Александър Драганов — Тримата пазители и златната ябълка — Моята библиотека\nТримата пазители и златната ябълка\nВремето е приказно, помисли си старият Върбан, докато отпиваше от чашката с ракия. След няколко месеца сумрак през есента, зимата и началото на пролетта, над София най-сетне бе изгряло слънце. Мнозина от съседите на стареца по български започнаха да се оплакват от времето, но Върбан не го беше грижа. Българите винаги се оплакваха от нещо, смяташе той. Зимата им бе студено, лятото — горещо, а на пролет и на есен не можело да изчислят кога да си прострат прането.\nЖивотът бе толкова кратък, помисли си дядо Върбан, че бе жалко да го пропиляваш в мисли за пране. Но хората правеха точно така. Въпреки това, той самият изобщо не бе от привържениците на зимата. Притесняваше го не толкова студът, срещу който в двадесет и първи век имаше адекватна защита, колкото постоянният сумрак, който се спускаше над София към края на октомври и не се вдигаше чак до април, потапяйки и без това мръсния град в постоянна сивота. Но веднъж грейнеше ли слънцето, животът ставаше по-хубав. Всичко бе по-светло, а топлината сякаш прогонваше старостта от костите му. „Нека бъде светлина“ — нали така пееше онзи, готиният рокаджия. Васко Кръпката? Старият Върбан не бе сигурен. На тези години паметта му изневеряваше.\nПогледнат отстрани, старецът, седнал на масата пред къщичката си, изглеждаше да е на поне сто години.\nА всъщност бе на повече от хиляда.\nИ за всички тях почти не бе намирал място толкова добро, колкото Княжево. Отдалечено от шумотевицата в центъра на София и близо до планината, това бе най-хубавото място в града и човек почти забравяше за него.\nОсвен това бе идеално за отглеждането на златни ябълки.\nСтарият Върбан бодна замислено от салатата си и прокара хапката с глътка ракия. Слънцето вече залязваше и всеки момент щяха да дойдат и останалите. Той ги беше извикал и бе сигурен, че ще откликнат на призива му. Разчиташе на това, в противен случай светът щеше да свърши, поне за хората. Но бе избрал тримата пазители добре. Единият бе млад и несигурен, търсеше цел в живота си. Лесно щеше да се съгласи на задачата, която старецът планираше да му възложи. Вторият бе древен, но му дължеше услуга, направила живота му много по-добър. А третият просто си пъхаше носа навсякъде, увлечен в ролята си на закрилник на София.\nЛъчите на залеза, оранжеви като жълтък, се скриха зад къщата на Върбан. Падна здрач, но той нямаше общо с ужасния зимен сумрак на София. Затоплена от градусите на идващото лято, априлската вечер в Княжево бе приятна.\nВратата на двора пред къщата на Върбан се отвори и старецът се изправи, за да посрещне първия си посетител. Както и предполагаше, това бе момчето, Звездин. Може би се чудите защо някой би кръстил сина си така, но ако можехте да видите младежа, дошъл на гости на стареца, нямаше да задавате този въпрос. Висок, слаб и с немирна кестенява коса, Звездин бе облечен с дънки и лилава риза и щеше да изглежда като съвсем обикновено момче, ако не бе запасал меч на кръста си и нямаше сребърна звезда на челото. Беше се родил с нея — знак, че ще извърши велики дела. Старият Върбан бе свидетел на раждането му, а после и напътстваше младежа от разстояние, като гледаше да не се натрапва на родителите му — смъртен човек и самодива. Момчето бе дръзко и своенравно от малко, като още от тогава бяха се появили и враговете му. Змия пепелянка допълзя до люлката му, докато бе още в пелени, но Звездин я удуши и изхвърли. Хала от подземния свят, черна като греха, го атакува, когато стана на тринайсет, но момъка съкруши и нея с острието, което носеше на кръста си — меч, останал му от далечното минало, когато друг юнак със звезда на челото го бе използвал в битка със злите сили, влизайки в народните приказки. За своите седемнайсет години Звездин бе повалил не един и двама врагове, но всичко това бе само подготовка за това, което го очакваше в момента.\n— Хапни си салата — предложи старецът на момчето, като му посочи един от свободните столове до масата с бастуна си.\n— Не съм гладен — отвърна Звездин и седна. — Но не бих отказал глътка ракия.\n— Баща ти го няма, така че можеш да се обслужиш спокойно — усмихна се старецът. — Не си малък.\nЗвездин се ухили и сипа ракия в една от празните чашки на масата, след което удари юнашка глътка. Задави се, естествено. Беше още нов в алкохола.\n— Развращаваш младите, а? — долетя нов глас. Върбан не се учуди, че не бе чул новодошлия. Щеше да се разочарова, ако това бе станало. Разчиташе на уменията му.\n— Добре дошъл — отвърна старецът на пристигналия в двора мъж. Висок, мършав и блед, той носеше дълго тъмно палто, въпреки топлото време. Косата му бе гарвановочерна и дълга до раменете, а изпод устните му се подаваха върховете на издължените му кучешки зъби.\n— Вампир? — скочи на крака Звездин и извади меча си. Острието засия в синьо.\n— Спокойно — махна с ръка Върбан — това е приятел. Запознайте се. Звездине, това е Алкивиад. Алкивиад, запознай се със Звездин.\n— Алкивиад? — повтори Звездин, без да сваля меча си. — Това е вампирът, който можеше да излиза на дневна светлина?\n— Същият — отвърна бледия мъж. — Както виждаш, мракът още не е паднал напълно.\nИ наистина, все още бе сравнително светло.\n— Аз дадох тази способност на гостенина ни — обади се Върбан. — Можеш да свалиш меча си, Звездине.\n— Но той пие човешка кръв — не се съгласи момчето.\n— Но не убивам — промърмори Алкивиад. — Макар че ако не спреш да размахваш тази игла, може и да наруша правилата си.\n— Само опитай — стисна зъби Звездин.\n— Не — махна с ръка Върбан — ще ми трябвате за по-късно.\nЗвездочелият се поколеба, но накрая прибра меча в ножницата и седна.\n— Мъдро решение — отбеляза Алкивиад, след което се обърна към стареца.\n— За какво всъщност си ни извикал?\n— Е как? — усмихна се Върбан. — Заради изборите, разбира се. Чудя се за кого да гласувам.\n— Много смешно — отвърна вампирът. — Говоря сериозно.\n— Да, трябва да имаш добра причина, за да извикаш някой като него — обади се Звездин.\n— Ти наистина си търсиш боя, а малкия? — ухили се Алкивиад, като разкри огромните си кучешки зъби.\n— Чакам още някой — махна с ръка Върбан. — Когато и той дойде, ще ви разкажа всичко.\n— Добре — съгласи се вампирът. — Но дано наистина не става дума за изборите.\nЗвездин се разхили. Алкивиад седна между него и стареца. Тримата започнаха да говорят за несъществени неща. Възрастният човек спомена колко е хубаво времето, Звездин разкри, че си пада по някаква самодива, а вампирът го посъветва да не се занимава с такава и да си намери свястно смъртно момиче.\n— Хей, самият аз съм син на самодива — разсърди се Звездин.\n— И виж какъв си пораснал — ехидно отвърна Алкивиад.\nВремето напредна и здрачът премина в тъмнина, когато вратата на двора във Върбановата къща се отвори за трети път. Сенките сякаш се сгъстиха и пред тримата се появи висока, тъмна фигура на маскиран мъж. Той бе облечен от глава до пети в черен кожен костюм и дълъг черен шлифер, а лицето му бе скрито от тъмна маска, която не разкриваше дори очите — над тях бяха поставени червени очила, чиито лупи светеха демонично в мрака. На бедрата си новодошлия имаше кобури със затъкнати в тях пистолети, а от ботушите му се подаваха остриетата на ками.\n— Това вече — обади се Алкивиад — е истинска изненада.\nЗвездин отново бе скочил на крака:\n— Ти… — той погледна новодошлия, след което се обърна към Върбан, а после отново към маскирания — ти си Мракомет!\n— А ти си Звездин — отвърна с гробовен глас новодошлият, — роден на 15 май 1996-та година в град София, баща Тома Николов, майка неизвестна. Проблемен ученик, посредствен успех в училище, без много приятели освен пенсионера Върбан Николов, в чиито дом се намираме в момента. Съучениците докладват необясними случки при контакт с теб, които насочват към паранормални явления.\n— Сега ако кажеш и аз кой съм… — подсмихна се Алкивиад.\n— Алкивиад Иванов, официално роден 1983 година в град Ловеч, при проверка в болницата се оказва, че такова лице няма. Нямаш професия, парите ти официално са „наследствени“, но всъщност са придобити от също толкова загадъчни лица през предишни години. Лицата поразително приличат на теб. Склонен си към много връзки с жени, някои от които докладват след това загуба на кръв и памет. По моя догадка — вампир, макар това да противоречи на редовни твои прояви на дневна светлина.\nВампирът отвори уста да каже нещо, след това отново я затвори.\n— Оу — успя да заяви накрая.\n— Това е Мракомет — повтори развълнувано Звездин — първият супергерой на България, нощният закрилник на София! Победител на убийци като Джеки Белязания и Тони Мародера! Майстор на бойните изкуства, стрелец, който никога не пропуска, детектив от нивото на Шерлок Холмс…\n— Българският Батман? — предложи Алкивиад.\n— Не знаех обаче, че се занимаваш и с нашия, вълшебен свят — намръщи се Звездин.\n— Паранормалните явления са част от ареала, който наблюдавам — невъзмутимо отвърна Мракомет, след което се обърна към Върбан:\n— Намери ме там, където никой не ме е търсил и каза да се появя. Кажи какво искаш.\n— Ти знаеш кой е той? — обърна се Звездин към стареца с ококорени очи.\n— Но няма да разкрия — отвърна твърдо старецът. — Това не е моя тайна.\n— Коя е твоята тайна, тогава? — попита Мракомет. — И няма нужда да ми губиш времето с дълги обяснения за вашия, както каза момчето, вълшебен свят. Вече проучих българските предания и гостите ти. Знам каквото има да се знае за тях.\n— Добре тогава — изправи се Върбан. — Настъпи моментът, в който всички вие трябва да узнаете защо ви извиках. Елате в задния двор.\nСтарецът тръгна, подпирайки се на бастуна си. Звездин, Алкивиад и Мракомет се спогледаха, след което свиха рамене и го последваха.\nВ задния двор на къщата имаше няколко дръвчета, но едно от тях привлече погледите на всички. Звездин усети, че в него има някаква магия, а Алкивиад и Мракомет почувстваха, че то е различно от останалите, без да знаят защо. Върбан застана до него и започна:\n— Това, вярвате ли или не, е златна ябълка. Знам, че ви звучи абсурдно, защото всички знаете историята като приказка, но истинността й не би трябвало да ви изненадва. Всеки от вас е виждал света такъв, какъвто е в действителност, а не както го възприемат обикновените хора. Звездине, ти бе роден като юнак във време, в което магията е забравена. Твоята поява означава, че светът все още има нужда от герои, че чудовищата продължават да дебнат в сенките, макар хората вече да не вярват в тях и да не ги виждат. Алкивиад, ти бе прокълнат с вечния живот на вампир, обречен винаги да се криеш в мрака. Аз ти дадох дара да видиш отново дневната светлина преди почти сто години, когато те заварих да пиеш кръвта на умиращите по бойните полета на Балканската война. Още тогава ти обещах, че един ден ще поискам да ми върнеш услугата. Този ден настъпи. Мракомет, ти си плод на новото време с неговите технологии и страхове, но сам признаваш, че си се сблъсквал със света на паранормалното, както го наричаш. Знаеш, че не всичко може да се обясни с бързината и ловкостта на ръцете, които ти несъмнено притежаваш.\nВърбан млъкна за миг, за да си поеме въздух, след което продължи:\n— Светът съществува в баланс — светлина и мрак, добро и зло. Вие, всеки по свой начин, сте войни на страната на доброто. Звездине, ти си направен от същата закалка, от която идват герои като Херкулес и Тезей, като Беоулф и Кухулин, като Звездочелия и Крали Марко от нашите приказки. Ти си този, който стои между хората и изчадията на отвъдното — таласъми, призраци и хали, които протягат ръце, за да отнемат живота и душата на простосмъртните. Мракомет, ти си този, който се изправя срещу най-лошото у самите човеци, чудовищата, породени от собствените им страхове и патологии. Твоята роля е толкова важна, колкото и тази на Звездин. Но ти, Алкивиаде, сигурно се чудиш защо си тук. Ти си вампир, същество на мрака, образно казано, един от лошите.