Твой личен Бог. Да откриеш своя духовен път отвъд религията – Умни Книги\nНачало / Личностно развитие / Философия, религия, духовност / Твой личен Бог. Да откриеш своя духовен път отвъд религията\n„Твой личен Бог“ от Джоузеф Диспенза е книга за откриването на личния духовен път на всеки, отвъд религията.\n„Твой личен Бог“ от Джоузеф Диспенза е книга за откриването на личния духовен път на всеки, отвъд религията. Авторът е бивш монах, посветил живота си на изследването на личната духовност.\nТова е книга за читатели с интереси в областта на духовността, религията и откриването на смисъл и път в живота.\n„Тази книга е плод на многолетните ми скиталчества в ничията земя на духовността. Ще разкажа как напуснах комфорта на организираната религия, но и как открих „духовна обител“ в самия себе си.\nЗа съжаление, когато се разделяш с религията, никой не ти връчва и ръководство по пълноценен духовен живот.\nА ако и ти, читателю, си се отправил към тези духовни селения, поел пълна отговорност за душата си и търсещ пътеводни знаци, може би моят разказ ще ти помогне да се ориентираш по своя път.“\nАко търсенето на духовни истини и пряка връзка с божественото е част от човешката ни участ, не можем да си затваряме очите пред все по-често наблюдаваното отдръпване от т.нар. организирана религия. В първите десетилетия на миналия век Карл Густав Юнг въвежда фундаменталното понятие „колективно несъзнавано“. Сред този неизчерпаем източник за човешки преживявания, представи и образци на психологическо поведение – т.нар. архетипи, формирали се в хода на многолетната ни история – попада и архетипът на Търсача.\nПерифразирайки знаменитите думи на Матея: „Мнозина са звани, а малцина – избрани“, днес можем спокойно да кажем, че много хора са звани да поемат пълна отговорност за душевното си състояние, за да станат в един момент и духовни търсачи. Джоузеф Диспенза разказва как е напуснал „комфорта на организираната религия“, за да открие „духовна обител“ в самия себе си в книгата „Твой личен Бог“. Изданието (с подзаглавие „Да откриеш своя духовен път отвъд религията“) е отражение на дългогодишните скиталчества на автора в ничията земя на духовността. По време на подобни странства всеки, който е поел по духовния път отвъд религията, се изправя пред редица (лични) предизвикателства.\nСвоите Диспенза описва така: „Трябваше не само да разпозная духовната истина, когато я съзра, но и да отхвърля всичко останало, особено скудоумните оферти на популярната метафизика. Бях привикнал със суровата дисциплина на традиционната теология, затова ми се щеше и моята духовност да бъде някак по-„солидна“. Сега, като си припомням своя път от организираната колективна религия до индивидуалната личностна духовност, осъзнавам и още нещо. Най-обезкуражен се чувствах в онези мигове, когато си давах сметка, че не разполагам дори с пътна карта и не мога да разчитам на никакви указания. Бях напуснал „сигурното убежище“ на религията, защото там не откривах храна за духа, но се оказа, че и „отвън“ няма нищо сигурно, само отворени въпроси, нерядко и гнетящи съмнения в смисъла на онова, с което се бях заел. Бях оставен изцяло на себе си.“\n„Твой личен Бог“ е своеобразна карта за всеки решен да предприеме прехода от организираната религия към духовната обител в самия себе си, поемайки по пътя отвъд религията. Изданието не включва строги правила и догми, нито доктрини – единствено опита на Диспенза да помогне на поелите по нелекия път, давайки им насоки на човек, вече минал по него.\nПредговор от Томас Мор\nВъведение: Да си върнеш душата\nЕдна по-мащабна картина\nДа служиш на другите\nМонах в продължение на осем години (след като встъпва в римокатолическата Конгрегация на Светия Кръст), Джоузеф Диспенза напуска манастира, за да се отдаде на интензивни изследвания на духовността отвъд религията. Академичната програма за „Мувинг Имидж Артс“, която създава в Колежа на Санта Фе, се радва на голям успех и Диспенза е неин председател в продължение на шест години, като същевременно води и курсове по история на киното и медийна етика. След като напуска академията, става директор на центъра „Парсълс“ – организация, поставила си за цел да изследва холистичния подход към здравето и благосъстоянието.\nДжоузеф Диспенза е университетски преподавател с повече от 30 години преподавателска и духовна практика. През 2000 г. основава LifePath – специалната програма за хора, искащи да се уединят от доминантната култура и да открият отговорите на най-важните житейски въпроси, – където, заедно със свои колеги, споделя уникалния си опит като монах и духовен търсач.\nНапишете първия отзив за „Твой личен Бог. Да откриеш своя духовен път отвъд религията“ Отказ


Артикулът трябва да се закрепи за стената с приложения стенен елемент. Бъдете внимателни, когато боравите със закалено стъкло! Повреден ръб или надраскана повърхност може да причини внезапно счупване на стъклото, но само в малки парченца и никога в остри парчета.\nХарактерният горен рафт е често срещан в цялата серия HAUGA и подчертава традиционния ѝ стил. Независимо дали го използвате за шапки, кутии или декорации, кантът предпазва вещите от падане.


Пример квотна извадка\nЕкспертно мнение: Kozerenko Катрин [VTsIOM]\nПробата, която често се използва в маркетингови проучвания - така наречената "снежна топка". Какво е това? "Snowball" - тя е такава проба, когато произволно, достъпен начин за вас да се определи първоначален елемент, и всички останали, интервюирани от предишните препоръки. Например, не толкова отдавна, попитахме потребителите на електрическа самобръсначка "Philips". Те останаха толкова малко, че освен "снежна топка", за да ги намерите невъзможно. От един анкетиран, ние получихме друг телефон, и така "навива някой." Преди няколко години, оглеждах семействата на евреите. И също зададе въпроса: Смятате ли, че някой друг? "Той е изпълнен? Ние" снежна топка "валцувани само извадка от богатите, защото всеки респондент нарича собствения си вид. Този метод има много неконтролируеми фактори. Квота по-лесно вземане на проби. Тези параметри, които учите, в зависимост от параметрите, които знаете, . Така например, пол, възраст, семейно п ° д статус, образование. Те всички са известни и се използват навсякъде. В него лесно планиране\nRowan проба. И ако научат нещо Drup и да започне да се изгради връзка, тогава резултатите ТАТ по-добре да не се гледат.\nСлучайна проба, като по-малко. Ако наистина OI произволно, след осъществяване е трудно и скъпо. И поведението на клиента? (\nпърво на всички, които търсят социални и демографски характеристики. Защо? Това единство нещо е, че тя може да контролира. И на КПГ, ние искаме да се спестят пари, случайна квотна извадка otbs заместител. Клиентът не е PR Dir, не питам глупави въпроси и SBI цепка -. Сън здраво "\n* Среща търговци HSE // HTTP: marketing.spb.ru/conf/hse/02/report.htm\nристики на населението. Въпреки това, тази информация не се използва за определяне на размера на извадката, както е в последваща селекция от анкетираните не е направено случайно, но умишлено, с помощта на анкетьори.\nПринципът на вземане на проби квота, или принципа на подбор на единици за наблюдение в съответствие с метода на квотите, датира от понятието за сходство на обектите в случай на пропорционалност на техните структурни елементи. Този метод се основава на образуването на целенасочено структура проба. Интервюиращите се възлага да интервюира редица хора на определена възраст, пол, образование и професия. Делът на квотата в общата проба трябва да съответства на неговото специфично тегло в общата популация.\nОбикновено, вземане на проби квота се използва в последните етапи на селекция и завършва процеса на регионализация (стратификация) и използването на вероятностни процедури. Социологът търси респондент специално пол, възраст и състояние в дадена област и да говори с него.\nЕто един пример за изчисляване на вземане на проби параметри като квота като пол и възраст, в реалния казус. Оправдаващи представителността на извадката в изследването на избирателите в предизборната кампания за избор на депутати от Сити Дума на Нижни Новгород, разчитахме на данни Oblkomstat на пол и възрастова структура на населението на града. По този начин, пол и възрастова структура на населението на съветската зона е както следва (Таблица 1.)\nТаблица 1: Възраст-половата структура на населението на областта съветската\nсамо хора жени Мъжете% жените%\nОбщ брой на населението 45.1 54.9\nВключително на възраст:\nдо 1 година 51.4 48.6\n1 - 6 години 51.1 48.9\n7 -9година 50.6 49.4\n10 петнадесет години 51.0 49.0\n16 - 19yo 49.8 50.2\n20-24 года 50.3 49.7\n25 -29 години 55.0 45.0\n30 -34 години 48.5 51.5\n35 -39 години 47.3 52.7\n40-44 года 46.8 53.2\n45 -49 години 45.7 54.3\n50 - '54 44.3 55.7\n55 -59 години 42.0 58.0\n60 -69 години 39.0 61.0\n70 години и по-възрастни 20.8 79.2\nКато се има предвид, че съставът на пробата трябваше да влезе в електората, т.е. лица на възраст над 18 години, които сме предприели като рамка за вземане на проби, че част от таблицата, която показва, възраст и пол разпределението на населението на 20 години\n(Разделете предишния ред, като го изберете от лицата 18-19 години, че не е възможно). В резултат на това, възраст и пол разпределението на структурата на проба от броя на участниците във всяка от 20 избрани пол и възраст), групи (две по пол и по възраст 10) е както следва (Таблица. 2)\nТаблица ". Пол и възрастова структура на проба\nнаселение родител размер на извадката\nномер дял (%) номер\nсамо съпруга. съпруги. съпруга. съпруги. само съпруга. съпруги. само\n~ Основа Sample 43.4 56.6 100.00\n"" 20-24 50.3 49.7 9.30\n25-29 55.0 45.0 9.22\n30-34 48.5 51.5 9.41\n35-39 47.3 52.7 11.17\n40-44 46.8 53.2 10.98\n"45-49 45.7 54.3 9.94\n50-54 44.3 55.7 5.66\n55-59 42.0 58.0 9.32\n60-69 39.0 61.0 13.62\n70 и над 20.8 79.2 11.38\nБроят на всеки пол и възрастови групи в последните три таблицата колона е пропорционална на броя на 18 всеки от съответната Grougi в общата популация.\nВ настоящата EL Mogilchak през 2000 г., проучването на икономическите нагласи на учениците 1-4-годишен студент от Факултета по икономика на Ural State University и Министерството на пробата за квота обем Ural ДСО университет на Екатеринбург финансите е 380 души (190 ученици от всеки университет) критерии, направени от три функции: етаж, разбира се класове. Пробата се формира на всеки факултет индивидуално, основана на грешка квоти не надвишава 3%. Анкетираните са били помолени да изразят съгласието си с всеки 3 до * eSYaTI с V W-ия D Yeni отразяваща отношението към по пет мащаб собственост, включително стойност-Schei от "напълно съгласни" да "съ д Rshenno не са съгласни." Диференциацията се извършва\nват въз основа на следните критерии S: естеството на санкциите, естеството на ридание ността на обект, от характера на обект имот характер на правата на собственика *.\n• ЕЛ Mogilchak Разпореждания на учениците по отношение на собственост // Социологически проучвания. 2001. № 2. S. 92-96.\nSH думи квота (квота) просто означава "част".\nСтепента на представителност на увеличенията на квотна извадка в пряка зависимост от степента на стойности за устойчивост на тези характеристики, които са определени квоти, така че знаците, които променят стойността си твърде бързо, не се опитват да използват тук. Понякога изследователите са изкушени да се увеличи броят на квотите контролирани параметри, с надеждата, че това ще увеличи надеждността на резултатите. На практика обаче това води до увеличаване на систематични грешки и усложнява работата на интервюиращия.\nвземане на проби Квота - почти задължителна точка в провеждането на научен експеримент, ако се практикува в областта на социалните науки. По отношение на проучвания на общественото мнение тук квотна извадка се използват заедно с вероятност проба, понякога за резултати представително проучване взаимен контрол. метод квота е полезна също за изграждане на пробата в случай на малка обща популация или в случай на силен "тънки" на разпределението на елементите в нея наблюдение.\nвземане на проби квота в Applied социолози дойде днес в модата, но не по-добър живот. Според научни критерии, то никога няма да се изравни с класически пробата, т.е. случаен принцип, който се смята за еталон. Точността на резултатите от вземането на проби квота не може да бъде определена.\nВъпреки това, на практика, на случаен подбор на редки, със сигурност се нуждаят от списък на дялове на населението като цяло за него. Ако не е, или е, но такова високо качество, че е по-добре да не я използват, и да говорим за случайна извадка е невъзможно за научни цели.


