Тайните на китайското природолечение | Ци-Гун\nНачало Статии Тайните на китайското природолечение\nКитайското природолечение е уникално с това, че е едновременно природосъобразно, профилактично, насочено към първопричините, холистично и уверено в себе си. То не използва нито едно от изкуствените, химически лекарства, до които прибягват модерните медицински практики. Всичко е напълно естествено и може да се приема или извършва ежедневно. Тъкмо този начин на живот древните китайци смятали за оптимален.\nЗаконът на здравето е законът на природата. Човек не може да наруши този закон, без да навреди на собственото си здраве. Храната е добър пример за това. Китайците отдавна знаят, че храната може както да лекува, така и да разболява. Правилно подбраните храни оказват лечебно въздействие, което често пъти е много по-ефективно от съвременните медикаменти. В действителност китайците възприемат храната и като средство за изхранване, и като силно лекарство.\nВторо, китайското природолечение е профилактично в своята същност. Според древните китайци профилактиката е най-ефективното лекарство. С други думи или изобщо да не се допуска болестта да се развие, или тя да се унищожи незабавно след появата си. Доброто здраве в много по-голяма степен се дължи на профилактиката, отколкото на лечението на дадена болест. Както след катастрофа един автомобил никога не може да стане същият като преди, така и тялото никога не е същото след сериозно заболяване. Това се дължи на факта, че жизнената енергия ци е накърнена.\nТрето, системата е насочена към причинителите на болестите. Повечето медицински грижи се опитват просто да потиснат симптомите на дадено заболяване, но китайското природолечение е насочено към първопричините, като едновременно с това влияе и върху симптомите. Западният подход към болестите определено има своето приложение – спешната медицина. Но като цяло този подход е неефективен за лечение на хронични и дегенеративни заболявания. Например обичайните лекарствени средства за високо кръвно налягане не са в състояние да коригират дисбаланса на енергиите, предизвикващ това заболяване. Нито пък антидепресантите могат да отстранят причината за депресията.\nЗа разлика от тях, китайското природолечение цели да отстрани факторите, довели до дадена болест. В резултат на това, когато един китайски лекар пише рецепта, той се стреми преди всичко да вземе под внимание първопричината, а не произтичащите от нея симптоми.\nЧетвърто, системата е холистична, защото лекува целия организъм, а не отделни органи на тялото. Западната култура и конвенционалната медицина са склонни да разглеждат поотделно проблемите и да се съсредоточат само върху един конкретен аспект. В Китай обаче холистичният подход е основен. Китайците възприемат човешкото същество като органично цяло, което се състои от взаимозависими ум, тяло и дух, както и от многобройни клетки. За да бъде здрав един човек, необходимо е сборът от изграждащите го части да бъде здрав.\nКитайската култура разглежда човека като триединство от дух, ум и тяло. Поради това е съвсем естествено китайските методи на лечение да взимат под внимание взаимодействието и взаимната зависимост между физическите, менталните и духовните страни на пациента, за да разберат как те си влияят една на друга. Възоснова на това разбиране се изгражда цялостна и подходяща стратегия за лечение.\nВ западната традиция тялото се отделя от ума. Според принципите на китайското природолечение човешкото тяло се състои не просто от мускули и органи, а е носител на емоции и чувства, които директно влияят върху доброто състояние на физическото тяло, и обратно. Китайските системи на лечение поставят акцент върху тясната взаимовръзка между умственото и физическото здраве. Психологическите и физическите аспекти са неделими като светлината и мрака. Физическото здраве осигурява умственото, което, на свой ред, укрепва имунната система на тялото. Китайската система за лечение взима под внимание и взаимодействието на различните вътрешни органи.\nИ най-накрая, системата е уверена във възможностите си. Тя смята, че човешкото тяло само по себе си е могъщ лечител, надарен с вродени умения да възстановява баланса и да се лекува. След като сме способни да нарушаваме органичното равновесие на тялото, което според китайците е основната причина за всички болести, значи можем и да го възстановим. С други думи – лечението е резултат от биологичен процес, извършван от тялото .\nВ крайна сметка лечението идва отвътре. Китайците вярват, че повечето неща се подобряват от само себе си – и наистина повечето неща се чувстват добре без външна намеса. Човешките същества не представляват изключение. Човешкото тяло е една самоподдържаща се, саморегулираща се и самолекуваща се машина, стига да знаем как да трупаме, съхраняваме и контролираме енергията ци в тялото. Това схващане напълно хармонира с конфуцианската максима, че „извисеният човек търси помощ от себе си, а низшият – от другите“. В действителност повечето китайци лекуват болестите си у дома, като използват природни методи, предавани от поколение на поколение, и ходят на лекар само когато е крайно наложително.\nЕто защо китайското природолечение е жизнена философия. Тя е застъпник на начин на живот, който осигурява оптимално здраве в съответствие с природните закони. Във време, когато деловите интереси, надделяват над морала и съвестта на здравните институции, а свързани с печалбата мотиви взимат надмощие над благосъстоянието на хората, става все по-важно да изучим тази философия за живота . В края на краищата грижата за здравето трябва да бъде наше собствено дело. Доброто здраве няма нищо общо с парите и модерните технологии, то не може да бъде купено. Това е нещо, за което трябва да се борим и да го печелим ежедневно със собствени усилия.\n- Мирзакарим Санакулович, действието на вашата система за самовъзстановяване на човека изпробвахте най-напред върху себе си. Лична трагедия, случила се с вас в казармата, ви “поставя” тежка диагноза и ви привързва към апарата за хемодиализа. Резултатът от тази система е очевиден – пред мен стои човек, който е бил инвалид първа група. В какво все пак не успяхте?\n- В нищо не съм успял. Въпреки че моята специалност е човекът, днес мога да кажа, че аз от човека нищо не разбирам. Само слепите духом мислят, че са успели. Светът не е толкова голям и за месец-два можеш да го обходиш. Тези хора ще кажат: Светът е еднакъв, ние видяхме всичко и вникнахме в него. Хората имат два крака и две ръце, щом сме видели един, значи сме видели всички. А за зрящите, светът е в такава степен безкраен по своите възможности, че един човешки живот е само миг от голямата вечност. Изследванията, които правим в Института, показват, че светът е като многопластова баница образно казано. Представителите на всеки слой си мислят, че целият свят е такъв, те почти не подозират за съществуването на другия пласт. Моите изследвания показват, че повечето хора не се интересуват и нямат време да изучават себе си. Всичко, което знаят, е това, което виждат в огледалото, и повърхностни мисловни процеси. Ето това ме води до отчаяние.\n- Как мислите, защо официалната медицина продължава да се противопоставя, да не приема източната, въпреки фантастичните резултати, които е постигнала. Кога най-после ще се получи диалог, който в крайна сметка ще бъде в интерес на пациентите?\n- Традиционната, европейската медицина в една посока е достигнала невероятни висоти. В същата тази посока източната медицина не може да ги постигне, а и не се налага. Просто лявата и дясната ръка са различни. Като представител, така да се каже, на Изтока, но в същото време дълго време пребивавал на Запад, установих, че източният начин на мислене и западният са като огледални форми. Във всичко, дори и в дреболиите, те са абсолютно противоположни. Даже в Европа пишем от ляво на дясно, а на Изток се пише от дясно на ляво. В европейската медицина външното състояние се явява първично, а вътрешното – вторично. В източната е обратно - вътрешното състояние е първично, а външното – вторично. И те никога не могат да се разберат един друг.\n- С какво се занимава Институтът за самовъзстановяване на човека в Москва? Той е създаден през 1998 година, имате около 5-6 ученици и 600 специалисти, които прилагат вашата учебно-възстановителна система по целия свят.\n- Ние изучаваме болните, нереализираните, нещастните хора. Изучаваме и противоположностите – успеха, оздравяването. Когато установим, че един процес се повтаря при стотици хора, значи държим в ръцете си закономерност. Съставяме психологически портрет и тази закономерност пренасяме в нашите техники на работа. Така ние предаваме успеха на не успелия - този, който има нужда от него. Сега аз финансирам две изследвания в рамките на Института. Те най-общо казано се занимават с живота на човека. Защо хората се развеждат? Защо гените при децата на богатите почиват? Защо само 3 процента от хората, които се намират в елита на обществото – учени, писатели, творци, са от големите градове-мегаполисите? Защо повечето от тях са израснали извън тях?\nЗащо европейците са на път да изчезнат? И тук ще ви кажа нещо много неприятно. Европейската нация изчезва от лицето на Земята. Ето например руснаците с всяка една година намаляват с милион и половина. Такава тенденция има и в България, и в Германия, и в други европейски страни.\nБъдещето на Земята е в ръцете на китайците, индусите. Значи по някаква причина природата приема техния начин на живот, позволява им да се размножават и да бъдат по-близки до нея. Защо е така? И аз знам отговора на този въпрос не на 100 процента, а на 400 процента.\nКогато една нация тръгне срещу законите на природата, тя изчезва. Да вземем за пример моята нация. Още преди европейците да имат градове, тя е създала Вавилон, Висящите градини на Семирамида, но въпреки това е изчезнала от лицето на Земята.\n- Кое е главното във вашата система за самовъзстановяване на човека?\n- Вярата в себе си. Любов към себе си. Православието казва, че Бог е създал човек по подобие на себе си. А Бог е любов. Когато ти започнеш да уважаваш себе си, ще можеш да уважаваш и другите. Когато вярваш в себе си, ще вярваш и в другите. И обратното. Ако ти не вярваш в себе си, няма да вярваш и на другите. Ако ти ненавиждаш себе си, ще ненавиждаш и другите.\n- Във вашата система се прилага основно силата на духа. А кои болести на тялото не могат да бъдат излекувани чрез самовнушение?\n- Това, което ще кажа сега, е много важно. Нашата система не е заместител на каквото и да е. Великият Авицена е казал: Ние сме трима: ти, аз и болестта. Ще победи страната, на която застанеш. Какво означава това? Болният със своето съмнение, неверие и пасивност отива при лекаря. Лекарят може случайно да се окаже заедно с болния на една страна срещу болестта или лекарят да бъде сам срещу болния и болестта. С какво се занимаваме ние? Ние вербуваме болния да застане на страната на лекаря. И му разясняваме дали той случайно не е застанал на страната, която е срещу лекаря.\n- Има ли нелечими болести?\n- Нелечими болести не съществуват. Просто има незнание. Ако преди 200 години една болест се е считала за нелечима, сега тя може да бъде излекувана от всяка медицинска сестра. Ако сега някой се счита за фатално болен, след 100 години сигурно с някакви си таблетки от аптеката ще може да се възстанови. Има само една много страшна болест, която винаги завършва летално – това е самият живот. Всички останали болести са симптоми на основната.\n- Как открихте вашата система за възстановяване на зрението, благодарение на която хиляди хора по света хвърлиха очилата? С нея вие станахте световноизвестен.\n- Това беше много отдавна. В тази система има и интуитивен подход, и опит от живота. Да вземем която и да е болест. И при онкологичните заболявания и при всички други, има хора, които са оздравели. Изследвайки хората, които са се излекували от болести, определени за нелечими, намерихме пътя, по който това се е случило. Преди много години, в началото на 80-те, забелязахме, че хората, които се чувстват много добре, които се чувстват щастливи, някъде започват да забравят очилата си. И въз основа на проучване установихме, че в този момент те не са имали необходимост от очила. Ние започнахме да мислим възможно ли е това да се направи изкуствено, да се провокира по някакъв начин. Получи се. Знаете ли за лампата на Аладин? Всеки би искал да има подобна лампа и всеки, който има лошо зрение, иска да стане, да отиде до нея, да отърка о нея едно определено място и край, да прогледне отново. Но това не може да се случи. Не всички искат да се трудят, не всички имат време и затова не всички успяват. 60 процента от хората имат лошо зрение. Но от тези 60 процента, само 30 имат амбицията да работят за подобряване на своето зрение. Останалите имат семейство, работа, грижи, просто не могат да отделят време за това. А за тези, които нямат време, сега има много хубави, за съжаление непроверени методи на лазерно лечение. Те казват: Ела и след 5 минути ще имаш идеално зрение. За съжаление много хора, и ние имаме такъв случай - една от нашите ученички- младо момиче, след такова вмешателство ослепя. Не е все едно да имаш белег на очите или на ръката, нали? Затова аз препоръчвам на хората да възстановят зрението си, но да търсят максимално най-безопасния път. Резултатът от това, което се постига лесно, понякога после е трудно да бъде поправен. При много от очните заболявания операциите са единственият път за подобряване на зрението, но за намаляване на диоптрите има и друг.