\nЗвездин погледна Алкивиад изпитателно, а вампирът не отговори, изгубил сарказма си пред такава откровеност.\n— Но ти си най-добрия пример — продължи Върбан. — Ти си този, който побеждава злото в себе си, който се отказва от зова на мрака и остава в светлината, въпреки всичко.\nАлкивиад погледна Върбан някак учудено, но думите сякаш му вдъхнаха кураж и той изправи рамене.\n— Всичко това е трогателно — отвърна Мракомет — но няма нищо общо със златната ябълка.\n— Това наистина ли е тя? — попита Звездин. Лицето му бе като озарено: — Ябълката от приказките?\n— Да — кимна Върбан — такава, каквато я посях преди десет века. Такава, каквато хората разправят, че е. Но и много повече. Народът не знае цялата истина за златната ябълка. Не я знае, защото тя ще му дойде твърде много. Не я знае, защото повече няма да заспи от ужас, ако я разбере.\nВърбан се прегърби, все едно цялата тежест на възрастта му го удари изведнъж.\n— Преди хиляда години имаше жестока война между смъртни и демони. Българите бяха избрани да водят тази битка. Това ги отслаби до степен, че държавата им падна под чуждо владичество. Но не това е важното в случая. Важното е, че те бяха избраният народ, който попречи на съществата от отвъдното да завладеят целия свят. Българите винаги са чувствали, че са специален народ, че са богоизбрани, но никога не са знаели с какво точно. Аз ви разкривам тази истина. Те попречиха на съществата на тъмнината да ни завладеят преди хиляда години така, както траките го направиха десет века преди това по същите земи. Така, както още по-рано го е сторила и загадъчната цивилизация, оставила ни следите от Варненския некропол. Колобрите на цар Самуил, останали още от времената на хановете, заплетоха уникална магия и създадоха Златната ябълка. Нейното съществуване е анатема за изчадията от отвъдния свят. То пречи на армиите им да залеят нашето измерение. Плодът на златната ябълка е гаранцията ни, че ще продължим да живеем необезпокоявани.\n— Хмм — намръщи се Звездин — защо тогава има чудовища, с които юнаци като мен трябва да се бият?\nЛицето на Върбан помръкна.\n— Когато създали Златната ябълка, колобрите трябвало да сключат сделка със силите на отвъдното. Само така магията можела да подейства. Според сделката, отделни чудовища могат да се промъкват в нашия свят в опит да откраднат ябълката. Ако успеят да го направят десет пъти по ред, тогава портите към Долната земя ще се отворят и несметните пълчища на демоните ще залеят Земята. Девет пъти техният пратеник, Ламята, открадваше ябълката, докато най-малкият брат от приказката не я срази. Но когато той си замина от този свят, съществата на Сянката изпратиха нови, още по-свирепи слуги.\n— Нека позная — предположи Алкивиад — още девет пъти плодът на дървото е заминал в отвъдното.\n— И след всяка кражба преградата между нашия свят и този на чудовищата отслабва. На Земята винаги е имало глупци, които призовават демони заради болната си амбиция или от любопитство. Но с разпадането на преградата все повече изчадия идват на нашия свят. Скоро ябълката ще даде плод и те ще се опитат да я вземат за десети път. А това ще е краят.\n— И сега ти си избрал нас да я опазим! — възкликна Звездин.\n— Кога се очаква да се роди плодът? — намеси се Мракомет.\nВърбан не отговори, а само се облегна на бастуна си.\n— Тази нощ е, нали? — попита Алкивиад. — Ти си ни извикал в последния възможен момент. Не смяташ ли, че това е доста безразсъдно?\n— Сторил съм това, което считам за редно. Дали щеше да дойдеш, ако ти бях казал каква услуга ще ти искам? Или щеше да избягаш и да се скриеш някъде надалеч, където не мога да те намеря?\n— Аз щях да дойда — отвърна Звездин.\n— Но родителите ти нямаше да те пуснат — възрази Върбан. — Майка ти щеше да те скрие, ако трябва, дори приспи в пещерите под Стара Планина, където дори моята магия не може да стигне.\n— Ами той — попита Звездин, като посочи Мракомет — защо му казваш чак сега?\n— Той знае — поклати глава Върбан.\n— А ти знаеш, че съм прав — отвърна Мракомет. — Нямаш право да криеш такава тайна от целия свят. Хората трябва да знаят. Сега тук можеше да има армия, покрай която нищо да не може да прехвръкне.\n— Армията не може да спре съществата, които ще дойдат — отговори Върбан — а дълбоко в себе си ти знаеш, че властите не бива да имат знание за скрития свят. Представи си какво би станало, ако магията попадне в ръцете на някои от твоите врагове, като Тони Мародера и Джеки Белязания. Те са достатъчно ужасни и като хора. С магия…\nВърбан не довърши.\n— Какви същества можем да очакваме? — попита Звездин, като се разкърши. — Ти каза, че пратениците на Долната земя са по-могъщи от Ламята от приказките.\n— Могат да бъдат всякакви — отвърна Върбан. — Летящи и пълзящи, крилати или ровещи под земята, огромни или малки, тежки или съвсем безтелесни. Демони. Призраци. Таласъми. Наречи ги както искаш. Те имат много форми, всяка от които различна от другите. Всяка от които смъртоносна.\n— Умееш да подобриш настроението на човек — обади се Алкивиад. — И кога можем да очакваме тези същества?\n— Златната ябълка ще даде плод в полунощ. Тогава светлината й ще обгърне целия двор, но ще остане невидима за простосмъртните, освен за тези, които знаят предварително какво ще се случи.\n— Като мен — заключи Мракомет.\n— Като теб. Това означава, че плодът ще се появи след броени минути. Той не бива да бъде късан от дървото до настъпването на Зората, иначе преградата между нашия и отвъдния свят ще се разпадне. Пратениците на долната земя ще се появят в три след полунощ, часът на дявола, тогава, когато мракът е най-гъст. А вие ще трябва да ги спрете. Готови ли сте за това?\n— Не — отвърна Алкивиад.\n— Да — отвърна Звездин.\nМракомет не каза нищо.\nРаждането на златната ябълка бе най-хубавото нещо, което Звездин бе виждал в живота си. Плодът се появи на върха на дървото и огря целия двор като малко слънце. Когато светлината й озари тялото му, Звездин се почувства освежен и с подновени сили, все едно бе спал цяла нощ, а след това се бе изкъпал. По реакциите на останалите видя, че и те са усетили магията. Странна усмивка се появи на лицето на вампира и дори винаги напрегнатия Мракомет изглеждаше отпуснат.\nНо скоро след това и тримата се напрегнаха отново. Минутите неумолимо напредваха, а все още невидимия им враг приближаваше. Върбан се прибра в къщата си. Неговата магия го бе дарила с безконечен живот, но не можеше да му помогне в битка. Скриваше обаче действителността от очите и ушите на съседите. Каквото и да станеше в двора му през нощта, никой нямаше да разбере нищо. Разсъдъкът на хората щеше да бъде опазен. Но ябълката… да опази нея бе отвъд способностите му. Това бе проклятието на стареца — да отглежда златната ябълка, но да е безсилен да защити плода й. Винаги трябваше да разчита на други.\nНо този път бе избрал пазителите добре, смяташе Звездин. Момчето знаеше на какво е способен един вампир и бе нещо като фен на Мракомет. Макар самият той да бе юнак с вълшебни сили, Звездин си оставаше млад мъж и като всеки такъв търсеше своята идентичност. Мракомет бе така странен за него, както магията за обикновен човек. Неумолим, мрачен войн, той не разполагаше с вълшебни сили, но подвизите му бяха обиколили надлъж и шир цяла България. Той бе вдъхнал нова надежда на хората, вяра, че справедливостта може да тържествува, че в страната има място за порядъчните хора.\nСамият Звездин не бе извършил по-малко подвизи от Мракомет, въпреки възрастта си. Те просто бяха останали незабелязани. Въпреки това, много хора дължаха живота си на него. Неведнъж или два пъти той се бе изправял срещу таласъми и хали, безформени същества на черната магия, които убиваха без жалост и без смисъл. Но всички те падаха под ударите на хладната стомана на меча му, древното оръжие, което никога не го бе предавало.\nЩо се отнася до Алкивиад, Звездин бе чувал за него — странният вампир, който никога не убива. Не си бе представял, че такова същество може да дружи със стария Върбан, но вярваше в избора на стареца. Ако Алкивиад бе достатъчно добър за него, значи имаше място сред тримата пазители на дървото.\nТримата пазители, помисли си с усмивка Звездин. Като тримата братя от приказката. Но не състезаващи се помежду си, а обединени в общата цел. Защитата на дървото.\nЧасовете се изнизаха неусетно. Когато приближи три след полунощ, Звездин изтегли меча си и застана нащрек. Не виждаше Алкивиад и Мракомет, но знаеше, че и те са заели позиция, скрити в сенките на голямата къща. Нощта бе тиха и спокойна, без облаци. Звездите грееха ясно, а лунният сърп хвърляше мека, успокояваща светлина. Изглеждаше сякаш нищо лошо не може да се случи.\nИ тогава се чу шумът от течаща вода. Първоначално тихо и ненатрапчиво, но въпреки това косъмчетата на врата на Звездин се изправиха. Инстинктите му на юнак подсказаха, че се задава нещо зло и наистина, не след дълго ужасно зловоние блъсна ноздрите му. Отнякъде миришеше на умряла риба, всепоглъщаща, смазваща миризма, която можеше да те накара да повърнеш. Вади потекоха по тревата около златната ябълка и когато Звездин се размърда, краката му потънаха в рядка кал, а звукът, който издадоха, стресна и самият него. От двете му страни също се чу пляскане и когато той се обърна, забеляза тъмните фигури и на вампира, и на софийския супергерой.\nКолкото и добро да бе прикритието им, вече бяха локализирани.\nИ тогава вадите изригнаха, без предупреждение, без никакъв предварителен знак. Зловонни същества се появиха от водата, сякаш изплували от незнайни дълбини. Ниски и уродливи, те имаха несъразмерни глави с огромни рибешки очи, безжизнено увиснали уста и длъгнести ръце с възлести пръсти, направени като за удушаване. Водници!\nНо Звездин бе готов. Древният меч се завъртя във въздуха и острието му проблесна на светлината от златната ябълка. Хладната стомана мина през уродливите същества и те се разпаднаха на неприятно миришещи локви под ударите на острието. Момчето извика от отвращение, докато удряше чудовищата и не спря да вършее сред редиците им, докато не остана сам. Чак тогава си позволи да хвърли поглед към останалите.\nАлкивиад отдавна бе приключил със своите противници, твърде бърз и твърде силен за тях. Неуловима сянка, от която се чуваше подигравателен смях, докато минаваше през мерзките същества като сърп през житно море.\nМракомет също се бе справил с враговете си без проблем. Камите се бяха появили в ръцете му като на магия и скоро водниците се разпаднаха под ударите му, изненадани от това, че ги побеждава обикновен смъртен.\nЯвно не чак толкова обикновен.\nЗвездин, разбира се, не видя всичко това, но разбра, че бойните му другари са добре. Тъкмо понечи да им вдигне одобрително палец, когато водата под краката му се разтърси. От навлажнената пръст изригнаха огромни пипала, които понечиха да се увият около него. В мрака пред тях се надигна уродлива глава, чиято зейнала паст подсказа ясно намеренията на съществото.\nМомчето посече с острието си пипалата, но нови заеха мястото им, дебели като дървета и мазни като сланина. С крайчеца на окото си видя как Алкивиад разкъсва едно от тях с голи ръце, като в същото време крещи от отвращение. Вампирът стъпка друго, което се опитваше да го хване за краката, но веднага се появиха нови.\nТогава чудовището хвана Мракомет. Едно от пипалата се уви около ботушите на супергероя и го вдигна във въздуха, след което го понесе към устата на мерзката твар. Звездин извика — обкръжен от други пипала, той не можеше да помогне по никакъв начин на идола си. Алкивиад също бе ангажиран със своята битка.\nНо Мракомет само привидно бе победен. Когато се озова над съществото, той метна нещо в устата му. Чу се тътен като лавина и съществото внезапно избухна в огнен взрив. Пипалата наоколо се сгърчиха и станаха на пепел, а Мракомет спокойно се приземи на краката си.\n— Това беше страхотно — каза Звездин.\n— Слуховете за теб не са преувеличени — впечатлен бе и Алкивиад.