AНЕТА ДЕ ЛА МАР ИКОНОМОВА: Мутафчиева трябваше да стигне до някоя от големите световни награди. И само защото не беше достатъчно превеждана и позната, това не стана\n- Запознали сте с Вера Мутафчиева, когато я удостоиха с почетната титла Доктор хонорис кауза на Нов български университет през 2000 година.\n- Да, но знаех за нея много преди това. Не си бях и помисляла, че в един момент съдбите ни ще се пресекат и че мога да бъда интересна за нея. Когато се приближих да я поздравя за титлата, й казах само няколко думи - че се занимавам в Латинска Америка с теми, свързани с историята, и бих искала да говорим с нея как да се сравнява балканската история, не само българската, с другите истории - на Пиринейския полуостров, на Латинска Америка... Тя ми остави визитната си картичка и каза: Когато си готова, обади се.\nДържах тази картичка пет години, гледах я и се питах кога ще бъда готова да говоря с нея. И не беше лесно, защото когато някой е в нов свят, трябва да го опознае, за да говори за него. Живея от 1996 г. в Богота, Колумбия, първите години защитих магистратура по латиноамериканска литература.\nТогава започнах да работя с текстове от 16 век - от времето след завладяването на Америка. Завършила съм балканска история, специализирах византийска и османска история, бяхме един или двама студенти по тази тема. Добре, че все пак тя съществуваше, защото това бяха годините на възродителния процес. Тогава нямаше точно османистика в Историческия факултет, което и потвърждава тезата, че трудно се говори по тези теми у нас. Когато изучавахме османския период, дори ни съкратиха часове. Но аз бях писала за 16 век - за това как в края на Византийската империя и в началото на Османската се установяват контактите с Испанската империя. С това тръгнах в историята.\nКогато защитавах дипломната си работа в Историческия факултет на Софийския университет, ми казаха, че за такива като мен нямат място, нищо не могат да ми предложат. Затова стигнах през 1996 година до Латинска Америка, където смятах, че мога да продължа темата, поглеждайки към Испанската империя и нейното колониално наследство там. Исках с някого да говоря по тези въпроси и почувствах, че Вера ще бъде този събеседник. Трябваше обаче да се подготвя. Не беше достатъчно само да имам погледа на човек, който докосва този свят, но все още не го вижда в цялост. И макар че се запознах с много добри историци в Колумбия, това не ми бе достатъчно, защото там няма силна историческа вълна. Готвих се почти пет години, докато напиша писмо на Вера. Писах й по повод нейната лекция "Паралели Балканите - Иберийския полуостров", за връзките, които аз виждам и как биха могли да се продължат. В тази лекция тя казваше: "Надявам се, че бъдещото поколение ще продължи това, което тук само споменавам."\nПочувствах се от това бъдещо поколение и реших, че именно затова трябва да се престраша и да й се обадя. След това в писмото заговорих за история и литература, как аз ги разбирам. По това време исках много да пиша литературни текстове, но не можех да реша как - дали в първо или трето лице единствено число. Очаквах, че като говоря с нея, ще ми се изясни този сложен въпрос. Бях спряла един ръкопис (между роман и пътепис), по който работих три години, защото не намирах варианта, в който от много личното да направя текст, обърнат към всички. В края на писмото цитирах един колумбийски писател, голям приятел и вдъхновител на Габриел Гарсия Маркес, който казва: "Какво е литературата? Историята на света, но добре разказана."\nИ пратих някаква снимка от моя архив на пътешественик из Америка. Вера не ми отговори, а и не очаквах точно отговор.\nПрез лятото на 2005 г. се върнах в България. Обадих й се. "А, ти си Анета от Колумбия, ето снимката, която си ми пратила, е при мен, гледам я на бюрото. Искам да поговорим за кратко."\nУговорката беше да се видим за 30-40 минути, защото тя има и друга среща. Разговорът продължи 4-5 часа, а другата среща беше отказана. В това време се обадиха издателите за първия том на "Историята, населена с хора", на които тя каза, че при нея има човек, който ще напише своята история за втория том.\nВера в началото на разговора ни ме подложи на изпит - да разбере кого има пред себе си. Нейният критичен дух е критичен дух, който има нужда да се срещне с друг критичен дух. И ако не се срещне, няма как да потръгнат нещата. Дадох си сметка, че ако не гледам критично света от това място - Латинска Америка, ако не знам какво става и в останалата част от света и не мога да говоря аналитично за това, надали мога да бъда неин събеседник. Тя тръгваше от актуални теми в пресата, после към други, и аз, разбира се, бях критична. Идвам от Латинска Америка, където не е прието да си критичен, и попадам в един тотално критичен поглед на света.\nМоже би съм издържала изпита, защото разговорът продължи доста, не знам какво точно се случи. За тази особеност на Вера си дадох сметка след това, когато размишлявах за нашия разговор и тази така важна среща с нея. Тя продължи в онзи момент с разкази за нейните пътешествия - разказваше за Китай, за Тянанмън, за нейния месец там по време на събития от юни 1989 година, аз й разказвах пък за Колумбия, за войната между правителство, партизани и паравоенни части. И за пръв път някой тук, в България, разбра за какво говоря. Когато заговорих за миналото на Латинска Америка, тя направи сравнение между Испанската и Османската империя. Така ми отвори вратите към неща, които не се бях сетила да сравнявам, макар да живеех там повече от 10 години. Само каза: "Виж това, което съм казала за кърджалийското време и виж как тръгват каудильос (това са местните водачи и лидери, които всъщност управляват регионите в Колумбия).\n- Тя ви каза, че това, което се случва в Латинска Америка в края на 20 и началото на 21 век, много прилича на хаоса, съществувал в Османската империя в края на 18 и началото на 19 век - периода на кърджалийството?\n- Точно така. Специално за Колумбия тя схвана страната като хаоса, за който говори в "Кърджалийско време". По-специално, става дума за местни водачи - те държат пътищата, вземат данъци от населението, което трябва да се съобразява с тях и т.н. Там наричат тази ситуация "държава в държавата", но това не е така, а става въпрос за едно преддържавно устройство, много извън модерния свят, което обаче е реалност днес. Държавната власт в Колумбия никога не е могла да управлява цялата територия на страната, защото не се е интересувала от това, докато не започва войната с партизаните. Войната в Колумбия продължава вече 40 години и сама по себе си е продължение и на други граждански войни от 19 век и насилието от времето на Конкистата. Хаосът там е заложен като основа и затова е така трудно да се стигне до нещо твърдо и постоянно, което дава сигурност - до държава. Това, което става в Колумбия, е една много жестока война, за която, трябва да бъда честна, не се говори, защото е толкова жестока, че тя просто няма как да се разбере от хората. Има вътрешна миграция - между 4 и 5 милиона души, масовите убийства не са свързани само с войската, партизаните и паравоенните структури, но и с обикновени хора от бедните квартали, които стават поредната жертва без име на тази безкрайна война. На тези хора, в повечето случаи млади, им предлагат работа, превозват ги до определено място под претекст, че отиват да работят, убиват ги най-зверски, обличат ги в униформи, правят им гробове, заряват ги и след това доказват, че съответната военна група е убита от партизани и затова че са я унищожили, получават пари от САЩ за успешна борба с тероризма.\n- Много страшно. Как се живее в такава ситуация?\n- И аз се питам. Затова имах нужда да говоря с някого за това, без да го уплаша. Вера не се уплаши, когато й заговорих за тези неща. Тя беше единственият човек, с когото можех да продължа разговора, без да иска да отклони темата към друго.\nВ този дълъг разговор с нея не ми стигна времето да й разкажа за някои паралели, които открих между нея и майка ми. Например, че майка ми, без да е съученичка на Вера, е учила в Първа девическа гимназия една година преди випуска на Вера. След това беше езиков редактор и преводач в историческо списание в Института по история на БАН, което се издаваше на чужди езици, и винаги гледаше критично на историята, която се пишеше в България в онези години. Ето как се пресрещат нещата.\nА аз се усещам като посредник, връзка със следващите поколения. Нещо като мост. Усещането ми идва от това, че се съзнавам като историк, като преподавател, който е постоянно сред студенти, и като човек, който работи с литературния дискурс и знае какъв дискурс да използва пред една или друга публика. И се оказва, че аз съм добила съзнание за тези неща. И за много от нещата, за които говореше Вера, сякаш предварително бях подготвена да чуя, защото съм била вече слушател на човек от нейното поколение, който макар да не е бил историк, е имал критично мнение към комунистическото общество и това, което се пишеше тогава, но обожаваше четенето, литературата, историята, разказите на пътешественици... Майка ми почина през 1987 г. След нея има една празнота от време, в която не съм могла да продължа разговорите, които водих с нея, но се оказа, че съм ги носила в себе.\nЗатова мисля, че когато Вера заговаряше, аз разпознавах нещата, и то много бързо. Става нещо синхронно. В историята също се използва принципът на синхронността - по теми и по време. Получава се срещата по теми и позиции спрямо обществото и в същия момент - срещата и във времето.\nСлед този разговор тръгнах обратно към Колумбия с книгите, които тя ми подари, и тези, които си купих: "Бивалици", "Не/бивалици", всичко, което намерих от нея и не бях чела. На път за Колумбия минах през Гърция, където успях да се загубя из островите, но четях Вера.\n- Разкажете как се загубихте в Гърция и как историята и тук ви свърза с Мутафчиева.\n- Тръгнах към остров Делос, исках да отида на светилището на Аполон и да питам какво да правя. Не можех да реша - да продължа ли в Колумбия, в един свят, който е все така много труден за живеене, или да търся нещо друго. Макар да си мислех, че пътувайки към Делос, Аполон може би няма да ми отговори, но е много възможно аз да реша какво да правя, докато пътувам. Отидох до Атина, Пирея, взех корабче. Но когато на корабчето са съобщавали на кой остров пристигаме, аз съм се разсеяла и съм слязла, водейки се от предварителната информация колко време ще пътувам до острова Миконос, от където се стига с друго корабче до Делос. Така в 2 часа през нощта се озовах на остров, който аз мислех за Миконос. Намерих хотелче и на сутринта попитах собствениците къде да взема корабче за Делос. Чак тогава разбрах какво се е случило: "Ти не си на Миконос, ти си на Сирос". Хукнах към пристанището, търся кораб, няма никакъв. Тогава установих, че съм излязла от хотела, без да видя как се казва и на коя улица е. Тръгвам из града (след това разбрах, че това е Ермопули, столицата на остров Сирос, градът на Хермес, на бога, който си прави шегички с всички, особено когато са на път). И си представих как ще обяснявам в полицията, че нито имам паспорт в себе си, нито се сещам как се казва хотелът и че съм тръгнала към Миконос, а съм се озовала на Сирос... След много обикаляне намерих хотела - каре по каре го търсих и най-сетне стигнах до хотел, оказал се "Оазис". Разбрах, че този ден се налага да остана там. Взех книгите на Вера и почнах да чета и да гледам. Правех това, което тя признава, че най-обича да прави: да зяпа. Всички историци обичаме да зяпаме. Тези, които обичаме да пътуваме, идваме от традицията на Херодот. Има историци, които идват от традицията на Тукидид (на политическата история), тях ги интересува политиката, някои дори стават президенти, водачи, лидери... Тях политиката може би ги интересува повече от самата история и създават едно "аз" или едно "ние" в първо лице, за да гледат на себе си като създатели на света.