\n- Кажете, Мирзакарим Санакулович, какво е бъдещето на човека? Накъде върви човечеството?\n- Аз не мога да кажа това, не съм специалист. Но обърнете внимание, Нострадамус преди 600 години е казал: В Америка ще убият двама близнаци, за това ще бъде наказан не виновният. Това ще се случи тогава, когато от храст /б. р. – английската дума bush означава храст/ ще се роди антихрист. И ще се обяви война на страните на полумесеца. Раздразнените княжества на страните на полумесеца под натиска на антихриста ще започнат да се обединяват. Една страна /б. р. – става въпрос за Русия/ дълго ще се колебае и ще застане на страната на полумесеца. И ще започне световна война. Три четвърти от хората ще изчезнат. И там е казано, че антихристът ще създаде война между християнството и исляма. Написано е, за съжаление. И ние сега виждаме как всичко това се случва.\n- Разкажете за вашия Клуб на милионерите в Русия. Вие сте президентът му, в него сега членуват повече от 600 души. Когато пред три години руският президент Владимир Путин прие десетте най-добри руски бизнесмени, шестима бяха ваши ученици. Вие вече имате създадени трима милиардери и 242 милионери. Дейл Карнеги е далеч след вас.\n- Клубът на милионерите се създаде преди много, много години. Бях се оказал сам в Москва и ми беше малко самотно. Започнахме да се събираме с хората, които са минали през оздравителните курсове. И те започнаха да грешат по отношение на мен. В какво грешаха? Мислеха си, че съм умен. Задаваха ми въпроси, на които аз също нямах никакви решения, никакви отговори. Но в резултат на това, ние станахме приятели, аз исках да им помогна с нещо и от там започна всичко. Те казваха така: Добре, аз си върнах здравето, но живея на квартира, дори нямам собствен дом. Искам да имам деца, а къде ще ги гледам. Друг казва: Аз имам деца, искам те да се учат в най-добрите училища, но там обучението е платено, а аз нямам пари. И пред нас се появи въпрос: За да се решат всички тези проблеми, трябва да се реши най-простият, а именно финансовият. Колко ти е заплатата? Тя е фиксирана, получаваме я постоянно. А стига ли ти? Не! А как да направим така, че човекът да бъде финансово свободен? И оттам тръгна всичко. И ние създадохме клуб на милионера от нищета, от безизходица. В този клуб няма нито един богат човек, който да е дошъл така в клуба. Всички хора в началото са дошли и са работили някъде като наемни работници. Аз самият съм от едно селище далеч в Централна Азия, там има само 7 къщи, най-близкият град е на около 60 км. Занимавам се с наука и абсолютно нищо не разбирам от бизнес. Когато преди три години, ме поканиха в правителството да стана някакъв консултант в сферата на бизнеса, бях шокиран. Директно казах: Аз абсолютно нищо не разбирам от бизнес. Те ми казаха: Да, но по наши данни вие сте създали трима милиардери, 242 милионери и когато говорихме с тях, те споделят, че вие сте техният треньор. Отвърнах, че не съм ги учил на бизнес, а просто им показах как да се справят със себе си.\n- Но Вие самият сте милионер.\n- Обадиха ми се тази година, че през април в България излязла статия, в която пишело, че това, което правим ние, било бизнес. Много ме заболя. А аз имам свидетел, че не е така – този свидетел съм аз. Преди много, много години аз обезпечих сам себе си и си отпуснах пенсия. Така че съм пенсионер от 15 години. Когато преди 8-9 години бе основан Институтът за самовъзстановяване на човека в Москва, аз си поставих заплата – 1 долар годишно. Човекът, написал тази статия, сигурно е получил повече от 1 долар. Аз мога да си позволя да стоя вкъщи, заобиколен от своите близки, но това ще ми донесе страдание. Ако утре изведнъж почувствам, че последното ми вдишване приближава, ще се обърна назад и не искам в този момент да съжалявам. Това е.\nАкад. Мирзакарим Норбеков:\nПоследна промяна ( Петък, 18 Декември 2009 19:30 )


Как да регистрирате име на фирма в 4 лесни стъпки\nСледвайте избора на AD PRO на ключови стъпки за това как правилно да регистрирате име на фирма\nНезависимо дали разкривате фирма за интериорен дизайн или отваряте вратите на магазин за търговия на дребно, научаването как да регистрирате името на бизнеса си е една от първите стъпки, които ще трябва да предприемете. Установяването на име не само е законово изискване в повечето случаи, но и ще ви помогне да защитите името на вашата фирма. Независимо дали избирате уникално име или използвате собствено, вие също ще трябва да решите как ще функционира вашият бизнес: Ще бъдете ли едноличен търговец или ще работите с партньори и служители? Вземането на това решение ще определи как ще регистрирате новия си бизнес както с държавни, така и с федерални служители. За да започнете, следвайте стъпките по-долу.\n1. Подайте име на DBA или „Doing Business As“.\nАко само вие притежавате бизнеса си - тоест вие сте единствен собственик без партньори - това е най-лесният и често срещан начин да регистрирате името на вашия бизнес. DBA ви позволява да работите под търговско наименование, без да преминавате през сложния правен процес за установяване на официална правна рамка за вашия бизнес. (Например, може да сте Джон Смит, „Doing Business As“ Smith Design Group).\nЕто как да регистрирате име на фирма, ако искате да настроите DBA:\n• Свържете се с вашия държавен или окръжен чиновник, за да научите за конкретни изисквания, тъй като те могат да се различават в зависимост от региона.\n• Обикновено ще отидете в офиса на окръжния чиновник, за да подадете съответните документи и да платите малката такса за подаване на DBA.\n• Ако искате да отворите банкова сметка на името на вашия бизнес, повечето банки ще изискват да регистрирате името на вашия бизнес.\n• Едноличните търговци и собственици, използващи DBA (наричани също понякога измислено или търговско наименование), трябва да са наясно, че няма правна разлика между бизнеса и собственика му. Притежателят носи отговорност за всички бизнес дългове и всеки бизнес доход се счита за личен доход.\nЗабележка: Ако сте едноличен търговец, който прави бизнес под ваше име, няма нужда да регистрирате собственото си юридическо име.\n2. Създайте бизнес обект и структура.\nАко искате предимството да имате официална правна структура, ще искате да създадете вашата компания като дружество с ограничена отговорност (LLC), корпорация или организация с нестопанска цел. LLC ще осигури на вас и вашата компания повече защити, отколкото едноличната собственост. Корпорация е компания, група от хора или организация, която е упълномощена да действа като едно цяло, което е отделен и различен от отделните му собственици и може да сключва договори, да взема назаем пари и да наема служители. Създаването на юридическо юридическо лице е най-често срещаният път за регистриране на фирмено име и е свързано с по-високи разходи от създаването на DBA. Ето какво трябва да знаете:\n• Наемането на адвокат не винаги е необходимо, но често се препоръчва, тъй като навигацията по законовите изисквания и документите, свързани със стартирането на бизнес, може да бъде сложна. Партньорствата и LLC трябва да имат определени правни споразумения; корпорациите изискват подзаконови актове и по-сложни организационни структури.\n• Регистрирането на вашия бизнес като юридическо лице защитава името на вашия бизнес на държавно ниво. Регламентите и подробностите се различават в зависимост от държавата, но повечето на повечето места, регистрирането на вашата корпорация или компания предпазва името на бизнеса ви от използване от която и да е друга DBA или компания във вашия регион.\n• Понякога корпорациите и LLC също регистрират алтернативни имена, под които ще правят бизнес. Например, ако официалното име на корпорацията е Smith Brothers, LLC, но тя извършва бизнес под името Smith Design Consultancy, компанията ще регистрира и двете имена.\n3. Регистрирайте търговска марка.\nМожете също така да решите да регистрирате името на вашата компания като търговска марка. Можете да регистрирате търговска марка в държавата, която защитава името на вашия бизнес в региона. Федералната регистрация на търговска марка ще ви осигури допълнителна правна защита в цялата страна. Имайте предвид:\n• Преди да подадете заявка за федерална търговска марка, проучете името, което искате да използвате. Има такса, свързана с подаването, което се случва чрез Службата за патенти и търговски марки на САЩ и ако някой е запазил търговската марка със същото или подобно име, вашата заявка ще бъде отхвърлена.\n• След като името на вашия бизнес е регистрирано, търговската марка ще гарантира, че никой друг не може да използва името.\n4. Регистрирайте име на домейн онлайн.\nВъпреки че тази стъпка не е законово изискване, повечето собственици на бизнес искат да присъстват онлайн с уникален уебсайт. За да направите това, ще трябва да регистрирате име на домейн, което е URL адресът, който ще използвате, за да насочвате клиентите към вашия сайт. След като заявите домейн, никой друг не може да използва името, което сте закупили. Ето какво ще искате да направите:\n• За да осигурите име на домейн, използвайте уважаван регистратор, като GoDaddy, за да търсите и закупите името (или имената), което искате да използвате.\n• Името на вашия домейн не трябва да съвпада точно с вашето законно бизнес име, търговска марка или DBA. Може да искате да съкратите за ефективност или да откриете, че точният термин или фраза, които искате, не са налични, защото вече са собственост на някой друг.\n• В случай на последната ситуация, може да искате да опитате да купите името от съществуващия собственик или да изберете друг име, което е подобно, съкращение или добавя вашето местоположение или друг термин, който прави името на вашия домейн разпознаваеми.\nЧестито! След като изпълните тези стъпки, вече сте готови да започнете да правите бизнес под официалното си име на фирма.


За първи път в историята на Гърция жена стана президент. Това се случи след като местният парламент избра юристката Екатерини Сакеларопулу.\nНоминацията ѝ бе издигната от министър-председателя Кириакос Мицотакис. За Сакеларопулу гласуваха три партии - "Нова демокрация", СИРИЗА и Движението за промяна. Така новият държавен глава получи гласовете на 261 депутати при необходим праг от 200 гласа.\nДосега Сакеларопулу бе председател на Върховния касационен съд, юрист с особен авторитет и без изявени политически пристрастия и ангажименти.\nВсички депутати от управляващата консервативна партия "Нова демокрация" подкрепиха избора на новия държавен глава. Водещата опозиционна партия СИРИЗА също прие кандидатурата на първата жена президент на Гърция. Депутатите социалисти показаха с вота си, че виждат в Сакеларопулу "обединителна фигура за гръцката нация", съобщава БНР.\nДругите опозиционни партии се въздържаха от гласуване, като впечатление прави позицията на националистите от партията "Гръцко решение". Според тях е недопустимо "гръцки президент да не може да посети Света гора".\nПреди година тя бе избрана за председател на Върховния касационен съд. Тогава тя отново бе първата жена в историята на страната, заемала поста. Тя е един от малкото експерти по екологично право в страната и произнесе няколко знакови решения, свързани с екологичната среда в Гърция.


Начало България Времето остава облачно и дъждовно\nДнес облачността ще остане по-често значителна, купеста и купесто-дъждовна. Ще има краткотрайни валежи, след обяд в отделни райони интензивни и придружени с гръмотевици. Ще духа предимно умерен запад-северозападен вятър. Максималните температури ще са между 21° и 26°.\nСледваща статияДвама вицепремиери и осем министри на парламентарен контрол


Вече можем да правим електронна справка и за изплатени хонорари - Пловдив - DarikNews.bg\nВече можем да правим електронна справка и за изплатени хонорари\n26 юни 2017 10:45\nНАП / netinfo\nОт близо седмица функционира новата електронна услуга на НАП - „Справка за изплатени доходи (различни от трудови) на физически лица“. Тя е достъпна, както с ПИК, така и с електронен подпис.\nНовата услуга дава възможност на гражданите да проверяват дали за тях има подадени данни от предприятия и от самоосигуряващи се лица за изплащани доходи, различни от тези по трудов договор, като например хонорари. Е-услугата предоставя информация също за вида и размера на изплатения доход, както и удържан данък. Така с помощта на е-справката физическите лица ще могат коректно да отразяват изплатените им доходи в годишната си данъчна декларация.\nсправка НАП електронни услуги изплатени хонорари


Зоопарк - Bookshop.bg\nНачало / Художествени издания / Трилъри и криминални романи / Зоопарк\nСпиращо дъха пътуване към свършека на света.\nВ продължение на векове хората са доминиращ вид на Земята. Опитомяваме животните, затваряме ги в клетки, убиваме ги за удоволствие. Но нещата се променят и ловецът се превръща в плячка. Животните започват да проявяват все по-силна агресия към един-единствен биологичен вид – човека. И когато „инцидентите“ по света зачестяват, а отделните нападения се превръщат в организирани атаки, младият биолог Джаксън Оз разбира, че човечеството е изправено пред невиждана катастрофа. Какво се случва? Защо се случва? И ще може ли Оз да спре процеса, преди хората да са станали застрашен вид? Не пропускайте и хитовия сериал, който Си Би Ес засне по романа!\nДжеймс Патерсън държи рекорда на „Гинес“ по брой на първи места в листата за бестселъри на в. „Ню Йорк Таймс“, а общият тираж на романите му надхвърля 300 милиона. Майкъл Ледуидж, американски писател от ирландски произход, е съавтор на част от най-успешните книги на Патерсън, сред които и „Игра на криеница“.


