Доц. Кунчев: Ако хората не осъзнаят, че COVID-19 не ни е подминал, може да станем като Испания и Италия | glasove.com Новини Гласове\n04.08.2020 12:15 2046 преглеждания 33 коментар/а\n„Хората в болници в страната с COVID-19 вече са 825. Тези, настанени в интензивните структури, са близо 50. Там, където случаите са много, ще срещнем сериозни затруднения. Ако продължим със същия темп, ще има трудности с осигуряването на медицинска помощ за всички нуждаещи се”. Това заяви в студиото на „Здравей, България” по Нова телевизия главният държавен здравен инспектор доц. д-р Ангел Кунчев.\nТой коментира и ситуацията в заведенията за възрастни. „Не може да се говори, че в старческите домове тя е изпусната. Знаейки, че това са най-рисковите места аз лично разпоредих постоянен контрол и сканирания на домуващи и персонал”, посочи още доц. Кунчев.\nГлавният държавен здравен инспектор, посочи, че България е на последно място по заболеваемост на Балканите, ако изключим Гърция, дори и с настоящия брой заразени. „На четвърто сме в Европейския съюз. Заболеваемостта расте навсякъде, много расте. Румъния и Испания минаха пред нас. Южна Германия и Франция започват да вдигат рязко стойностите. Очевидно освен държанието на обществото, което е ключово, има и известни промени в характеристиките на вируса. Статистиката вече го потвърди”, категоричен беше той.\nКунчев заяви, че сега заразяването сега става по-лесно. „Необходими са по-малък контакт и време. Достатъчно е да поговорите с положителен в рамките на час-два в затворено пространство, без маски, и вирусът може да бъде предаден”, допълни той.\nTenax на 04.08.2020 в 09:14\n"Да не започнем да отчитаме 100-200 умрели българи... След това като стане да използват хладилните камери не за месо, а за съхранение на трупове или площадките, на които се пързалят децата, да станат морги. След 2-3 седмици ще сме в ада," "Виждали ли сте, когато поръчвате чували за трупове, да ви кажат, че могат да дадат само 200 бройки? Когато тръгвате да подготвяте хладилните камери в болниците, за да ги напълните с трупове, когато това се наложи, да знаете, че имате само 100 места?“\n"Там, където случаите са много, ще срещнем сериозни затруднения." на 04.08.2020 в 09:19\nБраво!! Доцентът на мисълта!!!! Поредният оракул. Ма, подгответе се, бе , Кунчев, подгответе се. Нещата не се "случват" те се планират, подготвят и изработват. Само с обикаляне на телевизионните студиа, ожалване с кисела физиономия за трудната орисия, която му се е паднала и почивки в Гърция няма да се "случат' нещата. Но какво да се прави?! Замълчи сърце, това ли е хоризонтът на калинковата експертиза?!\nНе разбирам защо на 04.08.2020 в 09:36\nникога не съм в състояние да различавам по физиономия тези двамата - Кунчев и Кантарджиев. Прелюбопитен факт, за мене де.\nами на 04.08.2020 в 09:57\nЩабът кога ще осъзнае и си признае, че не управлява медицинската криза, а се подчинява на политическата конюктура?\nБ@Й ХОЙ на 04.08.2020 в 10:08\nЗащо Шушлека ни облъчваше : Дали е възможно със заплатата на хирург и шеф на Военномедицинска академия да плаща такси от непосилните 20 хиляди паунда на година за всеки от тях?! Не е трудно да се пресметне, че висшето образование на близнаците струва 40 хиляди британски лири на година, като за целия петгодишен срок сумата набъбва до 200 хиляди паунда, т.е., 435 000 лева. Според официалната информация торбата с пари била получена като банков кредит…\nОтговорен на 04.08.2020 в 10:25\nТези така и не разбраха, че взимат заплати да се справят с проблеми и задачи. Не за да формулират проблеми и да рИват като .... за ....\nТоя още ли не е в на 04.08.2020 в 10:40\nзатвора за създаване на паника сред населението и защо до него в пандиза не виждам прослувутия д-р Мутафчийски наконтен с хитлеристкста черна униформа и с гола глава а ла Юл Бринер да гъгне за планини от трупове,чували с човешки остатъци и така дура-бъра простотии в угода на герб и най-пача на ондивида Борисоф,Методиев!\nМунчо Мънчев Сливата на 04.08.2020 в 11:23\nКунчо, ние вече сме изтървали нещата, ама това не се вижда от джипката... Прочее, не е зле да обявиш дуел на Мангъра и така да разрешите ситуацията с коронавируса у нас...\nАйде доста с тези номера! на 04.08.2020 в 12:48\nПарна сауна (два пъти в седмицата) , български чесън и български питиета и обикновена наша храна - с връзки, дотам я докарахме, и доматите да са с връзки! Корона чао и Мутро, чао!\nмаски и контрол на 04.08.2020 в 12:50\nВсичко за фронта всичко за Премиера.\nДоктор на 04.08.2020 в 12:53\nВсяка дума на тази бил гейтсова слуга е пропита с ЛЪЖИ , ДЕМАГОГИЯ , СЕЕНЕ НА СТРАХ и ПАНИКА. Престъпното е това , че този не го прави от глупост , а с пълното съзнание на злото , за което "работи" ! Първо да припомним ФАКТИТЕ. Фактите трябва да се припомнят всеки ден и всяка минута ! Вирус има , но епидемия няма ! Камо ли "пандемия" ! Не е изпълнен нито един критерий за обявяване на "пандемия" , нито в Света , нито за България ! Няма 200 /10 000 заболели от ОРЗ за да се обяви "епидемия" ! Второ - вируса Сарс ко 2 се "доказва" чрез абсолютно манипулативния писиар тест ( с цялата си наглост - обявен за "златен стандарт" от СЗО ) . Този тест не е показан за клинична медицина ! Този тест не е специфичен за този щам коронавирус ! И накрая , този тест може да се наглася според броя на ДНК амплификациите така , че да отчита от 0 - до 100 % "положителни" проби , според указанията ! Абсолютна измама ! Био-диктатура , която арестува хора ("карантина") , отнема им личната свобода и права без НИКАКВИ ОСНОВАНИЯ от медицинска гледна точка !!! Кога в писаната човешка история се е случвало подобно чудо в планетарен размер ??? Човечеството е прекарало чумните епидемии с по 60 % леталитет , едрата шарка , испанския грип , полиомиелитните епидемии от 50-те , варицели , морбили , ЕрЕс вируси , грипове , парагрипове и т.н. , има над 300 патогенни за хората вируси ! И НИКОГА , НИКОГА , не е прилаган такъв глобален и чудовищен социален експеримент ! Да се опандизят милиарди човешки същества ! Да се спре икономиката ! Да се оставят хората безработни , без доходи , да се смачкат милиони дребни бизнеси ! Децата да се спрат от училище ! Населенията да се лишат или силно да им се ограничи здравната помощ ! Това е БЕЗУМИЕ ! Или глобален план за изтребление...Трето , никога в историята на медцицината не е създавана такава медийна истерия и пропаганда на ЛЪЖИ , за да се стресират хората , да се паникират , да извършват абсолютно ненужни изследвания без да са болни , да носят маски посред летните жеги ! Да се карат да не общуват , да бъдат лишавани от междучовешки контакти ! Да им се отнеме културата , спорта , туризма , правото да пътуват ! Да им се отнемат базовите демократични права като това на свободни събирания ... И в конкретния текст слугата на ковидизма ЛЪЖЕ НАГЛО ! Дори по официалните данни на западните страни (абсолютно измслени ) няма "рязко вдигане" на броя на заболели и в реанимации, цифрите им пълзят на много ниски равнища , в сравнение с цифрите от април ! Примерно за Франция хоспитализираните са със 600 % по-малко от април ! Броят на интензивните пациенти е с 2000 % (двадесет пъти) по-нисък от април , и в Германия е подобно , и в Италия , и в Испания... Кумчев , ти си подъл лъжец ! Ти сееш страхови психози сред хората ! Разболяваш ги ! (знаеш като лекар какво е "психосоматичен синдром") Кумчев , ти и твоите "съратници" скъпо ще платите за престъплението си ! Чака ви нов Нюрнбергски Процес , Кумчев ! Аз като клел се в клетвата на Хипократ , и никога не омазал съвестта си в подобно пъклено дело , с чиста съвест бих ти бутнал столчето под въжето , след присъдата на Трибунала !\nНаблюдател на 04.08.2020 в 12:55\nСтомаха победи страха. Въпреки, че епидемията не е отминала, туристическите държави отвориха границата си и хора от различни държави започнаха да се смесват. Ще има огромен скок на заразените, когато тези хора започнат да се връщат в страната си. За България най-много заразени ще се проявят през септември-октомври.\nНаблюдател на 04.08.2020 в 13:07\nДо " Доктор на 04.08.2020 в 12:53 " Не пиши глупости бе посерко. Има ясна и точна дефиниция кога се обявява епидемия. Когато има 15 случая на 100 хиляди от населението в продължение на две последователни седмици.\nКил Бил на 04.08.2020 в 13:18\nКовидисткият трол в засада , клечи ! Посерко ще викаш на майка си на сина , още повече - ти не си роден ! Ти си изсран.\nще станеш ама друг път на 04.08.2020 в 13:18\nТоя път никой няма да ви слуша, а и с полиция няма да ни спрете - нищо, че сте им купили кабини с кенеф и климатик, още няма нищо, а вие се гласите да ни затваряте отново! Внимавайте в картинката!\nдо 12.55 на 04.08.2020 в 13:48\nМного си плитък , ченгесар. Защо да има "пик през семптември и октомври" за български туристи , връщащи се от почивки ?? Нали според официалнта ковидистка теория , инкубационният период на вируса е от 4 до 14 дни ! Та това значи този пик да е в момента и не по-късно от края на август !!! Какъ в октомври ? Да не би да му утроихте инкубационния период на вируса ??? Прост си като гъдулка ! Да , през октомври ще бълвате "заразени" и "умрели" от ковид , но по съвсем друга причина. Тази която ви спускат от СЗО и демонократите - паника и хорор преди изборите в САЩ (3-ти ноември) ! Много си плитък .\nБ@Й ХОЙ на 04.08.2020 в 14:06\nНаблюдател и Доктор, избягвам да се меся в спорове но когато хем не си прав , хем наричаш другия "посерко" ми идва вповече! Да обявиха пандемия, но как - шефа на СЗО не бе съгласен, самоубиха го (51г. спец по заразени болести) , промениха стандарта и готово! Снимките от Италия са от преди пет години на удавили се бежанци, след диагноза КОВИД аутопсия не се прави, а дори инфаркт и огнестрелна рана са съпътстващи! У нас от 08.03до сега дори при тестовете има все около 5% положителни ( хем не са на случаен принцип а повечето са на контактни лица) ! ДА ИМА ВИРУС, НО ТОЙ ДАЛЕЧ НЕ Е ТОВА ЗА КОЕТО ГО ПРЕДСТАВЯТ!!!\nДОЛУ МАСКИТЕ на 04.08.2020 в 14:12\nТоя жалък изрод, тая ГЕРБ подлога, тоя боклук лъжец и манипулатор Кунчев трябва да бъде убит с камъни. КУНЧЕВ - ПРОКЛЕТ ИЗРОД СПРИ ДА ЛЪЖЕШ БРЕ!!! ТЕБ НЕ Мангъров А ВСЕКИ ТИЙНЕЙДЖЪР ЩЕ ТЕ ОБОРО С ФАКТИ И ЩЕ ТЕ ИЗОБЛИЧИ КАТО ЖАЛЪК ДОЛЕН ЛЪЖЕЦ. ПИКАЯ ТИ НА ДОЦЕНТСТВОТО КУПЕНА ДИПЛОМА, БЕЗ 1 ДЕН ПРАКТИКА С БОЛНИ. БОКЛУК! ОСТАВКА, СЪД, ЗАТВОР!\nДИАЛОГ на 04.08.2020 в 14:14\nСпоко, като се заразят 70-75% от населението и "пикът" ще премине. Умрелите няма да надхвърлят и хилядарка, което е чудесно.\nНаблюдател на 04.08.2020 в 14:39\nБ@Й ХОЙ, само това ли успя да разбереш от написаното от мен? ЦИТИРАХ ясно и точно дефиницията кога заболавяне се определя като епидемия. Смятай, ако в България заразяването не отговаря на условието - няма епидемия. А пандемия е нищо друго освен обявена епидемия по едно и също време в повече от една държава. От гръцки: Епидемия - на(д) хората, Пандемия - всички хора.