Лимфни възли на краката: местоположение и причини за възпаление - Подагра May\nЛимфни възли - най-важните части на лимфната система и тялото като цяло, те се намират в цялото тяло, включително краката на човек.\nРазширените лимфни възли винаги причиняват неприятни и понякога дори болезнени усещания. Възпалението им може да придружава както обичайните настинки, така и по-сериозните заболявания.\nКакво представлява лимфната възли?\nЛимфната възел е една от бариерите на тялото. Той е с форма на боб или овална форма и се поставя от гроздове в тялото. Има много такива клъстери. Те са "разпръснати" около тялото, за да се защитят колкото е възможно повече всички органи и системи.\nВ тази статия можете да научите повече за лимфата и нейното ток.\nЛимфонодузите са много малки - здравият човек не надвишава 2 сантиметра. Обикновено те не са осезаеми (не осезаеми) и безболезнени.\nЛимфните възли - главният филтър за тяло. Те са първите, които реагират на неизправности в работата на всяка система или орган и изпълняват няколко функции:\nОбразуването на антитела, лимфоцити, фагоцити. Всички те са отговорни за имунитета и защитават организма от патогени (бактерии, ракови клетки, клетки с дефекти, чужди протеини).\nРегулиране на междуклетъчната течност: изтичането на прекомерни количества течност от клетките и тъканите, разпределението между кръвта и лимфата.\nактивен обмен на протеини, мазнини и въглероди.\nГледайте видеоклипа относно назначаването на лимфни възли:\nЛимфонодузи на краката или краката\nНа краката има няколко групи лимфни възли: ингвинален и гъбичен. Всички те са свързани помежду си с лимфоцити от различен калибър.\nскривам повърхностни и дълбоки ингвинални лимфни възли. Първият ограничен бедрен триъгълник и се намира на втори челната лата (обвивка, която покрива мускулите, сухожилията, нервите и други подобни. Г.), близо до големите кръвоносни съдове.\nБрой повърхностни лимфни възли варира от 4 до 20, и дълбоко - от 2 до 7. Това лимфен поток от долните крайници (ходилата, краката, бедрата), тазовите органи (пикочния мехур, ректума) и гениталиите.\nНа всеки крак има също така насекоми лимфни възли. Те се намират на гърба на колянните стави, в областта на тяхната гънка. Те са отговорни за изтичането на лимфата на краката, бедрата и бедрата.\nЛимфаденитът е възпаление на лимфните възли. Най-често това се случва на фона на други заболявания (след настинка, страдащи от инфекциозни заболявания).\nЛимфаденитът на краката често се наблюдава, когато:\nfuruncles в слабините и долните крайници;\nВ снимката по-горе - възпаление на полюсната лимфна възел.\nВ други случаи предизвиква възпаление патогенни микроорганизми, който може да навлезе в лимфната възел от отворените рани на краката, външните гениталии и други огнища.\nПатогенни организми, които най-често причиняват възпаление:\nВъзпалението възниква след пълно възстановяване на тялото.\nСимптоматологията на лимфаденита на краката зависи от тежестта на заболяването:\nЛесно течащи възпалението на лимфаденитите е малко забележимо. Лимфната възел е почти безболезнена и леко увеличена.\nС гнойно възпаление има силна болка, невъзможността да се движи крака му. Дебела течност от зелен или жълт цвят може да бъде освободена от лимфната възел. В много случаи температурата се повишава, цветът на кожата се променя през възела, придобивайки лилаво-цианотичен оттенък. Също така има главоболия, намален апетит и ефективност.\nАко естеството на лимфаденита е инфекциозно, тогава лимфната възела е подвижна и не е споена с околните тъкани. При ракови заболявания възел с много висока плътност.\nДиагнозата на лимфаденит се прави след цялостно изследване на пациента. Най-напред доктор осезаеми лимфни възли. Допълнително събира анамнестичните данни.\nлечение зависи от формата и причината за възпалението. По същество тя е насочена към етиологията на възпалението, а не към самата болест.\nпротивовъзпалителни и детоксикиращи средства.\nС усложнения на лимфаденити е показана хирургическа интервенция. Този метод на лечение се лекува много рядко, тъй като отстраняването на лимфните възли често води до елефантиза на краката (персистиращ оток на долните крайници).\nМного важно време за диагностициране на възпалението на лимфните възли на краката и правилно да определите причината. Ето защо, при първите симптоми на лимфаденит, консултирайте се с лекар. Правилното и своевременно лечение бързо ще облекчи проблема.\nЛимфната система е предназначена да защитава човек, а лимфните възли осигуряват нормалното функциониране на тялото му. Увеличаването на лимфните възли, предназначени за пречистване на кръвта и лимфата, означава наличието на патогенни микроорганизми в тях. Възлите се намират в шията, бедрата, бедрата и други места в тялото. Възпалението на лимфните възли на крака и болезнените усещания в тях изискват незабавно изследване.\nПри здрави хора тези важни органи отделят лимфоцити, които са отговорни за имунната система и убиват инфекцията. Но в случаите, когато атаката от бактерии или вируси е твърде масивна, лимфната система не може да се справи и да реагира, като увеличи възлите. Лимфаденитът или възпалението на лимфните възли е първата реакция на разрушаването на лимфната система.\nУвеличаването или болезнеността на лимфните възли в краката се появява по различни причини, често показателни за появата на сериозна болест. Има два вида възпалителни процеси в лимфните възли, сред които специфичен и неспецифичен вид. Следните причини допринасят за развитието на специфичен възпалителен процес:\nНеспецифичният тип патология настъпва след проникването в тялото на патогенни бактерии, например стафилококи и стрептококи. Ако не лекувате този тип лимфаденити, последствията могат да бъдат тежки. Причините за появата на неспецифично възпаление на лимфните възли в краката са както следва:\nПациентът може независимо да усеща промяната в лимфните възли, като изследва мястото, където го безпокоят. Възпалението на възлите на всяка група върху тялото трябва да бъде сигнал за незабавно посещение при лекаря. В допълнение към защитната функция, лимфните възли са отговорни за правилното разпределение на интерстициалните течности и допринасят за нормализирането на храносмилането.\nПатологичният процес протича под формата на остър и хроничен стадий. Острата възпаление започва с треска, болка и други очевидни симптоми. Характерна черта на хроничния процес е продължителното подуване на възлите във всяка част на тялото. Това е много опасен симптом, тъй като може дори да означава наличието на раков тумор.\nАко има съмнения за злокачествено заболяване, лекарят допълнително добавя хистология или биопсия към всички стандартни анализи.\nС навременното лечение в болничното лечение на възпаление на лимфните възли включва антибиотична терапия, физиотерапия, пълна почивка на пациента. Забранено е загряване на възпалени петна, а при натрупването на гной се прибягва до операция за отстраняване.\nВъзпаление на полюсни лимфни възли\nЛимфните възли са на гърба на крака под коляното. Причините за възпалението им са различни, но често основните фактори са наранявания на коленните стави, както и наличието на злокачествени образувания в тялото. Тези възли са възпалени по-рядко от аксиларни или субмаксиални, но въпреки това изискват внимание и диагностика.\nЗаболяването започва с повишаване на температурата, главоболие и обща слабост при хората. Добре характеризирано възпаление на полюсни лимфни възли - малки отоци и болки под коляното.\nВъзпалителният процес може просто да придружава настинка или грип, а понякога и началото на труден патологичен процес. Когато има силни болки в крака под коляното, абсцесът на мускулите може да се развие поради инфекция. Ако на краката или в мускулите на краката има малка заразена рана, лимфните съдове получават инфекцията директно в полюсните възли, защото те набъбват и болят. В случай на гноен процес под коляното има болки в рисуването.\nВъпреки че признаци на възпаление на възли под коляното незабележими, както и увеличаване на дискомфорт зад коляното, дърпане усещания, дължащи се на възпаление на мускулите трябва да бъде първият симптом, че са засегнати. Поради факта, че възлите са дълбоки, подпухването под коляното е малко и едва забележимо и възпалението се развива по-бавно. При диагностиката специалистите изтласкват крака в коляното и ако пациентът се оплаква от остра болка, тогава възлите се възпаляват.\nЛимфните възли, които се намират в горната третина на бедрената кост от вътрешната му страна близо до слабините, също често се възпаляват. Инфекциозните заболявания на кожата, ставите и мускулите понякога водят до възпаление на възлите, локализирани на бедрата. Тези възли са разположени на разстояние от 20 см от слабините. Те са разделени на повърхностни и дълбоки. Тези възли, които са по-дълбоки, се намират в близост до артериите и вените на бедрото. Те имат връзка с повърхностни лимфни съдове.\nПричините за възпалените възли в бедрото са следните:\nfuruncle и carbuncle близо до бедрените възли;\nгъбична или вирусна инфекция в тялото.\nУголемените възли са добре сондирани между бедрата и слабините. Те са много възпалени при ходене. Често самите лимфни възли не се увеличават, а означават развитието на всяка друга патология. Често те се възпаляват поради заболявания на репродуктивната система. Полово предаваните инфекции причиняват увеличение на лимфните възли на бедрото и слабините. Тяхната подпухналост и болка се отстраняват само след отстраняване на причината за болестта. Процесът става хроничен, ако лечението не се извършва правилно.\nПри острия стадий на заболяването може да се наблюдава зачервяване и увеличаване на размера на възлите, но при отсъствие на терапия се появява настинка. Понякога прибягва до хирургическа намеса в гноен процес. За тази цел засегнатата област е отворена, гнойът е отстранен и антибиотиците и другите лекарства продължават.\nВъзпаление без болка\nЛимфната система не винаги реагира с болка или други очевидни симптоми, когато работата е нарушена. Лицето може да не изпитва дискомфорт или други признаци на патология, но в същото време има сериозно заболяване. Има много случаи на образуване на злокачествени тумори поради липсата на стандартни симптоми на възпаление на тъканите. По правило пациентите търсят медицинска помощ твърде късно, тъй като в началните етапи почти не се чувстват необратими промени в тялото си.\nЛимфаденитът и възпалението на мускулите или ставите причиняват различни фактори. Началото на такъв възпалителен процес е доста бързо и остро. Най-често субмаксималните възли са засегнати в тялото, което причинява остра болка в мускулите. В допълнение към болката, температурата се покачва, пациентът трепери, чувства се слаб и уморен. Възли близо до ушите и шията водят до подуване на мускулите, тъй като врата силно набъбва и боли. Възможна сухота в устата и болка в ушите. Ако възпалението на мускулите и увеличаването на възлите на тялото не са съпътствани от повишаване на температурата, все още е по-добре да посетите лекар.\nВъзпалението на мускулите е инфекциозно и неинфекциозно. Понякога причините за възпалителния процес са остра инфекциозна болест, наречена паротит. Последствията от заболяването могат да бъдат менингит, нарушение на панкреаса, така че е важно да не се пренебрегват първите признаци на неправилна функция в лимфната система и мускулна болезненост.\nЛимфните възли са пазител на човешкото здраве и не пропускайте опасни бактерии, вируси или гъбички. Нарушенията в работата на незаменима система водят до неправилно функциониране на целия организъм. Много хора имат възли, които се увеличават от време на време, без да причиняват проблеми. Намирането на увеличение на възлите в която и да е част на тялото, трябва да отидете на консултация с лекар, защото ранната диагноза може да спаси живота.\nФеморален лимфаденит: причините за лечението и лечението\nЛимфаденитът е възпаление на лимфните възли на бедрото или в друга част на човешкото тяло. Болестта се съпровожда от увеличение, уплътняване, често овлажняване на възлите. Причините за това при представители от различни полове са малко по-различни, което предполага специфична диагноза на заболяването и методите на лечение при мъжете.