БТЛ Индъстрийз / БТЛ България и мнения на страница 4\nБТЛ Индъстрийз / БТЛ България https://www.google.com/maps/api/staticmap?key=AIzaSyDTo5pSNCbE0DW8tvZj8hGdttXLKd2WO4M&size=255x160&zoom=13&center=Пловдив,бул. Пещерско шосе 30&markers=Пловдив,бул. Пещерско шосе 30\nБТЛ Индъстрийз / БТЛ България\n2 точки от 98 мнения\nадрес: бул. Пещерско шосе 30\nПоказани резултати 31-40 от общо 98\nИскам да потвърдя мнението на коментара по-долу. БТЛ месеци наред пуска изцяло фиктивни обяви. Не знам дали причините са връзки или просто HR-те им симулират дейност, но е жалка история. Използват дори външни HR агенции, променят имената на едни и същи позиции, за да генерират по-голям интерес и да не си личи,че половин година въртят една и съща обява. Дори не си отговарят на имейлите.Говорим за позиции за специалисти....\n25Съгласен съм 1Не съм съгласен\nПодробна оценка от Ninja\nВъртят едни и същи обяви през ,няма и месец и това вече повече от година ,даже две ,\nче даже прокси агенции за персонал бяха ангажирали ,явно "щото много се разрастват"....\nповервай те им...\nЯвно търсят някой да им работи за без пари ,за месеци аут Поредните бг измекяри ...\n20Съгласен съм 8Не съм съгласен\nнякой може ли да каже как върви заплащането горе долу за различните длъжности? мерси\nКак варира заплащането за млади инженери?\n5Съгласен съм 12Не съм съгласен\nРаботя там повече от година и нямам сериозни забележки. Отношението на ръководството е добро - не са главозамаяни, добри земни хора. Колегите от всички отдели са по същич начин, фирмата е като голяма семейство и нивото на общуване е високо. Приятна работна атмосфера като цяло, има динамика, но няма стес причинен от неприятни хора. По обява съм започнал, не съм препоръчан от никого. Не много след кандидатстването (7-8 дни), после и между интервютата също минаха не повече от 3-4. Каквото се разбрахме като работно време и пари си го спазват, няма условности словестни договорки и подобни. Добра фирма е БТЛ, доста по-напред от българските, спазва се кодексът на труда без изключение.\nИмам въпрос. В BTL въобще наемат ли от обявите, които пускат или работят само с препоръки и връзки. Тъй като отговарям за дадена позиция на 100% и дори не съм поканен на интервю. Просто питам, за да не чакам излишно, както и другите кандидати .Благодаря !\nПиша като служител, който е работил 5 години във фирма БТЛ.\nФирмата предлага добри условия на труд, но трябва да си увеличат малко заплащането на повечето нива във фирмата.\nНека се замислят хейтърите в колко склада са виждали да се осигурява отопление, да е толкова почистено, подредено и дори ухае на свежо.\nОтносно 13-та заплата аз лично я получавах, явно съм си я заслужил(не съм ухажвал Веско) :)\nИма уважение от ръководството към всеки един служител, без значение на каква позиция е!\nОтносно нападките към Веско, има си тръба ....ползват му я , не завиждайте :) ако беше търговец щеше кривите дърва ще ти ги продаде на кубик, а мокрите на килограм, и ще те убеди, че си ги взел на сметка.\nСега някои ще пишат, защо си напуснал, след като е толкова хубаво в Бтл\nИсках промяна, развитие и бях преценил, че в Бтл няма да я получа, и според мен това е правилния начин, а не да плюеш наред в сайтовете или всеки ден да ходиш на работа с думите "съсипахте я тази държава"\n20Съгласен съм 3Не съм съгласен\nКакво ви е мнението за административните позиции в Пловдив, в частност позицията customer service specialist, заплащане, отношение на мениджмънта и т.н.\nБлагодаря предварително за бързите отговори !\nЧудесна идея, българско изпълнение! Най-точното определение за това дружество. Работа има за производството, администрацията обикновено си клати краката. При заплащането е обратното - администрацията взима прилични пари, за сметка на производството. Шуробаджанащина на много високо ниво. Ако не си класен гъзолизец, трудно ще се издигнеш до по-високо ниво; не дай си Боже и да си жена, тогава е почти невъзможно. Обичат да придърпват хората с празни приказки и невероятните им тиймбилдинги по 1000 пъти в годината. На който му харесва да взима някви задоволителни пари и ще се радва да ходи на палатки и тиймбилдинги, работата е точно за него. Тези от Вас, които искат да работят и да се развиват обаче, по-добре да се ориентират към друга фирма.\n62Съгласен съм 2Не съм съгласен\nХора, нямате си на представа как ме спасихте.\nОт сайта на BTL и аз се зарибих да кандидатствам при тях за работа.\nИнтересното беше, че работят с външни агенции за подбор на персонал, а си имат техен кариерен център.\nКазах си- защо ли ще използват услугите на външни организации като самите те не си подбират кадрите.\nОт написаното дотук разбрах какво става и,че това е поредният семеен пловдивски балон.\nИзползват едни измамници Adecco, като взаймно се крият един зад друг.\nКандидатствам за оператор производство и нито от Adecco, нито от НР ми обясниха на практика какво ще работя.\nТака разбрах, че нещо се крие и най- вероятно е аз да работя, където има дупки за запълване.\nНикъде в обявите им не се споменава и заплата.\nОтидох на място във фирмата и видях изтормозените лица на служителите. Разговарях с една жена от Пещера и тя ми обясни, че взимат предимно гимназисчета и студенти, за да минат по-тънко. Другите служители са на заплати под тези в системата на Чистота-та примерно. Срам и позор за България. Роми с 3-ти клас да взимат по- високи заплати от знаещи и можещи хора. Всеки, който поне има малко останала чест в себе си ще напусне. Имах всички тези съмнения, които споделихте и съм благодарен, че ме спасихте. Аз найвникът съм тръгнах с висше образование да кандидатствам при тях. Леле, каква грешка щях да направя. Благодаря Ви отново.\n40Съгласен съм 3Не съм съгласен\nкъм БТЛ Индъстрийз ... гр. Пловдив\nНе е лоша фирмата за нашите стандарти. Някога работех там после се преместих другъде но условията са си пак същите, няма голяма разлика тук - там или където и да е в БГ . Като цяло в България е т...


Празниците „Светлина и надежда“ в Стария град продължават с артистични изненади и през новата седмица - Пловдивски новини - Новините от Пловдив и региона -PlovdivskiNovini.bg\n09 Дек 2019 12:02\nРождество наближава, а екипът на ОИ „Старинен Пловдив“ искрено желае да подари на пловдивчани незабравими мигове в света на изкуството и естетиката. Предстоящата седмица на декември е наситена с палитра от изненади:\nНа 9 декември в 17:00 ч. в Балабанова къща ще бъде дадено начало на тематична пред Коледна изложба. Талантливите ученици от специалност "Иконопис" на Национална художествена гимназия "Цанко Лавренов" , с ръководител зограф Траян Добрев, ще ви отведат в света на библейските образи и сюжети. Ще бъдат представени икони, алафранги и декоративни композиции - интерпретации на фрагменти от възрожденска къща от Стария град.\nНа 10 декември в 18:00 ч. в Малка базилика ще се слеете с артистичните виждания на проф. Стефан Лютаков - скулптура и Николай Минчев - фотография, в техните „Успоредни светове“.\nНа 11 декември в 18:00 ч. в Балабанова къща ще попаднете в приказния цветен свят на Тони Пранджева и нейната художествена керамика.\nНа 13 декември в 14:00 ч. в къща Хиндлиян Феята на думите ще ни срещне с писателката Мария Колюшева, за да се запознаем с нейните книги за деца и заедно да сътворим Коледната приказка на Стария град.\nНа 12 декември в 17:00 ч. в къща Клианти ще бъде представена експозицията „В духа на Коледа“ на студенти специалност „ Графичен дизайн и фотография“ при АМТИИ.\nКраят на седмицата – 14 и 15 декември, е запазена за децата. Тях ги очакват от 11:00 до 15:00 ч. в къща Клианти, за да им разкажат какво са софитите и за да се забавляват заедно с експертите от Национален институт по недвижимо културно наследство.\nМаратонът от събития е мястото за всички, които са любознателни и обичат Стария град! ВХОДЪТ Е СВОБОДЕН!\n« Ритуалното запалване на светлините на Коледната елха в Стария град Цветни настроения превземат Балабанова къща »


Манолова за слуховете за лявата коалиция: Рекламират я депутати от ДПС | Аргументи\nМанолова за слуховете за лявата коалиция: Рекламират я депутати от ДПС\nТрансферният прозорец за партиите преди новите избори очевидно е отворен. Активните мероприятия – също. Съвпадат с ръста на доверието към Изправи се.бг, който е над 50 %.\nИзправи се.бг не е партия, не участва в трансфери. Ние сме гражданска платформа и нямаме връзка с никакви коалиции на келепира и с никакви форми на ТКЗС-та.\nОще повече, че се заговори за лява коалиция, чиито ТВ-промоутъри се явяват депутати от ДПС. Забележителен инженерен детайл за набитото око на свободните журналисти. Изправи се.бг не се продава, не се сватосва и не се разцепва, колкото и това да е блян за нашите опоненти. Ние се борим за обикновените хора. А борците за постове на червени килими винаги ще са наши опоненти.\nПартиите, с които се явихме на изборите, са три. Коя от тях с кого преговаря е решение на техните органи, което не ни ангажира. Защото Изправи се.БГ е платформата на гражданите. Не е зависила и няма да зависи от партии.\nОпитите да се вбие клин в Изправи се.БГ няма да успеят.\nСтатуквото добре си живее, докато хората се борят за онова, което плащат с данъците си. Изправи се.БГ е до тези обикновени и забравени от властта хора. Статуквото винаги ще е срещу тях. А ние – винаги срещу статуквото.\nПутин и Си Дзинпин говорят за нова ера в двустранните отношения между Русия и Китай


Обещанието - Луси Даймънд - 📕 книга - store.bg\nКниги Художествена литература Преводни романи и разкази ... Обещанието - Луси Даймънд\nИздадена 22-07-2021 г.\n"Обещанието" е сладко-горчив романс, в който волята за живот ще се окаже по-силна от трагедията. Луси Даймънд ни предлага една от най-зрелите си и увлекателни книги - трогателна история, изпълнена с топлина, човечност и надежда.\nПатрик Шепърд загива в нелеп инцидент и оставя след себе си съпруга, три деца и купища финансови неуредици. Неговият брат Дан е обзет не само от скръб, но и от непоносимо чувство за вина. Потиснат от гузната си съвест, той се заема да помогне на овдовялата Зоуи и на семейството ѝ. Задачата му обаче ще е по-трудна, отколкото е предполагал - защото привидно перфектният Патрик далеч не е бил толкова идеален в действителност...\nA когато на повърхността започват да изплуват тайни от миналото му, историята се заплита все повече и повече. Ненадейно в живота на Дан се появява и загадъчната Лидия - красива самотна майка, която ще се окаже ключ към разгадаването на част от мистерията.\nКак обаче ще завърши всичко? Възможно ли е да се зароди нова и истинска любов там, където досега е властвала скръбта? Достижимо ли е щастието и на каква цена?\nЗа да оцените книгата "Обещанието", изберете цифрата отговаряща на Вашата оценка по десетобалната система:\nКниги от Луси Даймънд\nЛиза е сбъднала мечтата си да работи като журналист и сякаш нищо не ѝ липсва. Но когато нещастие връхлита най-добрата ѝ приятелка, светът на Лиза внезапно се разпада. Младата жена заминава за Мадейра, сред чиято красота, романтика и екзотика се надява отново да намери себе си. С помощта на мъдър старец, който рисува изумително въпреки слепотата си, и привлекателния рейнджър Филипе, Лиза бързо се потапя в историята и атмосферата на очарователния остров. Престоят ѝ там е изпълнен с приключения, неописуеми гледки и близък контакт с дивата природа. Стига само да се осмели, Лиза може да преоткрие своя път ...\nИзползваните в представянето на книга "Обещанието - Луси Даймънд" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