\nДо Наблюдател на 04.08.2020 в 13:07 на 04.08.2020 в 15:29\nНаписал си факт, който е записан уж от СЗО, с което искаш да опровергаеш написаното от лекарят по горе. Не ти се получава. Защото вече е ясно кой стои зад СЗО, те могат да си напишат всичко и то да звучи научно обосновано. Ти лекар ли си?\nБ@Й ХОЙ на 04.08.2020 в 15:49\nРазбрах две неща " Не пиши глупости бе посерко. " - НЕ ТИ Е ПРОБЛЕМ ДА ОБИЖДАШ НЕПОЗНАТИ !!! "Когато има 15 случая на 100 хиляди от населението в продължение на две последователни седмици" - май си бягал от час по математика ! ( 15 / 100'000 = 150/1'000'000 = 1050/7'000'000) кога у нас е имало 1050 случая на ден при това 14 дни поред ?\ndoc на 04.08.2020 в 16:08\nКовидисткото СЗО направи огромна интернет чистка ! От март до сега бяха пренаписани дефиниции , уикипедии , определения що е епидемия и т.н. Новите "дефиниции" са като ластик за гащи. Там точно съотношение няма да видите ! "Епидемия" и "пандемия" е това , което отървя на СЗО и блюстителите на Ковид-диктатурата ! Обаче все още не са изтрили целия интернет , кеш-ове , стари публикации. Медицинската дефиниция за "епидемия" от ОРЗ (Остро Респираторно Заболяване) е ясна § Такава имаме , когато са БОЛНИ (а не "заразени") 200 души на 10 000 население ! Това е определението за най-честата епидемия - от ОРЗ , грипа. Затова ковидистките буклуци толкова държат да разграничат ковид от грип клинически , макар разлика в клиниката да няма ! Искат да изкарат ковид чудо на чудесата , невиждана инфекция (коронавирусни инфекции има от половин век !) , та ако може да измислят специално за ковид нова дефиниция. Стигнаха дори до безочието да определят ковид 19 за ООИ (особено опасна инфекция) , да го сравняват с чума , холера , антракс, сибирска язва и туларемия , ебола !!! Само и само да избегнат индекса 200 /10 000 ! Но отворете гугъл , всяка по-стара публикация от март 2020 за епидемия от ОРЗ дава този индекс ! http://www.mbalblagoevgrad.com/%D0%B3%D1%80%D0%B8%D0%BF%D0%BD%D0%B0-%D0%B5%D0%BF%D0%B8%D0%B4%D0%B5%D0%BC%D0%B8%D1%8F-%D1%81%D0%B5-%D0%BE%D0%B1%D1%8F%D0%B2%D1%8F%D0%B2%D0%B0-%D0%B2-%D1%81%D0%BB%D1%83%D1%87%D0%B0%D0%B8%D1%82%D0%B5-%D0%BA%D0%BE%D0%B3%D0%B0%D1%82%D0%BE-%D0%B7%D0%B0%D0%B1%D0%BE%D0%BB%D1%8F%D0%B5%D0%BC%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%82%D0%B0 Запомнете го , скоро цензурите ще изтрият всичко и това ще се намира само в книжната медицинска литература !\n?,dlf на 04.08.2020 в 16:35\nВижте какво казва задкулисието, на което може да се вярва! https://www.facebook.com/messenger_media/?thread_id=100000456162813&attachment_id=3116605761769090&message_id=mid.%24cAAAAAG84U5x521SRsFzqg9Bi9El_\nЕто ви линка от Doc по-горе, че оригиналният линк е малко закрит отчасти от фасебук отдясно на 04.08.2020 в 18:07\nГрипна епидемия се обявява в случаите, когато заболяемостта от грип и ОРЗ в национален мащаб достигне 200 заболели на 10 000 души население на 04.08.2020 в 18:08\nГрипна епидемия се обявява в случаите, когато заболяемостта от грип и ОРЗ в национален мащаб достигне 200 заболели на 10 000 души население. Мерките, които се предприемат по време на грипна епидемия са следните: 1. Спазване на строг санитарно-хигиенен и противоепидемичен режим в лечебните заведения за извънболнична и болнична помощ, в училищата и детските заведения, намиращи се на територията, на която е обявена грипна епидемия. 2. Провеждане на ежедневен филтър в детските и учебни заведения. Откритите болни деца се връщат по домовете, а заболелите лица от персонала не се допускат на работа в детските заведения. 3. При отсъствие на повече от 30 % от учениците поради заболявания от грип временно се прекратяват учебните занимания, като тази мярка се провежда по преценка на епидемичната обстановка за всяко учебно заведение. Прекратяването на учебните занимания става с решение на Регионалния инспекторат по образованието, след предложение на съответната РИОКОЗ. 4. В лечебните заведения за извънболнична помощ временно се прекратявят детските и женски консултации, не се провеждат профилактични имунизации и реимунизации. 5. На територията на лечебните заведения за болнична помощ се прекратяват свижданията и плановите операции. Създава се съответната организация за разширяване на легловия капацитет за приемане на болни с тежко протичащ грип и усложнения от грипа. Въвежда се строг противоепидемичен режим на работа, лечебното заведение се снабдява с достатъчни количества лични предпазни средства, дезинфектанти, лекарства и консумативи.\nдо ?,dlf на 04.08.2020 в 16:35 на 04.08.2020 в 18:12\nНЕ можем да видим какво казва задкулисието, защото и твоя линк е попаднал под голямата реклама на фейсбук вдясно. После, мислиш ли, че всеки човек трябва да има фейсбук ? - дай текста, не линка\nДоц Кунчев, въпрос на 04.08.2020 в 18:19\n*Достатъчно е да поговорите с положителен в рамките на час-два в затворено пространство, без маски, и вирусът може да бъде предаден* --- значи, час-два да говоря в затворено пространство без маски , това ли е по-бързото заразяване? - Значи досега не е било възможно да се заразя като говоря 1-2 часа с носител, или положителен, на вируса? - че аз няма ли да хвана какъвто и да било вирус ако говоря 1-2 часа с носител без маски.... Ако досега короната се е предавала по-трудно от ТОВА , защо беше тази карантина досега?\nКунчев заяви, че сега заразяването сега става по-лесно на 04.08.2020 в 18:20\nAla_Bala на 04.08.2020 в 18:35\nАко опитат затваряне на хората, ще стане като в Сърбия. Тя и полицията ше ви бие с палките!\nДо Кунчев на 04.08.2020 в 18:43\nКунчев , ти си престъпник. Няма да ти се размине , не си недосегаем.\nмангърче на 04.08.2020 в 19:02\nАко 3% от българите са били заразени, сега официално жертвите са 404 човека, за две седмици 100 увеличение. За 70% са нужни още 9000 жертви.\n77777777777777777 глупака на 04.08.2020 в 20:20\nкаскет прибери този измислен доцент за всяване на паника и стрес сред народа.Моля лекерите от 4-ти километър да си приберат пациента и да го лекуват сериозно.А че е лакей на Гейтс е повече от очевидно.И да му се издаде забрана да преподава на сгуденти.


Товаро разтоварна дейност с контейнери | Марти Транс\nТоваро разтоварна дейност с контейнери\nНачало/Съвети/Товаро разтоварна дейност с контейнери\nКонтейнерите трябва да бъдат натоварени в съответствие със списъка на специалните правила, за да се постигне безопасността и сигурността на превозвания товар. Тези моменти са добре познати и се наблюдават директно на практика от служителите на фирмата “ Марти Транс ” при изпълнение на всяка поръчка.\nПод товаренето трябва да се разбира списък на извършените работи за поставяне в контейнерния товар. В зависимост от характеристиките му могат да се прилагат различни методи на зареждане:\nС използването на специално оборудване – използването на мотокари и други видове значително ускорява процеса;\nРъчно – изпълнени от опитни товарачи, които правилно са позиционирали товара в контейнера.\nВ допълнение към самото натоварване и складиране, то трябва да бъде правилно поставено и закрепено вътре. Това ще осигури сигурно прилепване, предотвратява падане и повреда по време на директния транспорт.\nВ допълнение към високото качество и ефективността на натоварването, фирмата “ Марти Транс” има удоволствието да предложи изгодни цени за предлаганите услуги. Изчисляването на общата сума за всяка поръчка се извършва индивидуално за клиентите. Това взема предвид:\nОбхват на работата;\nНиво на трудност;\nБроя на бригадата, която извършва дейността;\nПродължителността на извършената работа;\nИзползването на оборудване и инструменти.\nВсички клиенти ще бъдат приятно изненадани от високия професионализъм на нашите професионалисти, скоростта на работа, както и от нормалните цени. Тези предимства ще направят поръчката на услугите във фирма Марти Транс печеливша от всички страни.\nДнес, съгласно правилата, за събиране на отпадъците и последващо обезвреждане се използват различни транспортни средства. Популярната технология използва- специален елемент за товарене в контейнери и изхвърляне, съхранение на твърди отпадъци.\nПредоставяме голям, издръжлив и надежден контейнер от метал. Неговата основна цел е не само събирането на боклука, но и неговото съхранение. Конструкцията на контейнера го прави лесен за инсталиране на специален транспорт.\nВисоката популярност на използването на PUChTO се крие в неговите значими качества:\nрентабилност на изнасянето и обезвреждането на отпадъците;\nлекота на натоварване;\nскорост на разтоварване;\nудобство и ефективност на изхвърлянето на отпадъци.\nЗа да се оценят тези неоспорими предимства и ползи, е достатъчно да поръчате услуга за изхвърляне на отпадъци в специализираната фирма “Товарачи СПб”. Тук клиентите очакват атрактивни цени за висококачествена и бързо завършена работа от опитен персонал, който отлично познава бизнеса си.\nBy martittrans|юни 6th, 2019|Съвети|Коментарите са изключени за Товаро разтоварна дейност с контейнери


В България вече и комедийните актьори се възмутиха - DUNAVMOST.com\nВ България вече и комедийните актьори се възмутиха\n08 септември 2021 - 14:23 часа\nДали защото у нас безпътицата задушава, а „циркът е пълен” Снимка: NOVA\nЕдин популярен и обичан от мнозина комедиен актьор си тръгва от България. И комиците ли вече започват да се възмущават от случващото се в тази България?\nТова пише Петър Чолаков в Дойче Веле по повод решението на Васил Василев-Зуека.\nПреди 20 години у нас имаше свирепи политически врагове (тогава имаха смисъл думите на проф. П.-Е. Митев, че сме „се разделили на племена”); днес – колкото и да са шумни скандалите и да е фрагментирана политическа сцена – има опоненти. А протестите през 2020 показаха, че стандартите ни за политиците са нараснали; впрочем Зуека сам потвърждава това с решението си да си тръгне. Не, решението му съвсем не е проява на малодушие; но за мнозина други има смисъл, а може би не им остава и друго освен да се опитат да направят задния двор на Европа по-привлекателно място за живеене.\n„Връщането в мача” за ИТН няма да стане по пътя на скандалите, като този между Йорданов и Дончева, нито през опитите да откриват колелото и топлата вода. Държейки се агресивно, нападателно, а понякога и цинично, Слави и Тошко сами подхранват паралелите със стила на Борисов. Дали обаче старите кучета могат да научат нови номера, дали тези, които вярват, че „добрите момчета ходят в рая, а лошите – навсякъде", могат да заговорят по-обрано, да действат отговорно, като възрастни хора? Слави много пъти е преоткривал себе си на комедийната сцена, но сега е изправен пред най-голямото професионално предизвикателство в живота си.\nПП „Има такъв народ” на консултации при президента Румен Радев\n09:11 | 7.12.2021 г.\nСлави Трифонов: На България ѝ е необходимо правителство, ще подкрепим...\n13:25 | 18.11.2021 г.