\nИсториците от традицията на Херодот имат далеч по-скромни претенции: знаят, че трябва да вървят, да гледат и да описват световните, универсалните събития. Универсални в смисъл, че ги интересуват всички народи, не само националната история, историята на един определен народ. Затова има разлика, когато се занимаваш с историята на една империя и с историята на една държава. Историята на една държава е толкова затворена, че можеш да разбереш всичко за държавата, но никога да не разбереш в какъв контекст се е случило това, което се е случило и се случва с нея. А империите имат стратегии - за да издържи 11 века, какъвто е случаят при Византия, нещо е заложено предварително и трябва изследователят да го разбере, за да разбере какво се случва в империята. Стратегията дори не е една, има много стратегии. И така е при всички империи. Това е разговорът, който не проведох с Вера, защото се върнах в България пет дни, след като тя почина. А бях подготвила да й кажа и за контактната история. Един индийски историк (Вера имаше специален интерес към Индия), за да разбере миналото на Индия като колония и като постколониално общество, поставя въпроса за сравненията на империите и имперското наследство. Въпросът за колониализма и оттам нататък за разбирането на историята в диахронен и синхронен вариант. Могат да се сравняват империите, които съществуват по едно и също време - Британската, Френската империя в колониалния им вариант. Но може да се сравняват и като заложени идеи. Например идеята за Византийската империя с идеята за Римската империя.\nЗа голямо съжаление нямах яснота да заговоря с Вера по-рано за това. Този индийски историк дори подема въпроса за сравнение между Османската и Испанската империя и защо те са различни от другите империи. Обяснението е, че разнообразието на населението винаги е било в основата на тези две империи, тяхната цел не е била империята да се превърне в държава със само един тип население (което помага на тезата, че няма ислямизация в Османската империя с целенасочен характер, за да станат всички еднакви, мюсюлмани). Изначалната идея е, че разнообразието е основа на империята. Империята позволява да има не само етническо, но и религиозно разнообразие, тоест - центърът по някакъв начин знае, че никога не може да обхване всичките части и не се стреми да го направи, затова ги оставя да живеят по-свободно.\nИ да стигнем до темата с робството - единственият начин човек да разбере какво е робството, е да види къде наистина е имало робство и роби. През 2010 г. предстои конгрес, на който ще се опитам да поставя именно темата за контактната история. Която позволява вместо да се говори за ревизионизъм в историята, да се помисли за този друг поглед към миналото. Сега науката история вече не е затворена в понятието за някакъв център и в съответните му периферии, не говори за по-висши и по-нисши общества. Ако се сравняват, могат да се сравняват всички империи, всички общества. Но въпреки че сравнителната история е основата на този метод, идеята не е да се каже коя империя е по-добра, а да се види общото, различното и специфичното, а специалистите да се срещнат и да говорят, за да не се окаже, че знаят и разбират само от една тема, от една култура, от едно общество.\n- Така (не)очаквано стигаме от една от най-важните опорни точки, по които според Вера Мутафчиева трябва да се изучава и изследва историята - да се сравняват по хоризонтала държавите, а не да си говорим, че било "тежко положението на българина през турското робство". Тя посочваше следния пример: тъй като българите не са ходели да воюват, мъжката популация се е запазила за много години, не е давала военни жертви. Българите са се развивали икономически, плащали са данък десятък... Докато в същия исторически период селяните в Австрия например са работили ангария шест дни в седмицата...\nИ го казваше напук на тези, които сякаш изпитват някаква вътрешна наслада от обяснението, че всички проблеми днес ги дължим на това "колко тежко ни е било по време на робството..."\n- Но с това се затваря разговорът, какво ще кажеш след това. Че е било тежко? И после какво? Как да го изследваш след това? Възможностите за някакви различни, други погледи, които не съвпадат с установените, винаги са били трудни за прокарване в нашето общество. А има и друго - все се търси да се създаде някаква конфликтна ситуация, да се карат две страни, да има напрежение, да се използва твърд език... Ако няма пък такава ситуация, сякаш се говорят несериозни неща, не могат да се обяснят, защото не се говори, както е прието да се говори. Затова препоръчвам, че е добре за българската история да се заинтересува и от "другите" - тук не споменавам цивилизации, а говоря за всички други съществували някога империи и оттам нататък да потръгне разговорът за това какво е било и какво наследство е останало.\nОттам нататък идва и идеята за контактната зона, това е термин, който много хареса на Вера. Бях й споменала за едно мое пътуване до границата между САЩ и Мексико в Аризона, където изследвах текст от 16 век за един испанец, който е минал оттам. Не го наричам завоевател, той е бил корабокрушенец, оживял с други моряци благодарение на индиански племена, които ги спасили. И след като го излекували, той самият станал лечител. С кръст и с една кратунка, която лекува, тръгва и прави пътешествие, а после описва народите, при които е бил.\nНа това място, на което са се свързали различни племена, след това испанци с тези племена, след това САЩ и Мексико - се е създала истинска контактна зона, която днес пък се е превърнала в граница, видяна като конфликта зона, защото има миграция и престъпност. Но идеята е, че контактната зона е мястото, където се ражда истинската култура - този термин идва от руския философ и литературен критик Михаил Бахтин. Според него ние забравяме, че истинската култура се ражда там, където има среща. Срещата може да е директна, но може и да е среща, която ние, историците, осъществяваме, когато правим контактната история и мислим за повече от една култура, общество, държава, империя.\nС Вера продължихме да говорим - по телефона, дълги разговори. Разказах й, че бях на това място, на границата, а тя ми отвърна, че е много важно да се изследват тези места, за които може да се каже, че са контактна зона, и да се обяснят. Разговорите все завършваха така: "Анета, върни се, така по телефона не може да се говори, трябва да седнем и да говорим..."\nОтговарях й - да. Но защо съм си мислела, че най-ценните хора в живота ми никога няма да си отидат, вечно ще са там и аз ще мога да ги видя, когато си идвам в България за малко?\n- Ще ви върна на гръцките острови, където се загубихте.\n- Четях книгите й първо във влака към Солун, после в автобуса към Атина. И през ум не ми е минавало, че там, на нос Сунион, малко след Атина, Рада (дъщерята на Вера Мутафчиева Рада Мутафчиева - б.р.) ще разпръсне нейния прах по-късно.\nТръгвам с кораба вечерта. Един историк зяпа и чете бавно. Има книги, които не бива да се четат бързо, защото ще се загуби удоволствието. Почнах от "Не/бивалиците". Не знам защо. А този том е много по-труден за четене, Вера сменя стила на писане в този последен том - според мен това е някакъв вид протест срещу начина, по който се пише традиционно в един автобиографичен разказ. И освен това мисля, че тя самата, като се е чела, е искала да отиде някъде другаде. И тръгва така, както когато човек разкъсва изречения, думи, неща, но създава смисъл, нов и много по-дълбок. Това е едно предизвикателство и за нея, и за нас, читателите. Може би защото и аз не чета много на български... Имаше моменти, когато нещо исках да видя - отварях другите томове. Например как Вера е започнала да учи история. Чета тази част на книгите. После исках да разбера защо е започнала да пише романи. Това е моят голям въпрос - защо един историк пише роман. Тя казва, че отговорът е много лесен: Когато не можеш да правиш историята в едно комунистическо общество и искаш да пишеш и да твориш, стигаш до романа. Но тъй като за мен отговорът не дойде как аз да пиша, започнах да разбирам, че не бива толкова да се занимавам със себе си, а трябва да чета нея, да я слушам внимателно и да следя нейния разказ в четирите тома, което беше за мене истинско продължение на нашия разговор там, в София, на улица "Латинка". Имаше един такъв момент, когато при една среща тя ми каза: "Пътувай, върви, гледай. Разбираш ли, че трябва да правиш тези неща?!"\nА още преди да се срещнем в нейната къща, когато й се обадих да искам среща, ми каза, ей така, изневиделица, следното: "Ти си от тези хора, дето нямат нужда да се търсят, защото са се намерили." Не можех да повярвам, че някой, който не ме познава, може да каже такова нещо за мене.\n- В смисъл, че сте се намерили двете с нея ли?\n- Не, че аз не се търся. Това, че съм в Латинска Америка, че се занимавам с история, литература, не е търсенето на това коя съм аз. Аз съм се намерила и оттук нататък вървя, правя неща... А смешното е, че едва седмица след това се загубих на гръцките острови, но това губене физически продължи с четенето на нейните книги.\nКогато ми каза: "Пътешествай, върви, гледай", отговорих й: Да, ще пътешествам, ще вървя и ще гледам.\nПосле Вера допълни: - Аз не мога вече да правя това, не мога да ходя. И аз отвърнах: Добре, аз ще гледам и за тебе, ще ти го разказвам след това.\n- Стигнахте ли до храма на Аполон?\n- На следващия ден взех корабчето от Сирос и отидох на Миконос - хубав остров, но по-малко интересен от Сирос. Сирос има малко туристи, той е остров за самите гърци, има и собствена, друга история - бил е венецианска територия, останало е и католическото наследство. Обикалям и попадам на един нов храм с икона пред вратата и я целувам. Най-хубавата икона, която съм докосвала през живота си. Оказа се икона, рисувана от Ел Греко, преди да замине за Италия и Испания. Сирос е едно малко бижу. За гърци е, сякаш за затворено общество. От Миконос отидох на Делос - не че бях разочарована, но виждаш толкова посещавано от туристи място и гледаш как хората търсят само къде да правят снимки. А в други времена за друго са идвали хората на този остров. Излязох от алеите и попаднах на място, забранено за влизане - не бяха довършили разкопките, но то ми се видя далеч по-интересно. Като влязох там и тръгнах напред-назад, разбрах защо е трябвало да мина оттам - когато човек вижда нещо много подредено, като че ли не може да мисли много ясно. Като влезе в хаос, това го предизвиква, така започва да си подрежда мислите. И колкото повече вървях из това забранено място, си спомнях за моите приятели археолози, които са ме учили да пътешествам, за всички историци, които знаят как да гледат и да разбират света и неговото минало и тогава разбрах, че трябва да продължа този път - да вярвам в себе си и да продължа напред. Няма по-голям отговор на моя въпрос какво да правя със себе си: вярвай в себе си и продължи.\n- И се върнахте в Богота...\n- Тъй като пътят беше дълъг - почти 24 часа, продължих да чета. И така шест месеца четох книгите на Вера. Един ден, в началото на следващата година, получих писмо от нея и то по щастлив късмет, защото в пощите на Колумбия се получават само един процент от писмата. Вера решила да ми напише картичка за Нова година, но я беше направила като кратко писмо. Напомняше ми, че имаме уговорката аз да пиша за втория том на "Историята, населена с хора". И каза много хубави думи за нашата среща от лятото в София. Обадих се веднага по телефона и тя ми даде следните обяснения как да направя текста за книгата: "Няма да ти казвам въпросите, на които трябва да отговориш, ясно е какво трябва да пишеш - че човек трябва не само да погледне своя собствен живот, но и обществото, в което живее и промените, които се случват в него - за България преди и след 1989 г., за поколението, от което си, защо си в Латинска Америка, каква е връзката между науката и личния ти живот." Писах този текст в Богота и в Буенос Айрес. Когато бях в Буенос Айрес, написах едната част, върнах се в Богота, редактирах написаното десет пъти, скъсах всичко, почнах отново. Не бях писала на български подобен текст, а пък и на български тогава пишех много рядко. А когато го изпратих, казах на Вера, че е пълно с правописни грешки, защото моят български е станал чепат.