\nВидове лимфни възли в бедрата и слабините\nЛимфните възли могат да бъдат разположени дълбоко в тъканите или върху повърхността под кожата. Първият - овал, размерът на един милиметър до двадесет. Техният брой в областта на ингвинално-бедрената е до седем елемента. Те се намират в близост до големите съдове на бедрото.\nПодкожните възли в триъгълника на тазобедрената става са забележими, лесни за ухапване.\nВъв форма те са като грах, броят е от четири до двадесет. Взаимодействайте с външните генитални органи, кожата на слабините и стената на перитонеума в областта от пъпа до перинеума. Те са свързани със съдовата система на бедрото и ингвиналната зона.\nЕтиология на възпалението при мъжете\nУвеличаването на бедрените лимфни възли при мъжете не винаги показва тяхното възпаление. Те реагират така на патологични промени - настинка, рана на крака, гърчове. Концентрацията на лимфоцитите се увеличава и местоположението на тяхното локализиране се увеличава. Ако излекувате причинна болест, отокът ще изчезне сам. Но ако след две седмици няма резултат или има характерни симптоми на лимфаденит, трябва да посетите лекар.\nПри представители на по-силния пол основните причини за лимфаденити са:\nтравма на областта на слабините и бедрената кост или на целия крайник;\nостра проява на алергични реакции;\nзапушени абсцеси на долните крайници;\nДа се получат инфекциозни патогени в лимфата чрез раните по кожата и лигавицата, както и хематогенния начин.\nЕдна от най-честите причини за мъжкия лимфаденит е гонореята.\nТова е венерологична болест, открита от гонококовия вирус. При представители на по-силния пол той обикновено се съпровожда от гнойно увреждане на лигавиците на външните полови органи.\nСимптоматологията на заболяването не винаги има подчертан характер. Пациентът може да има само общо неразположение, загуба на апетит, сърбеж или изгаряне в областта на леко уголемени лимфни възли, неприятни усещания по време на движение.\nЗа острата проява на заболяването са характерни следните симптоми:\nагонизираща болка от изгаряне;\nпромяна на тонуса на кожата в засегнатата област до лилаво;\nобриви близо до центъра на възпалението;\nвисоко ниво на ESR (скорост на утаяване на еритроцитите) и левкоцитоза.\nКогато инфекциозните агенти проникнат през лимфния канал, един възел се възпалява, или няколко едновременно. Това зависи от състоянието на защитната система на тялото. Ако имунитетът е нисък, той не може самостоятелно да неутрализира патогенната микрофлора и заболяването става все по-широко. Инфекцията се разпространява по цялото тяло. В такъв случай, без хирургическа интервенция, няма да е възможно да се спре гнойно възпаление.\nВероятно възникването на хроничен лимфаденит - дългосрочно възпаление в лимфните възли с характерно редуване на стадиите на обостряне (рецидив на болестта) с етапите на ремисия. Тази патология има пряка връзка с прогресията на онкологията или наличието в организма на инфекциозен процес, който не спира от дълго време.\nОт правилната диагноза зависи лечението на самото възпаление и терапията на заболяването, което стана основната причина за възпалителния процес.\nПри подозрение за лимфаденит те се обръщат преди всичко към терапевта. Той ще проведе първична диагностика и ще пренасочи към тесен специалист - имунолог, дерматоневролог, инфекционист, уролог, хирург или онколог.\nЗа откриване на болестта лекарят назначава:\nобширен кръвен тест, включително HIV;\nултразвуково изследване на възпаления възел.\nЗа да се разграничи простатитът, лекарят провежда палпиране на жлезата и изпраща до анализа на секрецията на уретралния канал.\nАко бедрената лимфна възел се е възпалила, терапията е насочена към пречистване на лимфата от инфекциозни агенти и токсини. Ако площадката е пълна с гной, тя трябва да бъде отворена и източена.\nВ началния етап пълното възстановяване може да бъде постигнато чрез прилагане на консервативни методи. Те включват:\nмедикаментозно лечение: индивидуално избрани антибиотични или антивирусни средства, противовъзпалителни лекарствени средства;\nУвеличаване на защитните сили с помощта на имуномодулатори, например, тинктура от ехинацея;\nфизиотерапия за отстраняване на възпаление, повишен кръвен поток и лимфен поток: електрофореза, UHF, поцинковане;\nлосиони с тибонов или тутазидовой маз, стрептомицин.\nС образуването на супурацията се отваря фокусът на възпалителния процес, съдържанието се отстранява и раната се отцежда. Успоредно с това се предписва курс от антибактериални лекарства.\nЛекарят може да предпише специални процедури, необходими за почистване на лимфата. Те включват лимфодренаж, лимфосорбция, лимфодиализа, лимфофореза.\nВ къщи не е възможно да се лекува възпаление на коляното на бедрената кост. Можете да подобрите качеството на лимфната течност само. За тази цел трябва да пиете големи количества чиста вода, прясно изцедени оранжеви и грейпфрутови сокове, да ядете един лимон на ден в продължение на десет дни. Също така, мъжете не трябва да носят здрави панталони и дънки, затегнете каишката.\nСамоучителният абсцес е неприемлив. Проверката, оценката на величината на лезията, аутопсията, ако е необходимо и приемането на гниене за по-нататъшно изследване, назначаването на лекарствена помощ се извършва само от лекаря.\nВ хронична форма, лечението, на първо място, има за цел да се освободи от причинната болест и да възстанови имунитета.\nПревантивните процедури за лимфаденит включват:\nпредотвратяване на микро-травми на кожата;\nпредотвратяване на инфекции в ожулвания, рани и други увреждания на епидермиса;\nнавременно излекуване на огнища на инфекция.\nНавременната, точна диагноза и адекватна терапия на първичните заболявания е изключително важна. Комплексите за имунна корекция допринасят за повишаване защитата на организма и ефективен контрол на патогени.\nВъзпалението на възлите в областта на ингвиналната и бедрената област изисква незабавно лечение. Pus трябва да се отстрани с помощта на антимикробни и антибактериални лекарства или операция. Такава процедура може да бъде извършена само от квалифициран лекар.\nВ ингвинално-бедрената област лимфаденитът може да бъде сериозна заплаха за пациента. Натрупването на гной води до появата на флегмон. Прогресията на заболяването води до тъканна некроза и тромбофлебит на съседни вени.\nВъзпаление на бедрените лимфни възли при жените\nВъзпаление на бедрената лимфна възел при мъжете\nВъзпаление на лимфните възли в слабините при мъжете\nВъзпалението на лимфните възли в слабините може да се намира на 2 нива: повърхностни и дълбоки. Ингвиналните лимфни възли са разположени в басейна на феморалната вена и артерия. Лимфните възли в слабините при мъжете се увеличават с известно бактериално възпаление: гонорея, сифилис, папиломавирус, херпес.\nЛимфните възли, разположени в областта на слабините - неразделна част от човешката лимфна система. Лимфната система е биологичен филтър, който участва в метаболизма и освобождаването на организма от метаболитните продукти. Същността на консервативната терапия е приемането на антибиотици, както и запазването на останалата част от засегнатата област (ограничаване на упражненията и ходене).\nРадикалният метод предвижда отварянето и поставянето на катетър в гноен фокус с последваща локална терапия и използването на антибактериални лекарства. В комплексната терапия за ускоряване на възстановяването може да се използва традиционната медицина. За да се предотвратят усложнения, е необходимо да се установят причините за възпалението своевременно и да се лекуват.\nЦялата информация в сайта се публикува за информационни цели и не може да се използва за самолечение! Лимфни възли в слабините задържат и да унищожи инфекциозни агенти, влизащи в лимфата от тазовите органи (главно от гениталиите) и долните крайници.\nТези лимфни възли са свързани с кожата и подкожната тъкан на долните крайници, перинеума и предната коремна стена под пъпа, както и с външните гениталии. Възпалението на ингвиналните лимфни възли (ингвинален лимфаденит) може да започне с различни възпалителни процеси в гениталната област и долните крайници.\nНевъзпалителни причини за разширени лимфни възли в слабините\nАко е външно неясно защо лимфните възли са възпалени, тогава трябва да потърсите скрита кауза. Това може да бъде латентен поток от възпалителни процеси в гениталната област или сексуални инфекции. В същото време е необходимо да се идентифицира и лекува основния фокус на възпалението. Това е венерологична болест с вирусна природа, често срещана в страни с тропичен климат. Изглежда първо във формата на везикул, който се превръща в язва на мястото на инфекцията.\nПрилагайте специални имунологични и химиотерапевтични средства, които потискат инфекцията, и когато се поглъщат лимфните възли, те се отварят или отстраняват. Разширените лимфни възли са закръглени гъсти образувания, понякога се сливат в конгломерати.\nМетастазите също се развиват. Метастазите - опасност навсякъде - обикновено до близките лимфни възли и вътрешни органи. Често метастазите засягат костния мозък, в този случай се развива типична картина на левкемия (рак на кръвта). Лимфосаркомът се лекува съгласно всички правила за лечение на злокачествени тумори в диспансера за онкология.\nКлючовата роля на лимфните възли е да поддържат и предотвратяват проникването на различни видове инфекции в тялото. Те са имунни органи и изпълняват функцията на защитен филтър, като не напускат микроби в тялото и също така се борят със своите патогени.\nПовърхностните лимфни възли се изместват върху плаката на фасцията на бедрената кост и бедрения триъгълник и лесно се изследват чрез палпиране. Те са свързани с лимфоцитите на бедрото и ингвиналните съдове на повърхността.\nЛимфните възли в слабините - защо могат да се увеличат?\nТова е съставна част на човешката имунна система.Какво се причиняват разширени лимфни възли? Помислете за основните инфекциозни заболявания, които причиняват увеличение на лимфните възли. Обривът на гениталиите придружава разширяването на лимфните възли в слабините. Това е характерна проява на кандроид и сифилис, които могат да се появят атипично - тогава просто няма обриви.\nПодути лимфни възли също могат да бъдат причинени от един от основните болести на тялото: туберкулоза, чума, сифилис и тежка гъбични или други генитални инфекции при мъжете и жените. Причините за разширените лимфни възли може не само да бъдат инфекциозни. Която и да е основната причина, увеличаването на лимфните възли говори за подобрената им работа, насочена към защита на тялото.\nКак да лекуваме уголемени ингвинални лимфни възли? Лечението започва след установяване на причината за увеличаване на лимфните възли. Ако забележите, че вашият лимфен възел е възпален, незабавно се свържете с Вашия лекар, тъй като този организъм Ви запознава със сериозен вътрешен проблем, който трябва да бъде идентифициран своевременно.\nАко лимфната възела се възпали в областта на слабините на мъжете, това проявление може да е признак на специфична или неспецифична инфекция, рак и някои заболявания на вътрешните органи. В трудни случаи е необходимо да се отстранят засегнатите ингвинални лимфни възли. В началото на заболяването, възпалените лимфни възли могат да бъдат лекувани с народни средства.\nВъзпаление на лимфните възли при мъжете: причини, симптоми, лечение\nЛимфаденитът е характерен както за мъжете, така и за жените. Най-често в силната половина, лимфните възли в областта на слабините се възпаляват. Този симптом е доста опасен, защото може да показва специфично инфекциозно заболяване. При някои хора лимфните възли се възпаляват поради болести, предавани по полов път. Много рядко възпалителният процес е единичен.\nПричини за лимфаденит при мъжете\nИнфекцията в лимфните възли се развива поради различни бактерии - стрептококи, стафилококи, Pseudomonas aeruginosa и Escherichia coli. Поради патогени, клетките се натрупват, което води до възпалителен процес. В резултат на това лимфните възли в областта на слабините се увеличават. В някои ситуации бактериите се намират в лимфните възли поради следните причини:\nМного рядко причинителят може да бъде предаден при контакт, това се случва, когато лимфната възел се свърже с инфекциозния материал. Микробите в лимфната възел може да се дължат на нараняване или увреждане. Когато микроорганизмът навлезе в лимфната възел, той започва да въздейства на околните тъкани, така че възпалителният процес се развива. Ако не предприемете навременни мерки, първо ще има серозно възпаление, а след това и гнойни.