\nМракомет отново не каза нищо. Макар той единствен измежду тримата да нямаше свръхестествени сили, изглеждаше най-странен — черна сянка, която стъпва сякаш над нещата наоколо.\nВадите в краката на тримата пазители изсъхнаха, шумът от течаща вода престана. Бяха издържали първата атака.\nМакар да не го показваше, Мракомет бе разтърсен от всичко случило се тази вечер. Когато бе отдал живота си в служба на реда, решен да даде шанс на българите за нормален живот и да донесе възмездие на онези, които ги държаха в мизерията, той се бе подготвил за сблъсък със силите на злото, бе приел, че животът му няма да е лек, че ще срещне жесток отпор. Опасенията му се бяха сбъднали. Организираната престъпност в България бе брутална и безмилостна, а лудите, родени от мизерията, бяха способни на безумства, които здравият разум не побираше. Мракомет отново и отново се бе изправял срещу тях и всеки път бе излизал победител. Бе изградил в себе си увереност, че не може нито да се огъне, нито да се пречупи, че е като скала, в която силите на мрака ще крушират отново и отново. Трябваше да вярва в това, ако искаше да изпълни мисията си. Ако искаше да оцелее.\nНо случките в последно време бяха разклатили увереността му. Първо Върбан се бе появил в скривалището му, неканен и невидян, за да го покани на среща, която далеч надхвърляше компетенциите му. След това бе получил потвърждение на това, което доказателствата сочеха и трябваше да приеме, че когато възможното бъде изключено, трябва да приемем невъзможното за истина — че на света съществуват юнаци и вампири, чиито сили нямат нищо общо със силите на тялото и ума, с които той разполагаше. След това бе дошъл ред на безумния разказ на Върбан, а накрая се появиха и чудовищата — безумни изчадия, излезли като от среднощен кошмар, твари, в чието съществуване нямаше никакъв смисъл. Той бе подчинил огромното водно създание на волята си, но вече бе използвал едно от най-силните си оръжия, а нощта тепърва започваше.\nВодата престана да тече, но миризмата на умряла риба бе заменена от тази на сяра, а температурата наоколо започна да се покачва. И без това топлата пролетна нощ се превърна в сауна, в пещ, която заплашваше да го погълне. Момчето с меча също усети какво се случва и стисна оръжието си още по-здраво, а вампирът започна да души въздуха в очакване на нещо лошо.\nИ то не закъсня. Земята около дървото се разцепи и от нея изпълзя огромно скално същество, осеяно с бразди течаща лава. Лицето му бе като изсечено и изкривено от лукава гримаса, а в очите му блестеше кипяща магма.\n— Аз съм Кракатау — рече демонът с глас, който звучеше като триенето на скала в скалата — а вие сте леш.\nИзненадващо бърз за огромните си размери, демонът се насочи към Алкивиад и се опита да го смачка с тежките си като чукове юмруци. Но вампирът отскочи, бърз като мълния и нанесе убийствен шут в челюстта на създанието. Парченца камък хвръкнаха във въздуха, но чудовището остана равнодушно.\n— Добър удар, вампире — каза то, — но аз съм Кракатау.\nУстата му избълва струя вряща магма и Алкивиад трябваше да отскочи настрани, за да не бъде овъглен за секунди. Тогава на пътя изскочи Звездин, размахал блестящия си меч, подобен на изправилия се срещу змея Свети Георги. Острието прониза на няколко пъти демона и от раните му потече лава, но създанието сякаш не почувства болка.\n— Добре се биеш, юначе — избоботи изчадието, — но аз съм Кракатау.\nИ след това перна с опакото на дланта си Звездин. Юнакът хвръкна във въздуха и описа парабола, след което падна безжизнен на земята.\nМракомет остана сам срещу огнения демон. Всичко бе станало прекалено бързо.\n— Само ти остана, смешно човече — изрева Кракатау, — но тази битка не е твоя. Върви си и ще пощадя живота ти.\nМракомет не отговори. Вместо това извади бластерите от кобурите си и засипа изчадието с изстрели. Оръжия, изпреварили с десетилетия развитието на стандартната военна техника, бластерите изстреляха лазерни лъчи, които започнаха да къртят цели късове от Кракатау, а чудовището изрева от болка и изненада. Магмените му очи блеснаха и Мракомет осъзна, че то ще избълва нова струя магма.\nПреди това да стане обаче, Алкивиад връхлетя съществото в гръб и със сила затвори зейналата му паст, тъкмо когато Кракатау се канеше да избълва огъня си, след което отскочи с грацията на леопард. Очите на демона се разшириха от изненада, когато налягането се върна в скалното му туловище и миг по-късно той се пръсна на димящи огнени късове.\nНастана тишина. Бяха оцелели и след втората вълна на атаката.\nАлкивиад не знаеше какво прави на това място. Нямаше представа защо Върбан бе помислил, че става за тази работа. Другите двама бяха герои и изборът им на пазители на ябълката не подлежеше на съмнение. Но той бе, както се бе изразил и самия Върбан, един от лошите. Убиец. Кръвопиец.\nИ все пак, не можеше да откаже на стареца. Той му бе дал нова радост в живота и вампирът му бе длъжник. Роден във Варна по времето на Българското Възраждане, Алкивиад бе дете на българи-гръкомани. Затова и носеше името на древен атински държавник, а не бе кръстен по български. Името не му бе донесло радост — гърците никога не го приеха за свой, а българите го презираха като родоотстъпник. Затова и той израсна като пияница и пройдоха, разочарование за богатите си и претенциозни родители. Вероятно щеше да загине, падайки мъртвопиян във вълните на морето, ако не бе срещнал румънеца, чудовищния гост от Трансилвания, който бе минал транзит през пристанищния град. Алкивиад попадна на него в една вечер, когато излизаше от кръчмата. Странникът го ухапа за гърлото, пи от кръвта му и го остави да стене в сенките.\nНа следващия ден Алкивиад бързо разбра, че слънчевите лъчи носят смърт, а също и че с живота му досега бе свършено. Той започна да живее като чакал, показвайки се само нощем, хапейки невинните и оставяйки ги объркани и без спомен за срещата с него. За щастие, никой друг не се превърна във вампир. Алкивиад подозираше, че процесът не е толкова прост и вероятно се изисква нещо специфично, което той не можеше да върши. Много по-късно разбра, че старите вампири създават нови само по желание.\nЖивотът му на немъртъв не бе по-радостен от този, който бе имал приживе. Той се хранеше от нещастието на хората и понякога обикаляше бойните полета от безкрайните войни по онова време, за да пие кръвта на умиращи, като лешояд, който се храни с мърша. Тогава го намери и старият Върбан. Той му каза, че в него има доброта, макар Алкивиад да не я усещаше. Обеща да му даде шанс да види светлината, да направи нещо повече от живота си. В замяна щеше да поиска услуга — някога, неизвестно кога.\nИ вампирът се съгласи. Всичко бе за предпочитане пред това да продължи мизерното си живуркане нощем. Старецът не го излъга и скоро Алкивиад можеше да излиза денем. Замогна се като търговец, после скри парите си, когато на 9. ІХ. 1944 избухна социалистическата революция. Изплува и във времената на комунизма — ценен другар на силните на деня и невидим закрилник на приятелите си от царско време, които сега бяха закъсали. Натрупа още средства, а за демокрацията си изфабрикува и нова биография. Вече никой не я проверяваше. Никой не проверяваше нищо. Алкивиад се бе превърнал в светски лъв, изискан джентълмен, желан от жените, елегантен вампир като от книгите, който оставя след себе си само следи от нежно ухапване по снежнобелите дамски шии и безкрайно приятни спомени.\nПрез всички тези години вампирът бе видял какво ли не. Бе се срещал с други представители на своя вид, себични същества, заети изцяло с оцеляването си. Бе срещнал и кръвните врагове на вида си, свирепите върколаци, които обаче бяха уязвими, тъй като промяната ги засягаше само по пълнолуние. Бе попадал и на юнаци, като малкия Звездин, но ги избягваше внимателно.\nНищо обаче не бе могло да го подготви за кошмара, който се изливаше към него тази вечер. Старият Върбан бе прав — ако можеше, щеше да избяга от тази битка. Никога не бе срещал подобни скверни изчадия, криви създания от нива на съществуване, много по-ниски от нашето. Чак сега разбра какво е имал предвид народа, като е дал името на Долната земя. И докато се биеше осъзна, че е бъркал, че не може да избяга от тази битка, че ако ябълката бъде откъсната, последствията ще засегнат целия свят и няма да има място, където да се скрие.\nНегов дълг бе да попречи на това. Но как? Водниците бяха лесни за убиване, но огромното създание с пипала едва не го бе премазало. А после бе дошъл и Кракатау, страшилище от пламък, което можеше да го овъгли без проблеми. Вампирът бе успял да го победи, но само защото демона бе зает със Звездин и Мракомет, загадъчния герой на смъртните, които не спираше да вади нови и нови аса от ръкава си.\nНо сега играта сякаш свършваше. До зората оставаше много време, а Звездин бе замаян от удара на Кракатау. Ето, изправяше се, но залиташе. Той бе все пак много младо момче и издръжливостта му не бе безкрайна. Мракомет изглеждаше непоклатим, но вече бе използвал много от оръжията си. Колко още амуниции имаше под черното му наметало? Алкивиад не можеше да знае, но бе сигурен, че скоро ще му се наложи да ги използва. Температурата в задния двор на Върбан, покачила се рязко при появата на огнения демон, започна да спада. Дори немъртвото тяло на вампира потрепери от свръхестествения студ, а зъбите на Звездин затракаха. Даже Мракомет сякаш се уви по-плътно в черните си дрехи. Червените му очи не спираха да блестят, сякаш готови да посрещнат всяко предизвикателство.\nЦепнатината, от която бе изпълзял Кракатау, започна да се пълни със слуз, която прокапа на мазни, протяжни вади из пръстта наоколо. Тревата около тях почерня и изсъхна. Алкивиад усети как го полазват тръпки и разбра, че става нещо кощунствено със самата материя наоколо, че към тях се приближава невъобразимо зло.\nЧудовището се появи с отвратително пльокане от цепнатината, същество, излязло сякаш от сънищата на Йеронимус Бош. С длъгнесто тяло, подобно на гъсеница, то се разливаше като гигантска амеба, а върху шията му бе израснала противна глава на гигантска богомолка, чиито многофасетъчни очи пръскаха ненавист, далеч надхвърляща дребната злобливост на смъртните.\nЗвездин изпищя като малко дете и изтърва меча си, а Алкивиад усети как му се завива свят. Имаше нещо страшно грешно в самото съществуване на това създание, на това нещо, изпълзяло сякаш от сухия кладенец на старите приказки. От главата на изчадието се чу свистене и вампирът с потрес осъзна, че страховитата твар се опитва да им каже нещо. Не пожела да я чуе и запуши ушите си с длани, като се чувстваше напълно безпомощен.\nНе знаеше какво да стори. Не смееше да удари изчадието по гротескното туловище, тъй като инстинктивно чувстваше, че допирът със слузестата маса ще е смъртоносен за него. Звездин бе паднал на колене и плачеше. Мечът му стоеше захвърлен настрана, забравен.\nНоводошлото чудовище започна да се смее и Алкивиад почувства как светът наоколо се разпада на парчета като строшено огледало. Осъзна, че присъствието на демона е твърде силно за техните сетива, че скоро ще полудеят и ще останат завинаги в кататонично състояние — бездушни чучела, свидетелство за силата на Долната земя.\nНо Мракомет пристъпи напред, сякаш незасегнат от силата на чудовището. Той нямаше възприятие към магията и присъствието на изчадието не му влияеше така силно. А това, което видя, макар и ужасно, не можеше да прекърши духа на човек, изправял се срещу най-ненормалните убийци и мафиоти на България. Бластерите в ръката му засвяткаха и лазерните лъчи се забиха в плътта на чудовището. Дочу се ужасно цвърчене, а изчадието изрева гневно — писък, който, макар и нечут от смъртните хора в квартала, им докара кошмари, от които те се събудиха треперещи.\nДемонът тръгна към софийския супергерой, ръмжейки гневно срещу тъмната фигурка, дръзнала да му причини болка. Лазерните лъчи не можеха да го забавят. Съществото напредваше неумолимо. То издигна грамадната си фигура и фиксира с поглед своя враг. И тогава от червените лупи на Мракомет изскочиха още два лазера, които се забиха право в многофасетъчните очи.