Гъдел Нюз: НИКОЛАЙ СЛАТИНСКИ: «СТРАХ МЕ Е ДЪРЖАВАТА НИ ДА НЕ ЗАПРИЛИЧА НА КОНЯ НА МОЯ ДЯДО»\nНИКОЛАЙ СЛАТИНСКИ: «СТРАХ МЕ Е ДЪРЖАВАТА НИ ДА НЕ ЗАПРИЛИЧА НА КОНЯ НА МОЯ ДЯДО»\nЛека-полека, започнахме да свикваме как се управлява страната ни през последните години.\nНяма нищо по-стратегическо, а ей-така – някой нещо се досети и то започне да се прави. Ако никой не се досети нищо, върви си рутина. Папките се местят, все има какво да се довършва, какво да се поправя или пооправя.\nПовърхността на застиналото обществено езеро са набраздява само когато олигархични, задкулисни, корпоративни, частни, въобще някакви различни от националните и общите, интереси решат, че има какво още да поискат да бъде направено в тяхна полза.\nТогава си заръчват онова, което искат и то като лобистка поправка към закон или като лобистки мотивиран закон се приема. В случай, че не може да стане без закон, иначе изпълнителната или местната власт и сама може да отвърне на политическото заръчване и да направи каквото трябва да се направи.\nИзобщо, управлението на България се храни с еврофондове и с парите на данъкоплатците, а в резултат не върши нищо по-трайно, дългосрочно, оставащо за поколенията, произвеждащо бъдеще и като не върши почти нищо съществено, то почти не греши. А като не греши, каквото и да стори, все е за хвалба.\nАко пък не е за хвалба, за да няма поне малко по-масови недоволства, на обществото се подхвърля някоя и друга дъвка, да си прави балончета с нея и да се чува понякога Пук! И този Пук! да се смята за активна гражданска позиция.\nНие вече свикнахме така да си вървят нещата, казано нечестно всичко ни е наред. И така може да се живее! Живее се някак, караме я някак си. И не ни е чак толкова лошо, защото може и по-лошо да стане.\nА на тЕя, дето не им харесва, те са в условията на свобода на избора. И този избор не е само Терминал 2. Той е и Терминал 1, и Централна гара. И Централна Автогара…\nТа с вътрешната ни политика свикнахме, по-скоро с нейното правене и още повече – с нейното управление.\nМоята тревога е за външната ни политика.\nПонеже сериозният дебат липсва, а аз не разбирам много от предизвикателствата във външната политика, повечето от притесненията ми са интуитивни, подсъзнателни.\nНачинът по който се правят някои важни неща във външната политика ме изнервя със съмнения вътрешно, става ми все по-неспокойно и по-тревожно.\nНе съм успял и не зная дали ще успея да формулирам по-ясно това, което в мен поражда на първосигнално ниво несъгласия и опасения.\nМожеха някои експерти, на чието мнение разчитам, да снемат част от интуитивните ми несъгласия и вътрешните опасения, но и експертите са все по-зависими от властта, властта установи монопол върху експертността и експерт все повече е само този, който се съобразява със и служи на този монопол.\nАко не го прави, той или е абсолютно нечуваем, или си рита трудовата книжка.\nА да сте видели експерт с ритната трудова книжка?\nИ всеки ритнал си трудовата книжка се измъчва в осъзнаването, че вече вход към експертизата е именно трудовата книжка, а без нея той става маргинал, радикал, твърде краен, критикуващ не принципно, а по принцип.\nА аз — на интуитивно все още ниво – се опасявам и притеснявам от някои външнополитически активности.\nНе мога да оценя полезността ми.\nБез информация е като без кислород, задъхваш се, колабираш. Но все ми се струва, че начинът, по който се правят нещата и вземат решенията във вътрешата ни политика, описан тук в началото, не е особено продуктивен, а може да се окаже и контрапродуктивен във външната политика.\nВъв външната политика се обвързват изключително преплетено отиващи далеч в миналото проблеми, нагласи, настроения, интереси. Там даже всяка мъничка стъпчица може да има огромни последици, камо ли пък някакви или дори всякакви импулсивни подскоци и възторжени полети.\nТам е важно да се отчитат миналото, настоящето и бъдещето на отношенията със съседи и партньори, с опоненти и днешни приятели, а утрешни възможно защо не и врагове.\nТам не е много разумно да се действа със същата искрена простота, свещена самоувереност, че се докосва шлиферът на Господ, че се прави нещо историческо, че какво толкова трудно има в разрешаването на дълголетни проблеми или в хитруването, което се смята за дълбоко ешелонизирана стратегия.\nТака свръхоптимистично, импулсивно, с чувство за избраност, с простички ходове, за които никой досега кой знае защо не се е досетил, не знам дали може да се прави нещо епохално, да се извършват пробиви през минни полета на Историята, да се разсичат възли, които, като се разсекат, могат да се окажат нови примки.\nСтрах ме е държавата ни да не заприлича на коня на моя дядо, на стар-татко ми, който бе забравил в един момент, че е вързан за крака с въже, а то беше по-дългичко от обикновеното, по-различно на вид, по-тънко, но по-здраво, създаваше му лъжливото усещане за непозната доскоро свобода, и така се бе унесъл в хрупането на трева в тази свобода, че като видя една кобила наблизо, затича се стремглаво към нея, срина се по нанадолнището, дръпнат от въжето, падна лошо, удари си муцуната в камъка и замалко да си счупи разкървавения и зверски прежулен крак. А кон като си счупи крак, гръмват го и край…\nУ нас, защото нещата опират до нашия народ, може всичко, а най-вече може да си управляваме така, както се управляваме – в сегашно продължително време, без нищо особено да се случва, освен ако не трябва да се прокара нещо по-лобистко, но и за него пошумим, пошумим, па клекнем.\nСамо че навън нещата опират не само до нашия народ, а и до други народи – приятелски и не толкова, да не кажа за някои от тях и по-неприятелски думи. Там нещата опират и до други лидери, които понякога виждат по-надалеч, надигат се на пръсти, за да видят какво има и зад хоризонта.\nТам опират нещата и до държави, които знаят и 2, и 200.\nХем могат да правят като кучето върху сеното – нито го ядат, нито го дават на другите.\nХем могат така да си изиграят картите, че ние накрая да бъдем изиграни, без да разберем откъде ни е дошло. Нещо повече, там нещата опират и до международни структури, с които трябва да синхронизираме действията си и да не ги мислим за по-глупави или по-малко умели и далновидни от нас.\nИменно защото от това, че нашенските номера и нашенският стил на правене на нещата във вътрешната политика могат и да вършат някаква работа при народ като нашия, не следва, че те ще вършат някаква работа и във външната политика, а могат дори да свършат доста зле за народа ни, аз изпитвам чисто интуитивни засега притеснения, че ентусиазмът, липсата на каквито и да било съмнения, отсъстието на каквато и да е самокритичност, сладкото усещане, че се прави История, може да ни излезе скъпо.\nТова, че нещата могат да се виждат лесни, не значи, че те са лесни.\nТова, че липват сериозни познания за Историята, не значи, че в Историята няма нищо чак пък толкова трудно.\nТова, че няма кой да ни посочи заблудите, не значи, че не си играем с огъня.\nТова, че е страшно интересно да се изживяваш като Държавник, който със замах разрешава считани доскоро неразрешими и анализирани обективно като трудно разрешими проблеми, не значи, че си вече Държавник.\nОгледалото може да лъже. Ако е криво.\nИзточник: Николай Слатински, екс-депутат


Jingjiu Hotel - НАЙ-НИСКИ ЦЕНИ от agoda.com\nDongguan railway station,Changdong Road,Changping Twon, Град Чанпинг, Дунгуан, Китай, 511700 - Покажи на картата\nРазположен в чудесния район Град Чанпинг, Jingjiu Hotel заема удобно място в бизнес, нощен живот, ресторанти център на Дунгуан. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. Посетителите на хотела могат да се насладят на тур из най-известните забележителности на града като например Huangshi Ancestral Hall of Qing Dynasty, XinFu ShangYe BuXingJie, LiZhiWan ShiJie.\nJingjiu Hotel предлага безупречно обслужване и необходимите удобства, за да удовлетвори гостите си. Докато са отседнали в този чудесен хотел, гостите могат да се насладят на 24-часов рум-сервиз, паркинг, рум-сървиз, летищен трансфер, перални услуги.\nДизайнът на хотела е съобразен с най-високите изисквания за удобство и комфорт, осигурявани от съоръжения достъпни в някои стаи като достъп до интернет (безжичен), климатик, бюро, минибар, плътни завеси. Освен това в хотела можете да се възползвате от множество предложения за приятно прекарване на свободното време. Насладете се на несравнимото качество на услугите и престижното местоположение на Jingjiu Hotel.