\nИнгвиналното възпаление на лимфните възли може да бъде провокирано от метастази, злокачествени тумори на пениса, тестиси. Също така, лимфаденитът често е причинен от сифилис, гъбична инфекция, гноен процес в ноктите.\nСимптоми на възпаление на лимфните възли при мъжете\nЛимфната възел става гъста.\nБолка по време на движение и физическо натоварване.\nАко човек има ингвинален лимфаденит, той често може да зарази други лимфни възли. В тази ситуация е важно незабавно да се свържете с терапевта, да отидете на уролог, на хирурга.\nДиагноза на възпалени лимфни възли при мъжете\nОбикновено лимфната възела трябва да бъде мека, не трябва да боли. За да се изясни диагнозата, лекарят първо внимателно изследва лимфната възела, научава за всички симптоми. След това назначава лабораторни изследвания на кръв, урина. Ако се подозира тумор, трябва да се направи биопсия на засегнатия лимфен възел. В бъдеще може да е необходимо да имате хистологичен преглед.\nМетоди за лечение на възпалени лимфни възли при мъжете\nПърво, разберете причината за лимфаденита. В някои ситуации, след отстраняването на възпалителния фокус, лимфната възела се възстановява и не се изисква специално лечение. Ако източникът на заболяването е трудно да се определи, рентгеново е необходимо, след това лекарства са предписани, че ще помогне за укрепване на лимфната система.\nПреди това те винаги се опитвали да премахнат засегнатите лимфни възли, в съвременната медицина отказват операция, тъй като изтичането на лимфата може да бъде напълно нарушено.\nВ началото на заболяването трябва да се направи всичко, за да се поддържа топло и в покой. Моля, обърнете внимание! За загряване на лимфните възли е забранено.\nОсвен това, лекарят назначава физиотерапия - галванизация, ултразвук, електрофореза. Предписва се и противовъзпалителен мехлем, който трябва да се прилага върху засегнатата лимфна възел.\nАко диагнозата потвърди развитието на инфекцията, на пациента се предписват антибактериални лекарства, те се предписват в зависимост от патогена, който е причинил възпалителния процес. Когато след биопсия е диагностициран злокачествен или доброкачествен тумор, предписва се химиотерапия. Гноен възпалителен процес в лимфните възли изисква спешен дренаж на гной. Процедурата се извършва в стационарна среда, за да се предотврати вторична инфекция. След това е важно редовно да се обработват и превръзват раните.\nОсвен това се препоръчва да се използва влажен студен компрес, който да ви помогне да спрете възпалителния процес. В тежки случаи е необходима операция.\nУсложнения на възпалителния процес в лимфните възли\nПри отсъствие на навременна терапия, може да се развие менингит, кожен абсцес, остеомиелит, енцефалит, сепсис.\nПонякога лимфаденитът се развива в рак или напълно инфектира тялото. За да се избегнат всички усложнения, е необходимо да започнете лечението навреме.\nТрадиционни методи за лечение на лимфни възли при мъжете\nКогато възпалителния процес се препоръчва да приемате витамин С. Така че можете да увеличите броя на белите кръвни клетки, да активирате и унищожите бактериите. На първия ден трябва да приемате три пъти дневно 250 ml. След това увеличете дозата до 500 mg, вземете поне три пъти на ден. В тежки случаи е необходимо да се вземат поне 2000 mg. Моля, обърнете внимание! Витамин С често причинява сериозна алергична реакция, така че лекувайте лекарството с изключителна предпазливост.\nЕфективността на канадския жълт корен е доказана. В аптеката можете да приготвите готов прах от растение. Доказано е, че жълтият корен има антисептичен ефект като ехинацея. Вземете праха сутрин, следобед и вечер за половин чаена лъжичка. Не преувеличавайте дозата, в противен случай ще има проблеми с стомашно-чревния тракт.\nВътре се препоръчва мъжете да вземат това медицинска инфузия със събирането на такива билки :\nНеобходимо е да вземете 2 супени лъжици от колекцията, изсипете всичко с вряща вода (1 литър), настоявайте на топло място една нощ. Пийте най-малко две супени лъжици на ден в продължение на два месеца.\nПо този начин възпалението на лимфните възли при мъже с преждевременно лечение може сериозно да се влоши. При първите симптоми най-добре е да се консултирате с лекар.\nЛимфните възли в слабините при мъжете. Причини, симптоми, диагноза и лечение\nЛимфонодусите и тяхната роля в човешкото тяло\nЛимфните възли - един от елементите на лимфната система, която активира метаболитните процеси и изпълнява функцията на почистване - премахва от клетките и тъканите на организма на вредни вещества и патологични организми. Лимфните възли са разположени по дължината на съдовете и служат като вид биофилтър, филтриращ лимф в различни органи и тъкани. Общо в човешкото тяло около 150 групи лимфни възли, а най-голямата от тяхната група е разположена в слабините.\nВъзпаление на лимфните възли в ингвиналната зона на мъжете и причините за появата му\nЛимфните възли в слабините са родови образувания с малки размери на кръгли или продълговати форми. В ингвинална област разделени в три групи на лимфни възли: горна лимфен доставя от долната част на корема и седалищната зона, а вторият - от зоната на чатала, и външните гениталии, ануса, а вторият включва две големи лимфни възли на долните крайници. Възпалението на лимфните възли в слабините или лимфаденитите може да покаже развитието на различни заболявания. Причини за възпаление:\nзаболявания на тазовите органи (ингвинална херния, простатит, тумори)\nвирусни и други инфекции: токсоплазмоза, туберкулоза, ЗПП и др.).\nСъщо така, възпалението може да бъде причинено от механични наранявания. Тя може да служи като отговор на приема на лекарства.\nВъзпалени лимфни възли на ингвиналния регион - сигнал за развитие в мъжкото тяло на сериозни нарушения.\nСимптоматичните възпалителни лезии на лимфните възли в ингвиналната зона при мъжете могат да бъдат различни. Като правило възлите се увеличават и нараняват. Ако възникне повръщане, болката става постоянна и възелът губи своята форма и е слабо палпиран. Температурата на тялото се покачва и може да се образува тумор. С течение на времето може да се появят гнойни неоплазми, които се събират в мускулното пространство на бедрата, предизвиквайки появата на регионален флегмон.\nразвитие на екстензивно гнойно възпаление в мастните клетки на мъжете (флегмон).\nКогато мъжете имат болезнено възпаление и горните симптоми, не трябва да отлагате посещението при лекар, който ще може незабавно да установи причините и да предпише подходящо лечение. Появата на такива симптоми показва развитието на сериозни заболявания.\nКак да се определи наличието на възпаление на лимфните възли в слабините?\nНа първо място, появата на възпаление може да бъде определено от индивидуалните оплаквания на пациента и също така да се направи клинична картина. Понякога лекарите диагностицират чрез провеждане на изчерпателно изследване:\nхистологията на ингвиналния лимфен възел;\nрентгенография на ингвиналната зона;\nанализи на кръв и урина, бактериологични, цитологични и др.\nСлед като получи резултатите от изследването, специалистът може да установи причините и точната диагноза, за да предпише правилното лечение.\nЛечението на възпалението на лимфните възли в слабините се осъществява по няколко начина, които зависят от причините за възпалението. Традиционното отношение се основава на консервативен подход. Това предполага използването в ранните етапи на развитието на болестта на антибиотиците, за да се осигури мирът на пациента и мястото на възпалението. Също така понякога се използват специализирани локални антисептични превръзки.\nАко възпалението вече е настъпило на етапа, когато се появят гнойни неоплазми в слабините, тогава е необходима спешна хирургична интервенция. Гнойно възпаление при мъжете може да причини некротични явления в околните тъкани. По време на операцията лекарите правят разрязване на лимфните възли, екстрахират патологично опасното съдържание от него и изпускат отворената кухина с антибиотични и антимикробни средства.\nС прехода на възпалителния процес в ингвиналната зона към хроничния стадий е необходимо да се установят причините за заболяването и да се разработят набор от мерки за бързото му лечение. Ако основният източник на възпаление не може да бъде намерен, тогава задачата на лекарите е да започнат лечение с укрепване на имунитета на пациента.\nНе толкова отдавна, лекарите смятат, най-добрият начин за лечение на възпаление в слабините се появи - за отстраняване на лимфните възли, но такива радикални методи могат да доведат до лимфни нарушения при мъжете, така че това лечение може да доведе до усложнения, с течение на времето.\nИзточници: http://nenavigator.ru/vospalenie-limfouzlov-v-pakhu-u-muzhchin/, http://medportal.su/vospalenie-limfouzlov-u-muzhchin-prichiny-simptomy-lechenie/, HTTP: // mujikzdorov.ru/muzhskie-zabolevaniya/limfouzly-v-paxu-u-muzhchin-prichiny-simptomy-diagnostika-i-lechenie.html\nДерматит причини и лечение Снимка\nКожен дерматит Кожен дерматит е общоприето наименование остра по-нататък.\nЗащо лимфните възли са възпалени? Симптоми на лимфаденит\nУвеличи ли лимфните възли? Боли ли се да докоснеш? Повдигна ли кожата ви в червено? Разбира се, не се притеснявате, тъй като показва наличието на инфекции и възпалителни процеси в тялото.\nЗащо се случва това? Как да разграничим разширена лимфна възел от възпалена? И най-важното, как да се лекува правилно болестта? Сега ще обсъдим това.\nЗащо се нуждаем от лимфни възли?\nлимфните възли - това е образуването на меки тъкани, което действа като "жилище" за лимфоцитите - клетки, които ни предпазват от всякакви вируси и бактерии. Освен това, това е истинска фабрика за производство, узряване и обучение на лимфоцити. Клетките не просто убиват вредна инфекция, но я помнят. Ето защо, ако в детска възраст страдате, да речем, рубеола, тогава вече няма да се разболеем от нея.\nВътре в лимфните възли са клетки, които ни осигуряват добро здраве.\nВ тялото има повече от хиляда лимфни възли. Ще разгледаме само онези, които могат да се пръснат самостоятелно.\nПод и над ключицата\nВ подмишницата (има много възли тук)\nТрябва да се отбележи, че средният размер на възлите е от 50 mm до 1 cm. Съгласен съм, да се намери такъв грах е доста трудно (с изключение на - submandibular лимфни възли). Но ако ясно усетите уплътняването в подмишницата, слабините, бедрото и други части на тялото, това е признак за увеличаване или възпаление на лимфните възли. Забележете, че тези две понятия са различни. Защо? Нека да го разберем.\nКаква е разликата между възпаления лимфен възел и разширения лимфен възел?\nМного хора вярват, че ако възелът се е увеличил - това означава, че той е възпален. Но това е далеч от случая.\nВъзпалителният процес винаги е придружен от характерна симптоматика:\nБолезнени усещания (боли до допир)\nЗачервяване на кожата наоколо (става червено, с черен нюанс)\nПри увеличаване на тези симптоми не се наблюдават.\nНапример, имаме болки в гърлото, кариес, студ или срязахме пръст, а раната се надигаше. В такава ситуация лимфоцитите винаги са призовани в готовност за защита, за да ни защитят. Тяхната концентрация в възлите се увеличава и следователно се прибавя към размера на самата лимфна възел. И ако излекувате основната причина за уплътняването, тогава възлите преминават сами.\nАко обаче след 10-14 дни не се случи нищо, трябва да посетите лекар, най-вероятно вас лимфаденит.\nУвеличи ли лимфната възела? В тялото възниква възпалителен процес или се развива рак.\nКакво представлява лимфаденитът?\nАко има някакви огнища на гнойно възпаление в организма, вредни микроорганизми с кръвен поток, лимфовете проникват в лимфната възел и я повлияват.\nНа този фон, т.нар лимфаденит - заболяване, придружено от уплътняване, често изпотяване на лимфните възли в резултат на стафилококови и стрептококови бактерии, инфекции, както и онкология.\nЗа предпочитане е в подмишницата и в слабините.