\nИзчадието изпищя и се отметна назад като изритано, а от разранените му очи започна да капе мозък. Вампирът обаче с ужас видя как раните му се затварят.\nОсвен всичко друго, демонът се регенерираше.\nМракомет застана до Алкивиад и се обърна към вампира:\n— Оръжията ми са безсилни срещу това адско творение. Ако това същество е подобно на Ламята от старите приказки, която е била изпращана за златната ябълка преди, единствената надежда е в меча на момчето. То обаче е в ступор, а аз не мога да го събудя. Ти си вампир. Извади го от транса му.\nАлкивиад кимна. Думите на супергероя бяха логични и спокойни. Те бяха като пояс, спуснат му в тъмното море. Да, разбира се. Вампирите имаха ментални способности. Той можеше да събуди Звездин от отчаянието му.\nАлкивиад скочи до плачещия Звездин и му прошепна:\n— Трябва да се съвземеш. Не си сам. Ние сме с теб. Силата на това същество е в страха. Преодолей страха и ще го победиш. Изправи се срещу Ламята и я унищожи. Така, както са направили юнаците от старите приказки. Само ти можеш да го направиш.\nДокато говореше, Алкивиад използва цялата ментална сила, на която бе способен. И магията подейства. Звездин спря да плаче, погледна го сякаш е объркан от това какво се случи и стисна зъби. След това тръсна глава, взе падналия меч до себе си и се изправи.\nВ същото време Ламята се бе регенерирала напълно. Очите й святкаха от злоба и тя се изстреля право към Звездин, като комета, дошла от чужд космос. Но този път младежът не трепна. Той вдигна меча си и с един замах обезглави чудовището, а то умря, без дори да простене и тялото му просто се разсея във въздуха — като мъгла, огряна от утринните лъчи.\n— Браво — долетя гласът на стария Върбан, който бе излязъл от къщата си.\nТримата се обърнаха към него.\n— Съкрушихте най-опасните слуги на подземния свят — продължи старецът. — Водниците и техния отец Дагон, огнения демон Кракатау, взривил цял остров, а накрая и Прамайката на мрака, хтоничната ламя, хаосът, придобил плът и кръв. Няма какво повече да доказвате. Битката свърши.\n— Но зората още не е настъпила — обади се Мракомет.\n— Щом тези същества не ви победиха, никое не ще може да го направи — разпери ръце старецът — успяхте!\nЗвездин свали меча си. Сълзите бяха засъхнали по бузите му и той изглеждаше малко засрамен от станалото. Алкивиад обаче постави успокоително ръка на рамото му.\n— Справи се отлично.\n— И все пак всичко ще е напразно, ако не откъснем ябълката — обади се Върбан.\n— Моля? — невярващо го погледна Звездин. — Но ти каза, че ако откъснем ябълката преди пукването на зората…\n— Това бе преди появата на Ламята. Нейната слуз отрови почвата ми. Дървото умира. Ако отровата достигне и самия плод, преградата, която ни разделя от Долната земя ще падне. Трябва да рискуваме и да откъснем ябълката сега.\n— Добре — кимна Звездин, след което се обърна към дървото. — Какво чакаме тогава?\n— Спри — обади се Мракомет — има нещо гнило в тази история. Ябълката трябва да остане на мястото си до сутринта.\n— Но Върбан казва… — отвори уста Звездочелия.\n— Чух го какво казва — прекъсна го супергероят — само дето не го вярвам. Твоят меч унищожи Ламята напълно. Всеки остатък от нея изчезна. В това число и отровата ни. Ябълката е в безопасност, освен ако някой не я откъсне.\nЗвездин се намръщи и се огледа. Наистина, следите от Ламята, а и от предишните демони вече ги нямаше. Тревата отново бе зелена. Земята пак бе цяла. Нямаше пукнатини и процепи, вода, огън или слуз.\n— Прав си — отвърна момчето и се обърна към стареца.\n— Бъркаш, дядо Върбане. Довери ми се за това. Мракомет е прав.\n— Аз ли съм гледал тази ябълка от десет века или Мракомет? — сърдито отвърна старецът и тропна с бастуна си. — Щом не искате, аз лично ще откъсна ябълката.\nИ тръгна към нея. Повя студен вятър. Алкивиад сбърчи нос и изръмжа.\n— Спри на място — каза вампирът. — Ти изобщо не си Върбан.\nСтарецът спря и внезапно се хвърли към ябълката, като свали измамната си кожа с едно движение и разкри какво е всъщност — черно, гърбаво същество с кратунеста глава, крив нос и червени очи. Превръщенец! Алкивиад скочи към него и го хвана за краката, а таласъмът гневно изврещя. Звездин се спусна с вдигнат меч към тях, а Мракомет отново надигна бластерите си…\nИ тогава зората се пукна, а първите лъчи на слънцето ги огряха точно когато златната ябълка сама падна от дървото. Таласъмът нададе отчаян писък и изчезна в облак черен пушек, а тримата пазители усетиха как над тях се спуска чувство на блажено спокойствие.\n— Успяхме — каза Звездин и се усмихна.\n— Но какво ли е станало с истинския Върбан? — попита Мракомет.\nТримата се спогледаха и се втурнаха към старата къща.\nСтарият Върбан лежеше на пода, промушен от нож. Алкивиад се спусна към него и внимателно надигна старото му тяло. Звездин и Мракомет застанаха зад него. На лицето на момчето бе изписана гримаса на болка. Супергероят, както винаги, оставаше неразгадаем.\n— Успяхте — усмихна се немощно Върбан и от крайчеца на устата му потече струя кръв. — Земята е в безопасност.\n— Но кой ще гледа ябълката сега? — попита Алкивиад.\nВърбан го погледна и вампирът разбра истината. Това, а не битката с демоните, бе услугата, която старият вълшебник искаше от него. Той явно бе разбрал, че последният му час идва. Бе искал да си подготви свой заместник.\n— Трябва да си ти — простичко каза Върбан. — Няма кой друг. Ти си безсмъртен, отговорен и си видял и доброто, и злото. Няма на кой друг да оставя тази задача.\n— Ти си знаел — тихо каза вампирът. — Знаел си, че ще умреш. Нима си се оставил на таласъма?\n— Не — изкашля се Върбан — не знаех как. Бях неподготвен. Таласъмът ми се яви като Звездин. Попитах го какво става и…\nСтарецът поклати тъжно глава.\n— Но аз никога не бих… — падна на колене момчето.\n— Зная, синко — усмихна се Върбан — ти стори това, което трябваше. Никой друг не можеше да победи Ламята. Само ти. И го направи. Това е важното.\n— Но без теб… — отвори уста Звездин.\n— Отдавна нямаш нужда от съветите ми. Ти вече си истински юнак. Прави, каквото трябва. Бори се за това, което обичаш. Обичай. Живей.\nЗвездин кимна, но сълзите отново потекоха по бузите му.\n— А ти — обърна се Върбан към Мракомет — трябва да ми обещаеш нещо.\nСупергероят сведе поглед.\n— Знаеш мнението ми — накрая каза той.\n— А ти знаеш, че грешиш. Господарите ти не бива да разбират за вълшебния свят. Иначе ще преследват обитателите му. Алкивиад, Звездин, всички, които са различни. Знаеш какви са хората.\n— Господарите ти? — вдигна поглед объркания Звездин.\n— Правителството — процеди с отвращение Алкивиад, който внезапно разбра всичко — ти работиш за правителството. Разбира се.\n— Не за правителството — отвърна Мракомет — а за Европейския съюз. Трябваше да има някой, който да контролира България. Нещата отидоха на твърде лошо.\n— А аз те имах за българския Батман — избухна Алкивиад — как пък не. Ти си обикновен шпионин.\n— Животът не е комикс — отвърна Мракомет, но след това погледна към Върбан. — Да бъде твоето, старче. Не ще кажа на спонсорите си истината. Ще им кажа, че ситуацията е овладяна, че става дума за обикновено завещание, оставено от луд. Те ще се доверят на преценката ми.\nВърбан кимна и се усмихна.\n— Последният ми завет е да не се делите. Хан Кубрат го е казал на синовете си, но те не са го послушали. Аз го казвам на вас с надежда да сте по-добри. Тази вечер, сред целия ужас на Долната земя създадохте нещо хубаво — екип, който може да защити България от всеки враг, независимо дали той идва от нашия свят, Долната земя или звездното небе. Правете каквото трябва, но не забравяйте, че сте приятели и че когато се наложи винаги може да застанете един до друг. Осъзнаете ли това, никой няма да може да ви спре.\nС тези думи старецът се отпусна назад и издъхна.\nМалко по-късно Алкивиад подписа документа, който Мракомет бе уредил и който го упълномощаваше за наследник на дома на стария Върбан. След тази услуга супергероят бе изчезнал така, както се бе появил. Дух, дошъл от нощта и изчезнал в утрото, вероятно за да предотврати следващия удар на мафията, чиито пипала в България бяха като на Дагон, уродливия повелител на водниците. Вампирът бе останал сам със Звездин, който си бе поплакал отново след смъртта на стареца.\n— Сега ти ще пазиш ябълката — отвърна момчето.\n— Да — кимна вампирът, докато прелистваше един престарял том с кожена подвързия — Върбан е описал как трябва да става това. Ще имам доста работа.\nМомчето вдигна очи към него.\n— Но не си сам. Ако ти трябвам…\n— Ще знам, че мога да разчитам на теб — усмихна се вампирът — а вероятно и на Мракомет. Едва ли ще ни изпусне от очи.\n— Изглежда като да е параноичен — съгласи се момчето. — Е, аз ще трябва да тръгвам. Разбрах, че в Пещера има караконджул…\n— Върви — кимна вампирът — тежък е животът на юнака.\n— Факт — усмихна се момчето, — но поне няма да е толкова самотен.\nАлкивиад кимна, усмихнат. А когато остана сам, се зачете отново в книгата на стария Върбан. Златната ябълка, изпълнила мисията си и изгубила блясъка си, стоеше на бюрото му.


05/01/2016 - 06/01/2016 ~ Четецът\nСтихотворение на седмицата: Тоя влак за Бургас...\n15:37 ч. 1 коментар\nВий ще тъгувате\nпонякога за мен.\nВий няма да намерите\nсъс пошлостта ви\nи никога за мене,\nза оня сенчест\nи за реката,\nне се завръща.\nза моето незнание,\nче вече във Калофер\nи той не\nслиза вече от\nне пада върху\nвсички пътища забравени,\n- Иван Пейчев\n14:33 ч. Няма коментари\nнахлуваше вечерното ухание на люляци.\n6:41 ч. Няма коментари\n- Салваторе Куазимодо\n„Докторът бе убеден, че всички жени имат по рождение един вид специален независим вътрешен орган, даден им от природата, за да могат да лъжат. Каква лъжа къде и как ще използва, зависи от човека, тоест от жената. Само че в определен момент всички жени непременно лъжат, и то за нещо важно. Лъжат, естествено, и за маловажни неща, но така или иначе не се колебаят да излъжат за най-важното. При това, без изобщо да проличи по лицето или гласа им. Понеже не те, а даденият им от природата специален независим орган действа на своя глава. Тъкмо затова, макар и с някои специфични изключения, лъжите въобще не разстройват нито съвестта, нито спокойния им сън.“\nЦитатът е от разказа „Независим орган“ от сборника „Мъже без жени“, Харуки Мураками, изд. Колибри, 2015 г.\n„Пролет е пак. И светът е разгърден,\nстихове учещ, прилежен хлапак.“


Миньор (Пк) и Рилски спортист играят срещи без публика\nЧетвъртък, 09 Март 2017 00:05\nДелегатът на БФС - Велко Попов е отразил в допълнителен доклад събитията от мача в Самоков\nСблъсъци между феновете на Рилски спортист (Самоков) и Миньор (Перник) донесоха неприятни санкции за двата отбора от Югозападната Трета лига. Мачът на стадион „Искър“ бе белязан от инцидент по трибуните между част от агитките на двата тима. Антифутболните сцени се разиграха в края на първата част, когато „жълто-черните“ вкараха победният си гол в двубоя. Точен от дузпа в 44-та минута бе капитанът на „чуковете“ Томислав Павлов.\nДелегатът на срещата Велко Попов е написал „дебел“ доклад за инцидента преди почивката, който е представил в установения срок до Зоналната дисциплинарна комисия. В него столичанинът не е идентифицирал конкретна вина на феновете на домакините и гостите. Бившият международен асистент е посочил, че привърженици и на двата тима са предизвикали мелето по трибуните на стадион „Искър“, научи от високопоставен източник репортер на velsport24.com.\nПоради тази причина санкцията за Рилски спортист и за Миньор е една и съща – забрана за игра пред публика за 1 среща, която заменя по-тежкото наказание – „лишаване от домакинство“.\nЗоналната дисциплинарна комисия задължи ФК Миньор да възстанови нанесените щети от феновете отбора. Според представения констативен протокол, изготвен от длъжностните лица, са счупени общо 6 бр. пластмасови седалки на стадион „Искър“ в Самоков.


