата и колко удобно се чувствам на тревата, мисля, че работи.\n„Това е нещо, на което мога да разчитам, защото чувствам, че никога няма да го загубя и беше добре, ако имаше някаква височина на раменете.\n“Така че просто си помислих, че ако мога да задържа топките около коленете му или по-ниско и да ги закача така, ще имам по-голям шанс.”\nПълен с увереност, след като спечели и четири победи на трева в Сърбитън и побеждавайки скалповете на бившия полуфиналист на Уимбълдън Сам Куери, Пърсел не се интересува кого ще победи в петъчния жребий.\n“Наистина нямам нищо против да играя”, каза 24-годишният световен номер 156. “Има много играчи, които се чувстват неудобно на покрива.”\n“Имате Каспър (Род) на 3-то място. Нищо срещу него, но той вече ми каза, че използва трева, за да играе голф. Той всъщност не дава на плъховете как да вървят или как да играят на тях.\nТака че ще играя с всеки.\n„Дори и да играете с Рафа или Новак, ще бъдете на един от основните кортове и точно това искате.\n“Няма лоши тегления.”\nДруг австралиец Крис О’Конъл, класиран на 109-то място в света, се отказа от Уимбълдън, защото събитието не предлага точки за класиране при отсъствието на световния номер 1 Даниил Медведев и руските и белоруските играчи, които са забранени от All England Club. състезаващи се.\nНо Пърсел каза, че “няма шанс” да е участвал в най-престижния турнир в своя спорт.\n„Мога да разбера от неговото класиране и къде се намира, но дори и да бях в този рейтинг, нямаше да взема това решение“, каза той.\n„Обичам тревата; това е повърхност, на която искам да се опитам да си направя име и все още можеш да си създадеш име, играейки без точки.“\nPrevious Върховният съд казва, че американците имат право да носят оръжие публично\nNext Световно първенство 2022: ФИФА одобри 26 играчи за отбори за първенство на Катар


Адел преживя неприятен момент! Вижте подробности! | Stara-Zagora\nАдел преживя неприятен момент! Вижте подробности!\nБританската певица Адел, която през последната година спечели огромна колекция награди и увеличи драстично феновете си, на концерта си в Мексико получи и... прилеп, който кацна на главата й.\n„Този прилеп! Седна ми на главата! Боже мой, гаден прилеп! Добре дошъл в Мексико, по дяволите! Щастлива съм да съм тук, но този гаден прилеп, господи Исусе”, крещеше Адел в микрофона докато тичаше изплашена по сцената в развяваща се черна рокля съобщава ВВС.\nСлед няколко секунди всичко се нормализира и концертът продължил. Той е част от световното турне на звездата, което стартира през февруари в Белфаст.\nНе за първи път Адел се оказва на една сцена с животни. По време на изяват си в Лос Анджелис, тя покани на сцената свой фен. Той пък взе и кучето си, за да се запознае с нея.\nНякои медии като британския „Индипендънт” предполагат, че това може да е последното турне на Адел в следващите 10 години. Певицата много чество е споменавала, че иска да се посвети на възпитанието на сина си Анджело, който придружава майка си на гастроли, но вече трябва да тръгне на училище.


Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black, цени\nСникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black\nМодно предложение на марка Le Coq Sportif. В горната част на обувките доминира естествена кожа - велур. Имат подплата - тя е плат. Вътре в обувките има стелки: материал. Подходяща подметка подобрява комфорта: висококачествен материал. Обувки за всеки ден\nМодно предложение на марка Le Coq Sportif. В горната част на обувките доминира естествена кожа - велур. Имат подплата - тя е плат. Вътре в обувките има стелки: материал. Подходяща...\nСникърси LE COQ SPORTIF - Omega Sport 1910516 Black/Ebony\nСникърси LE COQ SPORTIF - Nationale Mid Tricolore 1920084 Black/Tricolore\nСникърси LE COQ SPORTIF - Nationale Premium 1910013 Black\nСникърси LE COQ SPORTIF - Quartz Metallic 1920263 Black/Old Brass\nСникърси LE COQ SPORTIF - Courtace Premium 1820348 Black/Brown Sugar\nСникърси LE COQ SPORTIF - Verdon Sport 1910243 Black\nВнимание: цените, препратките и продуктовите описания за Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black са въведени от магазините, регистрирани при нас. Моля, уведомете ни, ако намерите някакви грешки.\nОбщ преглед: Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black\nНамерете най-добрите предложения за Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black в ShopMania. Можете да закупите Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black от стотици, заслужаващи доверието Ви онлайн магазини, които доставят в цяла България и предлагат най-добрата цена за Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black. Прочетете коментарите на клиентите за съответните продукти, вижте снимките за Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black научете повече за характеристиките му. Само в ShopMania можете да намерите най-големите намаления и разпродажби, да сравните Мъжки обувки и да закупите на възможно най-ниска цена Сникърси LE COQ SPORTIF - Omega 1910458 Black обувка за мъж и хиляди други подобни продукти.