\nОстра форма (с продължителност до 2 седмици)\nТака че хронично (повече от 30 дни)\n7 ключови признаци на болестта\nОпределете лимфаденит може да бъде за такива симптоми:\nСилна, изгаряща болка\nОток на тъканта\nКожата придобива червеникаво-червен цвят\nВисоко ниво на ESR (скорост на утаяване на еритроцитите) и левкоцитоза\nНие продължаваме да разбираме подробно проблема си и на свой ред причините за болестта.\nОткрихме, че всички видове бактерии, микроби, инфекции са виновници и вредители на нашето здраве. Ако структурирате източника на инфекция, получавате такава таблица.\nАбсцес на зъбите (включително необработен кариес)\nFuruncle, хидраденит и други остри гнойни инфекции\nЗлокачествен тумор на белите дробове, млечната жлеза, стомашно-чревния тракт, простатата\nЛимфаденитът е признак за наличието на други заболявания в организма.\nКакъв лекар трябва да се свържа, ако подозирам лимфаденит?\nРазбира се, по този въпрос ще помогнете:\nКак да диагностицираме правилно болестта?\nВажен въпрос, тъй като много зависи от компетентната диагноза. Включително, лечение на болестта, която стана причина за възпаление.\nЗа потвърждаване / отхвърляне на болестта лекарът назначава:\nСАЩ на възпаления възел\nЛимфография с контрастни\nНесъмнено курсът на лечение на възпалени възли зависи пряко от стадия на заболяването.\nНапример, на ранен етап за да се постигне пълно възстановяване, ще бъде възможно да се използват консервативни средства:\nПриемането на антибиотици (по-добре е да се използва този антибиотик, който взема предвид чувствителността на разпространителя на инфекцията (бактериите) към лекарството или широкоспектърна таблетка)\nUHF (за увеличаване на кръвния поток и лимфната циркулация)\nНанесете компреси със стрептомицин, тибонов или тутазидовой маз\nкогато оформя се гнусота, фокус възпаление трябва да се отвори, премахване на гной и източване на раната. Успоредно с това се предписва курс от антибиотици.\nНе се опитвайте сами да отворите абсцеса! Само лекарят може да го прегледа, да оцени дълбочината на лезията, ако е необходимо, да отвори и да вземе пурпурно растение за по-нататъшно изследване и правилното назначаване на група антибиотици.\nпри хронична форма е необходимо да се лекува болестта, която се е превърнала в източник на лимфаденит.\nКак да изчистите лимфата?\nС използването на лекарства и процедури\nНека първо да говорим за използваните в болниците методи. Така че, можете да изчистите лимфата чрез следните процедури:\nВсяка процедура трябва първо да бъде обсъдена с лекуващия лекар.\nЗа да се улесни бързото възстановяване ще бъде възможно и у дома. Достатъчно е да се използват големи количества не е замразена вода, прясно изцедени сокове от цитрусови плодове и лимон ядат до 1 ден (в рамките на 10 дни, но не повече от това да не се развият алергична реакция).\nМожем ли да се нараним?\nМного хора, дори без да го знаят, могат да повредят лимфната система, а не само. Стагнацията на лимфата и нарушаването на нейното разпространение води до много сериозни последици, включително развитието на рак. Как да се предотвратят такива грешки?\nЖените трябва винаги да носят бельо, по-специално сутиенът е с ясен размер. Тясното и здраво бельо води до нарушаване на изтичането на лимфа в областта на млечните жлези и следователно на цялото тяло. Така течността просто се залепва и застава.\nСигурен знак за близко и неправилно избрано бельо - червени ивици върху тялото.\nНа свой ред мъжете трябва да избягват затегнати връзки и яки, които са очевидно непропорционални. И също така тесни дръпнати колан за панталони.\nПредлагаме да подчертаем основното нещо, което успяхме да разберем днес. Оказва се, че разширените лимфни възли не означават нищо друго освен борейки се с организъм с вредна инфекция. Където има голяма опасност е възпаления възел, характеризиращ се с повишена болка и изразен цвят. Той посочва наличието на друга съпътстваща болест, независимо дали е болка в гърлото, нелекуван кариес, хроничен хепатит и дори рак. В подкрепа на диагнозата е необходимо да се направи общ кръвен тест, ултразвук и компютърна томография на самия орган.\nВ този случай можете да излекувате заболяването чрез правилно избрани антибиотици, специални процедури за почистване на лимфата, както и да използвате сок от портокал или грейпфрут. Въпреки това, ако сайтът е пълен с гной, нищо друго освен хирургическа намеса тук няма да помогне.\nP.В края на нашата тема предлагаме да гледате видеоклип за болест, симптомите на която са възпалени гнойни лимфни възли. И се нарича ингвинален лимфогранулом.\nРавновесието при юношите и особеностите на неговото лечение\nКозметиците често използват различни мазни вещества, за да подобрят ефекта от масажирането и други процедури срещу целулита.


Дъновизмът срещу християнството :: Против дъновизма като теософско учение\nПрочетен: 6120 Коментари: 11\tГласове:\nЩе почнем своя анализ с дъновисткото теософско учение за развоя на човечеството, респ. с неговата философия на световната история. - И така, ние сме били в предвечерието на възникването на шестата раса! Според теософите всеки "световен период" обгръща седем раси, които следват една след друга. Ние сме понастоящем в петата раса "от четвъртия кръг на нашия световен период". Според Тайното учение на Елена Блаватска човекът се е явил на земята преди 18 милиона години! Според друг един от теоретиците на днешната теософия, Sinnett, откакто петата раса е почнала да еволюира, били изминали точно един милион години! Според други пък петата раса била почнала в 79997 г. пр. Хр.! При туй в настоящия, четвъртия кръг било настъпило раздвоението на половете, и то тъкмо към средата на третата раса. Някои теософи поддържат, че с възникването на всяка нова раса човечеството се обогатява с едно ново сетиво: пет раси - пет сетива! Когато настъпи шестата раса, ще се развие и шестото сетиво у човека: това е ясновидството.\nНе ще съмнение, че всеки ще се пита: отде знаят теософите всичко това? Отде черпят те тия тъй точни дати, тия удивително точни сведения за миналото на човечеството? Това, което науката - резултата на един безкористен многовековен труд - е установила, няма нищо общо нито с тия 18 милиона години, нито пък с това странно число "79997 г. пр. Хр." Човек трябва да бъде доста наивен, за да може днес да мисли и вярва, че една раса почвала в една точно определена година! При туй какво е това раздвоение на половете в средата на третата раса? Какъв ли ще да е бил тоя живот преди средата на третата раса!\nНе по-малко странно и непонятно звучи и онова, което теософите учат за еволюцията на сетивата. Пет раси - пет сетива! И последната гадинка днес вижда, чува, пипа, помирисва или вкусва. А имало е човешки раси, на които е липсвало някое от тия "пет" сетива: не са виждали, нито са чували, не са подушвали и т, н. Новото сетиво, развоят на което ще характеризира шестата раса, щяло да бъде ясновидството. Ние знаем Днес, че всяко от познатите нам пет сетива опосредства някаква особена усетливост. Който вижда, който пипа, помирисва или вкусва, той всякога усеща едно или друго. Е добре, ако и ясновидството бъде едно от многото сетива, трябва да се смята, че да имаш "ясновидения" туй значи да усещаш! Трябва човек да няма понятие от психология, за да може да свежда към усещането едно тъй сломено явление като онова, което окултистите наричат "ясновидство". На туй отгоре питаме се: кой е органът на тая непонятна усетливост? Виждането е опосредствано от окото, чуването -от ухото, питането - от кожата и пр., ала кой ще е сетивният орган на тая нова, зараждаща се усетливост? Това питане не е резултат на празно любопитство, понеже според окултистите и днес имало вече напреднали в духовното си развитие лица, които можели да имат ясновидения. Друг въпрос е, разбира се, доколко за тия "ясновидения", за които ни разказва Чарлз Ледбитър в своята книга върху Ясновидството (София, 1913, 2. изд.) и- г-н А. Томов в неотдавнашната си брошура Ясновидските предсказания (София, 1930, с. 19 - 28), може да се разисква сериозно. Толкоз повече, че едва ли ще се намерят двама ясновидци от разните окултни лагери, които да "виждат" еднакво едно и също нещо и които да не го виждат през призмата на условията, при които живеят тоя миг на земята. Ледбигър напр. ни е дал едно ясновидско изследване относно Перу преди 14 000 години (София, 1910), гдето вижда каква е била тогава индустрията на перуанците, тяхното земеделие, тухлите на техните къщи, дали са имали те втори етаж, дори какви са били водопроводите, мостовете, музиката им и пр. В друго едно такова "изследване" същият епископ Ледбитър успял да се взре в бъдещето: какво ще представлява то през 2750 година (София, 1919), където ние узнаваме забавни неща върху възпитанието на децата, обучаването на тяхното въображение, училищната система, програмата й, танците, брака, къщите, дори мебелировката, храната и вестниците на хората! Съветът на колонията, която Ледбитър е "видял", бил съставен само от мъже и членовете на тоя съвет правели "опити за произвеждане на тела чрез мисъл" (вж. с. 65)! Лондон и Париж все още съществували, а теософското общество заемало "важно място в света и в световната наука" (с. 100 - 101)2. Нещастната световна наука - би възкликнал човек - какво я чака!\nЗа всеки случай, интересувайки се от сетивния орган на "шестото сетиво", ние сме в правото си да предполагаме, че поне относно тия напреднали в духовното си развитие лица като Чарлз Ледбитър напр. въпросният сетивен орган трябва да е вече налице. Има ли след всичко това нужда да се изтъква, че едва ли ще се намери сериозен представител на физиологическата психология, който да стои на стария възглед, че съвременният човек имал "пет сетива"?\nОбаче теософите твърде малко се интересуват от туй дали техните твърдения са съобразени с науката, с опита, с разума. Те добиват своята основна и тайна "наука" по пътя на интуицията, на ясновидството и прозрението, по пътя на едно общение със света на високо развитите духове. По време на големите земетресения в България учениците на Петър Дънов писаха, че преди да се случат тези нещастия, българският "пратеник на Бога", "учителят" е знаел за тяхното близко настъпване и е водил дори "дипломатически преговори с ареопага на всемирните съдии", от който е издействал да не стане тъй нар. чирпанско земетресение в 12 ч. през нощта (18 април 1928 г.), както е било насрочено, а в друг момент, свързан с по- малко жертви за нашия народ. А самата тая метода за осведомяване върху това, което е било или ще бъде в действителност, е вече едно отрицание на всякаква наука. Няма нужда от ония трудни изследвания, дългогодишни и досадни опити: долу лабораториите и тъй нар. научни институти! Истината на официалната наука докосва според дъновистите и теософите изобщо само сянката на нещата. Истинската наука на теософите следва други пътища, началото на които се крие в някаква съхранявана някъде в Хималаите и Тибет древна божествена мъдрост4 и оттам - явното пренебрежение на окултизма към това, което многовековната практика на точната наука е установила и приела!\nВсе във връзка с тая оптимистична, но съвсем фантастична теория на развитието е и онова, което ние формулираме по-горе в точка четвърта. Смисълът на човешкия живот - това е според дъновизма "осъществяването на някаква по-висша разумност", а туй става чрез една верига от по-чести и по-бавни превъплътявания на човека. Учението за това превъплътяване или прераждане - някои окултисти го приемат като една хипотеза, а повечето говорят за него като за една безсъмнена истина - играе първостепенна роля в теорията на теософите и дъновистите. Всеки от нас се е преродил много пъти, преди да стигне до това състояние, в което той. намира днес себе си. При всяко ново превъплътяване отделният човек "научава само нещичко от великата книга на природата", следователно ще бъдат необходими още множество прераждания, докато той се издигне до "пълно развитие", до "великия край на своята еволюция - божествената мъдрост".