1 DOGE да се THB ᐈ Цена 1 Dogecoin в Тайландски бат\n1 DOGE да се THB\nВие сте преобразували 1 Dogecoin да се 🇹🇭 Тайландски бат. Сума в думи: едно (Dogecoin). За да ви покажем най-точния резултат, използваме международния валутен курс. Конвертиране на валута 1 DOGE да се THB. Колко 1 Dogecoin да се Тайландски бат? — ฿0.0796 THB.Погледни към обратния курс THB да се DOGE.Може би ви интересува DOGE THB Историческа карта, и DOGE THB Исторически данни на валутния курс. Чувствайте се свободни да опитате конвертирате повече...\nЦена 1 Dogecoin да се Тайландски бат\nПо курс: ฿0.0796 THB (-0.00185)-2.27%\nОбратен: 12.560 DOGE\nЗнаеше ли? Преди година, на този ден, валутния курс Dogecoin до Тайландски бат беше: ฿0.0793. Оттогава обменен курсът е увеличен с 0.000364 THB (0.459%).\n50 Dogecoin да се Тайландски бат100 Dogecoin да се Тайландски бат150 Dogecoin да се Тайландски бат200 Dogecoin да се Тайландски бат250 Dogecoin да се Тайландски бат500 Dogecoin да се Тайландски бат1000 Dogecoin да се Тайландски бат2000 Dogecoin да се Тайландски бат4000 Dogecoin да се Тайландски бат8000 Dogecoin да се Тайландски бат92.262 Канадски долар да се Индийска рупия4.99 Щатски долар да се Тайландски бат85.672 Канадски долар да се Индийска рупия9.5 Щатски долар да се Тайландски бат33850000 Руска рубла да се Bitcoin0.007 Ethereum да се Руска рубла68000 Щатски долар да се Индийска рупия0.000018 Ethereum да се Руска рубла699 Щатски долар да се Чешка крона1 Щатски долар да се Resumeo Shares117502 Щатски долар да се Resumeo Shares0.03 Щатски долар да се Тайландски бат40 Евро да се Чешка крона700 Сингапурски долар да се Хонконгски долар


Ръкописът на Войнич - Страница 3 - Мистерии и загадки - Форум "Наука"\nЕ ще почакаме, нали уж почнали да го превеждат\nДали е фалшификат или оригинал книгата на Войнич, според мен, със сигурност това не са произволно разхвърляни символи на различни древни езици, а прост код ( тъй като всичко гениално в основата си е просто и разбираемо и понеже този текст над 100 години вълнува умовете на учени от цял свят, спокойно можем да го причислим в тази категория ), при който всеки символ съответства на дадена буква или често използвана сричка от широко разпространен и свободно ползван език от времето автора. Книгата е съставена от загадъчния текст и нереални илюстрации, които сами по себе си будят въпроси - тоест двата компонента са неразривно свързани - при разчитането на текста, бихме разгадали и рисунките, а текста не би бил напълно ясен без информацията съдържаща се в илюстрациите.\nИсторията познава много и различни методи на зашифроване, като например "кодът на масоните"-метод при които буквите се заменят с точки и чертички, на пръв поглед неразгадаем, а всъщност елементарен за просветените, шифърът на Полибий-в таблица от 5 полета, номерирани от 1 до 5 по хоризонтала и вертикала се разпределят 25 букви и после се разчитат чрез координатите на полетата, тоест нещо като откриването на обект на географска карта чрез географска ширина и дължина, символен шифър, Морзовата азбука, шифърът на Цезар, скиталата - писането на тайни съобщения върху пергамент или кожа, където получателят има пръчка със същия диаметър като подателя ( при друг диаметър буквите биха били разместени ) и много, много други.\nАко допуснем че книгата е оригинал, но учените могат да датират само пергамента, бихме могли да я причислим и към някой тайни общества подобни на Ордена на тамплиерите, илюминатите, масоните ( обгърнати в мистика, с мистериозна и загадъчна дейност, с членове - изявени личности и будни умове).\nИли пък някой лечител с билки, който за да се предпази от инквизицията и обвиненията например във вещерство измисля таен език, познат само на него и неговия чирак, или на децата и внуците му - на тези които ще продължат след него занаятът му.\nДано учените успеят да я разшифроват, ще е интересно при всички положения.\nАко си добър знахар или билкар няма да рисуваш картинки на несъществуващи растения.\nИменно - рисунките на растенията може би също са под формата на специфична загадка, пояснение за която вероятно се крие в текста.\nДа изключим семейство Войнич от заподозрените и ще се съглася с всичко!\nИма ли списък на съществуващите и не съществуващите растения и има ли закономерност между тях?\nХехе на всички романтични души много им се иска всичко да е закодирано, мистериозно, конспирационно и да крие велика тайна за живота, вселената и всичко останало.\nИ място няма тук за подозрения, че съществуват най-обикновени фалшификатори, нуждаещи се от най-обикновени пари\nПринципно ви разбирам. И на мене ми се ще да е така. Но ми се ще и да ми го докажете по някакъв начин\nПърво, по онова време рисунките са лукс, а цветните рисунки са вдигали цената неимоверно. Нека така да го кажа, рисунките обикновенно са изгъзица за богатите читатели които могат да си платят.\nАко приемем, че става въпрос за билколечение, и рисунките поясняват текста, то защо в книгата има несъществуващи растения? Нито един професионалист, който акуратно си пише рецепти и дози с шифър не би си позволил да си рисува небивалици и фантастики.\nИма логика то, но за прикриване на следи. Въпреки, че и на мен не ми се вярва.\nНе знам растенията, които са истински какви са, тези споменатите от колегата са билки и подправки. От картинките още по-лесно ще се разбере какви са. Но ако има примерно 10 истински и 10 фалшиви става по-интересно.\nКоментарът е, че отпада съмнението за менте, ние обаче я докарахме до обратното, въпреки, че никой не ни пита.\nАми например учените са открили, че в книгата на Войнич е приложим лингвистичния закон на Зипф. Това е закон, който може да се ползва за всички езици. При него се разпределят думите в един език - на такива, които се използват непрекъснато, такива, които се ползват често и такива, който се ползват по рядко. Получава се следната закономерност: думите които се намират в първата част на таблицата се използват винаги два пъти повече от тези, който се намират във втората част и три повече от тези в третата част на таблицата. Този закон не е приложим при измислените езици, например този от романите на Дж. Р. Толкинг или във филмите за Стар Трек. Това доказва, че не са просто драсканици на символи, а текст, макар и кодиран.\nАко някой полага толкова усилия да скрие информация зад шифър, защо ще му е да я излага в своите рисунки, та когато маноскрипта попадне в недоброжелателни ръце всичко да стане ясно само с един поглед ( дори и за неграмотен човек )?\nС голяма степен на увереност можем да кажем, че първата част на книгата е посветена на растения, но опитите да бъдат съпоставени с реални образци или със стилизирани рисунки на растения от същото време, като цяло се провалят. Само две от растенията могат да бъдат определени достатъчно точно. Тези рисунки от „ботаническия раздел“, които съответстват на скици от „фармацефтичния“ правят впечатление на техни точни копия, но с отсъстващи части, които са допълнени с неправдоподобни детайли. Действително, много растения изглеждат като съставни: корени от един екземпляр са свързани с листа от друг и с цветове от трети.\nТова е описание на илюстрациите, поместено в Уикипедия. От него може да предположим, че рисунките на различни растения са разхвърляни из многото страници под формата на нещо като пъзел. Или по-точно няма съмнение, че отделни фрагменти на растенията съответсват на истината и пак сама по себе си тази информация не е достатъчна ( без съдържанието на текста ). Вероятно текста ни насочва как бихме могли от отделните части да "сглобим" търсеното растение.\nДа и аз четох това, но ми направи впечатление, че растенията, които описва преводачът наистина приличат на тях след като се вгледаме. Т.е. вероятно и останалите ще ни заприличат, ако знаем кои са.\nМоже би причината е точно разбъркване, както и размесване на думи от различни страници.\nИли още по-странния вариант присаждане от едно растение на друго и опити (в се пак има изтрито такова име от книгата).\nАко не е просто менте.\nАми ето две видеота\nЕдното разказва за ръкописа, второто дава решение....техническо описание на разни технологии от извънземни\nРазхвърляните растения не са пъзел, а просто са част от измамата, според мен. То като рисуваш корени и растения, все някое на нещо ще заприлича.\nАко има пъзел, трябва да има ключ за него.\nДа, така е, а ако има възможност да се нанесе страницата с дадено растение и се напасне с друга страница на която са неговите корени точно, това би дало вариант за ключ.\nДруг е въпросът дали той ще отключи нещо или е измама.\nГрафолог трябва, графолог!!!!\nНа пръв поглед се вижда, че рисунките на билки са по-важни от текста, нарисувани са първо растенията, а после текста е дописван около тях и структуриран по един и същи начин - в един или два кратки абзаца. На 119 стр. има нещо като легенда; вероятно имената на растенията и кратко описание ( а може би и ключ към разгадаване на шифъра ).\nАкцент има на корените, после на листата и на цветовете, но не и на стъблата. Мога да предположа, че те се ползват при изготвянето на различните илачи и отвари. На стр. 161, 175, 176 и натам ги има нарисувани само като фрагменти, пак с обяснителен текст.\nРисунките на астрологическа тематика - със звезди и зодиак, може да са упътване кога се берат билките, спрямо конкретния човек, който се лекува и зодията му.\nРисунките на хора и разни странни "тръби" биха могли да бъдат стилизирани образи на болестите, който се лекуват и на човешките органи.\nЗасега не мога нищо да докажа, но се обзалагам че съм на прав път - дано да не отнеме още 100 години разгадаването на тайните на книгата и да разберем отговорите на въпросите скоро.\nНа този етап май единственото което може да послужи за анализ е биологичната част.\nЗа тези които се интересуват малко линкове:\nИ аз днес загледах, така наречената легенда. Мисля от нея трявба да се започне.\nИ на мен ми направи впечатление, че текста е малко, целта е страници да има и за това и повече картинки. Чак накрая повечко текст има.\nНе разбирам смисъла една дума да се повтори 3 пъти подред. Но е интересно все пак, че има отделени думи. И шрифта много напомня на основна латиница с добавени много ръкописни П та. Със завъртулка от ляво, ляво и дясно , и отгоре и от долу (като детелинка).\nКакто и полу П.\nАко няма шифър ( т.е. да се ползва само част от текста), значи е безсмислен словоред или по-точно, менте.\nИ вероятно се чете ( ако се чете) според това П, според зависи завъртулката му. Не случайно въпреки, че е главна ,не винаги е първа буква .\nНа мен ми изглежда като пи - 3.14, а буквите за дешифриране ми се струват като 3 или дори 4 символа изписани слято. Честите повторения са защото във всеки език има най-използвани букви, като например в българския език: а;е;и;о; т; н; в; м и така нататък.\nПубликува Юни 7, 2014 (edited)\nСега гледам линка с анализите по ботаническата част. Едно от растенията го определят като кактус. Ако както настояват ръкописа е от 15 в. то става несъвместимо. Не съм сигурен дали има кактуси на Карибските острови, Колумб стъпва на континента за първи път през 1499 г. и то в Амазонската джунгла. Много малко вероятно е някъде сред гъсталаците някой от алчните златотърсачи да еси е набрал кактуси и да ги е изпратил обратно в Европа за изследване, а в същото време авторът на нашия ръкопис вече да го е описал в ботаническия си сборник там с всичките му качества и тн т.е. ако това наистина е кактус както е нарисувано то въпросния ръкопис трябва да го изтеглим към 17-18 в. когато флората на Новия свят е вече сравнително добре проучена и свойствата на растенията му - усвоени.\nИ въобще неточните илюстрации на растения за мен са достатъчен довод за това, че е фейк - факта че растенията трудно се разпознават и по-скоро се идентифицират с реални такива говори достатъчно за това какъв билкар ще да е тоя - нали ако обърка нещо ше се натрови. А теорията, че и в илюстрациите има код (разменени корени и цветове примерно) е крайно несъстоятелна и оправдателна\nАбе булшит отсекъде с други думи\nРедактирано Юни 7, 2014 от Warlord\nАз като ви казвам, че си е измама и далавера тоя ръкопис\nЗа определяне истинността на един документ или ръкопис не е достатъчно да се погледнат снимки и на база несъществуващи на пръв поглед растения и нереален език да се определи като фалшификат. Има още редица начини, като информация може да носи текстурата и цветът на хартията, плътността на мастилото, натиска при изписване на символите и при рисуване на картинките, сравнение с образци от същия период и т.н.\nТъй че това което достига до нас е незначителна част ( достатъчна обаче да събуди любопитството ни ) от загадката.\nЕ, да. Доколкото знам хартията е стара а мастилото е от съставки, които сочат към възможност да е положено в средновековието. Но това още нищо не значи. Според мен първо трябва да се изкл'чи Войнич или жена му като автори, с една добра почеркова експертиза. След това да се търси възможният фалшивикатор в средновековието. Защото, имайки предвид пълния лингвистичен, а и както виждам - образен хаос, несъмнено за мен това е фалшификат. Въпросът е дали Войнич е врътнал американските богаташи, дали някой него го е врътнал или някой е врътнал крал Рудолф, извинете ме за ненАучния израз, нали..\nКъм наши дни един документ ( дори на око, без експертизи ) може да се определи като фалшив само по един подпис - натискът и увереността, линийте и заврънтулките говорят много за човека, който го е положил ( естествено това наблюдение само по себе си не е достатъчно като доказателствен материал, но е солидна основа ).\nИ за друго нещо се сещам, понеже малко по-рано стана въпрос и за кактусите. Защо те задължително трябва да идват от Новия свят?\nСпомням си историята на една позната на майка ми ( по произход еврейка ), как когато отишла при майка си в Израел през 70-те години бил валял дъжд в пустинята и как тя се превърнала в пъстър килим от цъфнали кактуси и всякакви други екзотични цветя. "Но как" - попитах я аз, а тя ми отвърна " Ами сред пясъците е пълно със семенца ".\nЗащо да не е имало кактуси в пустините на Азия или Африка? Защо авторът на книгата ( при положение че не се знае неговата националност ) да не е пътешествал по света и нему да са известни неща, непонятни на широката маса?\nМного невероятни неща има в тази книга - текстът, който очевидно не е на никакъв език, наивността и объркаността на рисунките.. Ако авторът е виждал кактус, за какво да крие всичкото това??