Наградиха заслужили учители по повод 24 май - Новини от Самоков и региона\nHome/Общество/Наградиха заслужили учители по повод 24 май\n0 1 049 1 minute read\nПо традиция на 24 май – Ден на славянската писменост, култура и книжовност, на площада в Самоков се проведе празничен концерт. На откритата сцена се представиха талантливите ученици от училищата в Община Самоков. На този ден отличия получават изявени професионалисти в областта на образованието. „Учител на годината“ се присъжда за постижения през изминалата учебна година в пет категории. Наградените се утвърждават с решение на ОбС. Удостоените с наградата получават грамота и парична премия.\nЗа “Учител на годината в предучилищното образование” бе определена Даниела Панайотовa от ДГ “Детелина”. В категорията “Начално образование” бе наградена Галина Войникова от ОУ “Кирил и Методий”. За “Учител на годината в прогимназиален етап” бе определена старшия учител по БЕЛ Емилия Михайлова от СОУ “Отец Паисий”. Отличието за “Учител на годината в гимназиален етап” получиха Албена Попова и Елена Сердарева от Професионална гимназия по туризъм. Те са учители по професионална подготовка. Наскоро те написаха учебник „Помагало по технология на хотелиерското обслужване“, високо оценен от експертната комисия на МОН. Наградата “Най-успешен млад учител” бе за Габриела Христова – учител по БЕЛ от ОУ “Христо Максимов”.\nПет награди бяха присъдени тази година за цялостен принос в образователното дело. Техни носители са Генка Динева от ОУ “Митрополит Авксентий Велешки”, Йорданка Стоянова – ОУ “Димчо Дебелянов” – Говедарци, Данче Кочова – СУ “Отец Паисий”, Пенка Стойчева от ПГ “Константин Фотинов” и Елена Ранова от ПТГ “Никола Вапцаров”.\nНа днешния светъл празник бяха връчени и отличията, присъдени с решение на ОбС по случай 1 ноември – Ден на народните будители. С почетен знак “Златен” бе удостоена Роза Попова за активна дейност като журналист и учител. Почетен знак “Сребърен” получи Катя Димова за дългогодишния и принос като журналист и музеен специалист.\nУчениците от ОУ „Св. Св. Кирил и Методий” накичиха с великденски яйца Голямата чешма\n“Сливнишки герой” подхлъзна “Рилецо” в равностоен мач. Воин Войнов: Разочаровани сме, заслужаваме порицание\nМария Чепилова спечели сребърен медал на европейското по карате киокушин в Русия\nГаля Атанасова: Ситуацията с коронавируса ми прилича на война, но без военна техника


Мечта за книга - "Ловци на покемони" - автор Деян Димитров Денев\nЛовци на покемони\nВ ежедневието на обикновено българско момче, седмокласникът Симеон, по стечение на обстоятелствата и намигване от милостивата съдба, настъпват неочаквани и драматични събития. На пръв поглед те са необясними и дори фантастични от гледна точка на средностатистическия здравомислещ седмокласник, но … първият поглед понякога е недостатъчен! Симеон, или както всички го наричат – Мони, попада в шеметния вихър на необикновени приключения, които го свързват с фамозни личности, отвеждат го на изключителни места и разкриват пред него дълбоко пазени древни тайни.\nВисокотехнологично свръхмодерно устройство – 3Д скенер с цифров модулатор и лазерен проектор, което Мони получава неочаквано като подарък при необичайни обстоятелства от корейски министър на посещение в България, му дава неподозирани възможности за проникване в миналото и прозрение в бъдешето. Но подаръкът е толкова ценен и с такива възможности, че … дали ще го опази? Как и дали ще го използва?\nВ природата и историята на България има чудеса, далеч по-стойностни от тези, които ни заливат от страниците на масовия печат. Призивът ми не е “Назад към природата” и “Живот със спомените за миналото величие”, а точно обратното. Родната природа дава неизтощима сила и родното културно–историческо наследство дава необходимото за всеки млад българин самочувствие. Тези наши дадености, които често не оценяваме, представляват истинските чудеса на нашето съвремие. За жалост те са подминавани с безразличие или съзнателно скривани. В хармония с технологичните постижения на днешния и утрешния ден, те се превръщат в истинската магия на нашето съвремие. Трябва да имаме очи и уши за тях. Въпросът е, как да заинтригуваме младите българи, как да ги поднесем на българския читател, за да се докосне до тях и да ги съпреживее. Дали това е възможно с измислени истории или действителността е пребогата на сюжети и образи.\nМладежкият роман, който ви предлагам, има ясната цел да даде принос в тази насока. Вълнуващото ежедневие на главния герой, съвременните технологии, красотите на родната природа, забравените тайни на прадедите ни и библейските сюжети се преплитат в динамичен низ от спиращи дъха приключения и се превръщат в магическо съпреживяване. То не е самоцелно, а има силата да накара читателя да мисли, преценя и да отхвърля наложените стереотипи на поведение и лъжливите ценности.\nВисокотехнологично свръхмодерно устройство – 3D скенер с цифров модулатор и лазерен проектор, което Мони получава неочаквано като подарък при необичайни обстоятелства от корейски министър на посещение в България, му дава неподозирани възможности за проникване в миналото и прозрение в бъдещето. Но подаръкът е толкова ценен и с такива възможности, че … дали ще го опази? Как и дали ще го използва?\nМного хора на ръба на закона и отвъд него го преследват и търсят подаръка под дърво и камък. Мони няма да изтърве шанса си, каквото и да му струва това. Но няма и да прекрачи законите на здравия разум и моралните семейни норми. Вярната му приятелка Магдалена го подкрепя напълно и това му дава сила, но понякога желанията й са неустоими.\n„Тя извади от пъстрата си раничка алена забрадка, малки очилца с тъмнозлатисти стъкълца и шарено резбовано ветрилце. Сложи очилцата на носа си, върза сръчно забрадката на главата и размаха ветрилцето с финес на чистокръвна принцеса, като едновременно погледна през рамо към него с лукава усмивка.\n– Я включи подаръка и ме сканирай!\nМони не можа да реагира. Прелестното видение до него му се стори познато от филмите. Но съзнанието му се бунтуваше с всичките си останали силици. Спомни си разговорът с Петър в лабораторията на Техническия университет и по–точно думите, сякаш изтървани между другото: „Обаче има нещо много по–странно. Намерих изследвания, че електромагнитното поле на проекта може да взаимодейства с биополето на живия обект. Теоретично било възможно преливане на енергия между двете полета. Но нищо не е изяснено докрай!“\nМагдалена обаче не искаше повече да чака. По това време на алеята пък и в парка нямаше никого.\n– Хайде Мони! Виж ме...! Тук съм...! Ако не рискуваш и не експериментираш, ще бъдеш на опашката! – тя се изправи, поклони се като на виенски бал и размаха ветрилцето.\nТрябваше да й откаже, но не можа да го направи. Някаква невидима сила, извън контрола на здравия разум, задвижи ръцете му. Те извадиха подаръка от вътрешния джоб на якето, включиха го, старателно я сканираха или по–точно видението, в което се беше превърнала, насочиха дисплея напред към алеята пред тях и натиснаха бутоните за проектиране.\nПодсъзнателно Мони се опита да затвори очи, но клепачите му останаха отворени докрай и той ясно видя как въздухът пред тях изсъска, вплътни се, стана изведнъж много студено и Магдалена с червения шал, очилцата и ветрилцето се появи пред тях на алеята, досущ същата, като Магдалена вдясно от него пред скамейката. Невидимата сила отпусна ръцете му, а те отпуснаха бутоните. Но втората Магдалена остана.\nИ двете Магдалени бяха живи и досущ еднакви. Чак сега Мони осъзна, че това не беше триизмерно изображение, като тези, които беше проектирал до сега. „Явно двете полета са се слели“ – тази мисъл завладя изцяло съзнанието му. Сега само Петър можеше да му помогне.\nВ пълната безизходица на положението ръцете му отново сами извадиха телефона и набраха номера на Петър. Задъхано му разказа всичко, станало през последните минути. Петър сумтеше тежко оттатък и мълчеше. На Мони паузата се стори като дихание от отвъдното. Не знаеше дали Петър е още на линия. Краката му омекнаха и приседна на скамейката. Момичетата се държаха за ръце и споделиха нещо много смешно, избухнаха във възгласи, и през тях Мони едва успя да чуе въздишката на Петър:\n– За да се раздели електромагнитното поле от биополето и едната да изчезне, са необходими две условия, които да действат едновременно. Двете полета да се разминат с голяма скорост в противоположни посоки и в мига на разминаването налягането между тях да падне рязко.\nМони мълчеше и дишаше учестено.\n– А бе с две думи! Пускаш ги двете една срещу друга на 100 метра в двора на училището и в момента, когато се разминават, включваш отгоре огромна прахосмукачка – кръвта на Мони замръзна, а дишането му почти спря – Шегичка бе! ... Не се панирай! Казах го, само за да си представиш ситуацията. Това е възможно само в адронния колайдер в Церн.\nМони не можа да продума. Слава Богу, Петър продължи:\n– Виж сега какво правим! Ще притичаме до най–близката станция на метрото. Ще си купим четири билетчета. Аз ще се кача с едната към центъра, а ти ще чакаш на перона за същата посока с другата. На следващата станция аз и дамата ще слезем и ще хванем първата мотриса обратно към вас. Ще ти звънна още преди да се качим. Ще бъдем в последния вагон. Ти с другата се качвате в посока към нас веднага, също в последния вагон. Двете мотриси се разминават в тунела с голяма скорост, ... дано да е достатъчна! В момента на разминаването, налягането между тях пада рязко. Като видиш, че разминаването започва, включи апаратчето на скенер и веднага на проекция. На последния вагон рязко изключи всичко. Слизаш на първата спирка и ме чакаш там. Ако сме късметлии, или аз или ти ще бъдем сами. Разбра ли?“\nСъдбата не дава на Мони нито миг покой. Едва излязъл от един екшън, вече е въвлечен неумолимо в друг. Само верните приятели Петър и Яко могат да му помогнат. Подаръкът дава невероятни възможности за 3D принтиране на уникални артефакти. Мони навлиза в загадъчния и вълнуващ свят на първите праисторически графични знаци, създадени по нашите земи. Иманярската мафия ги преследва настървено и неотлъчно.\n„Яко улови коловоза и не изхвръкнаха. Пикапът продължи, а джипът изквича и заби нос в мократа пръст пред канала. Спасени! Когато ти дойде тази надежда, трябва да внимаваш най–много! Яко не знаеше това и натискаше лудо газта. Предното дясно колело, точно под Мони, подскочи от голяма, неразпаднала се буца чернозем от есенната оран, която дяволът беше избутал на пътя, за да ги изпита още веднъж тази сутрин. Главата му издрънча на тавана, но по–зловещо издрънча отзад металното сандъче с инструментите на Яко, претърколи се и помете вестника с техните находки в калта.