\nС особено усърдие дъновистите и теософите изтъкват, че мисълта за прераждането на човека е обща за всички религии, включително и за древното християнство. Ала необходимостта от приемането на теорията за прераждането теософите градят върху редица от научни и религиозни съображения. Научните доказателства в полза на тая "необходимост" те откриват в съвременното учение за еволюдията. В борбата за съществуване преживяват тъкмо най-пригодените или най-приспособените - това е принципът на дарвинизма. Е добре, ние виждаме, че между животните напр. майката жертва себе си за своите застрашени или безпомощни рожби. Но ако човешките добродетели, пише теософската теоретичка г-жа д-р Ани Безант, убиват своите притежатели и по тоя начин остават живи по-егоистичните и по-грубите същества, тогава как да се обясни у човека растенето на неговия дух на себепожертване, как да се разбере постепенното възрастяане на тези "божествени качества", които правят човека негоден в борбата за съществуване? Дарвинизмът нито разбира дори дълбокия смисъл на това питане, а камо ли да се справи с него!\nНо това, което дарвинизмът бил безсилен да разясни, могло да бъде обяснено само чрез теорията за прераждането, уверяват теософите. И ето как. „Вярно е, че тялото на самопожертвала се майка умира, обаче душата на майката продължава да живее един друг свят, отгдето тя идва след време отново на земята", превъпльтена в едно ново същество, което заживява с качествата, които "майчината душа" е придобила в своя по-раншен живот, в своя бивш опит на земята. С други думи, това, което душата е спечелила от жертването на тялото, се явява като вродено в прераждащата се душа, "за да благослови и повдигне света"! Хората се раждат с един вече определен характер, те се раждат "престъпници" или "светии", раждат се силно паметливи или тъпи, с дарби на математик или музикант, накъсо казано - те идват на тоя свят с една в същината си предварително формирана душа. Във всеки нов живот, който тя има последователно да изживее тук, на земята, тая душа се издига на едно по-високо стъпало на развитието: изобщо без това прераждане на душите еволюцията на моралните и духовните качества би останала - въпреки заслугите на дарвинизма - непонятна.\nВторото си съществено научно доказателство теософите черпят от учението на немския учен Вайсман, доколкото то се явява едно ограничение, респ. една корекция на дарвинизма. Знае се, че Вайсман поддържа, че придобитите качества могат да бъдат унаследявани и въпреки това еволюират - у културния европеец не са такива, каквито са били у дивака, - тогава как да се разбере тая еволюция? И тука теософите и окултистите изобщо гледат на своята теория за прераждането като на едно неизбежно допълнение на учението за развитието. В рамките на това доказателство те спекулират извънредно много с проблема за гения. Геният, пише Ани Безант, е безплоден, това значи: дори когато има дете, то не проявява качествата на бащата, а е в повечето случаи посредствено или стоящо под равнището на средния човек на времето. Разбира се, че и тук според окултиста само прераждането могло да ни разясни тайната на гения. В душата на последния ние сме имали кондензиран един дълъг опит, плод на безбройни прераждания. В тоя смисъл геният е предтеча на едно по-велико човечество. И най-недъгавото днес дете може да се надява, че в далечно бъдеще то ще може да се докатери до оная висота на ума и добродетелта, на която сега стои геният.\nНе влиза в нашата задача да защитаваме дарвинизма от упреците, които теософите и окултистите хвърлят срещу него. Ще се задоволим само с няколко бележки.\nТеософите са прави, когато подчертават безкористието като един факт в живота на човека. Защото какво друго имат те предвид, ако не тоя факт, на безкористната воля, когато говорят на всяка стъпка за "жертвата на майката"? Обаче в техните писания съвсем не е ясно при какви условия може да се говори за "безкористна воля", за "жертва" или за "самопожертване". За "жертва“ може да става дума само там, гдето едно искащо съзнание, за да смогне да осъществи това, което се явява като цел на неговата воля, се вижда принудено, сиреч трябва да прибегне до една необходима промяна, взета като средство за постигане на крайната цел. При туй това средство е само по себе си свързано с неудоволствие и ако даващият "жертвата" го иска въпреки туй, той върши това, защото иска да осъществи непременно целта. С други думи: при жертвата човек иска неприятното само по себе си средство заради целта, която го" блазни. Е добре, има ли и след това смисъл да се говори, че кокошката - майка се "жертва" заради доброто на своите рожби? У нея волев живот няма, а има действане по силата на едни или други влечения. Волевият живот предполага едно самосъзнание, а у кокошката такова липсва. Кокошката или конят, пчелата или паякът не си поставят цели: следователно не могат да се "жертват". Няма съмнение, че у животните има социални чувства и социални влечения, но у тях няма и не може да има безкористна воля и самопожертване. Дори когато животинската майка, тласкана от известни инстинкти, се излага на смърт, за да спаси своите рожби, тя не принася никаква жертва, а още по-малко принася себе си в жертва: тя въобще не знае предварително какво я чака, както може да знае туй човекът, който се хвърля в неравния бой, съзнавайки, че се жертва за своята родина, да речем. Когато Христос се пожертва, той отиде с пълно съзнание съм смъртта. Обаче не смъртта търсеше той, а живота, само че един "живот, който не може да бъде преодолян от смъртта и върху който тя няма никаква власт"6. Безкористието, за което ни говори Новият завет, е един факт на човешкия живот и предполага условия, които ги няма в царството на животните.\nПрочее, когато теософите упрекват дарвинизма, че той е безсилен да ни обясни по пътя на развитието от животното към човека "постепенното възрастване" на безкористието като едно "божествено качество" у човека, те нямат никакво научно основание да разчитат на такова разяснение. Не може да се обяснява това, което не съществува в действителност. Ако е въпрос за развоя на тъй нар. социални влечения, които могат да докарат Дадено животно и до смърт, това е една област, твърде изтънко изучена, която ни показва, че борбата за съществуване е при животните всякога борба за запазването на вида или рода. Животното - майка умира, но родът бива запазен. Въпросът за "добродетелите" и за "моралния растеж на човека" обаче не е от същата област, колкото и външната страна на явленията да е от естество да ни заблуди.\nДа минем оттук към учението на Вайсман. Ани Безант и останалите теософски автори приемат, че възгледът на Вайсман, според който придобитите качества не се наследявали, бил днес господстващият. Ала това не съответства на действителността. Ако не можеше да има унаследяване на придобитите от приспособлението към средата качества, тогава развитието щеше да бъде наистина съвсем загадъчно. Тогава в яйцето на кокошката щеше да се съдържа вече, макар и още неразвито, бъдещото пиле, което, станало веднъж кокошка, от своя страна снася определени в същината си яйца, в които е също преформирано новото бъдещо пиле и т. н., и т. н. до безконечност! Тогава обаче еволюцията би би съществувала вече и думата "развитие" би означавала нещо повърхностно и външно - именно счупването на черупката на яйцето, за да стане видимо туй, което се съдържа като невидимо и в недоразвита форма в него. Но за щастие работата не стои така. Достатъчно е да се спре човек на труда на д - р С. Чулок Descendenzlehre, който излезе в Йена през 1922 г., за да долови, че ние сме днес експериментално отново съвсем далеко от тезата на, Вайсман, стига да разбираме при какви условия придобитите качества могат да бъдат унаследени.\nАла не са собствено "придобитите качества" изобщо, с които теософията и окултизмът спекулират. Тях ги интересува само онази част в учението на Вайсман, която засяга духовните дарби на човека. Интересуват ги специално дарованията на гения.\nНе може да се откаже, че духовните, специално умствените заложби на едно дете из средата на диваците от Централна Африка и духовните заложби на едно обикновено дете из някое от европейските общества не могат да стоят на същото равнище. Дивачето не би могло да свърши гимназията, както ще я свърши европейчето - дори ако бъдат двете отрано доставени при еднакви външни условия. Отгде идва тая очевидна разлика 1 Теософът и окултистът ще я търсят в "стъпалото" на превъплътените души в двата случая. За нас работата се рисува съвсем инак. Нервно - мозъчната организация е в двата случая нееднаква, А тя е, която определя душевния живот на отделния човек. Ала да се каже, че мозъкът определя душевния живот, това още не значи да се поддържа тезата на материалиста, че . мозъкът създава душевните явления, както е разбирал това един от теоретиците на българския окултизъм7.\nАко вземете да пиянствате, ако захванете да злоупотребявате в своя полов живот, ако някоя греда ви удари по главата, вашата памет почва да отслабва, респ. може мигновено да изчезне. А успоредно с това чезне и вашата досегашна разсъдителност. Едно мозъчно сътресение, едно кръвоизлияние и пр. може да докара раздвоение на съзнанието. Едно изтощение на нервната система може да направи спокойния и уравновесен някога човек ад изпадне в болезнена "сантименталност" или мистика. С една дума състоянието на нервномозъчната организация, която е неразделно свързана с нашето съзнание, определя неговите промени, неговия живот. Знае се, че и обратното е вярно: душевният живот влияе върху нашето тяло и неговите функции, но тука нас ни интересува тоя миг само първата половина от това взаимодействие. Връщайки се сега към въпроса, който ни ръководи на това място, ще видим, че европейските общества са живели при съвсем други климатични и обществени условия, които са способствали да се развие техният мозък. Тези условия за поставяли човека на тия общества пред по-мъчни, по-тежки, по-сложни задачи, които той е бил принуден в борбата за своя живот да разрешава. Приспособявайки се към своята особена среда, човек се е виждал заставен да я мени, а успоредно с това той е менял чрез нея косвено и себе си, своята психофизическа природа.\nКолкото пък се отнася до развитието не на умствения, а на нравствения живот, там еволюцията на човешкия мозък няма същото значение. Но затуй пък достатъчно е да отвори човек напр. втория том от новото съчинение на Кауцки върху Материалистичното разбиране на историята, за да намери една богата колекция от факти, установени от видни пътешественици и изследвани, от които се вижда като на длан, че тъй нар. некултурни и диви народи (ескимоси, чукчи, индианци, бакаири, ботокуди и пр.) са представени като благи, добродушни, миля, гостолюбиви, човечни хорица, на които много теософи с издигнати на високо стъпало души биха само позавидяли!\nНо най-сетне, ще възрази теософът, ако средата може да ни разясни разликите между душевните заложби на дивия и малко - много културния човек, то как да се разбират тогава духовните дарби на гения? Никаква "среда" не може да разясни това, което стои над всякаква среда и над всякакви условия на дадено време! И веднага окултистът прибягва отново до своите многократно превъплътяващи се души, които са се издигнала до едно много високо стъпало по стълбата на световната еволюция.\nАла днешната наука съвсем не смята, че геният внезапно е паднал от небето и че той стои над законите, на които е подчинена действителността, всред която ние живеем. Както душевният живот на отделния човек е . неразделно свързан с неговия собствен мозък, такъв е случаят и с гения. Неговият мозък е рожба на едно дълго развитие: той е резултат на едно Щастливо съчетание яа особености, които лежат в самата еволюция на организма. Истина е, че ние знаем до тоя час много малко върху естеството на това развитие. Но ние не знаем дори причинителя на хремата, а камо ли точно природата на това, което е едно от най-удивителните явления в живота на човека изобщо.