\n- С какво това познанство и разговорите с Вера ви промениха като човек, учен, творец - като поглед към света. Промени ли се трасето, на което работите?\n- Не го промени, а го направи много широко. Чувствах се като някой, който се е загубил някъде, макар според нея да не съм се губила, но имах усещането за някаква самотност в това, което правя. И когато я срещнах, разбрах, че това за изгубването е било някаква илюзия. И с толкова хора се запознах благодарение на нея. Замислям се и над следното - че оттук нататък започва голямата история на творбите, на всичко, което Вера е написала. Първо, не че аз ще го реша, романите й със сигурност ще влязат в училище и децата ще ги четат, въпрос е кога точно ще се случи, но няма съмнение. И другото - вече се свърши с неприятелите на Вера. Те "умряха", свърши неприятелството, оттук нататък Вера е в тотална връзка със своята публика и това вече няма кой да го спре. А това, че излязоха всичките нейни книги в събрани съчинения - това е много важно, защото ако един творец не бъде публикуван и препубликуван, може да се окаже, че няма видимост за това, което е направил. Но сега книгите й са достъпни и тя е в тотална връзка със своята публика. И тръгвайки от училище, ще стигне на ниво университет. И това, което се четеше преди, сега ще се чете с по-дълбок поглед и много по-сериозно. Да не говорим за превеждането - "Аз, Анна Комнина" с много голяма радост, когато намеря време, ще я преведа на испански. Тази книга има своята публика на испански и трябва да стигне до нея. Оттук нататък почва този живот на твореца, в който той никога няма да умре. Оттук нататък Вера е част от нашата съвременна култура, много видимо и трайно, с нейното име и всичко, което е направила. Тези, които бяха видими преди и й пречеха и завиждаха, ще станат невидими, а тя ще продължи като видима и значима за всички, за следващите поколения.\n- Имате шанса да може да правите съпоставка, да видите мащаба - за България и света. Вероятно бихте могли да направите и тази съпоставка: Вера Мутафчиева и светът. Вера като творец, като автор.\n- Тя трябваше да стигне до някоя от големите световни награди. Но само защото не беше достатъчно превеждана и позната, както се случи с други автори от съседни държави, това не стана. Имам предвид, че не е преведена, например на английски, иначе всъщност е много по-превеждана от други автори в България. Това беше единственият проблем. Но нейното място оттук нататък ще се вижда все по-ясно. Сигурна съм, че ще дойде момент, когато някой чужденец ще каже - чел съм Вера Мутафчиева и затова пътувам по тези земи, за да се запозная с тези места, хора... Сигурна съм. "Случаят Джем", "Аз, Анна Комнина"...\nСофия, 10 декември, 2009 г.\nИнтервюто взе: Генка Маркова\nАнета де ла Мар Икономова е преподавател в департамента по международни отношения на Ениверситета Екстернадо де Коломбия в Богота, била е гост-лектор в департамента по история на Нов български университет. Родена е в София през 1964 г. Завършила е история в Софийския университет, магистър по латиноамериканска литература от института "Каро и Куерво", Богота, Колумбия. Автор е на лекции и публикации за завладяването на Америка, на изследвания за колониалния период, за национални идентичности в Латинска Америка и Европа.\nПрепечатването на този текст - изцяло или отделни части, става само с изричното писмено разрешение на администратора на сайта - Веселина Василева или автора на рубриката - Генка Маркова. В противен случай ще бъде нарушен Законът за авторското право.\nПриятелите на Вера Мутафчиева - роднини по избор\nАНТОНИНА ЖЕЛЯЗКОВА: Вера Мутафчиева беше историк и османист по принуда, а писател по даденост свише. Затова и успя най-много с историческите романи\nАТАНАС СВИЛЕНОВ: Писател от ранга на Томас Ман, Вера Мутафчиева притежаваше изключително познание за човека, за психологията на хората\nПРОФ. БОГДАН БОГДАНОВ: Вера Мутафчиева беше силен критически дух с ярко поведение\nДОЦ. ВЕСЕЛИН МЕТОДИЕВ: Хора като Вера Мутафчиева са единици в рамките на една нация, да кажем десетки за половин век\nПРОФ. ДИМИТЪР НЕНОВ: Мутафчиева остана вярна на това, което беше смисълът на живота й. И си отиде от този свят като победител\nДИМИТЪР ТОДОРОВ: Запознахме се заради "Бивалиците", но с "Белият свят" си намерихме приказката\nЕВЕЛИНА КЕЛБЕЧЕВА: Мутафчиева казваше: Който умее да чете, ще види, че съм си написала моята концепция за османския период\nПРОФ. ЕКАТЕРИНА МИХАЙЛОВА: Вера Мутафчиева знаеше много добре какво е политиката, какво е властта и как се употребява тази власт


Easy, Wizz, Aegean сред първите подписали новите мерки на EASA | Авио Форум\nAegean Airlines, Wizz Air и Easyjet са сред първите европейски авиокомпании, които подписаха нов протокол на Европейската агенция за авиационна сигурност /EASA/ за безопасното възстановяване на търговските полети на континента след коронакризата.\nТрите авиокомпании обещаха да работят с националните власти за бързото въвеждане на мерките на борда. Седем европейски летища и летищни оператора също подписаха протокола. Сред тях са испанската AENA, германската Фрапорт, летищата Париж-Роаси и Ница във Франция, Брюксел, Милано и Атина.\n„Тези летища и авиокомпании ще са водещи в прилагането на новите мерки и ще споделят резултатите с всички останали,“ каза директорът на ЕАСА Патрик Ки в официално съобщение на агенцията.\nЕАСА публикува съвместния протокол, заедно с Европейския център за контрол и превенция на заболяванията на 21 май. В него се говори за цялостен и прагматичен подход в 6 фази за възстановяването на трафика и услугите, като главното е, че се признават различните приоритети между авиокомпании, летища и индивидуални оператори.\nТой предвижда „значителни промени“ в процедурите на авиокомпаниите и летищата за физическо дистанциране на пътниците и превенция на рисковите фактори там, където това е невъзможно. Пътници и екипажи трябва да носят предпазни маски по време на цялото пътуване, още от влизането в терминалите на летищата и да поддържат висока хигиена през цялото пътуване. ЕАСА препоръчва на всички авиокомпании да въведат основните общи мерки, като допуска индивидуални различия по места, но без да се отклоняват от общата практика.


Човешки психотипове. Психотипове на личността: Класификация - Стрес 2022\nЦялото население на планетата може да бъде разделено на определен брой групи, различаващи се по естеството на тяхното поведение и реакция на околните стимули. Способността за определяне на психотипове на личността ще помогне за максимално увеличаване на потенциала на човек, предпазливо избягвайки острите противоречия. Тези знания са незаменими за лидерите на екипи и частните предприемачи..\nПсихотип - какво е това?\nОтличителните черти на човешкото поведение, отношението му към живота, събитията, реакцията на стимули формират специфичен тип личност. Разбира се, всички хора са различни, но техният мироглед и взаимодействие с другите се определят от всеки психотип.\nТакъв шаблонен подход беше използван в почти научна концепция - соционика. След като премине тест за психотип и отговори на прости въпроси, всеки човек може да провери колко съответства на един или друг тип. Не може да се гарантира напълно, че няколко вида социално поведение не могат да съществуват едновременно в един човек. Процентното съотношение на такива уникални личности не е толкова голямо, следователно може да се счита за грешка, която социониката допуска в своите определения.\nПсихотипите не се формират чрез възпитание или образование. Тази разлика е присъща на човека от самото начало и остава постоянна през целия му живот. Нещо повече, той му налага черти в жестове, изражение на лицето, външен вид. Ето защо всеки може да срещне в друг ъгъл на планетата човек, който има поразителна прилика с него. Хората ще бъдат различни: езикът, цветът на кожата, височината или теглото могат да се различават. В този случай ще бъде видимо сходството на чертите на лицето, очите, жестовете, може би дори начинът на говорене. Това обстоятелство ни позволява да разделим човечеството на групи, които имат типове личности, характерни само за тях.\nРазликата в психотипите по пол\nСексът налага на личността съвсем различно възприятие на реалността. Не е тайна, че жените са по-внимателни към детайлите и света около тях, те забелязват и помнят всичко. Те обаче не могат да видят цялото за подробности и да видят цялата картина..\nЗа разлика от тях мъжете имат способността да разглеждат света по-широко, което им дава възможност за по-глобален анализ на проблема. Те обаче са просто безразлични към детайлите и не забелязват от какво са докоснати дамите.\nТази разлика налага конотацията си на психотипите на жените. В резултат на това всички те могат да бъдат подобрени чрез следните разлики:\nВечната майка. Такива жени винаги се грижат и се грижат за някого. Заемете водеща позиция в семейството.\nАктивист. Те предпочитат да живеят за себе си. Това са силни и независими жени, изискващи внимание и грижи..\nАлтруист. Изгражда своя свят около любимия си мъж, чиито интереси към нея са на първо място.\nДъщеря. Този тип не може без грижи и попечителство. В живота преобладават единствено техните интереси. Обикновено развален.\nПсихотипите на мъжете също имат допълнителен цвят поради пола си:\nОтец. Всичко е под контрол. Семейството изисква безспорно послушание. Избягва допускането на грешки и компромиси.\nАктивист. Той търси печалба навсякъде и във всичко, включително и в брака. Обича риска. Приоритет - вашите желания.\nАлтруист. Бизнес ръководител, за него семейството е на първо място. Обгражда я с грижите и вниманието си..\nСин. Горд и егоист - вечно дете. Живее един ден, предразположен към разточителство.\nОпределение на психотипа\nПрез 1968 г. германският професор по психиатрия Карл Леонхард разработва класификация на основните черти на личността. Оттогава започва да се образува соционика. Психотипите на личността могат да бъдат определени чрез провеждане на тестове. Въпроси, които не са свързани помежду си, ви позволяват да идентифицирате особеностите на човешкото поведение. Колкото повече въпроси в тестовете, толкова по-точно можете да определите чертите в човешкото поведение. Както и принадлежността му към един или друг тип. Средно стандартните тестове съдържат повече от 80 въпроса..\nПо-долу разглеждаме основните психологически групи, които бяха формулирани от съветския психиатър Андрей Личко. След като внимателно проучи представената информация, всеки ще може самостоятелно да разбере към кой психологически тип е предразположен. И за това не е нужно да преминавате на изморителен тест за психотип.\nПревозвачите от този тип са силно мотивирани. В преследването на дадена цел те са в състояние да пренебрегнат интересите на тези около тях. Още от ранна възраст, като са определили за себе си основната задача в живота, те са готови да пренебрегнат собственото си благополучие, да се откажат от много радости в живота заради изпълнението на плана.\nОбикновено носителите на този психотип са силно енергични и независими хора. В контакт с други те показват повишена категоризация, която може да обиди или унизи събеседника. В допълнение, такива хора обикновено се характеризират с повишена раздразнителност, която лесно се превръща в гняв. Те не изпитват състрадание към другите и са склонни към авторитаризъм..\nПоради съществуващите черти на характера, те дават предпочитание на индивидуалната работа, където няма нужда да обръщат поглед назад към екипа в своите решения. Такива хора имат повишена креативност при решаването на сложни въпроси. Големите проекти и идеи лесно се раждат в техните глави.