Страницата на Канаме Джун\nby Акарасу on Пет Дек 30, 2011 7:05 am\nИме- [You must be registered and logged in to see this link.] Канаме\nРожден ден на героя: 11.11\nСтрана- Страната на вулканите\nСело- Селото, скрито в бездната\nЧакра тип- ....\nChakra sensing ....\nОръжия - кунай, шурикен, сенбон, отрови...\nТя отвори очи и погледна тялото си. Полежа така известно време на дървения под, после се надигна от него бавно и неуверено. Разтреперана, тя залитна и се удари в масата. Всички натрупани отгоре инструменти и принадлежности се разклатиха, едно шише падна и от него по земята се разля тъмна течност...\nТя оглеждаше отражението си в течното петно на пода....зениците ѝ бяха разширени... проследи в поглед изтичащата по пода течност и пак погледна тялото, строполено от другата страна на масата. Наведе се до него, после се изправи и то се изправи с нея...Разходи го из стаята, за да се увери, че не изгубила нищо от способностите си. После събра малко багаж в една чанта... книги и свитъци... После се измъкна от скривалището, но не забрави да прикрие входа на пещерата...\nСега трябваше да се върне в Ирумигакуре. Не биваше да се бави, за да не я заподозрат..не биваше да нарушава хода на историята все още. А историята беше следната: Джун беше момиче от селото, скрито в бездната, дете, от което никой нищо не очакваше. Беше завършила академията - добре. И това беше постижение за някой като нея, който нямаше как да наследи някакви гениални умения, нито беше показвал огромни заложби...дори никакви. Това ли беше пределът? Джун искаше повече... а Тя и обеща да я научи, да ѝ помогне, обеща ѝ, че ще я превърне в истинско шиноби. И по един или друг начин Тя одържаше на обещанието си.\n[color=indigo][b]Техниките на Канаме Джун\nс тях управлява кукли и предмети, но ги използва и за да [You must be registered and logged in to see this link.] си в живи хора и да ги [You must be registered and logged in to see this link.] и [You must be registered and logged in to see this link.] ;\n[You must be registered and logged in to see this link.]Mind Puppet Switch Cursed Seal Technique\nМоже да прехвърля съзнанието си в хора и кукли и да контролира няколко едновременно, съзнанието ѝ може да бъде на няколко места едновременно;\nОбикновено използва живи хора, но има и хора, превърнати в кукли\nИма много тела, маркирани с печати, така че да може да прехвърли съзнанието си в тях, ако случайно убият живото и тяло.\n! Има слаби места и може да бъде унищожена, но сами трябва да се сетите как, няма да подсказвам, целта на играта сами да си разгадаваме силите. Само ще кажа, че техниката, която използва Пейн, за да изважда душите на хората може да подейства срещу Джун, но само в случай, че е изненадваща.\n[You must be registered and logged in to see this link.] Chakra Sensing Technique\nОръжия: кунай, шурикен, сенбон, макабиши,\n[You must be registered and logged in to see this link.], [You must be registered and logged in to see this link.]\n[url=http://naruto.wikia.com/wiki/Manipulating_Attack_Blades][You must be registered and logged in to see this image.]\nПоследната промяна е направена от Канаме Джун на Сря Яну 18, 2012 3:55 pm; мнението е било променяно общо 4 пъти\nRe: Страницата на Канаме Джун\nby Акарасу on Вто Яну 03, 2012 10:21 am\nДжун Канаме се прибра у дома. Докате вървеше през града и се движеше по дългата улица, някъде по средата на цялата височина на бездната, ѝ се струваше, че ще е лесно просто да се прибере, но не беше чак толкова лесно. Улиците бяха издълбани в скалата, а още по-навътре в нея бяха домовете на нинджите. Мрачни и неприветливи. Как въобще можеше да се живее тук? Всъщност никой не прекарваше много време в дома си, всички непрекъснато тренираха или бяха в движение из града и извън него, още незавърнали се от мисии, тръгваха отново на път. Вероятно идета да се създаде село точно на това обречено място е била да се докаже, че шинобитата могат да оцеляват при всякакви условия и трябва да оцеляват... И че точно в такава среда могат да бъдат отгледани и обучени най-добрите нинджи... Беше мрачно, шумно и потискащо, но Джун винаги се връщаше тук. И винаги щеше да се връща. Такива бяха плановете ѝ, а те винаги успяваха. Тя винаги успяваше... да се завърне.\nТа завари баба си да се поклаща, заспивайки на стола си.\n- Здравей, бабо – каза Джун тихо и внимателно се приближи.\n-\tДжун? Къде беше? – попита старата жена със сух, сънен глас. – Притеснихме се...\n-\tТренирах – обясни Джун и се опита да седне на масата, но се почувства някак неудобно и се спря, оглеждайки трите врати, водещи към другите стаи в дома. – Трябва да стана по-силна, сега съм генин и ще имам повече отговорности – каза тя машинално.\n-\tОтговорност – промърмори бабата. – Ще слогуваш на истинските шинобита, като родителите си...\nРодителите ѝ бяха генин. И сега сигурно бяха на мисия да се грижат за къщата на някой нинджа, пострадал при мисия и неспособен да си чисти сам в момента....Джун осъзна защо би искала да се махне от дома си и да избяга, само че нея това не я интересуваше.\n-\tО, не – заяви тя уверено. – Няма. Аз умея много повече няща от тях.\nБаба ѝ я изгледа странно, сякаш не искаше да ѝ казва, че се самоозаблуждава, макар че всъщност никога не я щадеше с коментарите си за това, че от нея няма да излезе нищо... Беше страра, Джун ѝ прощаваше. Но ако някога я накараше да се гордее, всъщност нямаше да направи това. Джун правеше всичко за себе си.\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:35 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nby Акарасу on Пет Яну 13, 2012 5:15 pm\n"Разбити спомени" или "ЗАд Джун"\nИриуми не беше родното ѝ село, но тя харесваше това място и целия му мрак. Тя беше от село, селото скрито в небесната сянка, което беше заклеймено като престъпническо. Тя самата беше престъпник. Нямаше и не беше имала други варианти за съществуване като шиноби, освен да напусне селото си, за да бъде наемник нa някое от по-големите села, на Ириумигакуре, за да се развива. А бивайки наемник, тя както и повечето други като нея, се беше оказала заклеймена като предателка.\nВ селото, скрито в небесната сянка нямаше академия, нямаше лидер и водач, децата там имаха уменията си по наследство и се учеха да се бият сами. И нaкрая напускаха домовете си, защото някой им беше обещал приключения по света. ТЯ следваше този път. Само че нейният път така и не свършваше... Беше напуснала дома си. Беше се била за селото скрито в бездната и беше предадена от него. Такъв беше животът. Всичко се връщаше. Всеки си получаваше заслуженото. Но ТЯ не беше от онези, хора, които, веднъж опарили се, не влизаха повече в огъня, никое шиноби не трябваше да бъде така страхливо.Е, разбира се на нея ѝ беше лесно да се жертва, физически. А психологическите жертви... тях просто ги преодоляваше. Имаше ли друг избор... И продължаваше да живее. Не го беше планирала, просто така се случи...\nТова беше една наистина дълга история, защото целият живот ѝ беше наистина дълъг.\n... Битката беше изтощителна, дори да не участваше пряко в нея, ТЯ губеше от чакрата си, за да напада съзнанията на враговете и да ги подчинява и обсебва за целите на своята страна в тази война. Втората велика шиноби война. Времето, в което ТЯ беше наистина още дете, макар и едно изключително силно дете.\nРодното ѝ село беше зависимо от Ириуми, така че не можеше да откаже помощ във войната и трябваше да се присъедини към съюзническите сили на фронта, на континента, далеч от родния дом.\n„Ще вземем и дъщеря ти” – бяха заявили на баща ѝ.\n„Но...тя е още дете” – беше протестирал той.\n„Дете, което победи нашите джонини. Знаем за уменията ѝ”\n„Вашите шинобита, изпратени да ни ограбят”\nНе беше време за разисквания на междуселищните „закачки”, както лидерите на Ириуми наричаха набезите си в селото, скрито в небесната сянка. Нямаше време за спорове.\nСлучи се една нощ. ТЯ усети голяма активност, твърде много чакра на едно място. Някой се промъкваше в селото. ТЯ не се питаше защо се случваше това или какво търсеха нападателите, просто искаше да защити селото. Изкочи навън в нощта...\nПонякога, опитвайки се да надскочи себе си, да извади и даде най-доброто от себе си... понякога се случваше буквално. ТЯ умееше да манипулира до съвършенство чакрата и съзнанието, своите и чуждите, но сега се изправяше пред наистина силни шинобита, които нямаше да се дадат лесно. Трябваше да се напрегне. Нямаше време да вика помощ, мислеше си, а и – искаше да се докаже, като всяко дете, на което все се възхищаваха и хвалеха, и тя беше прекалено уверена в способностите си. Тогава не помисли, че издавайки уменията си, ще се озове няколко месеца по-късно в разгара на истинска война.\nГолям отряд беше изпратен на границата между Мори и Кири, беше принуден да се вклини на вражеска територия, съвсем без изгледи за оцеляване. Отрядът беше изпратен, за да се жертва, да възспира шинобитата от Дамарикому да стигнат до основните фронтове на войната и да подкрепят активно Аней в битката за територията на вече бившата страна на дървото. Беше въпрос на време малкият отряд, съставен от нинджи предимно от селото скрито в небесната сянка, да бъде разбит. Съюзниците явно се надяваха дотогава да са успели да разгромят Аней и всичко да приключи. Макар че доро да беше станало така и страната на дървото да беше се озовала в пределите на страната на камъка, с това нищо нямаше да приключи, войните щяха да продължат...\nНай-голямото притеснение на баща ѝ беше тя да не го види как умира или бива ранен. Тогава можеше да се разконцентрира и самата тя да бъде ранена. Краят наближаваше, но нинджите от соракагегакуре несъмнено имаха резервен план за да се измъкнат. Планът всъщност беше съвсем прост – да отстъпят. Да изиграят загубата си. Може би това им решение, желанието им да оцелеят, да живеят, предреши изхода на цялата война в полза на Аней и Дамарикому.\nНинджите на соракаге но куни и кири но куни се бяха уговорили за изхода на тази битка, но и шинобитата от Ириуми не бяха глупави и веднага щом усетиха игрите и предателството на съюзниците си, се обърнаха срещу тях. Битката беше изтощителна и макар че не беше пролята много кръв, имаше много жертви, много тела, останали без души. ТЯ се беше вживяла твърде много. Изведнъж усети, че е напуснала тялото си напълно и се уплаши. Върна се, но вече беше късно, усети непоносимата болка на смърт навсякъде в себе си, кунаят, който разрязваше гърлото ѝ точно в този момент. Тя се опита да го спре, но беше твърде късно. Когато се осъзна, сама държеше оръжието, което беше прерязало гърлото ѝ. Не беше успяла да го спре... Тя се разтрепери и се опита да се върне в тялото си, надигна се въпреки болката. Един нинджа от Ириуми я беше убил. А тя беше допуснала глупавата грешка да се откъсне твърде много от тялото си. Не знаеше какво се случва. Знаеше само, че беше мъртва и колкото и да се опитваше да дърьи талото си изправено със силата на волята и съзнанието си, то вече беше мъртво и щеше да се разпадне. Какво можеше да направи...\n„Прехвърли се” – чу гласа на баща си. – „Прехвърли се в него, вземи го...”\nТЯ го послуша. От този ден закратко баща ѝ се сдоби със син.\nТЯ откри, че може да използва уменията си дори в новото си тяло. Обмисляше и откриваше нови неща за себе си. Войната приключи, нинджите от селото, скрито в небесната сянка оцеляха по един или друг начин, всичко тръгна по старому.\n„Откъде знаеше, че ще мога да остана в тялото му?”, попита ТЯ баща си.\n„Не знаех”, отговори ѝ той, „Надявах се. Ти можеш да бъдеш каквото поискаш, осъзнаваш ли го?”\nО, да, осъзнаваше го много добре. Но не беше чак токова просто. Случилото се беше случайност. ТЯ трябваше да поработи доста дълго, преди да се научи да контролира и използва, да разбира случилото се на бойното поле, да го превърне в свое основно умение, в свой житейски път, в теория и практика на вечността, от която мнозина други щяха да се заинтересуват и щяха да пожелаят да притежават. ТЯ се наричаше още Мирай, но през годините беше сменила доста имена.\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:36 pm; мнението е било променяно общо 2 пъти\nby Акарасу on Съб Яну 14, 2012 1:32 pm\n"Малко убиване на време"\nОще от дете Мирай използваше запечатваща техника, за да контролира куклите си и да си играе с тях. Беше се усъвършенствала и все пак случилото се на бойното поле беше късмет за не. Беше късмет, че баща ѝ беше наблизо тогава, за да ѝ подскаже какво да направи, когато самата тя беше изгубила целия си разсъдък за момент. Беше късмет, че се получи. Дотогава беше прилагала контрола си върху хората само чрез своята чакра, сега можеше да заема тяхната сила, за да прави техники. Да запечата собственото си съзнание, докато поема контрол над едно тяло. Така че тя започна да използва уменията си и да изследва пределите им. Това беше нейното неизживяно порастване - тя беше загинала, но и беше все още жива. Беше дете, но можеше да бъде каквото си поиска. Кукла, животно, човек... Тя искаше да бъде човек, само така чувстваше, че съществува. Взимаше тяло след тяло, беше се скрила в гората, където нямаше да я намерят хората, които можеха да я преследват, ако знаеха каква е... кой знае какво щяха да предприемат срещу нея. Беше се превърнала в призрак.