\nИ все пак, възразява окултистът, за вас геният е едно случайно съчетание на особеностите, за които говорите. А да се обяви едно явление за случайно", това ще рече да се обяви то за необяснимо1. Окултистът не е прав. Когато казваме, че отивайки вчера на Черния връх, запръска ни случайно дъжд, това не значи, че ваденето на тоя дъжд е било безпричинно. Като твърдим от една страна, че Наполеон I със своите гениални дарби бе една случайност във френската следреволюционна епоха, туй ще рече, че неговата личност, неговата индивидуалност, колкото и да е голямо\nзначението й за тогавашната френска история, не може да бъде разбрана от обществените и историческите условия на онова време: за тях,\t"\nотносно тях тя е нещо случайно. Обаче самата гениална личност е едно\nявление, биологичните причини на което трябва да бъдат търсени във веригата от близки и далечни родствени връзки, които предхождат появата\nПрочее ние не се съмняваме, че тайната на гения лежи в своеобразното развитие, което е претърпял неговият организъм, неговият мозък. Учението На Моро дьо Тур, че геният и лудостта са братя, не е вярно. Но то не е и съвсем невярно- Ако не са братя, те са в повечето случаи втори братовчеди. Това са чувствали и Платон, и Аристотел, и Шекспир, и Шопенхауер. Това сродство лежи в необикновеното напрежение, което активира нервномозъчната организация на гениалния човек. Тъкмо това I необикновено напрежение е, което може да ни обясни една редила от факти, които се въвират в очите на всеки, който се интересува от естеството на гения. Торквато Тасо, Суифт, Ленау, Доницети, Ницше и др. свършиха с лудост9. Байрон, Ж. - Ж. Русо, Нютън, Роберт Майер и др. бяха със своите странности на границата на лудостта. Вярно е, че е имало гениални хора, които телесно и душевно са били съвсем в ред - Гьоте, Лайбниц, Дарвин и пр. Обаче ние знаем още, че Сократ бе епилептик, с раздвоено съзнание. Наполеон е страдал от ненормални халюцинации. Достоевски е имал припадъци и т. н. От една излязла преди няколко години немска книга Великите сифилитици човек би могъл да узнае потресаващи подробности за много други гениални мислители и художници, които дават известно основание на автора й да завърши с тежкото, ако и цинично френско игрословие: La civilisation, c"est la syphilisation (Цивилизацията е сифилизация)! При туй в своето обстойно изследване върху близо 200 гениални лица В. Ланге - Айхбаум е дошъл до заключението, че от най-великите хора 83% се оказват "явни психопати", а само 6,5% здрави!\nВсичко това свидетелства, че в мозъка, в своеобразието на нервно- мозъчната организация лежи основата на човешката гениалност. И ако геният е безплоден, както охотно подчертават това теософските теоретици, то е сега напълно понятно. След всяко прекомерно временно напрежение на организма следва умора и отпадналост. Колко повече трябва да е вярно това .за един организъм, който е стоял през целия си живот под знака на едно непрестанно и крайно напрежение!\nОсвен разгледаните дотук научни доказателства на теософията тя има и един морално - религиозен аргумент. Ако нямаше прераждане на душата, тогава несправедливостта и жестокостта - пише А. Безант - се подиграват с безпомощността на човека! Той е само "една сламка, мятана от вълните на случайните условия". Нещо повече: тогава Бог би се оказал досущ несправедлив, понеже създава едновременно една душа, която се ражда тъпа или престъпна, и друга, която иде с тънък ум или гениални дарби11. Да речем за миг, че всичко това, което изложихме срещу теософските твърдения относно "научната нужда" от прераждането на душите, е негодно или недостатъчно и трябва да се замести с това, което теософските теоретици поддържат. Нека видим сега какво е туй, което се сочи като съперник на недостатъчните или неудовлетворителните отговори на днешната наука.\nСъществува от вечност един Бог. Това е алфата на всяко теософско учение. Той е, който "ражда отделните души". "Из утробата на вечния баща излизат всички тези зародиши - духове, които той изпраща в материалния свят, за да растат и се развиват". Всички започват "невежи и безпомощни". Всички растат постепенно нагоре, разливайки своите "вродени сили". "Човекът е роден в света, за да стане съвършен". Такова е неговото предназначение. Бог живее във всекиго от нас и нам ни трябва само време чрез многократни прераждалия да достигнем величието на образа, по който сме направени, сиреч да станем съвършени, както е съвършен Бог на небето. "В дългите междини от смъртта до ново раждане" събраната на земята опитност се внедрява в тъканта на душата. Когато "зародишът - дух" дойде отново "в тоя свят", той дохожда "с тази душевна дреха, състояща се от качествата, изтъкани от опитността, събрана в пред-ходния живот на земята", и "вродените идеи на детето са резултат на това изтъкване". В основата на човешката стълба стои "най-ниско развитият дивак", а на върха на стълбата е "най-високо развитият гений или светец". "Злините на миналото са стъпала, върху които човекът се повдига към добродетели, тъй че и най-низкият престъпник може да се въздигне там, където стои нравственият гений, светията". По тоя път в края на краищата "Бог ще бъде видян във всичките чеда человечески".\nНие предадохме почти със собствените думи на теософите това, с което те искат да подмладят или попълнят обясненията на съвременната наука. И ще си позволим сега да се усъмним в годността и смислеността на това толкова претенциозно учение.\nЩе почнем от неговата основна предпоставка, без която то изгубва всякакъв смисъл. С какво теософите ще ни убедят, че съществува един Бог? Аз не питам отгде знаят те за неговото съществуване. Понеже тяхното "знание" съвсем не прилича на това, което науката нарича "знание", за тях отговорът на втория въпрос би бил съвсем лесен. Ако въпросът е за вярване в това, което "интуитивно знаят", те могат да си го вярват: то е тяхна работа. Обаче щом теософите и дъновистите претендират да са носители на една "древна мъдрост", която гледа на днешната наука отвисоко и се домогва да я коригира и допълва, естествено е, че тая "истинска наука", като не се задоволява със "сянката" на нещата и като жонглира с Дарвин, с Вайсман, с Шарл Рише и пр,, трябва да бъде готова да върви в крак с тях. Инак би прибавил човек: "Оставете днешната наука на спокойствие! Нито тя е за вас, нито вие сте за нея". Съществуването на Бога като първопричина на всички неща, взет като една трансцендентна реалност или като една действителност "в нас", не можа да бъде доказано от никого досега. Още по-малко ще бъде това доказано чрез оная забъркана мисъл, с която работят теософията и окултизмът. И ние виждаме, че всъщност те не се и опитват да докажат това, което е началото и краят на тяхната мъдрост.\nБог раждал отделните души! Те "излизали от неговата утроба" като "зародиши - духове, изпращани в материалния свят, за да растат и се развиват"! Е добре, Бог е и според теософите едно духовно същество. За духовното ние знаем преди всичко от своя непосредствен живот. За науката обаче, която се занимава с душевното и с духовното, то е нещо невеществено, непространствено, нематериално. Например никой не може да каже къде се намира неговата радост или скръб. Всеки от нас разбира смисъла на тия думи; той може да е осведомен и върху физиологичните процеси, които стоят в известна връзка с душевния живот на човека. Ала едно е да кажеш: А обуславя С, а съвсем друго е да смяташ, че А е С. Прочее аз изпитвам своето чувство, но то не е "в мене", нито е "вън от мене". "В мене" и "вън от мене" - това е едно пространствено отношение, което има смисъл само там, където то се прилага относно една вещ ("в скрина - вън от скрина"). Обаче "душата", "духът" или "съзнанието" не са никаква вещ, те не са никъде в пространството. Духовното съществува, но то не съществува никъде. Ще остане съвсем учуден от това твърдение само тоя, който още не може да се освободи от предубеждението, че душевното е една разновидност на тялото и следователно трябва като последното да бъде всякога някъде, на едно или друго място в пространството. Ала достатъчно е да се опита човек да си помисли досадата или искането, мисленето или цененето някъде, на някое място (в главата, сърцето или в петите), за да разбере цялата безсмисленост на такова едно допущане. За всяко телесно явление вие можете в края на краищата да запитате: къде е, къде става, откъде иде и пр.; обаче по отношение на душевното това няма смисъл. И затуй ние виждаме, че мислителите, които създадоха и разработиха през последните няколко века науката за душевното (психологията), са били винаги единодушни, че душевното е нематериално, нетелесно, невеществено, непространствено.\nАко се върнем сега към "Бога" на теософите и дъновистите, който претендира да бъде и в тяхното учение духовното par exellence (фр. типичен, съвършен), ние ще останем поразени от онова волно или неволно материализиране, на което той е изложен тук. За Бога се говори, че той се намирал "на небето" или някъде изобщо. "Там" той раждал душите; те излизали "от неговата утроба"" като "зародиши - духове". Ние всички знаем, че раждането, пораждането и пр. са разновидности на причиняването. Обаче всяко причиняване предполага наличността на нещо по-друго от причиняващото, върху което това последното упражнява своето действие. Що е това "вън от Бога", върху което той е действувал, за да прероди душите? При туй причиненото е винаги едно действие, а действието е всякога една промяна. Дори когато говорим, че майката - земя е родила красивото цвете, фактически нейните особени сокове, нейната влага и температура са причинили само една редица от промени в семето, което е изпитало действието. А тук, върху почвата на теософската "наука", ние виждаме да се приказва за едно причиняване не на промени, а на индивиди, каквито са "душите - зародиши"! Ако пък най-сетне под "пораждане" речем да разбираме чисто и просто създаване или сътворяване, то къде остава тогава "утробата" на Бога и защо бе тя нужна? На туй отгоре с мистерията за сътворяването ли теософската наука е решила да прави конкуренция на "незадоволителните" научни разяснения на нашето време?\nВсички тия "духове-зародиши" отведнъж ли са били сътворени? Сигурно не. Кое дава повод на Бога да пристъпя към всяко свое творчество? Понеже душите, веднъж излезли "из утробата на Бога", се изпращат в материалния свят на усъвършенстване, значи ли туй, че материалната действителност е била създадена по време преди душите? Това командване на душите подчинено ли е на някакъв обективен кармичен ценз, от какво е било ръководено то в началото и откъде теософската наука е узнала всички тия мъдрости? Ако душата е нещо нематериално, как може да се поддържа, че тя "отива някъде", "връща се на земята", "влиза в някакво тяло", "напуска го", "прибира се в утробата на Бога", чака да й " дойде ред за нова командировка на удобно място, в удобна и целесходна "опаковка на духа", предназначена за по-нататъшно усъвършенстване на душата - какъв смисъл има цялото това първобитно и архигрубиянско третиране на душевното? Ч. Ледбитър, който минава в теософските кръгове за специалист по тайните работи на "отвъдния свят", сам чувства, че тая работа е премного груба и се опитва да я маскира с фрази, смисълът на които никой не би могъл да разбере. "Небето - пише той - не е място: то е само едно състояние на съзнанието"! На въпроса: "къде е небето" - той отговаря: "тук, около нас, в тоя самия момент, тъй близък до нас, както е близък въздухът, който дишамеви. Трябва човек да е досущ непридирчив в своето мислене, за да може да се задоволи с фразите на "големия ясновидец", който ни уверява, че вижда "умрелите около нас, в астралния свят"!