\nОт ранна детска възраст такива хора проявяват повишена точност и пестеливост към околните неща. Те са надеждни и ефективни. За тях закъснението за среща е като смърт. Способни да защитават активно позицията си. Престъпникът не трябва да се надява, че епилептоидите оставят своя трик без отговор.\nТова са истински приятели. Те почти никога нямат случайни познати. Те обаче не са в състояние да простят предателството.\nТе са консервативни, енергични. Организирайте и организирайте не само нещата около тях, но и хората. В същото време те го правят енергично и целенасочено. В екстремни ситуации те не взимат смелост. Подобно качество в ежедневието се изразява в насилственото проявление на гняв при най-незначителния повод и нетърпимостта към незначителни грешки или недостатъци.\nХарактеристиките на психотипа се характеризират с неизчерпаем оптимизъм, щедрост, енергия и жизнерадост при всякакви обстоятелства. Такива хора могат да проявят познатост, лекомислие, склонни са към неоправдан риск. В същото време те са неорганизирани и повърхностното отношение към всичко ги прави неспособни за монотонна рутинна работа, изискваща повишена концентрация.\nСамотата и безделието ги водят в депресивно състояние. Може би затова те са център на всяка компания, превръщайки среща на приятели в безкрайно забавление.\nВъпреки склонността към авантюризъм, те показват човечност и доброта към другите. Те не държат зло за обиди, нанесени им, много бързо напълно забравят за тях.\nЗа хипертимите е характерно да показват имитация на бурен и продуктивен труд. Удивително е, че това качество им помага успешно да изкачат кариерната стълбица, въпреки повърхностното отношение. Те са прекрасни инициатори на нови проекти и направления. Но щом бизнесът има стабилен премерен курс, хипертимите ще напуснат тази дейност възможно най-скоро в търсене на нов.\nХората, принадлежащи към тази психологическа група на соционика, искат винаги да бъдат в светлината на прожекторите. Вродената жажда за демонстративно поведение кара тези хора да получат каквото искат по всякакъв начин. За тях няма значение какъв цвят ще бъде славата им. Превозвачите от този тип са способни на интриги и лицемерие. Те имат висока самооценка. Неоправданият риск за тях е преди всичко игра на публика.\nНещо повече, те имат качества, които притежават други психотипове. Човешкият хистероид може да се характеризира с такива качества:\nУпоритост и активност.\nОбщителност, изключителни организационни умения.\nТова са талантливи хора. Мнозина се реализират в творчески професии.\nТе имат изключителен аналитичен ум. В същото време те са затворени, водят спокоен и отдалечен начин на живот. Контакт с малък кръг от избрани хора, обикновено по-възрастни. Те могат да бъдат успешни, тъй като първоначално са надарени със способности и талант. Те имат свое мнение за обикновените неща, което се различава от общоприетата оценка. Те обичат самотата, но се нуждаят от поне един човек, който може да ги разбере и приеме..\nТова са подозрителни и несигурни хора. Постоянно се тревожете за живота си и за съдбата на други, близки. Притежатели на голямо разнообразие от фобии: от страх от тъмното до верминофобия. Те се страхуват от отговорност и вземане на решения..\nТе са съвестни и ефикасни, надеждни и самокритични. Те са в състояние да се страхуват от бъдещето, което сами измислят. Това е уникална характеристика, която другите психотипове липсват..\nЧовек от тази категория може да бъде осъден за педантичност и склонност към формализъм.\nЧувствителни и впечатляващи, дивани картофи. Притежават спокойствие, чувство за дълг, силно дисциплинирани и отговорни хора. Те са взискателни и обективни по отношение на себе си, докато са способни на самоунижение. Те са мили и внимателни към хората наоколо.\nПри извънредни обстоятелства изпадат в объркване и губят самообладание. Добрите отношения с другите са приоритет за тях..\nОтличителна черта на този тип е постоянното проявление на недоволство по всякакъв повод. Уязвим и трогателен, много подозрителен. Следователно, те се отнасят към другите с повишено внимание, непрекъснато очаквайки всяка заплаха от тях. Предпочитайте порочен кръг от приятели, кушете картофи.\nХората от този тип обичат постоянно да се оплакват от житейски обстоятелства или да разказват истории за трудни ситуации в живота си. Ето защо, въпреки постоянните претенции срещу други, те са спешно необходими.\nЛесно попадате под влиянието и зависимостта от други хора. Те не са способни на критика. Те предпочитат всичко средно - външен вид, поведение, дрехи и пр. Поради пълния провал собствениците на конформния тип никога не влизат в конфликт с другите. Приятелски и изпълнителни. Лесен за осъществяване на контакт. Фундаментална промяна в житейските принципи за тях е непоносима.\nКонформалните и нестабилни човешки психотипове имат много общо. Разликата между последните се крие в непостоянството във всичко. Такива хора са приказливи и винаги стърчат носа си от бизнеса. Те бързо губят интерес към всичко, с което се сблъскват. Тези хора предпочитат да живеят днес и не са в състояние да мислят за бъдещето..\nТези хора са склонни да се дразнят през повечето време. Те са разпределени с ниска жизнена енергия и слаба способност да помнят. По своята същност липса на инициатива поради постоянна тревожност и страх да не направя грешка.\nВ същото време те са спретнати, ефективни, скромни и дисциплинирани. Те се страхуват от близки отношения, но са приятелски настроени и бързо забравят оплакванията си. Те имат много привързаност към нещата..\nНай-малкият повод допринася за рязка промяна в настроението. Те имат обич и чувствителност. Искрени и услужливи хора. Хората, които се характеризират с такива психо-поведения, се характеризират с раздразнителност и нрав. В същото време интуицията им е силно развита и те умеят добре да разбират природата на другите.\nТе са инициативни, общителни, весели. Настроението на такива хора постоянно се променя, независимо от заобикалящия ги свят. Характеризират се и с раздразнителност, непоследователност в действията и преценките си. Те критикуват остро, въпреки че разбират недостатъците им. Поради постоянните промени в настроението, те често развалят отношенията с скъпи за тях хора, но не могат да направят нищо с природата си, от която страдат.\nГорните психотипове на човек могат да бъдат изразени и, обратно, почти невидими за другите. Важното е, че колкото и да работи човек върху себе си, той няма възможност да промени психологическото си поведение.\nОписанието на психотипите дава възможност да се идентифицират техните силни и слаби страни, които при систематичен подход ще помогнат да се избегнат негативните последици, свързани с взаимодействието на човек и света около тях, и органично да се впишат в съвременното общество.\nЧовек винаги се стреми към самореализация и постоянно трябва да се приспособява към променящите се условия, да взаимодейства с обществото. От древни времена философи, психолози се опитват да разберат дали има модел в поведението и възприемането на света от даден индивид. Известният психиатър Зигмунд Фройд основал теорията за структурата на психиката. Въз основа на него Карл Густав Юнг (лекар от Швейцария) измисли концепцията за психотипите.\nПсихиатрите изучават теории за различни класификации на личности, за да определят защо човек е извършил определено деяние. Въпреки факта, че всеки човек е индивидуален, но подобни характеристики в поведението са видими. Думите и нашите действия се ръководят от психологическата форма, която оставя отпечатък върху всички наши действия..\nНауката за учението за взаимодействието на човека и света около него\nНачинът, по който човек знае как и взаимодейства с външния свят, се изучава от наука като соционика. Общо се споделят 16 типа личност. Социониката в съвременния свят действа като диагноза при консултиране на лекари като психолози и психиатри.\nСпоред теорията на Карл Юнг психотипите имат следната класификация:\nна инсталации (интроверти и екстроверти);\nчрез доминиращите методи на умствената дейност (рационализъм и ирационализъм).\nЗа да получи нова класификация и опити за определяне на личности, психиатърът А. Августинавичут реши да комбинира концепцията за Юрг и теорията за информационния метаболизъм на А. Кемпински. Теорията се основава на обмена на информационен поток между обществото и индивида, сравнявайки ги с човешкия метаболизъм.\nКак са формирани имената на класификацията?\nКак успяхте да изолирате различни видове психотипове на хора и да им дадете имена? Всяка психологическа класификация получи своето определение поради едно доминиращо отношение: екстраверсия или интроверсия, както и две по-мощни функции - логика, етика и сетивност. За рационалните хора ще преобладават етиката или логиката, за ирационалните хора - интуицията или сенсоризмът. Впоследствие 16 психологически типа човек бяха допълнени от други характеристики на индивида, които бяха по-достъпни за разбиране от обикновените хора. Познавайки външните признаци и характеристики на поведението на различни психологически типове, психиатрите успяха бързо да идентифицират проблемите на пациентите и съответно да коригират поведението си..\nКарл Густав Юнг предложи класификация, която се състоеше от осем основни психологически типа. Socionics предлага подробна класификация от 16 вида.\nКакво ни дава знания за най-различни типове личност? Знаейки вида на личността, вие ще бъдете в състояние да предскажете неговите действия предварително, ще можете да установите отношения, да се научите да им се доверявате. Социониката ни дава 16 психологически типа хора:\nИЛИ е интуитивна логическа интроверсия. Това включва лица, които са в състояние да решат всеки проблем. Те са страхотни стратези. Недостатъците им включват безразличие, те не знаят как да изразят емоциите си. Те обичат комфорта, простотата. Опитайте се да избегнете конфликти.\nLIE - логична и интуитивна екстраверсия. Достатъчно практически. Много целенасочено. Общителен, любовен риск.\nILE - Интуитивно-логична екстраверсия. Те обичат да изследват, да измислят нещо. Те бързо усвояват нова информация, принципни са, настояват сами.\nLSE - логически-сензорна екстраверсия. Добри бизнесмени, последователни. Те могат да бъдат предвидени. Новите продукти са предпазливи.\nSLE - сензорно-логична екстраверсия. Хората по-скоро груби в изявленията си, неограничени. Практичен и отговорен.\nLSI е логично-сензорна интроверсия. Те включват спокойни рационални, дисциплинирани. Недостатъците им включват техния страх.\nSLI - сензорно-логическа интроверсия. Той има добър вкус. Достатъчно емоционален, консервативен.\nESE - етично-сензорна екстраверсия. Той има талант за убеждаване. Добър комуникатор. Оптимист. Недостатъците включват небрежност и точност.\nSEE - сензорно-етична екстраверсия. Това включва хора с лидерски способности, които знаят как да управляват хората и имат умения за планиране. Подлежат на пристъпи на гняв.\nEIE - етично-интуитивна екстраверсия. Много емоционален и артистичен. Те обичат да играят драма на публично място..\nIEE - интуитивна и етична екстраверсия. Имайте вродено чувство за такт, много горещо.\nESI е етично-сензорна интроверсия. Моралисти с голям запас на търпение. Надежден. Недостатъците включват прекомерност.\nSEI е сензорно-етична интроверсия. Техните недостатъци включват неспособността им да вземат решение. Обичайте комфорта и спокойствието..\nEII - етично-интуитивна интроверсия. Мечтатели, способни на съпричастност. Моралистите.\nIEI е интуитивна и етична интроверсия. Те не обичат да търпят трудности. Мързеливи мечтатели. Много чувствителен към различни ситуации..\nLII - логична и интуитивна интроверсия. Имат добре развита логика, способни са да анализират. Логично стига до дъното на различни явления.\nВсеки от нас иска да постигне целта си. За успешното постижение трябва да можете да разберете себе си. По този начин, най-добрият начин за самопознание е независимо да се определи психотипът на личността на човек.