\nБаща ѝ я посещаваше от време на време, но с всяка следваща среща я разпознаваше все по-малко. Тя беше хищник, беше се обградила с отровни оръжия и дебнеше за всяко тяло, което можеше да отнеме и присвои.\n- За къде се въоръжаваш? - беше я попитал баща ѝ при една от последните им срещи, преди той да загине по време на мисия. - Войната свърши...\n- За следващата война - беше отвърнала уверено Мирай.. Уверена, че ще доживее следващата война.\nНо преди всеки период на война имаше период,в който настъпваше мир. И Мирай използва това време за да се усъвършенства. Нямаше какво друго да прави и да бъде, освен да е шиноби. Не можеше да се върне в родното си село, а и не искаше, искаше да участва в истински важни мисии, трябваше да работи за някое от големите скрити села. Това беше начинът да се бие и убива оправдано и да не бъда просто престъпник, ловуващ в гората. Затова отиде в Ириуми гакуре. Заселваше се там, заселваше се в нечие тяло, доказваше се на всички изпити, даваше всичко от себе си във всички мисии, не се страхуваше да даде дори живота си за да спаси съотборниците си, ако се налагаше. Ако умреше, се връщаше отново и пак извървяваше същия път. И винаги завършваше пътя си по един и същи начин.\nНе мразеше Ириуми за това, което причиняваха нинджите от това село на нейния роден дом, за това, че бяха принудили събратята ѝ и нея самата да участва във войната, изпращайки ги на сигурна смърт. Мирай не мразеше. Докато не се влюби. Докато не разбра какво е да бъдеш обичан. Макар че просто беше попаднала в тялото на човек, когото някой обичаше. Всъщност беше разрушила нечие щастие. И беше глупачка да мисли, че това ще ѝ бъде простено. Беше глупачка да разкрие тайната си пред някого. Беше предадена. Но успя да се измъкне, както винаги. Остана само легендата за нея. Дали беше истина, дали съществуваше такова чудовище, дали щеше да се покаже пак. Никой не знаеше. Но тази легенда накара Ириуми да промени отношението си към Соракаге и двете села сключиха примирие в името на осъществяването на по-лесно и безкръвно шпиониране. Нинджите от Соракаге бяха опасни, по-добре да не бяха врагове на Ириуми. А Мирай винаги беше наоколо по един или друг начин. Колкото и да обикаляше, тя винаги се връщаше тук. Убиваше времето си, докато чакаше следващата велика война да започне.\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:37 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nby Акарасу on Съб Яну 21, 2012 6:08 pm\nАнейгакуре (през спомените на Мирай) / част 1ва\nАней беше, тогава и сега, непристъпно място. А колкото по-загадъчно беше едно такова село, толкова повече хората искаха да разберат за него, макар че знаеха, че там се разхождат само престъпници... или поне така се говореше, а дали беше вярно... Единственият риск при изпращането на шпиони там, беше те наистина да станат предатели, а не просто да се преструват на такива. Да бъдат привлечени от тъмнината. Но и никой, който не носеше тъмнина в себе си по принцип, не можеше успешно да се внедри там и да се представи за престъпник. Мирай веднага реши, че това е подходяща мисия за нея, само че беше забравила, че тогава беше малко момиченце. Нямаше как карюхоукагето да я изпрати на такава мисия, а и тя не разкриваше колко мрачна е на никого.\nПроблемът беше, че Мирай можеше да използва най-пълно силите си само в тяло, което най-много се доближаваше до найното истинско и безвъзвратно изгубено тяло. Иначе не можеше да достигне потенциала на силите си. Можеше само да се жертва, но не и да побеждава.\nДотогава не беше поемала на път така самоволно, без да са я изпратили на мисия. Може би закъсняла с това да започне да си възлага мисии сама. Може би нямаше да замине, ако не беше научила за тази тайна мисия, за намеренията на Ириуми да направи опит да шпионира Аней. Самата Мирай шпионираше много и такива тайни мисии не убягваха от сетивата ѝ. Но тези ѝ способности не впечатлиха Карюхоукагето. Тя може би нямаше да замине сама, ако той не беше отказал така категорично да я изпрати на тази мисия. Тя можеше...например - да го убие. Да се вбеси и да избие всеки, който ѝ застанеше на пътя в селото в онзи ден. Но Мирай си падаше по сложните плетеници. Тя реши да отиде в Аней и да стане предателка. Не че на някого в Ириуми му пукаше дали тя щеше да предаде селото...\nby Акарасу on Нед Яну 22, 2012 9:57 am\n(Пътуване към)Анейгакуре част 2ра\nТези земи още носеха белезите от двете велики нинджа войни. Страната на дървото, която беше дръзнала да се съизмерва с великите шиноби нации, тънеше в мрак и мизерия. Жителите ѝ бяха избити или бяха избягали. Някои към страната на камъка, други, които имаха заложби на нинджи, бяха отишли в Аней гакуре. Останалите, ако имаше такива, се криеха и преживяваха скромно дните си, понеже не бяха достатъчно силни да се борят, нито дори да избягат. А бягството беше просто една стратегия за борбата, поне така смяташе Мирай.\nТези земи бяха сравнително пусти. По тях можеха да се срещнат единствено престъпници.\nВсъщност не беше никак лесно да се стигне до селото, скрито в тъмнината. Пътят щеше да отнеме поне месец. А с непредвидените препятствия като лошото време и сблъсъците с хората, времето се удължаваше двойно за малкото момиче, тръгнало на опасно пътешествие към... и тя не знаеше къде отиваше. Да си отмъщава или какво... просто животът ѝ нямаше смисъл и тя се опитваше да намери такъв.\nНе ѝ трябваше да се среща с местните, да чува историите им, Не ѝ трябваше да знае за болката и страданията им. Тя искаше да види селото, за което се носеха легенди. Може би най-силното шиноби село.\nНяколко спечелени битки можеха да накарат онези, които управляваха Аней, да я забележат. Да решат, че е полезна или да решат да я убият... Как биха решили да се отърват от някого, който очевидно не беше обикновен? Мирай се сети, че изобщо не знаеше кой точно управлява Аней и какво точно можеше да реши един такъв мрачен човек.\nРешението обаче не закъсня. Мирай не се беше приближила много до селото, криеше се в горските сенки, не искаше да издава копнежа си да стигне до портите... да ги премине... Беше просто хлапе, което сякаш се беше изгубило.\n"Да не би да са те изоставили?", беше я попитал Наидо, когато се срещнаха и се биха.\n"Никой не ме е изоставял" - отвърна тя с многозначителност, която той не можеше да разбере, понеже не познаваше способностите ѝ и по-точно онази нейна способност да... оцелява. - "Те всички просто умират. И ти ще умреш... някой ден."\nНаидо стана новият ѝ учител, тя стана новата му ученичка. Бяха го изпратили да провери силите ѝ и той беше направил точно това, беше се убедил. А тя нямаше нищо против някой да се грижи за това да дава смисъл на всеки неин ден, щом тя самата не намираше такъв. Наидо нито веднъж не я попита откъде е и какво точно се беше случило с нея. По-късно тя разбра, че той е смятал, че тя просто е дошла по тези земи със сенсея си, която е бил убит и тя е останала сама и просто е бродила наоколо. Пътят към Аней гакуре за Мирай сви в обратна посока. Отдалечаваше се от целта си, но като че ли тя престане да бъда нейна основна цел. Имаше ново име, Акарасу (Ака карасу/ червен гарван). По-късно разбра и че Наидо я е смятал за момче... Всъщност тогава май единствено тя си знаеше, че е момиче.\nby Акарасу on Нед Яну 22, 2012 1:02 pm\nПътуване към Анейгакуре част 3та\n...дори беше приятно някой да ѝ дава напътствия, да я води насам натам на мисии, да ѝ дава смисъл да бъде шиноби... Тя сама никога не беше имала цели. Не мислеше за друг освен за себе си, тъкмо затова не я вълнуваха неща като например това да завладее света. Какво ѝ пукаше на нея за света и затова кой го владее? Наидо беше забелязал тази нейна „слабост”. Друг досега не ѝ беше казвал, че може би трябва да помисли затова не как да следва нареждания, а как да нарежда. Може би защото досегашните ѝ сенсеи се бяха опитвали да я научат единствено на послушание.\n-\tАкарасу – каза веднъж Наидо на ученика си и го погледна с цялата сериозност, на която беше способен. – Не мога да разбера да повярвам, че някой като теб, чието основно умение е да контролира другите, не си мисли да използва способностите си за нещо по-голямо...\n-\tНяма нещо по-голямо от мен – беше го шокирала с отговора си тя.\nИ все пак ѝ беше станало любопитно – какво толкова можеше да има за постигне, което да е по-голямо и важно от собственото ѝ оцеляване. Какво ли можеше да се постигне с контролиране на хората? Но Наидо не ѝ говореше за хора.\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:38 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nby Акарасу on Пон Яну 23, 2012 9:29 am\nЧаст 4 - Пътуване към Анейгакуре\nАней все още оставаше недостижим за Акарасу. Тя...той...никога не попита дали и кога ще ходят натам, не искаше да издава желанието си да види селото, скрито в тъмнината. Все още играеше ролята на хлапето, случайно останало само и скитащо в земите на страната на горите, намерило нов сенсей, когото да следва. Отдалечаваше се от Аней. Наидо я водеше до пристанищните селца, където пристигаха тайни пратки и провизии за селото скрито в тъмнината. Там нинджите на Мейкю дебнеха да оберат тези пратки, за да може още по-малко неща да достигат до Аней и селото и шинобитата му да отслабват. Но шинобитата на Аней ставаха все по-силни, въпреки всички пречки или пък заради пречките...\nПристанищните селища, за разлика от останалата част от територията на Страната на горите, бяха съвсем пренаселени. Тук бродеха гладни и изгубили голяма част от човещината си глутници от нещастници, които също се опитваха да откраднат нещичко от провизиите за Аней. Акарасу и Наидо се биеха с тези тълпи и ги отблъскваха, за да може пратките да заминат спокойно по пътя за Аней. На Акарасу му хрумна, че може би ако се скрие в някоя пратка, щеше най-после да стигне до селото, скрито в тъмнината. Но като знаеше късмета си, сигурно точно неговата пратка щеше да бъда нападната и спряна и... нямаше да достигне целта си...\n- Ще пазим следващата пратка до Аней – беше казал веднъж Наидо и очите на Акарасу бяха блеснали от радост. Тези странни очи... беше толкова трудно да открива хора, които приличаха на истинското ѝ аз, така че се беше научила да преправя малко хората, които хващаше, за да приличат на нея. За да може да ги завземе и да се настани най-удобно в тях. И да ги използва най-пълноценно.\n«Пратката» не беше обикновена. Беше момче. То не каза нито дума. Акарасу не разбираше дали е пленник или е тук по своя воля и въобще с какво беше ценно за Аней това хлпае. Тя мислеше само за това, че най-после вървеше право към «забраненото» село и се вълнуваше... Обаче, след като първоначалният ѝ ентусиазъм беше удавен от първия тежък и студен есенен дъжд, който ги принуди да спрат и да се приютят в едно малко селище, където платиха на местните, давайки им храна в замяна на една обща стая, една барака... Акарасу усети... нещо.\nНе беше усещала такава чакра досега. Беше толкова... чудовищна. Настроението на Акарасу се смени и тя се сви в единия ъгъл на стаичката, преструвайки се, че спи, докато осмисляше това, което усещаше. Страхуваше се. Това «нещо», което водеха със себе си... можеше да избухне във всеки един момент.\nby Акарасу on Вто Яну 24, 2012 10:22 am\nЧаст 5та – Пътуване към Анегакуре\n- Не се тревожи – беше казал Наидо на хлапето, което не изглеждаше притеснено, но дълбоко в себе си умираше от страх. – Скоро ще свърши...\n- Просто искам да се освободя от това – каза хлапето. – Нищо друго не искам...\nАкарасу подслушваше, както обикновено, правейки се, че спи...\n- Чух за Хаяте – продължи да говори Наидо. – Бяхме ... познати с него...