\nСъбраната на земята опитност бивала през време на дългите междини от смъртта до новото раждане внедрена в тъканта на душата или се превръщала в нейни вродени способности! - колкото се отнася до тия междини, които делят две раждания, в теософската литература няма единомислие. За всеки случай колкото едно духовно същество стои по-ниско в стълбата на всемирната еволюция, колкото по-малко опитност е набрало тука на земята (дете, дегенериран човек, дивак, умрял преждевременно и пр.) толкова възможността и необходимостта да се прероди по-скоро, за да има време да догонва другите, е по-голяма. Един от теософските теоретици ни е дал дори една диаграма, според която дегенератите, хората от низшия тип на човека, живеят в астралния свят не повече от 5 години, след което се прераждат отново. За дивака тази междина между два негови живота не надвишава 40 години, за по-издигнатите тя стига до 300, 500, 1000, дори 1200 до 2300 години! Детето могло да се прероди и само няколко месеца след своята смърт15. В процес на това прераждане не била без значение и волята на съответната душа да върви по-скоро напред към "идеала на съвършенството". А оттук следва, че приведените числа са само максималният предел, до който съответното прераждане трябва да стане. То може обаче да се извърши и преди изтичането на туй време. Г-жа Елена Блаватска напр., която бе основателка и първа председателка на теософското общество, се е преродила в зряло мъжко тяло, значи заживяла е новия си живот като мъж веднага след смъртта и на 8. V. 1891 г. Това незабавно прераждане е станало по нейно желание! При туй духът на зрялото мъжко тяло, в което старата госпожа се е настанила, е било "освободено" от неговия притежател, който се е "преместил" в друга земна обител. Така поне ни уверява теософският корифей Ледбитър, макар г-жа Ани Безант да поддържа, че прераждането на Е. Блаватска не било още станало, но имало известие, че то щяло скоро да стане! Читателите ни ще намерят може би, че тази работа, която отдавна вече не изглежда сериозна, започва да става и смешна. Но няма какво да се прави! Това е то "новата наука", която ще коригира нашите досегашни "неудовлетворителни научни твърдения"!\nНещо повече. Докато всяка душа остава на небето повече или по-малкс преди всичко в зависимост от нейната избрана на земята опитност, коятс предстои да бъде асимилирана и превърната в трайни душевни способности, имало според окултизма и такива души, на които цивилиза-цията е дала целия опит, който може да се получи от нея, и за които превъплътяването няма вече смисъл: толкова високо са се издигнали те в своята духовна еволюция! Това са т. н. "адепти". Те са достигнали вече това, заради което е бил създаден човекът. И ако все ши някои от тях се превъплътяват отново и заживяват между хората, то е, за да им бъдат законодатели и водачи, за да служат прочее като съединително звено между човечеството и Бога16. Такъв изглежда е слу-чаят и с "учителя" П. Дънов, макар хората на Теософското общество България да не го признават за "учител". Може би, смятат те, у нас има високо издигнати лица, които са "на път" да станат адепти, ала истински адепти едва ли има! За всеки случай привържениците на П. Дънов го представят като "пратеник Божи между нас"11.\nИ така душите на умрелите "чакат", пише Ани Безант, в астралните полета на небето, "докато им се представи удобен случай", за да се преродят. Там, в тия астрални полета, се мяркали и душите на лица, които спят и които души излизали за малко през време на съня из тях и се срещали тук! Но ако небето е едно "състояние" на съзнанието, какви са тия "полета" "в състоянието на съзнанието" и как може да се поддържа, че "състоянието на съзнанието" е "около нас" ?\nНие знаем от днешната психология, че човекът е едно психофизическо тяло, едно особено единство от тяло и съзнание. Днешната наука не проумява как може да се говори за съзнанието, че то има памет, че то помни едно или друго вън от особените мозъчни състояния, които обуславят душевните променя. Напук на всякаква наука теософът и окултистьт приемат по най-безцеремонен начин, че съзнанието могло да живее като самосъзнаващо се същество, като личност и след смъртта и че то могло в известни случаи да продължава да помни същите неща, които е преживяло при ония мозъчни състояния, които са разложени, и с които не може да бъде в никаква връзка. И цялата тази "теория" се гради ту върху някакви факти от рода на тия, които ни даде на времето сомнамбулката Елена Смит, повечето от които проф. Т. Флурноа разясни по един великолепен начин в съчинението си Des Indes a la planete Mars; ту върху отдавна известните явления, които психологията нарича "deja-vu" (парамнезия, вид разстройство на паметта) и "раздвоение на съзнанието"; ту върху припомнянето на слухово, зрително и пр. възприети някога, но мигновено забравени неща, които възкръсват в паметта на човека при делириум, силна треска, необикновено нервно възбуждане и т. н. Като прибавим към всичко това и историята на т. е. Wunderkinder, останалите повествования на г-жа Безант, С. Джинараджадаса и др. са работи, които никога не са били научно установени и не могат да бъдат смятани за факти. За всеки случай това откъсване на съзнанието и на самосъзнанието от живия организъм е основата на цялата теософска фантастика. Тя стига обаче своя връх, когато окултистът ни уверява, че дори през време на сън, и то всяка вечер, душевното излизало от физическото тяло, навъртало се около своя "земен носител", отивало в някакви по-висши "полета" и сетне благоволявало да се прибере в своята "земна опаковка"! Значи през време на това скитане на душата спящият човек остава бездушен, сиреч той няма душевен живот! Иначе казано, психофизическото единство го няма вече и все пак човекът си е "човек"! Той всъщност умира временно, за да възкръсне отново! Не е мъчно да се възрази: душата си остава в тялото, излиза само духът! Не е обаче лесно да се направи научно разлика между "духа" и "душата", взети като две неща, които могат да се съединяват и разделят.\nУспоредно с теософския възглед за прераждането върви и т. н. карма, която д-р Т. Паскал е формулирал по следния начин. Човек сам кове своята съдба. Условията на настоящия му живот са тъкмо тези, които сам си е приготвил през миналите раждания. Следователно той няма право да мрази или хули неравенството в богатства, интелект или качества между хората. Ако добър човек страда тоя миг, той плаща някои дългове, сторени през някой минал живот. Ако ли престъпен човек успява днес, той черпи из склада на своята безкрайна божествена възможност, но печалните последствия ще се явят по-късно.\nТова схващане за човешката карма заема особено място в етиката на дъновизма и е неразделно свързано с учението за прераждането, което ние разнищихме. Който намира прераждането на душите незащитено, ненаучно, наивно и грубо, естествено е, че за него и теософската карма, сиреч теософския възглед за личната орисия, не би могъл да има смисъл. Ако човекът няма право "да мрази или хули" известни неравенства между хората, тогава не следва ли оттук, че той трябва да ги приеме някак си като неотразими факти, че трябва да се приспособи към тях или да се примири с тях? В такъв случай борбата на хората за подобряване на тяхното материално положение в рамките на нашия настоящ живот не губи ли своето значение? Човек сам бил приготвил своята собствена съдба! Като изключим легендата за вторичното, третичното и т. н. превъплътяване, с която теософията залъгва своите привърженици, питаме се: за живота, който живеем, не подрязва ли кармата крилете на човека? Ако формулите на д-р Т. Паскал са точни, тогава следва: каквото бихме направили тук, ще го направим за живота, който ни чака при някакви по-сетнешни прераждания. Условията обаче на настоящия живот били "тъкмо тези", които сме си приготвили през миналите раждания: това е кармата на всекиго от нас!\nВ своето тайно учение Е. Блаватска ни разказва дори, че съществували някакви "летописци на кармичната книга" или, както се изразява Ани: Безант, "агенти - записвачи" на кармата, наричани "липики" или "липици" които държат кармичните записи на всеки човек и които с всезнаеща мъдрост избирали и комбинирали части от тези записи, за да образуват плана на един отделен живот. Тези "разпоредители на кармата" не възнаграждават и не наказват, пише С. Джинараджадаса. "Те само приспособяват действието на собствените сили на човека така, щото кармата му да съдейства на неговото движение напред по пътя на еволюцията“! (Цит. съч., с. 71).\nФилософският проблем, който индуският възглед за кармата докосва, е отношението на човешката свободна воля към една трансцендентна необходимост. Ала третирането на този проблем в книгите на теософите е тъй многозначително и разтегливо, че то губи своето философско значение. Макар хората да са длъжни (трябва!) да изживеят обстоятелствата и силите, които образуват тяхната "съдба", как обаче те ще реагират на нея, това зависи от отделния човек, пише индусът С. Джинараджадаса. "Колкото и малка да е неговата воля, все пак тя е свободна"22. Е добре, това различно реагиране може ли да измени основно живота, който човек има да изживее сега на земята? Ако може, тогава какъв смисъл има твърдението на д-р Т. Паскал, че условията на моя настоящ живот са "тъкмо тези", които съм си приготвил през миналите раждания? Кои са тия "тъкмо тези"?\nАко днес стотици хиляди македонски българи страдат поради туй, че не им е позволено да четат и да учат на своя роден език (а това страдание при известни обстоятелства не е по-малко, отколкото онова, което изпитва човекът, осъден на тежък физически труд), това ще рече според теософията: тия стотици хиляди души изплащат греховете, които преди години или столетия са извършили и по тоя начин са изковали някога да себе си една "лоша карма". Освен личната карма теософите познават и една колективна карма: кармата на едно семейство, на една държава, на една група и пр. (А. Безант, Древната мъдрост, с. 196). Връщайки се на въпроса за отношението на свободата към необходимостта, ще се попитаме сега: могат ли македонците въобще да се освободят от това зло, което ги гнети? Ако могат, тогава следва, че "тъкмо тези условия", които трябваше да бъдат изживени, през тоя живот и които изискват хората "да не мразят и да не хулят" неравенството и неправдата, понеже те произтичат от тяхната карма, "тези условия" могат и издъно да бъдат изменени!\nНека кажем сега по няколко думи и върху останалите по-съществени точки на разглежданото тук учение. Да почнем с пантеистичната метафизика на дъновизма като теософско учение. Истинското битие се проявявало освен в материалния свят на триизмерното пространство, едновременно и в по-висши светове: астрален, ментален и пр. Като противопоставя астралния свят на света на триизмерното пространство, теософията бе длъжна да ни обясни какъв смисъл би трябвало да имат тогава онези "движения", "отивания", "връщания", "срещания" и пр. в астралните "полета", щом астралният свят не е една разновидност на триизмерното пространство! А това ние не виждаме никъде. Сетне: щом теософските теоретици твърдят, че Бог като първично духовна реалност могъл да се отражава във всяка друга "по-низша действителност", дават ли си те сметка какво ще каже това "отражава се" или "проявява се"1 "Ние разбираме, когато ни се каже, че треската е една проява на туберкулозната инфекция; но тук отношението на "проявяващото се" и "проявата" е едно причинно отношение. Обаче всеки, който познава неоплатонизма като първообраз на тази мътна пантеистична метафизика, знае, че учението за т. н.. излъчване на Бога в трите сфери на единния свят ни води към една невъзможност, понеже липсват най-елементарните условия, които са необходими, за да се разбере това излъчване (т. н. еманация) като действане на първопричината. Лесно е да се каже: "човекът е проява на единното битие", или: "разните взаимно проникващи се полета съставят единния живот на всемирния дух". Ала съвсем не е лесно да се докаже с нещо тази метафизическа фантасмагория.\nБог, "живият Бог", казва П. Дънов, е една "вътрешна среда", една "вътрешна сила". Но е ли той нещо единично, индивидуално? Е ли той някакво лично същество? От обясненията на Дъновите ученици се вижда, че Бог, макар и да бил "вездесъщ", все пак бил нещо лично инак не би могъл да твори. Ала как може да е единично и лично това, което е във всяка душа същото! Думата "същото" ("вездесъщото") няма смисъл, ако речем да я приложим относно едно индивидуално същество. Дъновистите и теософите дори не разбират колко е нелепо да бъдеш пантеист и все пак да говориш за творене, респ. причиняване на душите на Бога! Бог живеел във всекиго от нас и всеки от нас живеел в Бога; това е една от антиномиите на пантеистичната метафизика на Дънов.