Показват неизвестни картини, рисувани от актрисата Катя Паскалева в нов проект – gp-gallery.com – Изкуство\nПоказват неизвестни картини, рисувани от актрисата Катя Паскалева в нов проект – gp-gallery.com\nГалерия „Сезони“ представя за първи път творби на актрисата легенда Катя Паскалева като част от новия си проект „Отражения“. Изложбата се открива на 10 март (четвъртък) от 18:00 часа и ще продължи до 24 март. Куратор на изложбата е журналистът и арт експерт Райна Йотова, която събира на едно място картини на талантливи художнички с общата съдба да бъдат жени на известни български артисти.\nИдеята за проекта е вдъхновена от жени като Фрида Кало /съпруга на Диего Ривера/ и Камий Клодел /съпруга на Огюст Роден/, които обаче са били зависими от мъжете си и в личен, и в творчески план. В българския вариант на артистичната и бохемска рапсодия на любовта, раздялата и приятелството, е примерът с големия художник Георги Божилов-Слона и незабравимата Катя Паскалева.\nТя дълги години крие и рисува плахо, дори до последния си дъх. Въпреки, че се превръща в иконa на нашия театър и кино, любовта й към рисуването остава в сянка – тя никога не се решава да го сподели публично. Катя Паскалева почетно ще присъства в изложбата със свои картини, непознати за широката общественост – притежание на частни колекции.\nУчастие в проекта ще вземат и Нина Каранфилян, Силвия Илкова, Жасмина Гладийска, Тити Ованесова, Мария Райчева, Галя Ромова и актрисата Гергана Змийчарова. В изложбата ще може да видите различни техники като живопис, рисунка, колаж, смесена техника и др.\n← gp-gallery.com | Актуални новини, lifestyle, клюки, спорт и клипове → Гледаме с лупа индийска живопис в “Квадрат 500” – gp-gallery.com


заглавие :: Диария, дископатия, екзема, епилепсия, жлъчка, жълтеница, запек, задух\n01.10.2012 11:00 - Диария, дископатия , екзема, епилепсия, жлъчка , жълтеница , запек , задух\nАвтор: bairakslavei Категория: Забавление\nПрочетен: 8968 Коментари: 0\tГласове:\nПърва рецепта от в-к „Доктор“. Нарязват се и се смесват равни части жълт кантарион и подбел (цветове). В 1 чаша вряща вода се слага 1 супена лъжица от сместа, запарва се и се прецежда. Пие се 1/3 чаша 6 пъти дневно, 3 - 4 седмици. Препоръчва се пълно въздържание от полов живот.\nВтора рецепта от в-к „Доктор“ В 500 г мед се слага и разбърква 100 г счукан анасон. Приема се по 1 чаена лъжица 3 пъти на ден преди ядене.\nТрета рецепта -\nвъглен от липова дървесина. Въгленът от липа има способността да свързва други вещества в количества 90 пъти по-големи от собственият му обем. Той се пие с вода при разстройство и заболяване на стомаха и червата.\n1 седмица се пие алое вера гел - жълтата опаковка по 1 супена лъжица 3 пъти дневно.\nПета рецепта - лечение на дизентерия. Няма по-добро лекарство за дизентерия от 1 чаена лъжица ракия от боровинки, която се приема с чаша топла вода.\nА ракия от боровинки се прави така: В половин литрово шише се слагат 8 супени лъжици боровинки и се пълни със силна домашна ракия. Колкото по-дълго стои сместа, толкова по-добро и силно действащо става лекарството. Пие се, като заедно с това се прави топъл компрес от вода и оцет.\nПри диария помагат бананите и ябълките.\nДископатия Първа рецепта\nза болки в кръста и схванатост. Смачква се до омекотяване лист от прясна зелка и се намазва с 1 супена лъжица несолена свинска мас. След това обилно се поръсва със захар и се слага на болното място. Превързва се с вълнен шал и така престоява ня- колко часа. Най-добре е компреса да се прави вечер.\nВтората рецепта за дископатия.\nЛягате по корем, като преди това сте ожънали 1 сноп коприва. Ваш приятел ви шиба на болното място с копривата. Ще се появят обриви, но няма страшно, защото бързо ще отминат. Първите няколко удара ще ви боли и сърби, но после няма да чувствате нищо. Само с една процедура ще забравите за дископатията. Прави се няколко пъти през 2 - 3 дни.\nдископатия и болки в кръста. Вземат се слънчогледови пити и то преди да са прецъфтели, и се нарязват на кубчета. След това се пълнят в буркани чрез натискане до горе и се пълни с ракия. Запечатва се и се държи на слънце 20 дни. Болното място се намазва с натриване докато течността попие. Тази рецепта е много ефикасна.\nЧетвърта рецепта Смесват се 40 г силна гроздова ракия, 2 разбити жълтъка от яйце и 1 чаена лъжица счукана и пресята стара турска керемида. Тази смес се нанася на вълнен плат. Слага се на кръста вечер. Държи се до сутринта. Трябва обаче да се спи на твърдо легло и процедурата се повтаря до пълно излекуване.\nЕкзема Първа рецепта\nза мокра екзема. Смес от 100 г чист бензин и 3 г йод. Разбъркват се и се намазват увредените участъци. Достатъчни са само 4 - 5 процедури, за да се изчисти кожата. Втора рецепта Смесват се 100 г пресна свинска мас, по 1 кибритена кутия смрадлика, сух невен (смлени). След като се разбъркват се намазват поразените участъци. Резултатът е 100%.\n100% лечение на екзема и пъпки. Трябва да се вземе вода от хралупа престояла поне 3 дни в нея. С тази вода след намазване на поразените места екземата изчезва и не се повтаря. Ефикасна е и за псориазис.\nЧетвърта рецепта -\nпротив хронична екзема. Хроничните екземи са резултат от смущения в областта на веществата от стомашно-чревни разстройства, хроничен запек и др. Подходяща е следната рецепта: Смесват се 100 г зърнестец, лайка, глухарче и 50 г хвощ. В 600 мл кипяща вода се изсипват 3 супени лъжици от сместа и се варят 3 мин. Кисне 30 мин и се прецежда. От отварата се пие 3 - 4 пъти дневно по 1 малка чаша.\nза екзема в ушите. Рецептата е лесно приложима. В чист майски мед (може и по-късен) се натопява памуче, с което се маже ухото. За около месец екземата изчезва. Лечението може да стане и с чист ябълков оцет. С памуче се запушва ухото за 30 мин. След седем дни екземата я няма.\nза водна екзема. 3 ореха заедно с черупките се изпичат във фурната докато станат кафяви. Смилат се и към тях се добавя 1 чаена лъжица рибено масло. Получава се крем, с който се намазва екземата 10 пъти и резултата е пълен.\nПричините за епилепсията са неизвестни. Засега се знае, че при нея се появяват краткотрайни функционални смущения в мозъка.\nчай от кимион (зърна). Пие се 3 пъти дневно 30 мин преди ядене. Вместо кимион може да се използва розмарин.\nВтора рецепта Тази рецепта е ефикасна само ако се спазва стриктно. 5 г листа от тютюн се заливат с врява вода. Престоява 10 мин и се прецежда през тензух. Взема се 1 чаена лъжица 3 - 4 пъти дневно, обезателно преди ядене. Тази рецепта е подходяща при парализа и мускулна конвулсия. Не трябва да се предозира.\nТрета рецепта Овъгляват се клони от върбово или липово дърво и се стриват на прах. 1 кафена лъжица от праха се слагат в прясно мляко или вода и се изпива наведнъж 3 пъти 30 мин преди ядене в продължение на не по-малко от 40 дни. През този период се намазва слънчевият сплит 3 пъти на ден с чист зехтин.\nЧетвърта рецепта бял оман. Две чаени лъжици бял оман се запарват в чаша вряла вода в термос. Пие се по една трета чаша 3 пъти 30 мин преди ядене.\nЖлъчка Неприятностите с жлъчката са свързани с образуването на камъни в нея или на възпалението й. Ето някои рецепти за лечението й: Първа рецепта Една шепа от ситно нарязани стебла от билката кисел трън се варят 20 мин в 1 л вода. Отварата се пие 3 - 4 пъти дневно по 1 винена чаша. Когато усетите, че камъните се движат вземате заедно с билката и 1 супена лъжица глицерин.\nВтора рецепта Смесват се 50 г ром и зехтин, две разбити, пресни яйца и сока от 1 лимон. Престояват 12 часа. Вечер преди лягане на гладен стомах се изпиват 300 г прясно мляко, а сутринта се изпива цялата отвара. Цял ден не се яде нищо. Вечерта се изпива още 300 г прясно мляко, а на третият ден ще изхвърлите камъните.\nТрета рецепта за камъни. Вземат се по 50 г хвойна, царевична коса и синя тинтява, 5 пресни, счукани луковици от бял крем и 5 ситно нарязани корени от магданоз. Цялата смес се вари в 3 л вода 20 мин. Пие се по 100 г, 4 пъти дневно. Отварата се държи на хладно и тъмно място. При невроза лечението се повтаря.\nЧетвърта рецепта Купуват се 21 лимона. Изцежда се сока на един от тях и се изпива с една чаша гореща вода. За 1 ден тази процедура се повтаря 7 пъти (в 8, 10, 12, 14, 18 и последно в 20 часа). На третия ден камъните изчезват.\nПета рецепта Смесват се по 1 супена лъжица дървено масло, сок от лимон и от черна ряпа. Приема се сутрин по 1 супена лъжица на гладно 30 дни.\nШеста рецепта Сокът от един лимон, 1 лъжичка нишадър и 1 чаша вода. Бъркаме нишадъра докато се разтопи. В друга чаша се сипва сок от компот. Първо се изпива чашата със сместа, а след това с компота, за да не се повърне. Пие се сутрин на гладно и се обядва чак след 4 - 5 часа. При нужда процедурата се повтаря.\nпротив възпаление на жлъчния мехур: а) Настойка от царевична коса, живовляк, риган, равнец. В чаша вода (200 г) се сипва по 1 супена лъжица от горепосочените билки и се варят. Пият се по 1/2 чаша преди ядене 3 - 4 пъти дневно.\nОсма рецепта В 500 мл вода се сваряват 3 луковици от бял крем до намаляване на водата на 250 мл. Течността се прецежда с изстискване и се прибавя сокът на 1 лимон и 300 г мед. Вари се 10 мин. Пие се 3 пъти дневно 20 мин преди ядене. След 10 дни болката изчезва. Лечението продължава 2 месеца.\nза камъни в бъбреците. В 500 мл вода се варят 50 г пъпешово семе. Пие се 3 пъти дневно по 100 г 30 мин преди ядене.\nЖълтеница Жълтеницата възниква при различни чернодробни заболявания вследствие на което жлъчката се задържа в черния дроб и вместо в червата попада в кръвта и оцветява кожата на болният в жълто.\nПърва рецепта В 1 л вода с вино се варят 1 - 2 стръка жълтениче заедно с клоните,но нарязани на дребно. Отварата се прецежда и се пие по 1 супена лъжица 3 пъти на ден. Трябва обаче да се спазва точната доза, защото отварата е отровна.\nВтора рецепта В 500 г старо бяло вино се слагат 25 г червена мъртва коприва. Престоява 3 денонощия. Изпива се на 3 сутрини. След всяко пиене се изяждат по 2 ореха и малък лимон със залък хляб. След това се изпива 1 лъжица оцет разреден с малко вода.\nТрета рецепта Кора от върба 60 г, изсушена и нарязана, се вари в 1 л вода около 20 мин. Кисне захлупена 24 часа и се изцежда. Пие се по половин чаена чаша 3 пъти на ден преди ядене.\nВсеки ден още от сутринта се пие по 1 чаша зелев сок през 2 - 3 часа. Пие се до пълно оздравяване. Обикновено това става за 2 седмици\nЗадух (гръдна жаба) Първа рецепта а) Равни количества мед и прясно мляко се разбиват добре. Пие се по една чаена лъжица 3 пъти дневно. б) 1 кг мед се разбърква в 250 г чиста свинска мас. От сместа се взема на гладно 3 пъти дневно по 1 супена лъжица.\nза задух и за гръдна жаба. Смесват се 1 кг мед, сока от 10 лимона, 10 глави пресен чесън, счукан на каша. Сместа се поставя в буркан и престоява една седмица. Пие се 4 чаени лъжици 1 път на ден на малки глътки, бавно, като за известно време се задържа в устата. Това количество е достатъчно за 2 месеца. Тази рецепта е и за хора с изтощен организъм.\nТрета рецепта от Дончо Тонев, билколечител. Смесват се по 200 г пчелен мед, зехтин и чиста домашна ракия. Пие се по 1 ракиена чаша 3 пъти на ден.\nтубичка Алое вера. След изпиване на 3 тубички има резултати.