\n- Не исках да се случи така – побърза да каже хлапето.\n- Разбира се, че не си искал...\n- Направили са лош избор с мен...\n- Скоро всичко ще свърши – повтори се Наидо.\n- И после какво? – попита момчето. – Ще ме изхвърлите? Ще ме убиете, защото ще знам прекалено много... Това е краят...\n- Никога не можеш да бъдеш сигурен... виж Акарасу, и той сигурно си е мислил така, когато е останал сам, но сега сме заедно...\nАкарасу се напрегна до краен предел, за да не трепне и да не се издаде... въобще не си беше мислила такива неща и не беше «оставала» сама по някаква случайност... и – не беше той!\n- Ще ме вземеш ли с вас? – попита момчето директно.\n- Може друг да те вземе за ученик – отвърна Наидо.\n- Ясно – каза момчето през зъби.. той не го искаше. Утешаваше го, но нямаше да го защити. Никой нямаше да го защити. И все пак... по-добре да се предадеше доброволно. Ако бягаше, щяха да го преследват цял живот. А той искаше просто да се отърве от проклятието, което беше запечатано в него.\n-Защо не потренирате заедно? – предложи Наидо на сутринта, а хлапетата го изгледаха лошо, точно това ли реши да измисли сега... да тренират... заедно.\n- Добре – каза Наидо, забелязал и подозирал липсата им на ентусиазъм. – Нека направим състезание... но истинско. Ще се състезавате и който от вас спечели, ще остане мой ученик, другият...\nТой не довърши.\n- Съгласен съм – побърза да каже момчето.\nАкарасу беше тази, която имаше какво да губи, макар че те не можеха да знаят, че тя с лекота губеше «дори живота» си.\n- Ако победя – каза Акарасу. – Искам да видя Анейгакуре...\n- Ще го видиш и без това – каза Наидо. – Бий се и не забравяй какво съм те учил...\n- Да не губя? – каза тя и го погледна неразбиращо...\n- Да ръководиш.\nАкарасу си мислеше, че това вече отдавна ѝ е ясно, все пак тя беше кукловод...\nОбаче тъмната чакра на това хлапе не можеше да бъде пренебрегната...\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:39 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nby Акарасу on Сря Яну 25, 2012 7:57 am\nЧаст 6та - „Контролирай го!”\nНаидо всичко беше планирал... а може би не го беше планирал той, но имаше ли значение... той беше част от плана. Те бяха част от това...\nАкарасу се биеше предпазливо, твърде предпазливо. Страхуваше се да довърши битката, да се наложи. Опонентът му сякаш също се сдържаше, макар че се бореше почти отчаяно за това да има някого, някой, който да дава смисъл в живота му... Но черната чакра оставаше... неизползвана. Хлапето се опитваше да спечели с водните си техники, но ... Акарасу също можеше да използва вода... В синьото му око се криеше водната чакра. Акарасу притоври окото за миг, после го отвори и направи знаци... Водните капчици избухнаха в центъра на битката и паднаха по и без друго калната от дъжда и от техниките на опонента му. Та в тази атака нямаше никаква мощ. Акарасу не владееше смазващи техники, само смазващи съзнанието техники. Едва ли шиноби като Акарасу можеше да направи тъпа грешка... опонентът му осъзнаваше, че тази атака беше капан и все пак – какво можеше да направи срещу това? Хлапето се колебаеше да направи следващия си ход. Акарасу се колебаеше повече от него... Страхуваше се да се докосне до мрачната му чакра.\n„Давай, Акарасу” – обади се Наидо не окуражително, а настоятелно... Акарасу реши да рискува, така или иначе...беше си осигурила път за бягство. Тя никога не тръгваше на път без път обратно, без път за спасение. Не беше вчерашна все пак...\nРъцете ѝ се сковаха в знак за съсредоточаване. Чакрата ѝ, превърната във вода, се просмука в неговата чака...беше ли негова....тази тъмна сила? Тялото му се разбунтува и започна да се гърчи... Акарасу изтръпна. „Чудовище...”\n„Не го пускай, Акарасу” – даваше напътствия Наидо отстрани, но тя само го чуваше. Не можеше да погледне през очите на опонента си. Нейният поглед беше се озовал насред тъмнината вътре в него. А там я гледаха много чудовищни очи. И тя гледаше през тях... „Контролирай го!” – кресна Наидо...\n„Как?”, запита се тя, какво трябваше да направи... какво можеше да направи...\n„Помогни ми да се измъкна оттук” – заговори ѝ демонът, „О, ти можеш да направих това за мен... ти го владаееш сега, можеш да го потиснеш и да ме освободиш... може да ме вземеш при себе си...”\nСякаш тя би поискала да има демон... „А защо ли да не потисна теб?” – помисли си тя и се напрегна, за да го направи. Потисна го със собствените си страхове.\nГърчовете спряха. Тялото му се успокои и се отпусна в локвите...\n-\tАкарасу – каза Наидо, подпирайки ученика си, - добра работа...\n-\tКакво е това? – попита Акарасу и се постара да прехвърли част от емоциите си на Наидо, за да усети и той колко му беше ядосана за това, че я беше накарал да се бие.\n-\tДжинджурики...не си ли чувал?\n-\tСигурно... не си спомням вече...спомням си сега\nСпомни си, че беше чувала за джинджурикитата и как те изиграли важна роля в спечелването на войната от Мейкю, защото съюзът на страната на камъка притежавал повече джинджурикита...\n-\tДженай е приемник на демон. Опашат звяр е запечатан в него. Но Дженай не умее да го контролира и може би никога няма да успее. Затова ще прехвърлим демона в някой друг, който ще опитаме да обучим по-добре, за да се справи с този звяр...\n-\tВ мен ли? –попита Акарасу и се опули, „Няма да стане!”\n-\tНе – отвърна Наидо с насмешка. – Ще станеш прекалено силен.\n„Моля?” – кресна Акарасу наум, „Всички не ми разрешават да направя нещо или да бъда нещо”.... тя осъзна, че винаги ще бъде така, освен ако тя не ръководеше, ако не целия свят, то поне самата себе си...\n-\tТи ще контролираш тялото на Дженай при процеса на разпечатване, ще потискаш демона – обясни Наидо, - за да можем да направим прехвърлянето безопасно. Ще се бориш с демона. Няма да трае дълго, но ще е болезнено... Ще можеш ли да се справиш?\n-\tОткъде да знам? – каза тя. – Не съм го правила преди.\nСякаш я питаха дали може да кара колело по пясъка...можеше да кара колело, но не се беше пробвала по такъв терен.\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:40 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nby Акарасу on Чет Яну 26, 2012 9:11 am\nЧаст 6та - Дженай\nКазваше се Дженай. Акарасу нямаше да забрави това име през целия си живот. А това си беше.. ами доста дълго време.\nДвамата... не станаха приятели. Просто беше добре за нея да го опознае, за да може да успее да го контролира по-добре. Пътуването беше дълго. А Дженай имаше нужда да сподели историята си с някого, някого, който беше на неговата възраст и може би мислеше по същия начин... Той ѝ се довери. Тя никога не му разкри своята тайна.\nДженай беше отраснал на малък остров, място, където не можеше да нарани много хора, почти никого. Беше живял без семейство, само с учителя си, Хаяте, който беше изпратен да го обучи, да го научи да владее демона. Да има контрол. Всичко сякаш вървеше добре, но един ден... Дженай беше изгубил контрол, беше убил Хаяте. Беше позволил на демона да го убие и беше почувствал неговото удоволствие от причинената смърт. Дженай никога не се беше питал защо, защо точно той беше натоварен с тази тежест. Никога не се беше чувствал като жертва дотогава. Сега се чувстваше точно така – прокълнат, безпомощен. Не знаеше какво друго да направи, освен да се предаде. Сега. Без значение какво щеше да се случи после. Той се беше предал. Не беше полезен повече. Не можеше да бъда оръжие. Но за онези, които имаха власт беше лесно да решат да го заменят. Трудната част беше за него. Какъв избор имаше – да живее с демона или да се подложи на болката да се отърве от него... беше решил, че има повече шанс по втория начин. Първия вече го беше пробвал. Не се беше получило.\n„Колко болезнено можеше да бъде?”\n-\tКакво? – отговори тя толкова бързо, че той се стресна, и без това се притесняваше да говори.\n-\tНищо – прошепна той и се отпусна в своя ъгъл на подслона.\n-\tДобре – каза тя също толкова бързо, след като той беше произнесъл думата си.\n-\tСами сме – продължи обаче Дженай.\n-\tЗнам – отвърна тя, разбира се, че беше усетила как Наидо беше излязъл и се беше отдалечил, а и беше свикнала с неговите измъквания. – Но ти не си сам.\nТой знаеше, че тя трябваше да го пази. Питаше се само защо...\n-\tЗащо правиш това? Акарасу... защо си тук?\nНе му се спеше. Бяха съвсем близо до онази злокобна част от гората, заради която Аней беше известен като непристъпно и страшно място. Бяха близо до селото. Сърцето му биеше по-силно. Нейното сърце също. Краят на пътя...наближаваше. И беше общ.\n-\tИскам да видя селото, скрито в тъмнината – каза Акарасу и се изпави, разбрала, че няма да може да се отпусне тази нощ дори за мъничко.\n-\tДа. Но защо. Защо искаш да си престъпник?\n-\tНе съм престъпник – каза тя малко обидено. – Бях, но вече не съм... Добре... – тя се усмихна зловещо. – Искаш да знаеш – ще ти кажа. Аз бях престъпник, следвах правилата, ходих на мисии и давах всичко от себе си в тях. Убивала съм...много пъти. Нападала съм лодки с провизии, не ме интересуваше какви са пратките. И ти си пратка, вероятно бих убила и теб. Сега знам, че съм спирала жизненоважни продукти да достигнат дотук. Сега правя всичко възможно тези продукти да не бъдат заграбени от Майкю или от Хитояма. Не се чувствам като престъпник. И затова ми е любопитно...Искам да знам, за видя селото, за което всички говорят толкова лоши неща. Когато го видя, ще знам със сигурност дали и аз съм престъпник.\nНикой от двамата не можа да заспи онази нощ.\n„Колкото и болезнено да беше, тя щеше да поеме болката му и да го спаси”...\nby Акарасу on Пет Яну 27, 2012 12:38 pm\nЧаст 7ма – Гората на сенките\nИмаше нещо странно в цялата задача и то беше, че никой не ги нападна през цялото време. Никой дори не се беше опитал да ги застраши. А Наидо не вярваше, че е възможно тайната на тази мисия да беше запазена. Винаги някой разбираше за тези неща. Винаги имаше шпиони. Значи бяха решили, те, водачите на другите скрити села, че това не беше важно и не беше нужно да реагират. Може би смятаха, че е по-добре «операцията» по прехвърлянето да бъде извършена, ако сегашното джинджурики беше заплаха. По-добре в Аней сами да се оправяха с проблема си. Но нима всички бяха на това мнение. Или просто чакаха подходящия момент за атака. Гората на сенките беше причината Аней да е известен като злокобно място. Тя беше висока гъста. Ако се преминаваше по земя, трябваше да се има предвид тъмнината, непрогледния мрак, който клоните хвърляха. Ако се минаваше през самите клони, трябваше да се има предвид, че те бяха гъсто сплетени и придвижването можеше да се окаже проблем на места. Ако се минаваше по самите корони на дърветата.. там всичко и всеки се виждаше... Бяха вече толкова близо, но пътят не свършваше. Щяха да преминат по най-ниския път, по земята. Без факли, без светлина.\n- Усещаш ли нещо? – попита за пореден път Наидо.\n- За пореден път – не – отвърна Акарасу. Гората беше пред тях.\n- Колко трябва да вървим през гората? – попита Дженай.\n- Доста – отвърна Наидо. – Ще се движим в сенките. Акарасу ще ни преведе. Ще избягваме срещи с други шинобита.\n- Как се очаква да ни преведа, като не знам накъде отиваме? – попита Акарасу. – Ще разбереш накъде да вървиш, уверявам те – каза Наидо и тя не пита повече, а тръгна напред.\nНо Дженай имаше въпрос:\n- Защо ще избягваме всички? Няма ли някой от селото да ни посрещне?\n- Не можем да знаем кой е враг и кой приятел – каза Наидо. – Ако бях сам, пътят през клоните е най-сигурен, но Акарасу ще може да ни преведе и оттук и то по-бързо.\n- Всичко се движи – каза Акарасу.... гората определено не беше празна.\n- В гората понякога не можеш да различиш приятел от враг – каза Наидо и се усмихна, така че напречният белег по лявата му буза се набръчка. – Затова е по-добре да не срещаш с никого...\nТой си спомни как се беше сблъскал с приятел тук. И се беше измъкнал. Но на каква цена...\n- Така че – без прлбързани действия – предупреди хлапетата той.\n- Спокойно – каза Акарасу. – Аз познавам чакрите ви, няма да ви сбъркам с врагове, само не ми се пречкайте, ако се наложи да се бия.\nНаидо се усмихна. Акарасу ръководеше сега.