\nОт калта излязоха и там ще се върнат!\nПетър съжали стократно за части от секундата, че остави съдовете там, а не ги стискаше в ръцете си в този момент. Кресна на Яко да спре. Той се подчини машинално, но все пак изминаха още около двадесет метра. Петър скочи от кабината и хукна назад към купчината. Направи го със сетни сили като в кошмарен сън, когато крайниците не се подчиняват на волята и злото връхлита светкавично. Обувките му събраха тонове кал и се олюляваше като на кокили. Помъкна се с изплезен език обратно, дробовете му понечиха да се пръснат, а единият от преследвачите стреля по него.\nСигурно щеше да се събуди всеки момент, но втори изстрел и виковете на Яко, който беше отворил дясната врата на пикапа и форсираше на полусъединител, му дадоха неочаквани сили да се довлече до кабината. Разбра, че няма да се събуди и че не стрелят по него, а по гумите на пикапа. Те обаче не се виждаха от калта и когато мъжете приближиха на десетина метра, Петър успя да се пльосне в кабината до Мони като на забавена лента заедно с вестника и съдовете, а Яко отпусна съединителя и се изстреляха напред, изхвърляйки мътни фонтани в очите на преследвачите.“\nНевъобразимите приключения, в които подаръкът въвлича Мони и приятелите му, разкриват пред тях свят на добре потулени тайни общества, древни ритуали и удивителни останки от блестящо минало. Спонтанно изниква въпросът, как това става възможно зад гърба на овластени институции. Все въпроси с непосилни за Мони отговори, но даващи на читателите право на размисъл и особено мнение.\nЗавърших бакалавърска степен по българска литература в СУ “Св. Климент Охридски“ през 2002г. и магистърска степен по теория на литературата пак там през 2003г.\nРаботил съм като журналист, репортер и водещ в телевизия „Стара Загора“, телевизия „Загора“ и телевизия „СКАТ“. В момента съм журналист в радио „Стара Загора“. Имам публикуван разказ през 2014 година в сборник разкази от Първи национален конкурс за хумористичен разказ „На шефа с любов“.\n(10) от (0) броя\n(100) от (1000) лв.\n1. Пламен Ангелов Панов\n2. Антон Димитров Мицев


Кинг Стивън Камионите Книга fb2 :: Translatyr.org\nНаричаше се Снодграс и по лицето му личеше, че се кани да направи нещо необикновено. Очите му бяха облещени, бялото им лъскаше като на куче, готово да налети на бой. Двете хлапета, които нахълтаха в паркинга със стария си фюри, се опитаха да го разубедят, но той беше навирил глава, сякаш се вслушваше в някакъв вътрешен глас. Закръгленото му шкембенце беше пристегнат в хубав, малко поизлъскан на седалището костюм. Беше търговски пътник и притискаше до гърдите си чантата с мостри като заспало кученце.\n— Опитай се пак да пуснеш радиото — каза шофьорът, седнал на бара.\nБарманът, който обикновено приготовляваше аламинутите, сви рамене и включи апарата. Превъртя по цялата скала, но до ушите ни достигна само слабо пропукване, причинено от атмосферните смущения. Шофьорът запротестира:\n— Не трябваше да бързаш, може да си пропуснал някоя станция.\n— Как не — отвърна готвачът. Беше възрастен чернокож с добродушна усмивка. Изобщо не обърна внимание на шофьора, а продължи да се взира през панорамната витрина, която заемаше цяла една стена на ресторантчето.\nНа паркинга се бяха разположили седем-осем тежки камиона: моторите им работеха на малки обороти, сякаш мъркаха гигантски котки. Имаше няколко „Мака“, един „Хемингуей“ и четири-пет „Рео“: камионите с ремаркета, пътуващи из цялата страна, с куп регистрационни номера и късовълнови антени отзад.\nКолата на хлапетата лежеше преобърната на покрива си, след като беше издълбала в чакъла дълбоки дъгообразни следи. Приличаше на неузнаваема купчина желязо. На входа на паркинга стоеше смазан кадилак.\nСобственикът му се блещеше през пропуканото стъкло като риба на сухо. На ухото му висяха очила с рогови рамки.\nПосред паркинга лежеше момиче в розова рокля. То беше изскочило от кадилака и се бе впуснало в лудешки бяг, щом разбра, че колата ще се сблъска, но шансовете му бяха равни на нула. Гледката беше ужасяваща, въпреки че момичето лежеше ничком. Над тялото му кръжаха облаци мухи.\nПреди около час някакъв стар форд комби бе изтласкан през перилата на отсрещната страна на шосето. Оттогава не бе минала никаква кола. Бариерата на магистралата не се виждаше от ресторанта, а телефонът не работеше.\n— Не трябваше да бързаш — протестираше шофьорът. — Трябваше да…\nТочно в този момент Снодграс хукна. Скочи рязко и преобърна масата, чашите за кафе се разбиха на пода, захарта се разхвърча във всички посоки. Очите му бяха изцъклени лудо, изкривената му уста бърбореше несвързано:\n— Трябва да се измъкнем оттук, трябва да се измъкнем оттук, трябва да се измъкнем…\nМалкият извика, а приятелката му изпищя.\nСедях най-близо до вратата и успях да го сграбча за ризата, но той се отскубна. Беше така навит, че би преминал дори през бронираната врата на банков сейф.\nЗатръшна вратата и се втурна към канавката вляво. Два камиона моментално се впуснаха след него, ауспусите им бълваха тъмнокафяв дим към небето, огромните задни колела изхвърляха чакъла във всички посоки.\nОставаха му още пет-шест крачки до края на паркинга. Снодграс се обърна и погледна назад, на лицето му се изписа ужас. Краката му се преплетоха, той се препъна и политна напред. Успя да се задържи, но вече беше късно.\nЕдин от нападателите забави ход, а другият атакува — огромната решетка на радиатора проблясваше кръвожадно под слънчевите лъчи. Снодграс изкрещя, писъкът му бе почти заглушен от силното бучене на дизеловия мотор.\nКамионът не го прегази. По-добре да го беше сторил. Огромната машина подхвърли Снодграс, както футболист при начален удар. За миг тялото му се очерта като раздърпано плашило на фона на нажежения от следобедното слънце небосвод, после се приземи в канавката.\nСпирачките на големия камион изскърцаха като задъхано чудовище, предните колела заораха в чакъла и чудовището спря на сантиметри от витрината. Проклета гад.\nМомичето в сепарето изпищя и стисна бузите си с ръце. Пръстите й се впиваха в плътта и превръщаха лицето й в гротескна маска.\nНякъде се строши стъкло. Обърнах се и видях шофьора, който стискаше така силно чашата, че тя стана на късчета в ръцете му. Струва ми се, че не съзнаваше какво прави. Мляко и кръв покапаха по бара.\nЧернокожият барман бе застинал до радиото с кърпа в ръка, на лицето му беше изписано изумление, зъбите му проблясваха. За миг се възцари пълна тишина, нарушавана само от боботенето на камиона, който се бе върнал при другарите си. Момичето заплака и всичко пак беше в ред — или поне малко по-нормално.\nМоята кола „Камаро“, модел 1971 година, стоеше смазана до неузнаваемост от другата страна на шосето. Все още я изплащах, но предполагам, че в момента това съвсем нямаше значение.\nВ камионите нямаше хора.\nСлънчевите лъчи проблясваха и осветяваха празните кабини. Колелата се движеха от само себе си. Предпочитах да не мисля за това. В противен случай сигурно щях да полудея като Снодграс.\nИзминаха два часа, слънцето клонеше към хоризонта. Навън камионите патрулираха със запалени фарове, като описваха окръжности и осморки.\nКраката ми бяха изтръпнали, станах и се разходих покрай бара, за да се разтъпча, после се настаних в едно сепаре до витрината. Ресторантчето се намираше недалеч от магистралата, зад него имаше бензиностанция, която зареждаше камионите с бензин и нафта. Шофьорите идваха тук да пийнат кафе и да се подкрепят.\nНечий глас изрече колебливо:\nОбърнах се и видях двете хлапета. Момчето беше около деветнайсетгодишно, с дълга коса и едва набола брада. Приятелката му изглеждаше още по-млада.\n— Какво се случи с вас?\nСвих рамене и отвърнах:\n— Движех се по магистралата към Нелсън. Някакъв камион ме настигна — виждах го отдалеч в огледалото: движеше се с огромна скорост. Моторът му се чуваше от няколко километра. Камионът профуча покрай един „Фолксваген“ и направо го помете от шосето с ремаркето си — все едно някой събори с пръсти хартиено топче от масата. Помислих, че и камионът ще излети в пропастта. Никой шофьор не би могъл да го удържи след този удар с ремаркето. Ала не се случи нищо. Фолксвагенът се преобърна няколко пъти и избухна, а камионът се нахвърли върху следващата кола, която пътуваше в същата посока. Застигаше ме бързо и бях принуден да свия в отклонението.\nУсмихнах се кисело:\n— От всички възможни места попаднах точно на паркинг за камиони — от трън, та на глог.\nМомичето преглътна и каза:\n— Видяхме голям автобус, който се движеше в обратна посока и… помиташе колите. Те се подпалваха и избухваха, но преди това автобусът… убиваше хората в тях.\nГолям автобус — това беше нещо ново. И страшно.\nВнезапно камионите навън запалиха едновременно фаровете и заляха паркинга с призрачна светлина, която се отразяваше от броните им. Продължаваха да патрулират напред-назад и ръмжаха сърдито. Светлините им блестяха като очи в сгъстяващия се мрак, а тъмните ремаркета напомняха прегърбени, готови за атака праисторически чудовища.\n— Не е ли опасно да палим лампите?\n— Опитай и ще разбереш — отвърнах аз.\nЧернокожият щракна електрическите ключове и над нас светнаха цяла редица наплюти от мухи глобуси. В същото време отвън запремигва неоновата реклама „Бензиностанция и ресторант. При Конаит можете да хапнете добре.“\nНе се случи нищо. Камионите продължаваха обиколките си.\n— Има нещо мътно в тази работа — шофьорът се смъкна от стола и започна да се разхожда, ръката му беше превързана с червена кърпа, каквито носят механиците. — Досега съм си нямал неприятности с мойта каруца — слушала ме е крантата. Отбих се тук към един и половина да хапна спагети и глей кво стана!\nРазмаха ръце, кърпата се развяваше във въздуха.\n— Собственият ми камион е сега вън с онези — познавам го по слабата лява задна светлина. Карам го от шест години, но ако прекрачи този праг…\n— Това е само началото — промълви барманът. Очите му бяха премрежени и непроницаеми. — Положението е сериозно, щом туй радио не работи. Тепърва се започва.\nЛицето на момичето пребледня като вар. Побърза да кажа:\n— Това все още не означава нищо.\n— Каква ли е причината? — лицето на шофьора беше угрижено. — Може би някакви електрически бури в атмосферата? Или пък опити с ядрено оръжие?\n— А може би камионите са полудели — отвърнах аз.\nБеше около седем часа. Приближих се до бармана:\n— Как сме с храната? Ще стигне ли, ако се наложи да останем тук известно време?