\nЗапек Хроничният запек освен заболяване на червата може да се дължи още на вида на храната, която консумира даден човек, а също така и на заседналия начин на живот. В храната на хората предразположени към запек трябва голямо място да заемат хранителните продукти: зеле, лук, грах, фасул, моркови, кайсии, праскови, пъпеши или най-общо казано плодове, зеленчуци и кореноплодни. Изяждането на 50 г лук действа при лениви черва, колити и запеци. Установено е, че дневно трябва да се консумират 30 - 35 г влакнини (целулоза), а те се съдържат в една кафена чашка фасул.\nПърва рецепта от в-к „Доктор“, за запек. Сутрин се изпива на гладен стомах 1 чаша студена вода с разтворени в нея 1 лъжица мед или 1 лъжица сладко от розови листа. Вечер преди лягане се изяждат 10 - 15 накиснати предишната вечер сушени сини сливи. Трябва преди всяко ядене да се изпива чаша минерална вода. При по-тежки случаи вечер се пие течен парафин.\nВтора рецепта Вземат се пшеничени трици от специални диетични магазини. В чаша с мляко, вода или сок се разбърква 1 супена лъжица от триците и се пие. След 1 - 2 дни стомаха започва да работи, като че ли никога не е имало запек.\nТрета рецепта Смилат се с машинка 1 кг зрели смокини. Омесват се с 10 -15 г брашно от билката майчин лист. Отварата се слага в малки бурканчета и се съхранява във фризер. Едно от бурканчетата се слага в хладилника и всяка сутрин от него се взема по 1 супена лъжица един час преди закуска.\nОт билката кукуряк се взема корена. Разцепва се на две и едната половина се вари в 250 мл вода. След кипване на бавен котлон ври още 5 мин. Пие се по 1 кафена чашка (не повече). Не е задължително да се пие всеки ден.\nПета рецепта от Ваня Тодева, гр. Първомай. Взема се 1 клубен захарно цвекло (може и червено) и се сварява до омекване в 2 л вода. Пие се по 1 чашка няколко пъти дневно на гладно. Смята че е евтино и чудесно средство против запек.\nШеста рецепта От билковата аптека се купува сместа „Билка за лениви черва“ и се приготвя отварата: две супени лъжици от сместа се варят 5 мин в 300 мл вода. Запарва се 30 мин с похлупак. Цялото количество се пие на два приема - един път преди лягане, и втори път - сутрин на гладно.\nВ Момчилград ври и кипи! Пред блока на м...\nизгаряне , изпотяване , инфаркт , инсулт ,\nГлисти , грип , гуша , гърло , гъбички на ноктите


Сенатът на САЩ търси решение за бизнес подкрепа - 【Новини от света】• актуална информация, теми и новости | ФАКТИ.БГ\n23 Март, 2020 08:50 843 10\nНе бяха събрани нужните гласове\nСенатът на САЩ не постигна решение по законопроект за подкрепа на икономиката, съобщи FOX News.\nЗа подкрепа на закона бяха необходими 60 гласа. Бяха събрани обаче 47.\nЛидерът на републиканците Мич Макконъл обяви, че ще засили настояването за прокарване на закона. Той призова представителите на демократите да преосмислят позицията си.\nОпозицията твърди, че пакетът ще подкрепи големи компании, а не малкия и средния бизнес. Американската администрация обяви, че е подготвила сериозни финансови бонуси за различни фирми.\n69-годишен американски политик от партията на Доналд Тръмп заяви, че би предпочел да умре от коронавируса, вместо да допусне рухване на икономиката ...\nТри щата задействат националната гвардия\nАмериканският президент Доналд Тръмп даде разрешение на три щата за задействане на националната гвардия, съобщи FOX News. Това са Ню Йорк, ...\nСАЩ с огромна подкрепа за икономиката\nВ САЩ въведоха извънредно законодателство за предотвратяване на икономически спад, съобщи USA Today. Предложението беше направено от лидера на ...\nде са покри мустафата ба ,де са покри тази лудетина\nАйде кочината пълна с кравари отиде в киреча-фалит ги чака\nВярно бе, къде зачезна таз кранта? От днес официално сащ са в рецесия, предсои гражданска война.\nНеслучайно там първо по магазините свършиха...патроните.Ще става интересно там.\nЗакривай-и цял свят ще си отдъхне...\n6 балона ще гръмне\nРешението е да я закриват тая държава и да я разпродават на парче. Щат по щат. Може и с бонове или на РМД-та !\n7 Човечеството, САКЦИИ за САЩ до край.\nДо пълното и сриване!!!\n8 Нема бе пич\nДо коментар #2 от "Опааааа":\nЧе разработват нов вирус има желаещи много за закупуването. Па ного слаби вируси разработват беее. Га си нее да пускат бомби с обогатен уран или направо атомни боми. Сигурно са станали по човечни тия кравари или обратното обичат да гледат как човеците се гручат от болести,мизерия и недоимък.\n9 На системи е\nНа системи е боли е .....главата😂😂😂😂😂😂\nайде задокеански "приятели " , наслука , пуцайте се яко , бая оръжие изкупихте , прогнила изкукуригала нация..


17 ЕВРОДЕПУТАТИ ОТ 11 ДЪРЖАВИ С ВИЗИЯ ЗА РАЗВИТИЕТО НА ЕВРОПА\nСедемнайсет евродепутати от единайсет държави от най-голямото политическо семейство в ЕС – Европейската народна партия (ЕНП), излязоха с декларация за визията си за Европа по повод Деня на Европа 9 май. „Днешният празник, съвпадащ с една от най-острите и еднакво разпространени кризи в последните десетилетия, е момент да помислим за това накъде отива Европа. Европейският съюз не е крайна цел. Той трябва да доказва целта и полезността си постоянно, за да оцелее. Европейската интеграция се измерва според ползите и разходите, които носи. Както го направи по време на кризата с коронавируса, когато всички граждани и държави отправиха погледи към ЕС в търсене на помощ. Не трябва да се вглъбяваме в теоретични спорове за повече или по-малко Европа, а за това какво искат европейските граждани да прави ЕС, за да подобрява живота им“. Това заяви българският евродепутат от ГЕРБ и ЕНП Ева Майдел, която е сред авторите на декларацията. „Европейският парламент е единствената директно избрана институция на ЕС и за да бъде неговата дума още по-тежка, трябва да работим основно по законодателство, защото то има отражение върху живота на европейците. След време гражданите ще ни оценяват не по това, какви дебати сме имали в пленарна зала, а по това дали икономиките са се възстановили и дали стандартът на живот в Европа е по-висок отколкото преди кризата,“ допълни Ева Майдел, която е координатор на мрежата на млади евродепутати в ЕНП. Ето целия текст на декларацията, озаглавена „Промяна на парадигмата за Европа“: На 9 май 1950 г. френският министър на външните работи Робер Шуман обяви в Париж нова визия за Европа. Германия и Франция трябваше да поставят производството на въглища и стомана под единно управление. Неслучайно Шуман искаше да постави под общ европейски надзор и администрация именно тези индустрии, които се считаха за производители на оръжия на европейските нации. В същото време той осъзнаваше, че „Европа не може да бъде изградена наведнъж и с един план“. Тя по-скоро „ще бъде изградена от конкретни постижения, които първоначално създават де факто солидарност“. Предвид многобройните кризи на европейската интеграция и широкото недоволство от действията на европейските институции, 70-тата годишнината от декларацията на Шуман предлага нови възможности за размисъл. В контекста на 50-те години, запазването на мира и създаването на икономически възможности за повишаване на жизнения стандарт са основните политически предизвикателства, пред които са били изправени германските и френските политици. Визията на Шуман за Европа не се свързваше с абстрактни систематични дебати и фрази, както се случва днес, когато обсъждаме „федералната държава“ срещу „Европа на нациите“. По-скоро Шуман дефинира компетентностите на новата общност, съобразно конкретните нужди на времето. Как изглеждат тези нужди през 2020 г.? Днес европейците трябва да се борят за своята бъдеща роля в глобализираниясвят. Европейският съюз все още е най-големият единен пазар и има своя собствена политическа тежест. Нашите ценности – свобода, върховенството на закона и демокрацията – все още са привлекателни, но моделът ни вече не е безспорен. Възникващите сили претендират за икономическо и политическо влияние, а конкретно Китай се конкурира със Запада в обещанията си за просперитет. В същото време сложните преговорни процеси за обединена Европа, липсата на фокус върху същественото, слабата връзка с волята на избирателите и не на последно място трудното променяне на европейското законодателство създадоха впечатление сред много граждани, че Европа се проваля. Всичко това подкопа легитимността на Европейския съюз и създаде екзистенциална заплаха за обединена Европа. За разлика от националната държава, ЕС не е крайна цел в очите на повечето съвременници. С възможност да бъде отхвърлен по всяко време, ЕС трябва да демонстрира своята целесъобразност и да се доказва отново и отново, за да оцелее. Той се измерва според ползите и разходите, които носи. Тази гледна точка не е непременно рационална, но е реална. Ето защо не става въпрос за повече или по-малко Европа, нито за старите идеи на федерална Европа или за конституционната завършеност на Европа, а по-скоро за това какво искат европейците да прави Европейския съюз в 21 век. Те се нуждаят от Европейски съюз, който да отстоява интересите им в свят на едностранно действащи суперсили, в който никоя европейска държава не може да се конкурира сама. В сравнение с времето на Шуман, днес става въпрос за промяна на парадигмата от вътрешна ориентация към световна ориентация. Вместо да търсим вътрешно „създаване на все по-тесен съюз“, ни трябва проектно ориентиран съюз, който действа с поглед навън. Ето защо в Деня на Европа през 2020 г. насърчаваме да се концентрираме върху основните области на глобалната конкуренция, разграничаваме компетентностите по-ясно и даваме възможност на европейците да действат в световен мащаб. Абстрактно казано, предизвикателствата на нашето време се крият в (световната) търговска и инвестиционна политика, дигитализация, вътрешна и външна сигурност, енергиен съюз, превръщане на социалната пазарна икономика в устойчива еко-социална пазарна икономика, миграция в рамките на Съюза и отвън, както и стратегия за Африка. В тези области, които трябва да бъдат дефинирани по-подробно, общият европейски подход е безспорно смислен и добавената стойност – в смисъла на Шуман – може да се види ясно. За да може действително да възникне „солидарността на действията“, Европейският съюз трябва да се концентрира върху тези области и да бъде упълномощен да разрешава проблеми. За да се постигне тази цел, трябва да се реформира институционалната рамка. Това означава Европейската комисия да стане още по-ефективна структура, която да разчита на стабилно мнозинство в Европейския парламент с ясна и видима опозиция. Парламентът трябва да се съсредоточи много повече върху онези задачи, за които има законодателни и надзорни правомощия, за да бъде възприет сериозно. Трябва да израства във функционално отношение, развивайкикултура на дебати, която е достойна за парламент. Без сериозен и задълбочен обмен на аргументи в пленарната зала, това не би било възможно. Докато Европейският парламент не стане най-видимата платформа за обмен на идеи в европейската публична сфера, докато ораторите не са в центъра на действието, а говорят от местата си, докато те не се погледнат взаимно и започнат да се разбират помежду си, Парламентът няма да допринесе достатъчно за приемането на решения, взети на европейско равнище. За да постигнем тази визия за Европа, способна на действие, се нуждаем от ново начало, импулс, подобен на този от декларацията на Шуман преди 70 години. Робер Шуман прояви решителна смелост преди 70 години, протягайки ръка за помирение с бившия враг от войната – Германия, сред руините на европейските градове. Днешните кризи ни призовават да отворим нова глава в историята на обединена Европа със същата предвидливост. За разлика от Съединените американски щати, Европейският съюз не иска да направи един от многото - е pluribus unum - а да бъде „единен в многообразието“. Ако признаем предимствата от това многообразие, ако ги обединим на наднационално ниво и използваме икономии от мащаба, имаме всички шансове Европа, която понастоящем изостава в няколкоотношения, да продължи да бъде най-желаният за живеене континент. Франсоа-Екзавие Белами (Група на ЕНП, Франция) Свен Симон (Група на ЕНП, Германия) Сара Скутедал (Група на ЕНП, Швеция) Изабел Бенхумея (Група на ЕНП, Испания) Том Бередсен (Група на ЕНП, Нидерландия) Лена Дюпонд (Група на ЕНП, Германия) Арба Кокалари (Група на ЕНП, Швеция) Стелиос Кумпоропулос (Група на ЕНП, Гърция) Йерун Ленарс (Група на ЕНП, Нидерландия) Ева Майдел (Група на ЕНП, България) Лидия Перейра (Група на ЕНП, Португалия) Карло Реслер (Група на ЕНП, Хърватия) Свен Шулце (Група на ЕНП, Германия) Томислав Сокол (Група на ЕНП, Хърватия) Барбара Талер (Група на ЕНП, Германия) Мария Уолш (Група на ЕНП, Ирландия) Томаш Жедовски (Група на ЕНП, Чехия)