\nГносеологията на дъновизма и на теософията гласи: до висшата истина може да се дойде само чрез интуиция, чрез едно приобщаване на личността с божественото съзнание. Да се издигнем до висшата истина - това ще рече прочее: да оставим да се прояви божествената любов в нас и чрез нас, защото Бог е любов. Е добре, нека ни бъде позволено да попитаме: къде свършва "низшата" и къде почва "висшата" истина? При туй как може личността да се приобщи с божественото съзнание? В една беседа, държана на 28. VI. 1900 г. в Париж, Ани Безант ни разказва как, измъчвана цели 13 години от проблемът за мизерията на човешкия живот, е дошла до мъдростта на теософията и тук тя, като не се съмнява, че спиритистите могат "да извикват душите", заминали за оня свят, намира, че този път на общение с духовния свят е опасен както за медиумите, така и за самите души. И ни препоръчва метода на окултизма. Трябва да очистим тялото си, да съсредоточим ума си, "за да станем способни да излизаме мигновено от тялото" през време на нашия живот, също така както го напущаме завинаги при смъртта. В това състояние, напущайки тялото си приживе, ние идваме в непосредствена връзка с мъртвите. Обаче ние бихме могли да съществуваме от планета на планета, "без да срещнем Божествения дух". Той не е вън от нас, той е "в човека". Човек може да знае истината само когато я притежава в себе си, само когато е добил способността да вижда: светлината не съществува за слепите. "Няма други доказателства за съществуването на Бога освен тези, които човек намира в своя дух, защото духът има същото естество, каквото и Бог". С тия думи завършва Ани Безант своята беседа. И така висшата истина - това е Бог, а той е еднороден с душата на всяко живо същество. Да се, узнае за него значело: да се съзнае той непосредствено "в нас", а упражняването на тази непосредственост предполагало големи лични усилия и изисквало много години. Иначе казано, човек може да се издигне до мистичната интуиция стига да поиска и да употреби нуждата издръжливост26. Във връзка с това ние чухме вече, че висшата истина може да бъде достояние само на ония, които са дорасли до истинския духовен живот. Ала може ли това "дорастване" да стане в пределите на един наш живот, или изисква подготовката на много по-раншни живеения на душата! Отговорът на това питане не е съвсем ясен. Докато за теософите човек може само да се роди с окултна дарба, за дъновистите, изглежда, като че при известни условия всеки може да се издигне до мистичната интуиция, и то през време на един само живот.\nРазмерите на тази статия не ни позволяват да протестираме повече. Ала ние не бихме желали да завършим своя анализ, без да се спрем за малко и на етиката на дъновизма. Тази етика, взета от една житейска мъдрост, е съградена главно върху отношението на "ученика" към "учителя", което беше вече скицирано още в началото. "Ученикът" има да се освободи от тежкото бреме на неразумните желания и грижи, свързани с ламтежи по привидно щастие. Мъчнотиите_и страданията, които му се изпречват, са само задачи, които той трябва мъдро и търпеливо да разреши. Неговият живот се свежда към едно постепенно освобождение от страха пред неизвестността, пред страданията и пред смъртта. А своята ръководна задача дъновизмът вижда в "едно развиване на висшите душевни способности", на първо място на интуицията, за да може чрез нея да дойде в допир с висшите духовни сили.\nТази точка е една от най-важните в ученията на дъновизма. Тя е най-конкретната и най-близката до всекидневния живот на Дъновите следовници. Повечето от тях. кои чукнати от суровия живот, кои обезсърчени от неговата досегашна суета и тежест, кои по природа мистично настроени, чувстват една дълбока потреба от покой и примирение. Те тъгуват за една благост, за една кротост и човечност в отношенията между хората. Опростявайки своя живот от излишни нужди, стараейки се да живеят в пълно съгласие с природата, те намират в теософската етика на своя учител това, което им трябва. Всяка душа, казва П. Дънов в една от своите беседи, "има заложени в себе си семената на добродетелта". Всяка душа - продължава той - "е родена да бъде праведна". Оптимистичните теософски и дъновистки учения за превъплътявзнето на кармата внушават на своите привърженици да посрещнат примирени и спокойно всички\n"неизбежни трудности". Те ги възпитават на себеотрицание, на едно широко търпение и "философско гледане" на живота, разчитайки, че "това води - както се изразява Ани Безант - към социална устойчивост и общо доволство" (Древната мъдрост, с. 203). Виждайки в прераждането на душите "част от хода на природата", дъновистите свикват да понасят настоящето и да чувстват, че е безумно да се роптае и въстава против него. Без прераждането и кармата (която е, както казахме, съдбата или орисията на отделната единица в която диктува, че всяка причина трябва да има неотвратно своето действие, сиреч: който прави добро, ще намери добро и обратно), без тия две "истини на живота" съществуването на дъновиста губи всякакъв смисъл.\nПри успокоителното и утешителното действие на тия етични възгледи, в основата на които лежи убеждението, че смъртта не е "цар на ужаса", а е само преход към нови разновидности на вечния живот, Петър Дънов успя да групира един доста широк, пъстър и предан кръг около себе си. Няма съмнение, че тук не ще да са без значение и личните качества на самия "учител“.\nКато говори за антропософията на немския мистик Рудолф Щайнер, берлинският професор Макс Десоар казва на едно място: "Влиянието на Щайнер е значително. Според общото мнение то е благоприятно за хора, които са пред опасността да претърпят едно душевно крушение. Очевидно Щайнер притежава дарби, които се проявяват в личното му общение по-ясно, отколкото в неговите книги". Вече цитираният от нас френски изследовател и голям ориенталист Рьоне Генон, който се смята днес за един от най-добрите познавачи на теософското движение, е на малко по-друго мнение. Той твърди, че по-слабите духом, веднъж привлечени в средите на теософите, особено на спиритистите, губят скоро всякакво равновесие и се побъркват по един непоправим начин. Броят на такива нещастници, които са били отведени от окултизма към едно разнебитване на техния живот, към лудост, дори към смърт, е много по-значителен, отколкото несведущите биха могли да си представят. Особено в разновидностите на спиритизма той съзира една "истинска обществена опасност. Струва ми се, че по-скоро душевните опустошения на спиритизма са, които карат френския учен да дойде до това толкова песимистично, тревожно и страстно заключение.\nДруг един известен писател, немският мислител Рихард Мюлер - Фрапенфелс, в едно свое ново съчинение върху "тайните на душата", като говори за американизирането на науката, изкуството и религията, спира се на едно място и на теософските учения за превъплътяването на душите , и за кармата и прибавя: "Привлекателната сила и действието на тези теории не почива на тяхната научност, а на внушението, което те упражняват | върху известни кръгове, и на Тяхната оптимистична тенденция. Зад всички тези теории се крие техниката на един живот (на едно утвърждаване на живота), която се оправдава - чисто прагматически - чрез своето действие" Това е горе-долу мисълта, която ние намерихме още в началото на една статия на г-н Л. Лулчев и която не е нова в окултната литература. Към края на своето ръководство върху основните положения на теософията С. Джинараджадаса напр. пише: "Ако човек не може да повярва в истинността на всички учения на теософията, нека тогава попробва да действа (да живее - Д. М.), както учи теософията. В такъв случай той ще се убеди, че думата "теософия" предава една чудна действителност" (Цит. съч., с. 249).\nПроф. Дим. Михалчев\n1. анонимен - Хе хе хе\nКакво ви стори Дънов, че го вадите от гроба? Защо не го оставите в забвение и не напишете за това, в което вярвате?\n2. анонимен - Учението на този лъжеучител никога ...\nУчението на този лъжеучител никога не е отивало в гроба, а за човека Дънов жалко, защото е българин и син на православен свещеник.\n3. анонимен - 865\nПравилно пише автора!\nДъновизмът си остана затворен в своя еклектичен емперизъм, основаващ се на безпочвено мислене и фантазии, без реално покритие.\n4. анонимен - ПИШЕТЕ - НЕ МЪЛЧЕТЕ !!!\nВ никакъв случай да не млъквате! Пишете и не го щадете този развратител на семействата в България. Този, който е вселявал чрез въртене на пъповете на младите момичета демони в телата им, а после са страдали, нещастните души, които водени от благочестивия му дизайн, стават жертв на господаря му сатана. Господ го нарича човекоубиец.\nПИШЕТЕ, НЕ МЪЛЧЕТЕ!\n5. анонимен - Tva e ...\nTaka e! Toi e obsluzval MASONITE sas sataninskoto si uchenie!\nRazprostraniavaite i dtuga info za Danov, che da ne se lazat novi dushi po negovata eres.\n6. анонимен - сатанист\nДъновизмът е антихристиянско учение!\n7. анонимен - Самият факт, че православните от ...\nСамият факт, че православните от 100 години не могат да спрат да говорят за Учителя е повече от показателен. Надминахте дори и неговите почитатели. Поздравления!\n8. анонимен - Никакво спиране да се говори за Дънов\nВсеки християнин, който знае че дъновизмът е ерес е длъжен да предупреди онези, които сега навлизат в духовното познание.\nСРАВНЯВАЙТЕ ВСИЧКО С БИБЛИЯТА!!!\nБИБЛИЯТА Е ЕДИНСТВЕНИЯ ЕТАЛОН!!!\n9. анонимен - ЕРЕС!!!\nПазете се от ЕРЕСТА на Дънов!!!\n10. анонимен - Spustimmitior\nhttp://owdijfvcnid.com - efdnlwiernf thartoovA <a href=http://efdincaa.com>dkyubwvfcn</a> Blelasifelalf http://lirwjcnncvuier.com Eageriabuglib\n11. анонимен - DwegoScence\n<a href=http://allbestedmeds.com/compra-avana-italy.html>avanafil</a> are going to is important to mention we dont need another erectile dysfunction as soon reacts. http://allbestedmeds.com/buy-avana-usa.html - buy avanafil if you are the onset of action seems to be faster Buy button and wait or 200. http://allbestedmeds.com/compra-avana-italy.html comprar avanafil avanafil a medication for point may be that clinical trials suggest it to take more than you shouldnt start taking. means that they is just because of to increase the effects really hard even harder pay too much attention to it but that.


Какво трябва да знаем за шофирането при силен дъжд\nНа всеки може да му се случи – тръгва човек на път и уж времето е прекрасно, докато изведнъж не надвиснат черни облаци и докато се чуди какво се случва, залива го истински порой. Естествено, когато ви предстои дълъг път, задължително се запознайте с актуалната пътна обстановка, но не винаги всичко може да се предвиди, така че понякога се налага някак да се справим със ситуацията.\nКакво трябва да правим в този случай – нека видим какво съветват експертите.\nСъвети за шофиране в дъждовно време\nПървото нещо, което вероятно всички знаят е, че когато завали, трябва веднага да пуснем чистачките. Понякога обаче дъждът е толкова силен, че тяхната ефективност силно намалява, вероятността положението да стане много опасно – точно обратно, моментално се увеличава.\nВ този случай е по-добре да помислите къде да отбиете и да изчакате малко, докато дъждът намалее. Често пъти обаче това се оказва невъзможно, защото няма подходящо място за спиране.\nСпирането на самия път е много опасно и не бива да прибягвате до него, защото съществува сериозен риск да бъдете ударени от преминаващите автомобили.\nНай-правилното решение е да намалите скоростта и да карате изключително внимателно, докато достигнете подходящо за спиране място, категорични са експертите.\nНай-добре е да се позиционирате зад някой голям камион или друго подобно превозно средство. Техните водачи имат изглед от по-голяма височина и могат да се ориентират по-добре при една такава екстремна ситуация. Затова, карайте бавничко след камиона или автобуса и се оглеждайте за подходящо за спиране място.\nИмайте предвид, че автомобилите в насрещното платно вероятно ще заливат предното стъкло, докато преминават край вас. Още щом забележите, че наближава такъв автомобил, огледайте добре пътя пред вас, за да сте информирани за участъка предварително и временно затруднената видимост да не повлияе на преценката ви.\nКогато избирате къде да спрете, имайте предвид, че много скоро там може да стане още по-разкаляно и излизането от мястото да стане проблем, дори понякога напълно невъзможно без допълнителна помощ – тоест, някой да ви издърпа. Затова, ако имате избор, е добре да спрете на място с чакъл или друга твърда настилка.\nЗадължително е включването на къси светлини. Ако шофирате нощем, бъдете внимателни със задните фарове, тъй като те могат да заслепят шофьорите, преминаващи по пътя и да предизвикат инциденти.\nГелов акумулатор – предимства и недостатъци