\nВъзможно ли е да определите към кой психотип принадлежите? Към днешна дата има доста голям брой тестове за психотип на личността, които ще ви помогнат да определите към кой психологически тип принадлежите. Най-популярният тест е тест, който определя вашия тип темперамент. Той предполага прости психологически въпроси, отговорите на които ще помогнат с дефиницията. Много е важно да запомните, че подобни тестове не дават пълна картина, те са насочени към даване на общо разбиране на вашите лични качества.\nИзвестна е следната класификация на човешките психотипове от К. Леонгард, която помага за по-точното определяне на вашите черти.\nХипертонична. Този тип включва хора с добри комуникативни способности, приказливи, активни. По време на разговор те често общуват, като използват жестове, изражения на лицето. Чести са случаите, когато се отдалечават от основната тема и абстрактно говорят за нещо друго. Недостатъците на такива хора включват способността им да започват различни конфликти, тяхната лекомислие. Самотата е техният враг.\nDisty. Достатъчно аскетични хора, те не обичат шумни компании, затворени в себе си. Те не бяха наблюдавани в конфликти, те предпочитат да са в кулоарите. Те казват малко, имат засилено чувство за справедливост. Те нямат много приятели. Те са отлични работници за монотонна работа. Бавно, бавно, пасивно.\nЦиклоид. Хората са настроения, които са нестабилни с тях с доста висока скорост. Любовна комуникация, прекрасна, емоционална. Ако сте в лошо настроение, те се затварят в себе си и стават раздразнителни. При различно настроение могат да се наблюдават черти от различни видове - дистрим или хипертими.\nВъзбудим. Вероятно най-мрачните, затворени и хората не обичат общуването. Конфликт. Екипът не ги харесва за грубост, злоупотреби. Във властовите отношения те диктуват свои собствени правила. Рядко се случват, когато успяват да контролират своите емоции и вълни от гняв.\nStuck. Silence. Известен като глупаци, които обожават да четат морализиращо. Този тип хора в конфликта се разглеждат като активната страна, която постоянно провокира. Ако човек от този тип стане шеф - подчинените винаги страдат от него. Той е свикнал да отправя прекомерни изисквания не само към себе си, но и към другите. Ревнив, отмъстителен, егоистичен, недоверчив.\nПедантичен. Бюрократи. Те не обичат да се извеждат. Добри и надеждни бизнес партньори, но в друго отношение - глупаци и формалисти.\nКризата. Не е проактивен, некомуникативен. Често идеален за ролята на "изкупителна жертва".\nЕмоционален. Хората използваха, за да запазят всички емоции в себе си. Ярки представители на психологическата класификация - „емо“. Те знаят как да съчувстват на другите, изпълнителна власт.\nДемонстрационно. Такива хора винаги са в светлината на прожекторите. Любов похвала, сила. Недостатъците включват способността им да заместват други хора, ако самите те се нуждаят от това. Лицемерни, хвалебствени, егоистични.\nВсемогъщ. Комуникативна, контактна. Те обичат споровете, но няма да конфликтират открито. Романтична природа.\nНавън страна. Приказливи, лесно попадат под влиянието на другите, несериозни.\nИнтровертен. Мислителите, които са затворени в себе си, не обичат шумни и големи компании. Сдържани и принципни. Настоятелно защитават своята гледна точка, което най-често е погрешно.\nДнес няма да е трудно да преминете най-простите тестове, за да определите своя психотип на личността и независимо да коригирате поведението си.\nКласификация и принципи за определяне на психотип на личността\nВсеки човек има уникални черти на характера, които отличават човек от тълпата на другите. Има обаче някои малки прилики в поведението на човек и отношението му към живота. Точно по тези прилики психолозите се опитват повече от век да създадат класификация на типа личност и да идентифицират принципите на нейното определяне.\nКласификация на основните типове личност\nВ съвременния свят има голям брой възможности за разделяне на индивидите на различни психологически типове. Най-разпространени са теориите на Карл Юнг и Хипократ. Първият учен раздели всички хора на два основни психотипа.\nИнтроверт. Такъв човек не е склонен да осъществява контакт с външния свят, често потапян във вътрешните си преживявания.\nЕкстроверт. Тези хора са отворени и общителни, не могат да бъдат сами дълго време, тъй като предпочитат честия престой в обществото.\nХипократ създаде своя собствена класификация, която в момента е една от често срещаните теории. Според определението на специалист има 4 психотипа.\nSanguine. Оптимистичен човек, способен лесно да се адаптира към нов екип. Положителна и не харесва рутината.\nХолеричен. Отличава се с импулсивност, дисбаланс. Страстен и изключително емоционален, липсващ постоянство.\nФлегматичен човек. Такива хора са спокойни и уравновесени, упорити и старателни, а емоциите им са стабилни. Вярно е, че те често са бавни в работата..\nМеланхолична. Този психотип се отличава с уязвимост, прекомерна чувствителност, страх е и често се притеснява дори за нищо. Често е тъжно и предпочита самотата, а не шумна компания.\nИма индивиди от същия тип, но има и такива, които успяват да съчетаят два психологически типа с преобладаването на един конкретен.\nЗащо трябва да знаете своя психотип?\nНевъзможно е да се припише човек изключително на който и да е един психотип, защото всеки има черти на характера от различни класификации. Просто някои от тях са по-изразени, докато други само в някои ситуации или не са толкова изразени.\nВажно е да се знае какъв психотип има човек, защото става възможно да се коригират някои от чертите, които пречат на отношенията с близки, колеги или изобщо в живота. Самопознанието ще помогне бързо и успешно да се реализира в определена област на дейност, да се адаптира в обществото.\nСъщо толкова важно е да се вземе предвид конкретният характер на другия човек, за да може да се изгради правилната връзка между влюбени, колеги или роднини. Така можете да предвидите реакцията на въпроса или отговора на събеседника, поведението му в определена ситуация.\nПринципи и методи за определяне на психологическия склад\nВ момента има голям брой опции за класифициране на всички индивиди в определени психотипове, тъй като всеки учен определя своите собствени критерии за разпределение. Всички те са доста субективни, но имат право на съществуване. Германският специалист Карл Леонхард предлага своята класификация и начини за определяне на вашия тип личност.\nХипертонична. Този тип включва хора, които са активни, енергични, общителни, обичат да са в центъра на вниманието и не търпят ежедневието, самотата, но не искат да слушат мнението на другите, да се подчиняват на тях.\nDisty. Абсолютната противоположност на първия тип: това са срамежливи и бавни хора, понякога песимисти, не обичат конфликтни ситуации, приятели са само с няколко и се подчиняват само на тези, които имат доверие.\nВъзбудим. Изключително раздразнителните личности, с които да влязат в спор или да започнат конфликт, са въпрос на време. Изглежда, че сега човек е спокоен и позитивен, когато изведнъж всичко започне да го дразни ужасно, той уж е подценяван и не се уважава, така че трябва да разберете каква е причината.\nStuck. Може да включва хора, които постоянно се обиждат със или без, подозират някого в нещо и обичат да учат други хора. Често казват за такива хора - „той винаги е недоволен от нещо“.\nЦиклоид. На такива хора е трудно да определят типа на своята личност, тъй като настроението в този човек е много променливо. Ако положителните мисли зреят в главата в този момент, тогава човекът е общителен и безконфликтен, но когато промените настроението, той се затваря, трудно е да се свържете, по-добре да не го провокирате в конфликт.\nПедантичен. Конкретност, изграждане на план, стриктно спазване на всички точки - описание на този тип. Харесват им всичко да е правилно, затова отправят много искания към другите..\nКризата. Лесно е да определите своя психотип в този случай - хората са срамежливи, непосветени, страхуват се да вземат решение. Без помощта на друг човек им е много трудно да действат в трудни ситуации.\nЕмоционален. Уязвимата, състрадателна, фина и впечатляваща природа. Общувайки с тях, трябва внимателно да подбирате думите, но това са много надеждни хора, защото те са много отговорни.\nДемонстрационно. Основното нещо за този психотип е властта. Постоянно искам да съм в центъра на вниманието и винаги да бъда лидер, затова разпространението на слухове и тъкане на интриги е често занимание.\nВсемогъщ. Такива хора живеят с емоции, чувства, чувства. Креативни и любовни натури, реагират бурно дори на дреболии. Променливо настроение.\nАбсолютно лесно е да определите свой собствен психотип и друг човек: близък, любим, колега. Въпреки това, има няколко други начина да се „намерите“, които описват други учени..\nОт К. Г. Юнг\nШвейцарският психолог Карл Густав Юнг създаде първата класификация на човешките психотипове. Въз основа на неговите писания се развива една от съвременните науки за личността - соционика. Тази насока изучава взаимодействието на личността и света, базирайки се на теорията на психологията, социологията, компютърните науки. Отбелязват се общо 8 психологически типа. Социониката отива по-далеч и определя 16, които се базират на две основни - екстраверти, интроверти.\nЕкстраверти, дефинирани от няколко психологически типа.\nЛогично и интуитивно. Човек знае точно от какво има нужда, лесно се впуска в нови неща, може да попадне на шанс, но дълбоко оценява случващото се наоколо.\nLogic докосване. Винаги завършва започнатото дело, практичен, общителен, грижи се за близки, но може да бъде остър и упорит.\nЕтични и интуитивни. Човекът е много емоционален и може да предскаже предстоящи събития, като предварително се е подготвил за тях..\nЕтично докосване. Той има способността да упражнява емоционално влияние върху хората и в името на друг човек може да жертва своите интереси.\nИнтуитивна логика. Такъв човек бързо се уморява от монотонността, в главата му има много нови идеи, които след това лесно се реализират.\nСензорна-логично. Победата е това, което е важно за този човек, дори и ако трябва да бъде спечелено със сила. Няма да се подчинява на другите, но да водиш е любимо забавление.\nИнтуитивен и етичен. Тънка се чувства други хора, следователно може да даде практически съвети, подкрепа и спокойствие.\nСензорна-етично. Истинският човек не е добре познат на никого, защото за другите такъв човек се опитва да изглежда необикновен. Познавайки слабостите на средата си, той може да ги използва за манипулиране.\nСред интровертите се отличават редица психотипове.\nЛогично и интуитивно. Той всъщност обича да общува и не търпи празни бъбриви. Намира отговори на въпросите чрез размисъл и ако това не работи, тогава започва да използва интуицията.\nLogic докосване. Педантичен, обича реда и строгостта във всичко, гледа на всички неща в живота наистина.\nЕтични и интуитивни. Този тип личност има качествата на възпитател. Уязвимата природа, съпричастността може да даде добри съвети.\nЕтично докосване. По отношение на други хора той поддържа психологическа дистанция и разделя всички на „своите“ и „не неговите“. Той може да стои не само за себе си, но и за семейството си.\nИнтуитивна логика. Не обича да поема рискове, взема решения с повишено внимание, цени комфорта и не обича емоционалните изблици.\nСензорна-логично. Той върши цялата работа навреме, светът около него познава чрез чувства, отблъсква лъжата.\nИнтуитивен и етичен. Той знае как да спечели хората, защото ги усеща на интуитивно ниво. Той отделя много време на външния си вид и почивка..\nСензорна-етично. Този човек обича да се грижи от другите, не влиза в конфликти и не страда от рутинна работа или монотонност в живота.\nСпоред Дж. Холанд\nТехниката на Джон Холанд е необходима, за да можете лесно и бързо да определите способностите си в професионалната област. Има няколко психотипа.