Защо Марк Зукърбърг научи китайски? - Danybon.com\nВ Бизнес, Глобус, Интересно, Компании, Комуникации, Личности, Светоглед, Социални медии\nМомчето, което всяка година обича да си поставя едно важно предизвикателство и да го постига, вече може да се похвали, че е успял и с още едно – научил е китайски на ниво, в което може да говори половин час, да отговаря на въпроси и дори да се шегува. Миналата сряда Марк Зукърбър публикува във Фейсбук своето участие в среща в Tsinghua University, където половин час е отговарял на всякакви въпроси. Tsinghua University в Пекин е изключителено престижен и чуждите медии сравняват значението му с Йейл за САЩ.\nЗукърбърг започнал да учи китайски през 2010 г. по съвсем лични причини. Много от роднините на съпругата му Присила говорят само мандрин. Баба й, например, била направо шокирана, когато Марк й обяснил на китайски, че иска да се ожени за внучката й.\nЗукърбърг разказва още, че винаги се е интересувал от китайската култура, а сега езикът му помага да я опознае и разбере много по-добре. А това е важно за всеки бизнес.\nЗукърбърг учи и упражнява активно китайски всеки ден. Това е предизвикателството, което си бил поставил за тази година. Той е известен с това, че всяка година си набелязва една голяма цел. Например през 2009 година се учи да ходи с вратовръзка на работа всеки ден. През 2013 г. – да се среща всеки ден с човек извън Фейсбук.\nНа въпроса защо учи китайски. Зукърбър отговаря: „Обичам предизвикателствата“. Според психолози, които анализират успеха на 30-годишния милиардер, именно в това, че постоянно полага усилия в нещо, а не разчита само на талант, го отвеждат толкова високо. Усилията, които полага всеки, са добър индикатор в прогнозата за бъдещ успех в бизнеса, ученето и дори в личните взаимоотношения.\nНо да оставим настрана личните мотиви и прогнозите на психолозите. Всъщност Фейсбук отдавна се стреми да навлезе в Китай и да достигне до огромния брой Интернет потребители. Засега Китай стопира Фейсбук, Туитър и другите подобни социални мрежи. Но кой знае – усилията на Зукърбърг в изучаването на китайския скоро могат да дадат положителни резултати и в бизнес план.\nВидеото, което Зукърбърг качи във Фейсбук, от срещата си в китайския университет е изгледано над 1 милион пъти. Харесано е над 55 000 пъти и е споделено над 25 000 пъти. В него се вижда колко радушно е посрещнат Марк в Китай и всяко изречение на китайски е бурно аплодирано.\nTags: КитайкитайскиличностМарк ЗукърбъргпрогнозиуспехФейсбук


Произход и последици на греха | Чудеса.net Произход и последици на греха – Чудеса.net\nПроизход и последици на греха\nПубликувано на 10.08.2008 от Чудеса.НЕТ Молим, коментирайте!\nПървият грях, за който знаем, е извършен на небето. Ангелът Луцифер поискал да бъде равен на Бога (Исая 14: 12-14). Неговият грях бил високомерието (Езек. 28: 15-17). Заради този грях той трябвало да напусне небето и станал дявол. След като измамил първата човешка двойка, той въвел греха в този свят. Този грях бил непокорството спрямо Бога (Бит. 2: 16-17; 3: 1-6). Човекът трябвало да отговаря за греха си и съответно бил осъден (Бит. 3: 16-24).\nВ Битие 3 ние виждаме, че първите хора са загубили общението си с Бога. Присъдата била отлъчване от Божието присъствие. Те били и първите, които са били изложени на телесната смърт, на отделянето на душата от тялото. А непосредствено след извършването на греха, те познали и духовната смърт, която разделя душата от общението й с Бога. Те изпитали истинността на познатото Библейско твърдение: “Заплатата за греха е смърт” (Римл. 6: 23). Заплата наричаме това, което заслужаваме и което ни се полага. “Душата, която е съгрешила, тя ще умре” (Езек. 18: 4). Единствено смъртта може да бъде отплата за греха. Тази смърт включва и “втората смърт” (Откр. 20: 14), т. е. вечното отделяне от Бога. Греховете на хората са записани на небето и въз основа на тях ще бъдем съдени (Откр. 20: 12). Пари, молитва, ходене на църква и добри дела не могат да изкупят вината за греха.\nБОГ ОБИЧА ГРЕШНИКА И ГО ПРИЕМА\nИзумително е, но е вярно, че светият Бог, който толкова много мрази греха, въпреки това обича грешника. “Но Бог препоръчва Своята към нас любов в това, че когато още бяхме грешници, Христос умря за нас” (Римл. 5: 8). “Не, че ние сме възлюбили Бога, но че Той възлюби нас” (1. Йн. 4: 10). Той доказа любовта Си, като изпрати Своя единороден Син, за да ни спаси (Йн. 3: 16). Чрез смъртта на Своя Син Бог може да ни предложи опрощение (Деян. 13: 38; Ефес. 1: 7).\nИстинското желание за прошка трябва да се предвожда от признаване на греха. Ето защо псалмистът възкликва: “Защото престъплението си аз признавам и грехът ми е винаги пред мен” (Пс. 51: 3). Той умолява за очистване и не отрича нищо от вината си пред Бога. Блудният син казва: “Ще стана и ще отида при баща си, и ще му кажа: Тате, съгреших против небето и пред теб” (Лк. 15: 18). Нашият Спасител разказа една история за двама мъже, които се молели. Единият от тях не искал дори да повдигне очи към небето, а само се биел в гърдите и казвал: “О, Боже, бъди милостив към мен, грешника!” Исус обявява този човек за оправдан (Лк. 18: 13-14). Светият Божи Дух действа в нас, за да ни покаже нашите грехове (Йн. 16: 8-11).\nБОГ ПРИЗОВАВА ГРЕШНИКА КЪМ ПОКАЯНИЕ\n“Аз не съм дошъл да призова праведните, а грешните на покаяние” (Лк. 5: 32). Буквалният смисъл на тази дума е “промяна на мисленето”. В Писанието това означава промяна на ума с намерението човек да се отвърне от греха, за да се обърне към Бога. Призивът в Стария Завет е: “Върнете се при Мен” (Зах. 1: 3). Само Божията доброта ни води към покаяние (Римл. 2: 4). Грехът не трябва да се приема лекомислено, а напротив – трябва да ни наскърбява (2. Кор. 7: 9-11). Покаянието не се изразява в празни думи, а в една истинска промяна (Мт. 3: 8; Лк. 13: 3, 5; Деян. 26: 20). Раннохристиянската проповед заповядва на хората да се покаят (Деян. 2: 38; 3: 19; 17: 30). Чрез това ние не си спечелваме достъп до Бога, а признаваме безнадеждното си положение. Покаянието и вярата в Исус Христос заедно съставляват нашето правилно поведение спрямо Бога (Деян. 20: 21). Спасението не се печели само чрез покаяние. Покаянието е признаване на огромната ни вина пред Бога и копнеж за промяна (Исая 55: 7).\nНЕОБХОДИМОСТТА ДА ПРОВЕРИШ САМ СЕБЕ СИ\nКойто иска някога да срещне своя Спасител, трябва преди това да признае, че е изгубен (Лк. 19: 10). Причината за това е грехът, от който ние трябва да се отървем, за да се обърнем към Бога.\n1. Винаги ли сте били безкористни?\n2. Никога ли не е имало в сърцето ви завист и алчност?\n3. Направили ли сте всяко добро, за което сте имали възможност?\n4. Били ли сте винаги добри към ближните си и грижили ли сте се за тях?\n5. Обичали ли сте винаги Бога с цялото си сърце, с целия си разум, с цялата си душа и с всичката си сила?\n6. Винаги ли сте обичали ближния си така, както обичате себе си?\n7. Винаги ли сте били така съвършени както е Господ Исус Христос?\nАко вашият отговор на някой от тези въпроси е “не”, според Библията вие сте грешник. Който съблюдава всички закони, но престъпи един, е виновен във всичко (Яков 2: 10). Според Божията абсолютна святост едно единствено прегрешение вече ни прави грешници.\nГоспод Исус е дошъл, за да избави народа си от греховете му (Мт. 1: 21). Наказанието и силата на греха са страшни. Мисълта за “втората смърт” е ужасяваща. Псалмистът пише: “Блажен човекът, чието престъпление е простено, чийто грях е покрит. Блажен онзи човек, на когото Господ не счита беззаконие и в чийто дух няма измама” (Пс. 32: 12). Добре е за човек, който се нарича християнин, но живее в грях, да си зададе този въпрос: “Ако човек не е спасен от греховете си, то тогава от какво е спасен?”\n« Трудносмилаемите сложни захариди подуват стомаха\nХранене за хубав тен »


Купи Едночленното жури 2 (ISBN: 9789544711894)\nЕдночленното жури 2 (ISBN: 9789544711894)\nОферти за Едночленното жури 2 (ISBN: 9789544711894)\nОписание, детайли - Едночленното жури 2 (ISBN: 9789544711894)\nЗа създаването на продължението на Едночленното жури са причина главно приятелите и всички мои читатели, които добре приеха първата книга и отчасти критиката, която се произнесе за повестта по-скоро положително.\nЕдночленното жури 2 (ISBN: 9789544711894) пълно описание »\nНякои читатели направо ми писаха: Историята трябва да продължи с други участници. И посочиха, че нашият живот предлага много типажи като Едмон Дантески. Затова се роди и нов герой – Аспарух Кутузов.\nПовестта за приключенията на този литературен персонаж обаче е съвсем отделна книга. В нея има един-единствен герой, който се повтаря от първото Жури – комисар Стефания Василева. Съзнавам малко странния факт, че в плеядата отрицателни и отвратителни литературни герои с които са изпълнени и двете повести, шества един полицейски комисар, една жена, която се явява изцяло в бяло!\nВтората повест Едночленното жури 2 е и по-бавна, не толкова задъхано кинематографична. Тя започва и завършва като криминален трилър, но сигурен съм, че разказаната история и особено финалът ще предизвика много дискусии сред читателите от социален, икономически, религиозен характер.


Бивш клубен шеф: Само 3 отбора от Висшата лига...\n20 Април 2020, 13:03 731 0\nБившият спортен директор на Ливърпул и Тотнъм - Деймиън Комоли, сподели, че не очаква английските клубове да са особено активни на трансферния пазар през лятото. Според него, заради икономическата криза, предизвикана от пандемията от коронавирус, само 3 клуба от Висшата лига ще похарчат пари за нови попълнения.\n"Един агент ми каза, че следващото лято само три клуба във Висшата лига ще могат да харчат пари на трансферния пзар. Не знам доколко е вярно това, но когато агентите говорят такива неща, то обикновено имат вътрешна информация. Вероятно ще видим малка трансферна активност - по-скоро ще се правят обмени и ще се взимат играчи под наем", коментира Комоли, цитиран от "Sky Sports".\n"Трансферните разходи ще намалеят значително. Колкото по-дълго продължава кризата, толкова повече клубовете ще изпитват финансови трудности. Първо, заплатите на футболистите ще бъдат намалени, второ, трансферната им стойност", допълни бившият директор. А коя е най-възможната дата за подновяване на Висшата лига вижте в този материал.\nОколо една идея са обединени всички клубове от Висшата лига\nКлубовете от Висшата лига са категорични в желанието си да з...