\nЧелото му се смръщи умислено.\n— Засега сме добре. Вчера докарах продукти. Имаме двеста-триста сандвича, консервирани плодове и зеленчуци, овесени ядки, яйца… Млякото е малко, но водата се изпомпва от кладенец. Ако се наложи, петимата можем да изкараме около месец.\nШофьорът се приближи и примига срещу нас:\n— Нямам кьорава цигара. Онзи автомат…\n— Не сър, туй не е мой автомат — дръпна се барманът.\nШофьорът държеше железен лост, който бе измъкнал от склада в дъното на ресторанта, и се отправи с него към машината.\nМалкият се приближи до лъскавия джубокс и пусна монета от двайсет и пет цента. Разнесе се гласът на Джон Фогарти, който пееше за щастието да си роден край езерото.\nОтпуснах се на стола и погледнах към витрината. Гледката никак не ме зарадва. Към патрулиращите камиони се беше присъединил пикап шевролет, който приличаше на малко пони сред стадо едри впрегатни коне.\nНаблюдавах го как прегази невъзмутимо тялото на момичето от кадилака, а после отвърнах очи.\n— Та ние сме ги създали! — извика отчаяно момичето. — Те не могат да ни унищожат.\nМалкият й нареди да мълчи. Шофьорът успя да разбие автомата и си взе шест-седем пакета цигари. Отвори един, а другите натъпка в джобовете си. Беше толкова настървен, че не можах да разбера дали се кани да изпуши цигарите или да ги изгълта.\nАвтоматичната ръчка на грамофона постави нова плоча. Беше осем часът.\nВ осем и половина електричеството угасна.\nМомичето изпищя, викът й бе моментално заглушен, сякаш приятелят й притисна с ръка устата й. Грамофонът спря с дълбок провлачен стон.\n— Какво, за бога… — възкликна шофьорът.\n— Барман — извиках аз, — имаш ли свещи?\n— Чакай да потърся… ето, дръж.\nПоех свещите, запалихме ги и се заехме да ги поставим наоколо. Предупредих ги:\n— Внимавайте! Ако запалим ресторанта, ще си навлечем страшна беля на главата.\nБарманът мрачно се изсмя:\n— В това можеш да си абсолютно сигурен.\nНаредихме свещите навсякъде, малкият и приятелката му се притиснаха един до друг, а шофьорът наблюдаваше през задната врата шестте новодошли тежкотоварни камиона, които сновяха между бетонните островчета на бензиновите колонки.\n— Това променя нещата, нали? — процедих аз.\n— Точно така, особено ако кабелите са прекъснати.\n— Толкова ли е страшно?\n— Сандвичите ще изкарат три дни, също и месото, и яйцата. За консервите и сухата храна няма опасност. Но туй не е най-страшното — без електрическата помпа ще останем без вода.\n— Колко време ще издържим?\n— Без вода — не повече от седмица.\n— Напълнете всички съдове, източете докрай водата от крановете. Къде са тоалетните? Водата в казанчетата също може да се пие.\n— Служебното помещение е в дъното, но мъжката и дамската тоалетна са отвън.\n— Чак до сервиза ли? — Все още не бях психически подготвен за такъв дълъг преход.\n— Не, малко Встрани от ресторанта.\n— Дай ми някакъв съд.\nБарманът намери две поцинковани кофи. Малкият се приближи до нас.\n— Трябва да съберем всичката вода и да се запасим.\n— Дай ми кофата.\n— Джери — изпищя момичето, — недей!\nМалкият я погледна, тя млъкна, взе книжна салфетка и започна да я къса по краищата… Шофьорът беше запалил нова цигара. Взираше се в пода с идиотска усмивка, но не предложи услугите си.\nОтидохме до задния вход, откъдето бях влязъл същия този следобед. Спряхме за миг и се загледахме в патрулиращите камиони. Гигантските им сенки ту се приближаваха, ту се отдалечаваха.\n— Сега е моментът — прошепна Джери. Допря ръката си до моята, усетих мускулите му — играеха и се напрягаха като изопнати стоманени жици. Ако го блъснех, щеше да отлети право в небето.\n— Не се бой! — посъветвах го аз.\nМалкият се опита да се усмихне, устните му се изкривиха в жалка гримаса, но и това все пак беше нещо.\nВтурнахме се навън.\nЛъхна ни хладен нощен въздух. В тревата свиреха щурци, в канавката подскачаха и крякаха жаби. Навън ревът на камионите звучеше по-силно, по-заплашително, сякаш виеха диви зверове. Гледано отвътре, всичко изглеждаше като на шега, но действителността беше страшна, можехме да загинем.\nПромъкнахме се покрай облицованата с плочки външна стена, прикривайки се под сянката на тесния навес. Колата ми се гушеше до ветроупорната преграда отвъд шосето, пътният знак хвърляше отблясъци върху изкривения метал и локвичките бензин и масло.\nПрошепнах на Джери:\n— Влез в дамската тоалетна, напълни кофата от казанчето и чакай.\nРавномерното бучене на дизеловите мотори не секваше. Звукът беше измамлив — струваше ми се, че се приближават, но това беше само ехото, което отекваше в стените на сградата. Разстоянието беше едва шестстотин метра, но ми се стори много по-голямо.\nДжери влезе в дамската тоалетна, а след секунда и аз достигнах целта си. Почувствах как мускулите ми се отпускат, въздъхнах с облекчение. От огледалото ме гледаше напрегнато бледо лице с потъмнели очи.\nВдигнах порцелановия капак и напълних кофата. Отлях малко, за да не се разплиска, и се приближих до вратата.\n— Хей, тук ли си?\nОтново излязохме навън. Не бяхме направили и шест крачки, когато ни заслепиха ярки светлини. Камионът се бе приближил незабелязано, огромните колела се плъзгаха безшумно по чакъла. Беше ни устроил засада и веднага се нахвърли върху нас, фаровете му блестяха като безмилостни очи, огромната хромирана решетка на радиатора сякаш се зъбеше свирепо.\nДжери се вцепени, на лицето му се изписа ужас, зениците на безизразните му очи се превърнаха в дребни точици.\nБлъснах го с всички сили, кофата му се разля:\nБоботенето на дизеловия мотор прерасна във вой. Пресегнах се през рамото му и понечих да отворя вратата, но преди още да я докосна, някой я отвори отвътре. Малкият се хвърли напред, а аз светкавично се вмъкнах след него. Обърнах се и видях как камионът — голям „Питърбил“ с висока кабина — се блъсна във външната стена и откърти облицовката й. Дочухме оглушителен режеш звук, сякаш гигантски нокти дращеха някаква дъска. Предният калник и ъглите на радиатора се врязаха във все още отворената врата, стъклото се разби на хиляди парчета, а стоманените панти се смачкаха като цигарена хартия. Вратата полетя в нощта, както в абстрактните картини на Дали. Камионът даде газ и потегли към предната част на паркинга, ауспухът му трещеше като автомат, долавяха се нотки на разочарование и гняв.\nДжери остави кофата и потръпвайки, се отпусна в прегръдките на приятелката си.\nСърцето ми сякаш щеше да се пръсне, краката ми се подкосяваха. Колкото до водата, двамата общо бяхме донесли около кофа и четвърт, което едва ли си струваше огромния риск.\nОбърнах се към бармана:\n— Трябва да барикадираме вратата. Имаш ли нещо, което може да ни послужи за тази цел?\nШофьорът се намеси:\n— Защо? Колелата на големите камиони изобщо не могат да се проврат през вратата.\n— Големите камиони не ме притесняват.\nШофьорът започна да търси цигара из джобовете си.\n— В склада има няколко листа за външна облицовка — отвърна барманът. — Шефът се канеше да прави барака за бутилките с газ.\n— Ще ги струпаме и ще ги затиснем със сепаретата.\n— Дано да ни помогне — процеди шофьорът.\nРаботата ни отне около час, като накрая се включиха всички, дори и момичето. Барикадата беше доста солидна, но на всички беше ясно, че няма да ни спаси, ако някой камион се вреже в нея с пълна скорост.\nТри от оцелелите сепарета все още стояха до голямата панорамна витрина и аз се настаних в едно от тях. Часовникът над бара беше спрял на 8 и 32, но предполагах, че е около десет часа. Отвън камионите патрулираха с ръмжене. Някои се отправяха забързано в неизвестна посока, пристигаха други. Появиха се три пикапа, които обикаляха наперено сред по-големите си събратя.\nГлавата ми започна да клюма, вместо овце започнах да броя камиони. Колко са в един щат и колко — в цяла Америка? Камиони с ремаркета, пикапи, открити товарни платформи, междуградски и тежкотонажни, стотици хиляди военни машини и автобуси. Представях си кошмарна гледка: автобус от градския транспорт, стъпил с двете колела на тротоара, с яростен рев помита като кегли ужасените пешеходци.\nОтърсих се от кошмара и потънах в лек, неспокоен сън.\nСигурно беше призори, когато дочух писъците на Снодграс. Тънкият лунен сърп проблясваше с хладна светлина през гонените от вятъра облаци. Долових някакъв нов звук — монотонното дрънчене пригласяше на гърления рев на работещите на празен ход мотори. Потърсих източника му и съзрях машина за балиране на сено, която обикаляше около клюмналия пътен знак. Лунните лъчи се отразяваха от заострените, въртящи се спици на пакетиращото устройство.\nПак този вопъл — несъмнено идваше от канавката.\nМомичето се сепна:\n— Нищо — отвърнах аз.\n— Господи — прошепна тя, — та той е още жив! Жив е!\nНе беше нужно да го видя. Представях си ясно как Снодграс лежи измъкнат наполовина от канавката, със счупени крака и гръбнак, грижливо изгладеният му костюм е покрит със засъхнала кал, бледото му измъчено лице е обърнато към равнодушната луна…\n— Така ли? Не чувам нищо.\nМомичето втренчи в мен обвиняващ поглед.\n— Как можеш да си толкова жестокосърдечен?\nПосочих с пръст към приятеля й:\n— Ако го събудиш, той може да чуе нещо и да излезе навън. Може би точно това искаш?\nЛицето й потръпна конвулсивно, сякаш прободено от невидими игли. Прошепна:\n— Навън няма никой, абсолютно никой.\nВърна се при приятеля си и притисна глава до гърдите му. Той я прегърна в полусън.\nДругите не се събуждаха. Стенанията, воплите и писъците на Снодграс дълго огласяха нощта, после всичко утихна.\nПристигнал беше още един камион с огромна платформа за превозване на леки коли. Към него се присъедини и булдозер. Това никак не ми хареса.\nШофьорът се приближи, подръпна ме за ръкава и прошепна възбудено:\nЗаведе ме в склада в дъното на салона. Зоната се охраняваше от десетина камиона. Отначало не забелязах нищо ново.\n— Погледни там — посочи той.\nВеднага разбрах какво иска да каже. Един от пикапите беше спрял. Стоеше тромав и неподвижен и вече не изглеждаше толкова страшен.\n— Сигурно е свършил бензина?\n— Точно така, приятелче. Не могат да се зареждат сами. Намерихме им цаката, трябва само да изчакаме — той се ухили и забърка из джобовете си за цигара.\nБеше към девет часа, тъкмо закусвах с останалия от предишния ден сладкиш. Внезапно някакъв клаксон започна да свири, издаваше протяжни вибриращи звуци, които сякаш се врязваха в черепа ми. Приближихме се до витрината и погледнахме навън. Камионите бяха неподвижни, моторите им работеха на празен ход.