\nРеалистично. Подходящи професии, които изискват сръчност, активност, работа с конкретни обекти. Те ще се окажат в икономическата област, в работата, свързана с химията, физиката.\nИнтелектуалната. Често такива хора се отдават на науката. По природа в повечето случаи те са интроверти. Техните преценки са оригинални и независими благодарение на аналитичния им начин на мислене..\nSocial. Екстраверти, които се стремят към лидерство, постоянно присъствие в обществото. Поради склонността им да преподават други, професиите в областта на медицината, педагогиката и психологията са подходящи.\nКонвенционални. Те предпочитат работа по изкъртена схема, алгоритъм, не се страхуват от рутина. Чувствайте се отлично на работното място на финансиста, счетоводителя, търговеца и т.н..\nПредприемчив. Основната характеристика е желанието за лидерство, затова са нужни професии, за да можете да демонстрирате статуса си и да управлявате други хора. Страхотни варианти ще бъдат постовете на дипломат, репортер, кооператор, мениджър.\nАртистичен. Интуиция и въображение, творчески подход към ситуацията е това, на което такъв човек разчита в работата си. Чувствайте се чудесно в хуманитарните науки: история, философия, лингвистика, изкуство.\nДруг специалист по Олдъм-Морис предложи на науката своя собствена версия за определяне на психологическия тип личност..\nСъвестен. В работата той отделя време за подробности, опитва се да разбере кое решение ще бъде правилно и едва тогава започва да действа. Винаги постига цели, тъй като той упорито ги следва. Въпреки това, прекомерното желание за високи постижения и работохолизъм може да навреди на самия човек.\nСамоуверен. Амбициозни, уверени, конкурентни личности, които често постигат успех в кариерата. Но прекомерната самоувереност и самонадеяност, изискването за постоянна похвала може да отвърне другите от себе си.\nПреданоотдаден. Такъв човек винаги се подчинява на лидерството, мнението на другите, е учтив и съобразителен с другите, но без техния съвет не може сам да взема решение, което често се намесва в собствения му живот.\nДраматична. Емоционален човек, който обича да е в центъра на събитията, да споделя новини, интересни истории, а също така да е привлекателен на външен вид. Недостатъците включват прекомерна драматизация на ситуацията и желание да бъде центърът на Вселената.\nБдителни. Внимателни и независими хора, които лесно взимат всякакви решения сами. Те обаче са много подозрителни и могат да видят трик във всичко.\nЧувствителна. Важно е такива психотипове да са в среда, позната им, без много промяна. Те са учтиви и внимателни, не всеки може да се отвори и да се довери.\nПриключенски. Не е много загрижен за другите, винаги поема всякакъв риск, защото е пълен с кураж и решителност. Вярно е, че те могат да бъдат твърде импулсивни и често измамени в своя полза..\nОтшелник. Самотни хора, които не се нуждаят от компания и комуникация. Безразличен към почти всичко.\nАлтруистично. Те обичат да са грижовни, покорни, често правят жертви, противно на техните интереси.\nАгресивни. Целенасочени, упорити и упорити личности. Те обичат да поемат отговорност, не се страхуват от упорита работа, но са твърде взискателни и жестоки.\nСериозно. Те гледат нещата трезво, наистина оценяват ситуацията и действат само след определени размишления. Самокритиката и ниската самооценка се намесват в живота.\nВсяка класификация разкрива по свой начин психологическата страна на личността, но може да се забележат общи черти на характера, които са комбинирани в определен тип.\nВ съвременния свят са създадени цели насоки за разкриване на човешкия психотип. Например, астрология: благодарение на хороскопи и зодиакални знаци можете да определите положителните и отрицателните аспекти на характера на детето по дата на раждане, тъй като той все още не може да се докаже в работа или екип поради неговата възраст.\nОсвен това е лесно да се определи психологическият тип личност, като се използват наблюдения на някои подробности. Лесно е да разберете героя по външен вид, ако обърнете внимание на някои нюанси.\nОчи. Дълбоко приседнали приказки за алчна и завистлива природа, широко отворени - за мечтания човек, а малки - за любопитство.\nНос. Собствениците на строго характер са дълги и остри, леко обърнат принадлежи на капризни и несериозни хора, широки могат да говорят за грубост.\nУста и устни. Малката уста показва слаб характер, а тясната уста показва секретност. Ако горната устна е по-голяма, човекът е егоист, а ако долната устна е целенасочена.\nИнтересно е да разпознаете психотипа по почерк: големият показва добра природа, малък показва скрит, наклона наляво показва егоизъм, а хаотичното изписване на думите показва емоционална промяна.\nМожете да определите героя по любимия си цвят:\nчервеното е предпочитано от активни, целенасочени и смели личности, но бързи и страстни;\nжълтото се харесва от надеждни, балансирани хора с творчески подход към решаването на проблеми;\nзелено показва щедрост, доброта, както и директност и постоянство при постигане на целите;\nсиньо - цветът на спокойствие, скромност, отговорност и добронамереност;\nбялото се предпочита от отговорни и организирани хора;\nчерното е цветът на бунта, следователно такъв човек винаги е готов за борба и страст в живота си.\nВ интернет пространството са създадени и специални тестове, които ще ви помогнат бързо и точно да определите дали принадлежите към определен психотип..\nВижте повече за типовете личности в следващото видео..\nПсихотипове на личността - класификация\nЗнайте себе си: този древен диктум все още е важен. Изключителният психолог на 20-ти век К. Юнг класифицира човешките психотипове въз основа на интроверсията и екстраверсията. Защо трябва да знаем към кой психотип принадлежи този или онзи човек? Защо трябва да знаем нашия личен психотип и темперамент?\nТези проблеми станаха належащи за мен, когато получих работа в малък екип. Тогава разбрах, че тясното сътрудничество с колеги е невъзможно без правилния подход към човек като личност. Карл Юнг беше абсолютно прав, когато описа човек с привързаност към нагласите.\nВ статията искам да ви кажа как да използвате знанията за психотипите на личността, за да имате правилния подход към всеки индивид. Тези знания просто ще улеснят живота за нас и ще дадат правилната ориентация сред множеството психотипове на хората.\nПонятие за психотип\nВсеки човек има свой уникален характер - набор от лични качества, които го определят като социален тип. Има обаче някои общи черти, присъщи на определена група хора. Те определят поведението на човек и отношението му към живота. Повече от век психолозите се опитват да създадат единна класификация на психотипите, но в момента има само определени методи. Ще ни заинтересуват теориите:\nЮнг и Хипократ;\nЩе разгледаме и алтернативни опити за класифициране на психотипове, които също представляват интерес..\nПърво определяме какъв е типът на личността. Психотипът е психологическите характеристики на личността, които определят реакциите на индивида към външни стимули и поведение. Наличието на общи черти в стила на поведение дало основание на психолозите да идентифицират няколко групи (типове) хора - психотипове.\nХипократ идентифицира 4 типа темперамент въз основа на влиянието на вътрешните телесни течности:\nВ. Юнг идентифицира два основни типа личности въз основа на реакции на външни стимули:\nХората са доста информирани за видовете темперамент. Какво означава тази класификация на Юнг? Екстравертите са отворени към света, активно взаимодействат с външната среда и черпят енергия отвън. Интровертите са затворени към външния свят, реагират слабо на външни стимули и черпят сила от вътрешните резерви.\nПознаването на типа човек според Юнг ще помогне да се установят безконфликтни отношения с него, основани на доверие и разпореждане. Излишно е да предлагате интроверт шумно парти и да поканите екстроверт в читалнята на библиотеката.\nЗабележка! Познаването на типа на личността ще помогне да се избегнат много недоразумения и грешки при взаимодействие със света и обществото..\nТрябва обаче да се има предвид, че има много типологии и класификации на личността и дори психолозите не винаги са наясно с новите типове. Затова е най-разумно да овладеем най-популярните и доказани класификации и от тях вече можем да започнем от общуването си с хората.\nНяма да разглеждаме видовете темперамент според Хипократ, тъй като те са доста добре познати на всички. Съвременните психолози не са склонни да разглеждат доминирането на един тип темперамент и неговата определяща роля в модела на поведение на индивида. Смята се, че всички 4 типа темперамент влияят на характера и поведението на човек, но един от тях е водещ.\nПавлов, руският психофизиолог, се съгласи с класификацията на темпераментите от Хипократ. Той обаче не свързва характеристиките на темперамента с влиянието на течностите върху тялото: Павлов свързва типа на по-висша нервна дейност с характеристиките на реакцията на инхибиране и възбуда.\nКласификация на видовете темперамент според Павлов:\nсангвин - силен и бърз;\nфлегматик - силен, но инертен;\nхолерик - силен и неконтролируем;\nмеланхоличен - слаб.\nИзследванията на Павлов бяха оценени от целия научен свят; класификациите му бяха в основата на много научни изследвания на нервната дейност и поведенческите реакции..\nПсихотипи на Юнг\nВъпреки факта, че Юнг е последовател на Зигмунд Фройд, той се интересувал от човешкото поведение, без да се отчитат сексуалните предпочитания. Според Юнг хората се различават един от друг в индивидуалното си отношение към обществото. Той идентифицира 4 вида:\nинтроверти и екстроверти;\nинтуитивен и допир;\nумствено-логически и емоционално-чувствени;\nвъзприемаща и решителна.\nИнтровертите и екстровертите се различават според Юнг в източниците на енергия. Екстравертите го черпят от общуването с други хора и природата, интровертите намират източници на енергия във вътрешния свят.\nМетодът за събиране и обработка на информация отличава сетивен тип личност от интуитивен. Първият тип разчита само на собствените си чувства, вторият се доверява повече на интуицията.\nМетодът за вземане на решения също разделя хората на два типа - емоционален и логичен. Първите взимат решения под влияние на чувства и емоции, живеят по команда на сърцето. Вторият тип апелира към логиката и разума и не се доверява на емоционалния приток.\nЛайфстайлът също оставя своя отпечатък върху типа на личността. Някои хора живеят спонтанно, тоест вървят с потока и възприемат събитията като данни отвън. Вторият тип планира живота си, постига целите си и се вслушва малко в мнението на другите..\nСъвременните психолози използват опростена класификация на типовете личности според Юнг:\nВъпреки това, както в класификацията на темпераментите, тези 4 вида в „чиста форма“ не се срещат, а образуват безкраен брой комбинации. Например, екстравертът във възприятието си за света и обработката на информация може да бъде сетивен и интуитивен. Интровертът може да притежава рационален тип умствена дейност или може да е романтичен и чувствителен.\nКомбинации от 4 психотипа за екстроверти:\nлогично и интуитивно;\nетични и интуитивни;\nинтуитивен и етичен;\nЛогическият и интуитивен психотип оценява ситуацията с разум, целенасочено се придвижва към поставената цел. Но може да се окаже шанс, ако има съответен вътрешен усет.\nЛогично-сензорният психотип на човек никога не поема рискове, винаги стои здраво на земята и не се носи в облаците. Но той се отличава с невероятна упоритост, въпреки че способността да се доведе работата до логичния край трябва да се разграничава от положителните качества.\nЕтично-интуитивният психотип се отличава с много подвижна емоционалност. Тези хора могат да предвидят или предвиждат събития предварително и предварително да се подготвят за тях..\nЕтико-сетивният психотип е различен от другите жертви: може лесно да жертва интересите си в името на приятел. Този човек може емоционално да засегне други хора и дори да се подчини на волята му.