Начало Бизнес Имоти Цените на общинските жилища в София скачат през 2022 г.\nСОС иска да менажира по-добре наличния фонд и да вкара пазарен механизъм\n09:55 28.12.2021 6506 ~ 2 мин. четене\nСтоличният общински съвет подготвя актуализация на цените на общинските жилища в София. Идеята е те да се повишат, така че стойностите им да се доближат до актуалните нива на пазара спрямо съответните квартали. Това каза арх. Ивайло Петков, председател на Комисията по архитектура към СОС, в ефира на БНТ.\nПо думите на арх. Петков в момента двустаен общински имот в столицата може да бъде купен между 20 и 40 000 лева. Желаещите да инвестират в такива са около 1240 към ноември 2021 г. От 2018 г. обаче сделки не са правени заради открити нередности в наредбата. Сега предстои СОС да актуализира механизма и да го направи по-справедлилв.\nПазарна икономика – това е справедливият механизъм“, обобщи Петков накратко.\nЗасега критерият в наредбата е човекът да е живял повече от 5 години в София, след което има право да подаде молба към общинския съвет за закупуване на общинско жилище. С предстоящите промени не само ще се преосмислят цените, но се цели разработването на механизъм, по който да се приоритизира достъпа до тях за млади семейства и хора, занимаващи се например с наука. Що се отнася до момента на придобиване, Петков каза, че направените подобрения от живущите ще бъдат взети предвид при ценообразуването.\nАрхитектът обърна внимание и на наличния жилищен фонд. Към момента общината разполага с около 9020 имота, като идеята е бройката да бъде увеличена.\nАко се направи справедлив механизъм, по който хората да наемат и възможност да придобиват, след няколко години този жилищен фонд ще се изчерпи. Заели сме се да направим актуални и съвременни механизми за работата с общински жилища и тяхното менажиране.“\nРаботна група на СОС ще реши каква да е актуализацията на цените. Предстои нейното сформиране и старт на дейността ѝ от януари.\nБюджет и финанси 23038\nПетролът поскъпва и гони едномесечен връх


Диета с елда - Black Latte\nДиетата с елда с право може да бъде добавена към списъка с най-простите и ефективни диети. Това е моно диета. С негова помощ можете да отслабнете бързо до идващото лято.\nИдва лятото и е естествено, че всяка жена иска да бъде привлекателна по време на плажния сезон. И за това си струва да изпуснете няколко излишни килограма. Търсенето на ефективен начин за отслабване започва в Интернет. Но струва ли си да търсите нещо, ако има диета с елда. Почти всяка жена може да седне на такава диета, дори ако има някакви медицински състояния, като язва, висок холестерол и много други.\nКолкото по-продължителна е диетата, толкова повече килограми можете да свалите. Но си струва да се има предвид количеството излишни мазнини в тялото. Колкото повече е на разположение, толкова по-бързо ще протича процесът на отслабване.\nМного голям плюс на диетата с елда е ниското съдържание на калории. Не е необходимо да броите калории и да си нарушавате частично. Но не бива да се увличате твърде много. Във всичко трябва да видите мярката.\nЗа да може диетата да даде плодове, трябва да вземете предвид, че добавянето на подправки, сол, подправки е забранено. Подправките и подправките повишават чувството на глад, което ще ви накара да искате да ядете все повече и повече. И все пак не напразно веригите за бързо хранене се използват широко с добавяне на подправки. А солта има способността да задържа вода в тялото, което води до отоци и наднормено тегло. Никой не се нуждае.\nДали вредата или ползата от диетата с елда?\nЗа да определите дали диетата с елда е подходяща за човек, трябва да определите повече от нейните ползи или вреди. Освен това тази диета може да не отговаря на всички. Има и противопоказания. И преди да започнете е препоръчително да се запознаете с тях. Още по-добре се свържете със специалист. Но ако това не е възможно, тогава Интернет може да помогне.\nЗа кого диетата с елда може да бъде противопоказана:\nПредимно за хора, страдащи от стомашно-чревни разстройства като язва на дванадесетопръстника.\nЗа жени, по време на бременност и кърмене.\nХора, които наскоро са претърпели стомашно-чревна операция.\nКакто всяка друга диета, елдата може да бъде както полезна, така и вредна.\nСписък на недостатъците на диетата с елда\nТъй като елдата в състава си не съдържа всички елементи, от които тялото се нуждае за пълноценно функциониране, от време на време може да има чувство на слабост, бърза умора.\nЕлдата не може напълно да замести месните протеини и следователно продължителността на диетата не трябва да надвишава две седмици.\nДиетата с елда има много строги ограничения, които я правят трудна. Позволено е да се яде само елда и да се пие само кефир. Желателно е кефирът да бъде без мазнини или един процент. Не всеки човек може да издържа на такава диета в продължение на две седмици.\nКакто вече споменахме, елдата не съдържа всички необходими витамини и минерали, което само по себе си е голям недостатък. Добавянето на витамини може да помогне за заобикаляне на този проблем.\nХората с хронични заболявания трябва да вземат предвид, че ако се спазва диетата с елда, може да настъпи влошаване. Следователно можете да започнете диета само след консултация със специалист и под негов надзор.\nСписък на предимствата на диетата с елда\nЕлда каша може да се яде няколко пъти на ден, почти без ограничения.\nВсеки ден изчезват все повече и повече килограми наднормено тегло, появява се удивителна лекота.\nИзлишното тегло изчезва много бързо, средно може да достигне около 7 килограма.\nЕлда перфектно почиства стомаха и червата.\nСъстоянието и външният вид на кожата значително ще се подобрят. Състоянието на ноктите се нормализира. Те ще спрат да се напукват и чупят. Всичко това се дължи на високото съдържание на витамини в елдата.\nКакво може да се каже в обобщение. Всеки човек трябва да избере индивидуално диета. И резултатите също ще бъдат напълно индивидуални. Някой ще може да свали десет килограма, някой два. А за някого диетата може изобщо да не отговаря. Големият плюс е, че при бързото отслабване кожата няма да увисне и ще остане същата еластична и опъната.