\nЕдин от тях, с червена кабина, беше спрял почти върху тясната ивица трева между ресторанта и паркинга. От толкова близко разстояние квадратният му радиатор изглеждаше огромен и квадратен. Колелата му достигаха почти човешки бой.\nКлаксонът отново нададе вой. Безмилостните настървени сигнали връхлитаха върху нас и кънтяха наоколо. Стори ми се, че долавям някаква закономерност: редуващи се къси и дълги ритмични подсвирквания.\n— Това е по морза — внезапно възкликна Джери. Шофьорът го изгледа недоверчиво:\nХлапето леко се изчерви.\n— Учил съм — като скаут.\n— Ти ли? Не може да бъде! — шофьорът поклати глава.\nПрекъснах го нетърпеливо:\n— Няма значение. Спомняш ли си достатъчно, за да…\n— Разбира се. Искам да послушам малко… Дайте ми молив.\nБарманът му подаде писалка и Джери започна да пише букви върху книжна салфетка. След малко повдигна главата си.\n— Повтаря все едно и също: „Внимание, внимание!“ Трябва да изчакаме.\nЗачакахме. Клаксонът продължаваше да сипе точки и тирета в утринната тишина. След малко редът им се промени и малкият отново взе да пише. Надвесени нетърпеливо над главата му, наблюдавахме как върху хартията се появи посланието на нашите неприятели: „Някой трябва да помпа гориво. Няма да му причиним зло. Цялото гориво трябва да се изпомпа веднага. Сега някой трябва да помпа гориво.“\nКлаксонът продължи да сигнализира, но Джери спря да пише и каза:\n— Отново повтаря: „Внимание, внимание!“\nКамионът продължаваше да повтаря съобщението.\nЗаповедническият му тон не ми се нравеше. Написаните с печатни букви думи изглеждаха механични и безмилостни. Те не търпяха компромиси.\n— Нищо — отвърна шофьорът. Лицето му се изкриви от възбуда. — Единственият изход е да изчакаме. Бензинът им трябва да е привършил. Една от най-малките коли вече спря. Ще трябва само да…\nКлаксонът млъкна. Камионът се върна на заден ход при другарите си, които очакваха решението ни, наредени в полукръг, с насочени към нас фарове.\n— Там има и булдозер — отбелязах аз. Джери втренчи уплашен поглед в мен.\n— Нима мислиш, че ще атакуват ресторанта?\nМалкият се обърна към бармана:\n— Няма да го направят, нали?\nЧернокожият сви рамене.\n— Да гласуваме — заяви шофьорът. — По дяволите, та това е чисто изнудване. Нужно е само малко търпение.\nПовтаряше една и съща фраза непрекъснато, като заклинание.\n— Съгласен съм — отвърнах аз. — Гласувайте.\nШофьорът моментално вдигна ръка:\n— Ще чакаме.\n— Струва ми се, че ще се наложи да ги заредим с гориво — обадих се аз. — Така ще можем да изчакаме по-добра възможност да се измъкнем.\nОбърнах се към бармана. Той рече:\n— Да стоим тук. Нима искаш да им станем роби? Те целят точно това. Нима искаш да прекараш остатъка от живота си в сменяне на бензинови филтри всеки път, когато някое от тези… същества надуе клаксона си? Тази работа не е за мене — Той хвърли мрачен поглед през витрината. — Остави ги да пукнат от глад.\nБеше ред на малкия и приятелката му.\n— Мисля, че е прав. Това е единственият начин да ги спрем. Явно не са останали хора, които да ни се притекат на помощ, иначе отдавна щяха да го направят. Един бог знае как е по другите градове.\nМомичето навярно си представи смазания Снодграс, затова побърза да кимне и се притисна към приятеля си.\n— В такъв случай оставаме — заявих аз. Отидох до автомата за цигари и взех един пакет, без да гледам марката, Преди години се бях отказал от пушенето, но точно сега беше моментът да започна отново. Острият дим раздразни дробовете ми. Изминаха двайсет минути, които ми се сториха безкрайни. Камионите пред ресторанта бяха застинали в очакване, а останалите вече се скупчваха около бензиновите колонки.\n— Мисля, че блъфираха — рече шофьорът. — Просто…\nРавномерното бръмчене на камионите внезапно прерасна в пронизителен вой: звук на двигател, който ту увеличаваше, ту намаляваше оборотите, си. Булдозерът! Стоманените гъсенични вериги дрънчаха, машината приличаше на огромна оса, която отразяваше слънчевите лъчи. Направи завой и застана с лице към нас. От късия му ауспух изригна облак черен дим.\n— Ще ни нападне — смаяно прошепна шофьорът. На лицето му се изписа безкрайно изумление. — Наистина ще ни нападне.\n— Бягай назад! Скрий се зад бара!\nБулдозерът продължаваше да форсира двигателя си. Лостовете за скоростите се движеха сами. Над ауспуха трептеше нажежен въздух. Внезапно машината повдигна тежкия, покрит със засъхнала кал стоманен скрепер и с яростен вой се устреми право към нас.\n— Бягайте зад бара!\nБлъснах шофьора с всичка сила и това накара останалите да се отърсят от вцепенението си.\nТясна, пътечка от бетон отделяше паркинга от тревната площ. Булдозерът я прегази, вдигна скрепера и нанесе фронтален удар във фасадата на ресторанта. Витрината се пръсна с тежък задавен звук, обсипаха ни късчета стъкло. Дървената рамка се превърна в тресчици. Един от окачените на тавана глобуси се разби и ни засипа с дъжд от стъкълца. Порцелановите съдове излетяха от полиците. Момичето пищеше, но отмереният оглушителен рев на булдозера почти заглушаваше гласа му.\nМашината се оттегли на заден ход, веригите издрънчаха през разораната морава. После отново се втурна напред, удари и разхвърли оцелелите сепарета. Стъклената витрина с изложените сладки падна от бара, на пода се разпиляха триъгълни парчета торта. Чернокожият се беше свил зад бара, очите му бяха затворени. Джери прегръщаше момичето. Шофьорът се бе изцъклил от страх, устните му ломотеха несвързано:\n— Трябва да ги спрем. Кажете им, че ще се подчиним, ще направим всичко…\n— Май сме закъснели.\nБулдозерът включи на задна скорост и се приготви за нова атака. Новите вдлъбнатини на скрепера отразяваха слънчевите лъчи, сякаш предаваха светлинни сигнали. Машината ни нападна с оглушителен рев и този път повали главната подпора вляво от мястото, където доскоро се намираше витрината. Част от покрива се срути с оглушителен грохот. Понесоха се облаци прах и мазилка.\nБулдозерът се отдръпна. Наредените зад него камиони бяха застанали в напрегнато очакване.\nРазтърсих бармана и извиках:\n— Къде са варелите с нафта?\nКотлоните в ресторанта бяха газови, но преди бях забелязал отдушниците на пещ с въздушно загряване.\n— Провери в дъното на склада.\n— Тръгвай с мен.\nИзтичахме в склада. Булдозерът връхлетя отново и сградата потрепера. Още няколко такива удара, и щеше да се разположи пред бара на чашка кафе.\nДвата двесталитрови варела с кранчета бяха свързани с пещта. Наредих на Джери да донесе кашона с празни бутилки, който бях видял до задния вход. Междувременно смъкнах ризата си и я накъсах на ивици. Булдозерът продължаваше атаката си и всеки удар се придружаваше от ново срутване.\nОтвъртях кранчетата и напълних четири бутилки, Джери натъпка парцалите в тях.\nПопитах го дали е играл футбол.\n— В гимназията играехме.\n— Прекрасно. Представи се, че нападаш от пета позиция.\nВърнахме се обратно в ресторанта. Във фасадата зееше огромна дупка, натрошените стъкла блещукаха като диаманти. Тежка греда препречваше диагонално отвора и булдозерът се готвеше да я отметне. Хрумна ми, че този път не ще се спре, докато не превърне високите столчета в трески и не унищожи самия бар.\nКоленичихме и се приготвихме да хвърлим бутилките. Извиках на шофьора:\n— Запали фитилите!\nТой извади кибрита си, но го изпусна, ръцете му трепереха. Барманът вдигна кутийката, запали клечка и я поднесе към напоените парцали, които моментално пламнаха.\nИзтичахме навън, Джери малко ме изпревари. Разбитите стъкла хрущяха под краката ни. Задави ни миризмата на загрято дизелово гориво. Всичко наоколо беше неестествено ярко и шумно.\nБулдозерът връхлетя върху сградата.\nДжери се промъкна под гредата. За миг тялото му се открои пред зиналата разгневена стоманена паст. Спуснах се вдясно. Малкият хвърли първата бутилка, но не улучи. Втората попадна в скрепера, но горящата течност се плисна върху булдозера, без да му навреди.\nДжери се опита да избяга, но след секунда машината връхлетя върху него като някакъв разгневен четиритонен Вишну1. Малкият размаха ръце и изчезна, премазан от стоманеното чудовище.\nФинтирах и запратих едната бутилка в кабината, а другата — право в двигателя. Те се взривиха едновременно, избухна висок пламък.\nЗа миг ревът на мотора прерасна в почти човешки вой на ярост и болка. Булдозерът се завъртя стремглаво в полукръг, отнесе левия ъгъл на ресторанта, а сетне се отправи с клатушкане в канавката.\nСтоманените гъсенични вериги бяха опръскани със съсирена кръв, а на мястото на момчето се мъдреше нещо, наподобяващо, смачкан пешкир.\nПламъци изригнаха изпод капака и от кабината на булдозера, който избухна като гейзер, още преди да стигне канала.\nЗалитнах и изтичах назад, като едва не се препънах в отломките. Усетих странна миризма, примесена с тази на горящ петрол. Бях се подпалил.\nСграбчих някаква покривка и я омотах около косата си. Втурнах се зад бара и забих с такава сила главата си под умивалника, че едва не си счупих черепа. Момичето непрекъснато повтаряше името на Джери — писъците й звучаха като безумна молитва.\nОбърнах се навреме, за да видя как огромен товарен камион приближава бавно към зиналата фасада на ресторанта.\nШофьорът изпищя и се втурна към страничния изход.\n— Недей! — извика барманът. — Не излизай…\nНо шофьорът вече тичаше към полето отвъд канала. Малкият камион с надпис „Автоматична пералня Вонг“ сигурно се беше спотайвал зад вратата и го прегази, преди още да разберем какво става. После се оттегли, а сгърченото тяло на шофьора остана да лежи на земята. Камионът го беше размазал до неузнаваемост.\nТоварният камион премина бавно през бетонния праг, стъпка тревата и останките на Джери и спря, напъхал огромната си муцуна в ресторанта.\nВнезапно се разнесе пронизителен вой, последван от нови сигнали.\n— Спри — изхленчи момичето. — Спри, спри, моля те…\nНо сигналите не спираха. Само след миг разбрах, че предава същото съобщение: искаше някой да нахрани него и другарите му.\n— Ще се подчиня — заявих аз. — Отключени ли са помпите?\nБарманът кимна. Беше остарял с петдесет години.\n— Не, недей! — изкрещя момичето и се хвърли към мен. — Трябва да ги спреш! Удряй ги, цели ги, смажи ги… — гласът й потрепера, от гърдите й се изтръгна пронизително стенание, изпълнено с болка от претърпяната загуба.\nБарманът я прегърна. Заобиколих бара, като си проправях път през развалините, и се запътих към задния вход. Излязох навън, усетих топлите лъчи на слънцето. Сърцето ми биеше лудо. Искаше ми се да запаля още една цигара, но пушенето при бензиновите помпи е забранено.\nКамионите продължаваха да чакат, строени в редици. Малкият им другар клечеше срещу мен и ръмжеше като сърдито ловджийско куче. Едно погрешно движение и с мен беше свършено. Слънцето проблясваше в безизразното предно стъкло. Потръпнах, стори ми се, че в мен се взира лицето на идиот.