\nИнтуитивно-логичният психотип се отличава с гений. Това е новатор, конструктор, изследовател. Той бързо светва с нова идея и може да се охлади също толкова бързо: уморен е от монотонността.\nСензорно-логическият психотип е образ на лидер и шеф. Тези хора уважават силата и влиянието, не са свикнали да се подчиняват - но знаят как да командват още от детството.\nИнтуитивният етичен психотип се отличава с емпатия, способността да се усещат чувствата и емоциите на другите хора. Тези хора могат да слушат внимателно събеседника си, да го утешават и да дават добри съвети..\nСензорно-етичният психотип е склонен да манипулира хората в техните собствени интереси. Това са потайни хора, които се опитват да прикрият истинските си чувства и мисли. Опасен тип хора, сред тях има много измамници и мошеници.\nКомбинации от 4 психотипа за интроверти:\nЛогичният и интуитивен психотип не обича празни приказки, говори единствено за случая и накратко. Ако не е достатъчно знание, се радва на интуитивен приток.\nЛогично-сензорният психотип е реалистичен и донякъде консервативен. Той обича реда в мислите и между другото, педантичен е и строг.\nЕтично-интуитивният психотип е образ на учител и учител. Тези хора са много чувствителни и уязвими, лесно ги обиждат. Те обаче винаги могат да дадат добър съвет..\nЕтично-сензорният интроверт поддържа дистанция в общуването, не позволява на никого близо до себе си. За него неприкосновеността на личното пространство е преди всичко. Въпреки това той отличава своя от непознатите и за своя е готов да тръгне в атака и битка.\nИнтуитивно-логичният психотип цени комфорта и спокойствието повече от всичко друго. Той се отдалечава от стресови ситуации, тъй като не издържа на емоционални изблици. Никога няма да поеме дори минимален риск, взема всякакви решения с изключително внимание.\nСетивно-етичният интроверт не е обременен от рутината, обича да се грижи за други хора и никога не се проваля. За него няма конфликти; той не знае какво е монотонен живот.\nЧовешки психотипове от Дж. Холанд\nТази техника на изучаване на характеристиките на героите е подходяща за определяне на професионални дейности. Холанд идентифицира 6 психотипа:\nРеалистичен психотип се показва добре в областта на икономиката и естествените науки. За тях е подходяща работата с конкретни предмети, което изисква определено умение и умения..\nПолето от научни открития и изследвания е подходящо за интелектуален психотип. Тези хора в по-голямата си част принадлежат към интровертите с аналитично мислене, техните преценки са винаги оригинални и непредсказуеми.\nСоциален психотип са екстровертите, които обичат да са в дебела на нещата. Професиите на психолози, лекари, учители са добре подходящи за тях..\nКонвенционалният психотип не се страхува от монотонната рутинна работа и се чувства добре при писане на доклади, проверка на документи и други хартиени въпроси. Това са счетоводители, търговци, одитори, финансисти.\nПредприемчивият психотип винаги се стреми да бъде лидер и лидер. Това са родени мениджъри, кооператори, дипломати и репортери..\nХудожественият психотип се отличава с въображение и интуиция. Тези хора могат да се реализират в хуманитарната сфера: изкуство, философия, лингвистика, история.\nПсихотипи на Олдъм-Морис\nТози психолог-изследовател предложи своята класификация на психотипите на хората:\nСъвестният тип личност винаги се стреми да върши работата перфектно, често страда от перфекционизъм. Той обръща внимание на дребните детайли, измисля решение на проблема няколко пъти, винаги постига целите си.\nСамоувереният тип е амбициозен човек, насочен към напредък в кариерата. Те са конкурентни, активни и ефективни. Но прекомерното самочувствие и жаждата за похвала могат да изиграят жестока шега с тях и да обърнат колеги и приятели от тях.\nЛоялният тип личност е много приятен комуникативен човек, който няма собствено мнение и инициатива. Това са послушни изпълнители, които винаги могат да бъдат инструктирани да изпълнят важна задача. Но без напътствия и подкани на „по-старши по ранг“ те не са способни на нищо. Подобна позиция е пречка и в личния живот..\nДраматичният тип има трогателна емоционалност, постоянно е в центъра на събитията и се интересува от най-новите новини. Отрицателните черти на характера са: желанието да бъдат убедителни и драматизирани събития.\nБдителния тип вижда улов и двойно дъно във всичко. Това е отрицателен компонент на характера. По принцип тези хора са независими, независими, точни и изключително предпазливи..\nЧувствителният тип не обича промените в атмосферата и емоционалните изблици. За тях е важно да са в позната среда сред доверени хора. Те трудно осъществяват контакт с нови хора, не отварят душите си за оран.\nПриключенският тип се ръководи от собствената си полза, заради която може да премине към измама и фалшификация. Решителните хора лесно поемат всеки риск. Импулсивността е тяхната отличителна черта.\nЗа отшелниците самотата е най-доброто състояние на ума. Те обичат тишината, спокойствието и съзерцанието. Отшелниците са безразлични към света и не споделят неговите интереси.\nАлтруистичният тип е способен на саможертва в интерес на другите хора. Винаги проявяват загриженост за съседите си, не са конфликтни и не злонамерени.\nАгресивният характер оправдава името си с прекомерно изискване от другите и откровена жестокост. Те не се страхуват от трудности, лесно поемат отговорност и са упорити в постигането на предвиденото.\nСериозният тип винаги мисли за всяка стъпка, не бърза да взема решения по значими въпроси. Отрицателното качество е самокопаването и ниската самооценка.\nМожете да научите за природата на човек и неговия психотип по външен вид. Изследванията по тази тема все още интересуваха древните мислители и мъдреци. Астролозите се интересували от връзката между външността и вътрешното съдържание на личността, съставили подробни хороскопи.\nПомислете за човешките психотипове чрез:\nОчите на човек отразяват състоянието на душата му. Широко отворени очи говорят за лековерни и мечтателни хора, дълбоко затворени очи разказват за страстен и егоистичен характер, малките очи говорят за любопитство.\nФормата на устните също има определено значение. И така, тесните устни показват тайната на природата, малката уста показва слаба природа, широката долна устна говори за целенасоченост, а широката горна устна показва възторжен егоист.\nФормата на носа също е от особен интерес. Дългият и заострен нос говори за строгото разположение на собственика му, широкият нос разкрива груба природа, обърнат говори за несериозна личност.\nОпределете психотипа чрез почерк:\nс големи букви пише любезен и отворен човек;\nфиният почерк е присъщ на потайните натури;\nнаклоняването на буквите вляво ще разкаже за егоистичната природа;\nхаотичното подреждане на буквите показва емоционалната нестабилност на личността.\nНие определяме психотипа по цвят:\nбелите предпочитат прилична и организирана личност;\nчерен цвят обича бунтовниците, готови да продължат напред;\nчервеният цвят е обичан от страстни натури, бърз, активен и смел;\nзелен цвят характеризира щедри и мили хора, работливи и отговорни;\nжълтият тон показва хармоничен характер, не лишен от творческа жилка;\nсиният цвят показва скромен, приятелски настроен човек, той се отличава със спокойствие и отговорност.\nИма още много подходи към дефиницията на психотипове, чуйте един от тях във видеото:\nВ определен период от живота всеки човек се нуждае от лекарства и ако в действителност приемът им е необходим за възстановяване, тогава това, което всички знаят за такъв сюжет насън, не всеки знае.


грабеж | Свят.ком\nСигнал за кражба в пункт за метали отвел дежурни екипи на Осмо РУМВР в кв. “Илиянци”\nСлед получени сигнали на сектор “Охранителна техника” и бърза реакция на полицията, през изминалата нощ са задържани извършители на кражби в три района на столицата. Единият сигнал-за проникване в магазин за обувки на ул. “Янко Сакъзов”, бил подаден към 3.25часа. След светкавични действия, автопатрул засякъл и спрял за проверка на бул. “Дондуков” мъж със съмнително поведение. Н.А./24г./, известен на МВР…\nPosted in България Tagged автомобил, грабеж, кражби, лева, мвр, полиция, РУ, РУМВР, столицата Leave a comment


„Антиваксърите са един паркинг с автобуси“ – така започна интервюто си д-р Габриел Димитров с Боби Ваклинов в студиото на „Алтернативата“.\nВодещият влезе в събирателен образ на антиваксърите и страхуващите се от ваксини хора.\nПървата теза, която Боби Ваклинов намекна е, че лекарите са фашисти.\n„Медицинският фашизъм представлява нещо съвсем различно. Той се е извършвал от националсоциалистите, като отнемат съвременната медицина от най-нисшата според тях класа хора. Нацистите са отнемали на хората задължителната ваксинация, а не обратното. Реално, „всеки сам си преценя“ е медицинският фашизъм, а не обратното.“ – отговори д-р Димитров.\nВ ролята си на антиваксър Боби Ваклинов влезе в серия от неверни твърдения и съмнения, често срещани в медиите и социалните мрежи.\n„Взимам пари от ваксиниране, но ги дарявам. Дарил съм над 2000 долара за каузи на ООН. Изживявам се като филантроп.“ – шеговито изтъкна д-р Димитров в отговор на въпрос колко пари взима от ваксини.\n„Наблюдаваме двоен стандарт в обществото. За щастие, срещу задължителните ваксинации не се говори, имаме 95% ваксинирано население за повечето инфекциозни заболявания, които могат да убият доста хора. В същото време имаме една нова ваксина – срещу нея се говори много, въпреки че е само препоръчителна.“\nЗа съмненията относно науката около ваксините срещу коронавируса, д-р Димитров беше категоричен.\n„Фактите са, че когато имаме едно ваксинирано население, дори и да има 100 000 заразени, умират по 10-20 души на ден.\nНай-важният клиничен показател за това, че ваксините са ефективни, е дали човек боледува тежко, или умира. Ако не се случи нито едно от двете, това означава, че ваксините работят. И това е доказано след милиарди поставени дози.“\n„Не е ясен все още механизмът, но най-добрият имунитет срещу коронавирус е, когато човек е преболедувал и се ваксинира. Тогава вече е защитен и към други варианти на вируса. Развива се т.нар. супер имунитет, според публикувана статия в най-престижния научен журнал Nature.“\nПоследва коментар и на една от най-често срещаните конспиративни теории, която беше изтъкната от Боби Ваклинов – че ваксините променят ДНК-то ни, увреждайки го: „Хората, които говорят, че ваксината ще им промени ДНК-то, не знаят какво значи съкращението на ДНК.“\nОтносно настроенията срещу ваксините и инфекцията, д-р Габриел Димитров посочи още няколко факта:\n„Интересно впечатление прави, че хората, които са скептични към ваксините, избират еднодозовата ваксина на Янсен. Тя е почти същата като тази на Астра Зенека, която беше изключена от България заради същите хора.“\n„Заповядай в интензивните отделения, за да видиш дали се умира от Ковид, или от нещо друго.“ – покани Боби Ваклинов след твърдението му, че се умира с, а не от Ковид-19.\n„Зеленият сертификат не е перфектна мярка, но е най-доброто, с което разполагаме. В противен случай трябва да правим като цивилизованите западни държави – да затваряме икономиката със седмици. Това българите ще го направят ли някога? Затова единственото неперфектно решение в случая е зеленият сертификат. След като се прилага по целия свят, ние какви сме, че да правим изключения? В целия свят има много по-сериозни мерки.“\nПо повод на бързата разработка на ваксините и незнайното им бъдеще от „дългосрочни странични ефекти“, основателят на Българско рационално общество се обърна към зрителите, за да ги предизвика в залога си, в който все още никой не е взел участие: Няма да има сериозни нежелани последици от Ковид-19 ваксините в дългосрочен план.\n„Доц. Мангъров някога беше добър и разумен човек. Но всеки човек, след като се политизира, става като него.“\n„Хората трябва да се ваксинират, за да не умират.“\nВижте цялото интервю по-горе или тук.