\nby Акарасу on Пет Яну 27, 2012 5:45 pm\nЧаст 8ма - "Чакайте сигнали"\nСветлината свърши много бързо, след като навлязоха в гората.\n«По-бързо» - повтаряше Акарасу, макар че засега не усещаше нищо притеснително. В гората имаше много чакра, която можеше да усети, но нищо не я караше да мисли, че някой ги преследва или че ги е забелязал. Може би врагът стоеше на пътя им, а не вървеше зад тях.\n- Колко още остава? – попитаха тя нервно.\n- Не много – казваше Наидо, но и той не беше сигурен.\nМного беше... тя се замисли, той ѝ беше казал, че ще усети кога пристигат и тя разбра, че трябва да усети много чакра на едно място, там щеше да намерят селото. Но не усещаше нищо. Значи бяха далече.\n- Сгъстяват се – каза тя изведнъж. – Четири сенки захождат към нас. Имам усещането, че някой от тях също е сензорен нинджа и навигира останалите. Движат се в синхрон. Не бях го забелязала досега, понеже бяха далече един от друг, но сега е ясно...\n- Ясно – каза Дженай - и какво ще правим?\n- Ще пробия път за вас напред – каза Акарасу.\n- Ще се разделим? – каза Дженай без ентусиазъм.\n- Така ще направим – каза Наидо.\n- Не, по-добре да се бием – протестира Дженай.\n- Не е нужно да убивам никого, за да преминем напред – каза Акарасу. – Ще ви дам знак.\n- Тръгвай – каза Наидо. – Заложи капаните си.\n- Капани? Ами ако попаднем в тях? – попита Дженай.\n- За толкова време не разбра ли поне малко как действа Акарасу? – каза Наидо. – Няма опасност да се хванеш в капана му, освен ако той не пожелае да те залови.\n- Тръгвам – каза Акарасу. – Чакайте сигнали.\nТя отскочи и бързо се отдалечи от тях.\n- Защо се крием, вече сме толкова близо да селото, ако някой ни преследваше, досега да ни беше нападнал – каза Дженай.\n- Тъкмо в това е проблемът. Никой не ни нападна досега. И, повярвай ми, в гората се спотайват много шпиони и врагове. Предатели.\nЗамълчаха за миг. Беше студено. Не знаеха колко време още им остава до Аней... Чакаха сигнали...\n-\tДа тръгваме – каза Наидо.\n-\tХай – отвърна Дженай и двамата тръгнаха бавно напред. Очите им вече бяха привикнали с тъмнината, а слухът им се беше изострил. Лутаха се в тъмното, мъчейки се да вървят в една посока – напред.\n„Тичайте!” – чу се нисък мъжки глас някъде наоколо. Дженай изтръпна и трепна. Наидо сграбчи ръката му и я стисна.\n-\tТова е Акарасу – каза той. – Да побързаме!\n-\tХай – прошепна хлапето...\nАкарасу дебнеше. Дебнеше и очакваше поредната жертва да се хване в капана му. Само че онзи се спря точно преди това. Спря се и извади нещо от чантичката си, Акарасу го наблюдаваше съвсем отблизо, застинала като камък. Той извади фенерче и го насочи към нея, тя се прикри, но знаеше, че той я беше усетил... Този... нямаше просто да го докопа и да го разпечата, трябваше да се бие с него. Чакрата му... изглеждаше спокойна и силна...\n-\tЗащо не се покажеш? – попита той и светлината на фенерчето трепна в ръката му.\nАкарасу излезе бавно от прикритието си и се навря в светлината. Очите му заблестяха злокобно.\n-\tЩо за изрод си ти, а? – попита онзи, чиито очи тя все още не можеше да види. Виждаше само отражението на чакрата му в своите сетива... спокойна и силна чакра...\n-\tТи не си джинджурикито – констатира непознатият тип.\n-\tЗначи тогава не ти трябвам – каза Акарасу.\n-\tНеее бързай толкова – каза онзи строго. – Държиш колегите ми. Пусни ги.\n-\tЩе трябва да ме накараш – каза самоуверено тя.\nУвърташе, но времето изтичаше. Трябваше да задържи контрола си, докато Наидо заведеше Дженай на безопасно разстояние. Но, ако се биеше в собственото си тяло, това щеше да е сложна задача. Акарасу прие предизвикателството.\nПоследната промяна е направена от Акарасу на Съб Авг 04, 2012 8:41 pm; мнението е било променяно общо 1 път\nby Акарасу on Съб Яну 28, 2012 7:39 am\nЧаст 9та – Бял, празен поглед...\n-\tПриятелите ти са ходещи мъртъвци – каза Акарасу. – По-добре мисли как ти да оцелееш.\nТя послъгваше, не можеше да ги убие, трябваше да се съсредоточи, да се вглъби, макар и само за миг, но онзи пред нея щеше да забележи това и да я атакува. Трябваше да отложи този миг за по-късно.\n„Губя контрол засега” - извика тя към Наидо и Дженай с всички тела, които вече държеше. – „Тичайте!”\n-\tДа ги убием, докато още ги държи – каза Дженай.\n-\tНяма нужда – каза Наидо. – Тичай сега...\nСтаваше по-прогледно, може би беше сам мираж, или наистина се приближаваха до целта. Щяха да разберат, когато пристигнат в селото...\n-\tЩе се бием ли или какво? – попита момчето срещу Акарасу и заклещи фенерчето между два клона. То освети арената на битката им отдолу, на земята. Акарасу скочи там и зачака противника си.\nТой беше обикновен на вид. Спокоен, излъчващ сигурност, но не и плашещ. Той започна пръв. Направи знаците си и наоколо се стовариха един до друг дебели пънове. Акарасу беше попаднала в неговия капан. Сега имаха истинска арена за битка... Този тип беше тъп... Така щеше да го хване още по-лесно. Тя извади шурикените си и ги разхвърля във всички посоки. Но той някак си не беше докоснат от чакра нишките... Тя размърда пръсти и пристегна капана, но той се промуши ловко през мрежата ѝ и пак ѝ се изплъчна. Добре, каква беше тайната му? Светлината падаше отгоре им. Очите на Акарасу светеха, но тези на противника ѝ оставаха в сянка. Акарасу виждаше само протекторът за глава със символа на Мейкю. Поне беше сигурна, че се бие с истински враг. Акарасу отдавна беше изхвърлила своя протектор. Надяваше се да получи нов... в Анейгакуре.\n-\tСтранно, не си ли нинджа на Аней? – попита момчето. Авно и той искаше да увърта донякъде.\n-\tНе. Това променя ли нещо? – каза Акарасу и размести нишките, а той пак се промъкна ловко между тях. Виждаше ги. По дяволите... Акарасу трябваше да се напрегне повече от обикновено... Той я изпревари и направи някакви движения, целеше се в нишките... тя веднага ги дръпна към себе си, какво правеше той... изведнъж забеляза очите му – бял, празен поглед. Той виждаше чакрата ѝ по-добре, отколкото тя виждаше неговата... Хюга. Най-силният клан в Мейкю гакуре. Тези хора се раждаха, за да станат шинобита и нищо друго не се предвиждаше за тях като вариант.\nАкарасу го атакува с оръжия от всички страни. Той избягваше всичко, и по-добре да избягваше и най-малкото одраскване, защото то можеше да бъде смъртоносно. Сенбоните лъщяха навсякъде във въздуха около него, и го нападаха с камшични удари на чакра нишките. Техниките на Хюгата отбиваха атаките, Акарасу се чудеше кога той ще я нападне... Беше се подготвила... Вълната чакра я заля и я блъсна в стената, изградена от пънове... Хюгата се спря да си поеме дъх... тогава усети шурикена, забит в гърба му. Акарасу го беше дръпнала в последния момент и той се беше отскубнал от дървото, в което се беше забил. Беше полетял в точната посока, без необходимост от повече насочване, чакра нишката беше изчезнала, Хюгата не беше забелязал шурикена.\n-\tКакво се хилиш? – попита той и извади шурикена от гърба си.\n-\tЗнаеш ли – каза тя и се поизправи, макар и едва едва, - аз никога не играя... нежно... Не размазвам противниците си, убивам ги... всъщност може да се каже, че отровите ми действат много нежно...\n-\tБлъфираш – каза той.\n-\tНяма нужда да ти доказвам, ще разбереш и сам, но ще е твърде късно.\n-\tТогава – каза той. – И ти идваш с мен.\nИ се засили към Акарасу, за да нанесе решителен и може би смъртоносен удар. Един от съотборниците му понесе удара. Хюгата погледна право в очите му, но не можа да се спре. Отровата действаше. Разпечатаният от Акарасу се просна в ръцете на другаря си и двамата се струполиха на земята заедно. Акарасу се съсредоточи за онзи един миг, който ѝ трябваше, за да отнеме душите на тримата, на чрез които беше направила печати.\n„По дяволите!” – кресна безсилно Хюгата, когато приятелят му се отпусна в ръцете му, все още жив, но без съзнание...\n-\tИскаш ли да свърша с теб бързо или предпочиташ да се мъчиш? – попита Акарасу и с мъка се отдели от упората на пъновете, в които се беше облегнала и направи крачка напред към противника си.\n-\tВърви по дяволите – каза той и стисна дрехата на другаря си ядно, но пръстите му се сковаха и той не можа да я пусне. – Ако нямаш противоотрова, се разкарай...\nГоворът му също вече се затрудняваше...\n-\tИмам – каза най неочаквано Акарасу. – Но искам да знам какъв беше планът ви? На какво се надявахте?\n-\tНе се нядяваме – ще се случи – каза Хюгата трудно. – Демонът ще се освободи и ще опустоши селото... Искахме да спрем теб, за да не го контролираш...\n-\tЗнаете за мен...\n-\tЛегендата е истина – прошепна Хюгата. Легендата за призрака... но не ме предупредиха за отрови...\nТой чувстваше как тялото му изтръпваше...\nТя му хвърли шишенцето с противоотровата и се хвърли да преследва Наидо и Дженай...\nby Акарасу on Съб Яну 28, 2012 5:46 pm\nЧаст 10 – „...насред мрачното село, скрито в тъмнината...”\nТя тичаше, но знаеше, че вече беше закъсняла. Всичко я болеше от удара...Демонът в Дженай се надигаше.\n-\tКакво му направи!? – кресна Акарасу.\nНаидо стоеше там и се наслаждаваше на трансформацията на джинджурикито. Беше планирал всичко или беше част от плана, все едно, Акарасу вече разбираше... Беше разбрала в мига, в който Хюгата каза, че знаят за нея. Само Наидо познаваше уменията ѝ и можеше да сподели за тях с някого. Но имаше и нещо друго. Наидо... беше предател от Мейкю. Или, както излизаше – беше просто шпионин. Акарасу вече разбираше. Той беше убедил ръководителите на Аней, че Акарасу може да помогне за прехвърлянето на Джинджурикито, убедил ги е да доведат Дженай в скритото село, за да може точно той да участва и да знае всичко за тази мисия, да я контролира... за да може звярът да се освободи тук и да опустоши Аней... веднъж завинаги... Той не искаше да убиват никого по пътя си в гората, защото онези, които е трябвало да срещнат, са били негови съюзници... Акарасу не можеше да каже, че не го разбира или че се сърди, тя беше свикнала да бъде използвана. Но това не значеше, че този път щеше просто да приеме това и да се признае за победена. Двамата стояха един срещу друг високо в клоните на оградните дървета и се гледаха спокойно, всеки сигурен в това, че ще направи каквото трябва.\n-\tНяма ли да се опиташ да го спреш? – попита подигравателно Наидо. – Побързай...\n-\tДа – отвърна тя, - но преди това...\nТой усети напрежение в главата си, сякаш нещо го притискаше отвътре...\n-\tКак?!? – попита тай недоумяващо.\n-\tНима си вярвал, че си бил толкова дълго време край мен и не съм те разпечатала? – каза тя. – Спомняш ли си онзи път, когато те раниха в гърба, аз ти направих превръзката... направих и печата, не го усети, заради болката. Не го забеляза, защото е на гърба ти, а ти не се оглеждаш много в огледалото... но ... стига празни приказки...\nТя прекърши волята му. Тялото му се заклати наляво надясно, но в крайна сметка падна откъм външната страна на оградната стена от дървета...\n„Бори се” – чу той познат глас...\n„Помогни ми” – прошепна Дженай, който се изгубваше в чакрата и тъмнината на демона...\n„Мога само да затворя съзнанието ти” – каза Акарасу. – „Да не Му позволя да излезе навън, но... ти трябва да се пребориш с него”\n„Добре” – каза Дженай – „Ще се опитам, ще се опитам...”\nЧакрата на звяра се прибра в изтощеното тяло на момчето и то се отпусна на земята, насред мрачното село, скрито в тъмнината на всички дървета, около които бяха изградени сгради и мостове, където беше пълно със светулки, хвърлящи приказна светлина през тъмнината; където шинобитата пронизаха безпомощното тяло на Акарасу, докато тя беше вложила цялото си съзнание в това да помогне на Дженай...\nДори не можа да се сбогува с него... инстинктът ѝ този път не я подведе, както през войната, вече беше много по-добре тренирана в техниките си. Трябваше да тръгва. Бързо!!!\nСъбуди се... някъде... всичко я болеше, но заради това, че тялото дълго време беше стояло неподвижно, запечатано... Поредното тяло. Поредната различна и еднаква история. Тя никога не разбра какво се беше случило с Дженай, но щеше да помни името му винаги... доста дълго време, цяла вечност...\nВ момента е: Съб Дек 15, 2018 8:04 am


Система за туроператори | Reservations 2.0 Lite\nБърза и надеждна система за туристически резервации. С този помощник работите по-бързо, по-лесно и по-качествено. Достъпно от всякъде, това решение позволява работа и извън офиса. Генерира всички необходими документи. Намалява времето за обслужване на клиент до 60%. Следи финансите ви.\nПолучавате готовите документи вече и в PDF форат или ги изпращате по електронната поща с едно натискане на бутон.\nС помощта на този софтуер може да анализирате и следите работата на служителите ви.\nКак работи системата за резервации\nПървоначално въвеждате фирмите, с които работите. Може да създадете и шаблони(примери) на пакетни резервации, които да използвате в последствие. Когато клиентът дойде в офиса ви, се въвеждат неговите данни и услугите, които той желае. Така резервацията става готова и може да принтирате ваучери, договори, заявки за резервация, заявки към хотела, фактури и др.\nМоже да въвеждате цени в различни валути, като системата автоматично пресмята цените по курса за деня на БНБ. Заявките, които сте направили, се записват и разпределят по страници. По всяко време може да генерирате документ или да направите справка за дадена заявка.\nReservations 2.0 Lite позволява създаването на служители с индивидуални права, което ще рече, че може да избирате за всеки ваш служител, какви възможности има и какво няма право да използва.\nС напредване на времето и работата възможностите за анализ на резултатите стават все по-важни. С едно натискане на мишката може да създадете списъка за хотела, с данните на туристите в него и да го изпратите. Следите колко резевации имате, кои служител как се справя и колко заявки е направил. Проследявате издадените фактури, кои от тях са платени и следите към кои доставчици имате задължения. Анализирате записаните туристи за отделните ви пакети и намирате стара информация за секунди.\nВсеки служител има възможност да изтегли помощния файл и да прави справка с него, всеки път, когато има нужда. Допълнително на всяка стъпка в системата има кратка помощна информация. Ако е необходимо може да проведем за вас обучение в рамките на няколко часа, което ще изясни всички ваши въпроси.\nНе плащате огромни суми за да изпробвате продукта или за да го купите и допълнително да плащате поддръжка. Не инсталирате и не заемате място на компютрите си. Най-важното - не се тревожите за ежедневното архивиране, необходимо, за да сте сигурни, че няма да има загуба на информация. Може да изпробвате по всяко време. Може да получите помощния файл и да се запознаете с него преди да закупите системата. ВИЕ решавате. НИЕ изпълняваме.\nСкорост на работа. Време за свикване?\nПризнаваме, че ако до момента персоналът ви не е работил с резервационна система може да има трудности със свикването към Reservations 2.0 Lite. Но това ще бъде само в началото. За да свикнете със системата ви е необходима не повече от 1-2 седмици работа с нея. След което ще се учудвате как сте могли да работите толкова дълго без нея!


Голямото дигитално „въртене“ на бутилки | Публикации | Siemens Bulgaria\nКогато през 1878 г. Фриц Хенкел пуска първия прах за пране на пазара, той няма представа на какъв победоносен поход потегля неговото предприятие. Днес компанията, чието седалище е в Дюселдорф, произвежда перилни и почистващи препарати в повече от 30 производствени бази в света. С дигитализацията на своята продукция фирмата иска да скъси времето за внедряване на продуктите на пазара чрез „учещо се производство“, да въведе оборудване, работещо с технологията „Plug-and-Play“, да оптимизира времето за реакция и да подобри качеството до ниво на продукция без дефекти.\nПроизводствената база в Монторнес дел Валес край Барселона е сред най-модерните и предприятия с най-висока степен на автоматизация. За една минута от станция до станция по поточната лента на опаковъчната линия преминават до 300 бутилки течен перилен препарат. Тук преди всичко е важно да бъде напълнено зададеното количество с правилното налягане в бутилките. След това се поставят капачките, залепват се етикетите и с помощта на роботи продукцията се опакова в автоматично сгънати картонени кутии. Когато кутиите се затворят и обозначат с необходимата информация (разбира се, това също е автоматизирано), те се подреждат върху палети, които се опаковат във фолио. За да може цялото производство да протича безаварийно, във всяка отделна стъпка се извършва контрол на всички параметри, като например количество за напълване или точно позициониране на етикетите.\nЦялостното решение, внедрено в IT-системата на „Хенкел“, вече доведе до повишение на ефективността с повече от 10%.\nХармонизиране на опаковъчните машини\nДосега машините на опаковъчната линия „комуникираха“ помежду си не много систематично, а по-скоро поотделно. Затова беше необходимо машините от различни производители да се хармонизират със собствени софтуерни решения и да се установят надеждни комуникационни стандарти. С подкрепата на специалистите на Siemens от Германия, Австрия и Италия „Хенкел“ внедри комплексно решение, за да направи линиите за пълнене и опаковане по-ефективни.\nНовата система за управление на линиите включва стандартизирани OPC-UA-интерфейси, Profinet, TIA-Portal и контролери Simatic-S7-1500. С това решение всички машини на опаковъчната линия могат да бъдат подменени, а новите компоненти или машини бързо и лесно да се интегрират без изменения във висшестоящата система или напасване и обработване на цифрови показатели.\nБазата на параметрите за качество, надеждност на машините и производствена мощност се формира от системата за управление на производството (MES). Тя реагира гъвкаво на актуални състояния и взема предвид непланирани престои, както и планирани паузи за техническо обслужване или подмяна на продукти. В анализите за седмица, дни и отделни смени бързо се виждат възможностите за промяна, например, ако една машина не е настроена оптимално в рамките на цялата линия. По-постоянният режим на движение на линиите за пълнене и опаковане подобрява качеството на продукта и опаковката и намалява износването.\nПрегледни и централизирани данни\nКато следваща част от общото решение беше направена по-добра визуализация на работните режими. Преди зададените данни и евентуалните отклонения се показваха директно на устройствата за управление на машините. Вместо това те излизат сега автоматично и нагледно в централна система. Със стандартизирано в цял свят представяне за всяка линия и всеки завод на „Хенкел“ експлоатационните състояния, производствените цели и тяхното постигане могат да се идентифицират лесно и по всяко време. Едновременно с това придобитият опит от подобренията на вече реализираните линии може да се приложи в новите съоръжения. Друго предимство: операторът по всяко време има достъп до документацията, освен това разходите за обучение и тренинг по техническо обслужване, както и за поддържането на наличности от резервни части намаляват.\nОбщото решение, внедрено в IT-системата на „Хенкел“, вече доведе до повишение на ефективността с повече от 10%. Понастоящем е планирано съществуващата интеграционна система на линиите да бъде разширена с продуктови иновации и нови дигитални функции. Към тях се отнасят например по-голяма интеграция на роботи в опаковъчните станции и въвеждането на дигитален близнак.


Чувствате ниско днес? Защо да не дадете здравословна храна? 👵👴 60 Години И Аз\nЧувствате ниско днес? Защо да не дадете здравословна храна?\nКак реагирате на стрес в живота си? Държиш ли се за една голяма разходка в парка? Гледате ли забавен филм? Докосвате ли се за голяма кофа от сладолед от шоколадово-ментов лист? Или се обръщате към възможности за здравословна храна?\nАко отговорът ви от естествен стрес включва ядене, може да откриете, че изпитвате неприятни странични ефекти. Но има по-добър начин! Можете да се справите със стреса си, без да добавяте инчове към талията си, като си давате здравословна "прегръдка на храната".\nЗдравословната храна все още може да се вкуси\nЦелта тук трябва да бъде да изберете храни, които пожелаете, но и здрави. Това означава, че прости въглехидрати, като хляб и нездравословна храна са навън! Намирането на здравословни храни, които обичате да ядете, всъщност е по-лесно, отколкото бихте могли да мислите. Това просто изисква малко планиране.\nНе забравяйте, че когато се чувствате стресирани, малко вероятно е дисциплината да търси здравословен избор. Така че, целта ви трябва да е да разполагате със стотици здравословни закуски на разположение по всяко време, само в случай, че започнете да се чувствате стресирани.\nМоите любими здравословни храни включват орехи, авокадо и кефир. Какви са твоите?\nАко търсите вдъхновение, тук са няколко от любимите ми сайтове, когато става въпрос за създаване на здравословни закуски: Epicurious и BBC Good Food. Можете също така да прочетете статията ни, която предлага 7 здравословни храни и супер добавки за здравословно остаряване.\nНай-хубавото е да се прегърнете здравословна храна, за да не се чувствате виновни след това.\nПолучавате незабавен емоционален тласък, но без неизбежното падане, което идва след хранене на нещо, което знаем, че не трябва.\nКоя е любимата ви здравословна закуска? Какви основни здравословни храни сте добавили към диетата си наскоро? Моля, присъединете се към разговора по-долу.\nSchau das Video: Niedriger-Zins: Sparer führen sich enteignet\nПовечето хора биха открили, че 75-те триталона ще бъдат обезсърчаващи за 75 дни, но точно това направи Дафне Бел, за да отпразнува 70-годишния си рожден ден. Опитът на Дафне е вдъхновяващ не само за нейния личен триумф, но и за посланието, което изпраща на жените за упражнения над 60 години.\nКак да спечелим пари онлайн\nКонцертната икономика? Какво е това? Това е просто една техническа дума за икономиката, която поглъща няколко служители на непълно работно време и работещи на принципа "гъвкаво работно време" на договорна основа чрез интернет. Хората предлагат специфични умения или изискват конкретни задачи да бъдат завършени чрез уеб базирани платформи. Предполага се, че до 2020 г. 40% от американските работници ще бъдат независими изпълнители в тази икономика.\nДивите цветя се слагат на цъфтящо шоу на неочаквано място\nГолемите диви цветя в Калифорния. Източник: YouTube Няма нищо съвсем като гледане на провинцията, покрита с диви цветя. Западна Австралия има най-голямата колекция от диви цветя на Земята, но новата цъфтежа може да поеме този статус. След години на засушаване пейзажът на Калифорния в Съединените щати избухна в едно колоритно шоу, което се нарича превъзходно.\nКонсумацията на чай е свързана с редица ползи за здравето. Източник: Getty Повечето хора обичат една добра чаша чай, но ползите от една чаша отиват далеч отвъд освежаване - консумацията на чай е свързана с толкова много положителни фактори за здравето ни. Започва на 60-годишна възраст да говори с Дилан К. Фернандо, главен изпълнителен директор на известната компания за чай на Шри Ланка, за да разбере как да извлече най-доброто от чая.\nСправянето с депресията не означава, че сте луд\nАко сте прочели шест урока Моята майка ме научи за стареене Добре, ще си спомните, че майка ми не е станала добре! И една от областите, които създадоха много нещастия в живота й, беше нейното психическо здраве. Тя се погълна от пълна загуба на удоволствие във всичко около нея. През годините успях да се идентифицирам с това чувство.\nМиналия уикенд имах удоволствието да присъствам на The Feel Good Summit, организиран от д-р Марк Химан. Имаше много невероятни ръководители и лекции, но като жена, страдаща от умора, някой ме заби. Дейв Аспрей възприе концепцията за "biohacking mainstream" с непроницаемата си кафе и вибриращи плочи.\nЕдин месец или по-малко\nЖителите на село за пенсиониране призовават за големи правни промени\nИзборът на правилните въпроси, за да се обърнете към Вашия лекар при сериозна диагноза\nКак малкият разговор може да ви помогне да намерите щастие след 60 -\n6 Значими стъпки за поемане на грижите за края на животаЖивот или съществуване?Поддържане на живи традицииЗапочва от 60 дневни шеги: Момче отива в ъгъла магазин\nЛиъм Нейсън се подготвя за пенсиониране, показва по-меката му страна