\nВключих помпата и измъкнах струйника, отвъртях капачката на първия резервоар и започнах да изпомпвам гориво.\nСлед половин час пресуших първата помпа и минах на втората. Редуваха се бензинови и дизелови двигатели — край мен се нижеше безкрайна върволица камиони. Започнах да осъзнавам, че по цялата земя хората биваха принудени да им се подчиняват, а бунтарите лежаха мъртви като шофьора, премазан от тежки гъсенични вериги.\nВтората помпа се изчерпа, заех се с третата. Слънцето препичаше нетърпимо, главата ми се блъскаше от бензиновите изпарения. В меката вдлъбнатина между палеца и показалеца ми се надигнаха мехури. Но камионите не можеха да знаят това. Те разбираха само от пробити ауспуси, стари гарнитури и заледени кардани. Нужно им бе да знаят само едно за бившите си господари и те го знаеха. Можехме да бъдем убивани.\nПоследният резервоар беше изпомпан докрай, хвърлих маркуча на земята. Камионите продължаваха да чакат, строени зад ъгъла. Извих глава, за да раздвижа схванатия си врат, и се облещих. Опашката от камиони излизаше от паркинга, продължаваше нагоре по шосето и се губеше в далечината. Колите бяха заели и трите платна. Кошмарната гледка напомняше задръстванията по магистралите на Лос Анжелес през върховите часове. В далечината въздухът трепереше от зловонните им газове.\n— Свърши се — извиках. — Всичкият бензин свърши, момчета.\nДочух оглушителен тътен, който разтърси земята. В бензиностанцията влизаше сребриста цистерна с надпис: „Зареждайте с авиационен бензин Филипс 66“.\nОт задната й част тупна тежък маркуч.\nВдигнах го и го прикрепих към захранващата помпа на първата колонка. Цистерната започна да изпомпва гориво. Дрехите ми се просмукаха с отвратителната миризма на петрола — навярно загиващите динозаври са усещали, същото зловоние, когато са потъвали в зейналите земни недра. Напълних и другите помпи и отново се залових за работа.\nПостепенно съзнанието ми се замъгли, загубих представа за времето и за броя на камионите. Свалях капачката, натиквах маркуча в резервоара, помпах, докато горещата мазна течност започваше да прелива навън, после отново завинтвах капачката. Мехурите по дланите ми се спукаха, тънки струйки гной изтекоха към китките ми. Главата ми пулсираше като развален зъб, стомахът ми се повдигаше безпомощно от миризмата на въглеводорода.\nЩях да припадна, и това щеше да ме погуби. Трябваше да помпам, докато пукна.\nУсетих нечии ръце на раменете си, черните ръце на бармана.\n— Влез вътре — каза той. — Почини си. Ще те замествам, докато се мръкне. Опитай се да поспиш.\nОтстъпих му мястото си и му връчих маркуча.\nНо сънят не идва.\nМомичето се е проснало в ъгъла и спи, подложило под главата си покривка за маса. Сгърченото му лице не се отпуска дори в съня. Това е вечното, неостаряващо лице на войнишкото момиче. Скоро ще трябва да я събудя. Смрачава се, а барманът работи вече пет часа.\nКамионите продължават да прииждат. Поглеждам през разбитата витрина — светлините на фаровете им се нижат в далечината и блещукат като кехлибари в сгъстяващия се мрак. Навярно върволицата им стига чак до бариерата, а може би и по-далеч.\nМомичето ще трябва да се редува с нас — ще я науча да работи с помпата. Вероятно ще се противи, но в края на краищата ще се съгласи, защото иска да остане жива.\nБарманът беше казал: Нима искаш да им станем роби? Те целят точно това. Нима искаш да прекараш остатъка от живота си в сменяне на бензинови филтри всеки път, когато някой от тях надуе клаксона?\nМоже би сега ще бъде по-лесно да се доберем до канавката, камионите са натъпкани плътно един до друг. Ще изтичаме през ливадите и блатата, където тежките машини ще затънат като мастодонти, и ще се върнем в пещерите.\nЩе рисуваме с въглен: това е богът на Луната, това — дърво, а това — камион, който побеждава ловеца.\nУви, дори и това е невъзможно. Сега целият свят е асфалтиран, дори спортните площадки. А за полетата, блатата и непроходимите гори са изобретени танкове, бронирани всъдеходи, екипирани с лазери, мазери и терморадари. И постепенно машините ще превърнат нашия свят в свой.\nПредставям си как безкрайна върволица от камиони запълва с пясък блатото Окефеноки, булдозерите унищожават паркове и резервати, утъпкват земята и превръщат планетата в необятна равнина. Тогава пристигат господарите им.\nНо те са само машини. Независимо от чудото, което ги е преобразило, от съзнанието за надмощие, което сме им дали, те не могат да се възпроизвеждат. След петдесет-шейсет години ще се превърнат в безобидни ръждясали корпуси, вкаменени останки, които ще бъдат замеряни с камъни и заплювани от свободните хора.\nПритварям очи у си представям конвейерите в Детройт и в Диърборн, в Йънгстаун и Макинак, където работници монтират нови камиони. Хората дори нямат определено работно време — просто стоят до машините, докато рухнат и бъдат заменени от други.\nБарманът започна да се олюлява — и той не е в първа младост. Ще трябва да събудя момичето.\nНа изток два самолета чертаят сребристи линии върху смрачаващото се небе.\nИска ми се да вярвам, че ги управляват хора.\n© 1973 Стивън Кинг\nСвалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/9455]\nИзображението на индийския бог Вишну така екзалтирало богомолците, че те се хвърляли под колесницата му — Б.пр.


Твоето мечтано място за почивка | IKEA България\nЖеланата визия за едно релаксиращо преживяване\nЛятото е време за пътувания, за търсене на нови перспективи и вълнуващи занимания. С колекция SOLBLEKT лесно можеш да пренесеш удобството у дома някъде навън – може би в парка, на плажа, на някой покрив, на терасата или в задния двор.\nЗнаем, че музиката обединява хората\nСъщността на FREKVENS е комбинация от светлина и звук, но какво друго ти трябва, за да организираш страхотно парти? С колекцията имаш всичко, от което се нуждаеш, за да направиш незабравим купон, където и да си.\nОтдай се на свежи следобеди на открито\nПочивката е пълна, когато правим нещата, които обичаме. Зареждащи игри или пълен релакс, ти избираш как да прекараш слънчевите следобеди навън. Виж нашите предложения за мебели за качествена почивка по-близо до природата.\nКачествена почивка с любимите приятели\nИма ли по-приятно нещо от неангажираща среща с приятели в спокоен летен ден? Създай перфектното кътче на открито с нашите предложения за мебели – добави зеленина, декорирай, приготви тропически коктейл и ще имаш идеалната формула за зареждаща почивка и сладки разговори с близките хора.


Хотели Agacia - най-ниски цени за хотели в Agacia | agoda.com\nпреживяване [Agacia, Пиатра Нямц]\nСгушен в сърцето на Piatra Neamt, Pensiunea Lory е идеалното място, от което можете да започнете Ваш\nСгушен в сърцето на Piatra Neamt, Pensiunea Lory е идеалното място, от което можете да започнете Вашето приключение в Пиатра Нямц. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят. Съоръженията и услугите предлагани в Pensiunea Lory гарантират Вашия приятен престой. Докато са отседнали в този чудесен хотел, гостите могат да се насладят на конферентна зала, семейна стая, барбекю съоръжения, ресторант, бар. Дизайнът на хотела е съобразен с най-високите изисквания за удобство и комфорт, осигурявани от съоръжения достъпни в някои стаи като балкон/тераса, телевизор с LCD/плазмен екран, сателитна/кабелна телевизия, хладилник, тоалетни артикули. Хотелът разполага с множество уникални възможности за отдих, като например открит басейн. Каквито и да са поводите за Вашето пътуване,Pensiunea Lory е най-доброто място за престой, което можете да изберете в Пиатра Нямц.\nРазположен в Piatra Neamt, Vila Blanca е перфектно място да почувствате духа на Пиатра Нямц и околно\nРазположен в Piatra Neamt, Vila Blanca е перфектно място да почувствате духа на Пиатра Нямц и околностите. Оттук гостите имат лесен достъп до всичко, което този оживен град може да предложи. С удобното си местоположение хотелът предлага лесен достъп до всички градски забележителности, които задължително трябва да се видят. В Vila Blanca отличното обслужване и достъпните съоръжения допринасят за Вашия незабравим престой. Барбекю съоръжения, велосипеди под наем, зала за пушачи, обща кухня са само част от нещата, които отличават Vila Blanca от останалите хотели в града. Като допълнение всяка хотелска стая предлага широка гама от удобства. Много от стаите са с отопление, балкон/тераса, телевизор, телевизор с LCD/плазмен екран, сателитна/кабелна телевизия, за да удовлетворят и най-изискания вкус. Хотелските съоръжения като риболов, градина са идеално място за почивка след тежък и уморителен ден. Vila Blanca е най-подходящото място за Вас, ако търсите качествен хотел в Пиатра Нямц.\nЗабележителности в Agacia\nИнформация за Agacia\nAgacia е най-посещаваната част в Пиатра Нямц. Заради множеството си атракции, тази най-посещавана част на града няма да престане да ви удивява. Осигурявайки уют и топлина, Agacia е прекрасно място за релаксираща почивка след дългата работна седмица. Спестете време и пари и резервирайте чрез Agoda.com, който осигурява най-добрите хотелски оферти в Agacia и много други части на Пиатра Нямц. Разгледайте пълния списък от хотели и намерете най-подходящото за Вас място. За да намерите най-добрите хотелски оферти в Agacia, просто въведете датите на Вашето пътуване в полето на търсачката.\nРазгледайте квартала на Agacia\nИзвестни хотели в Agacia


Зарязана украинска красавица разкрива истината за турските мъже - ᐉ Любопитно • лайфстайл новини за начин на живот, диети, здраве и мода | ФАКТИ.БГ\nМартин Луков е №1 при вратарите за 2020 годинапреди 1 минута\nКостадинов: Позицията на Борисов за Навални е лицемериепреди 3 минути\nСашо Диков с писмо до Бойко Борисов: Кажи коя е "Мата Хари"?преди 5 минути\nБившият шеф на ФБР сравни влиянието на Тръмп с аварията в Чернобилпреди 8 минути\nСекси подкрепа за Аталанта от басейн в италианските Алпипреди 17 минути\nСпоред Анна-Мария, те се делят на два типа: болшинството (80%) осигуряват напълно своята жена, а 20% се придържат към европейските възгледи\nанна-мария симон -\nтурски мъже -\nПубликувана: 28 Ноември, 2020 14:57\n61 КОМЕНТАРА | ВИДЯНА 10347\nПреди седем години красивата украинска блогърка Анна-Мария Симон пристига в Истанбул. Младата жена зарязва родината си заради турските мъже. След 4-годишна връзка обаче приятелят ѝ изведнъж изчезва, а Анна-Мария започва да се нарича "булката на избягалия Султан", пише jenata.blitz.bg.\nВ профила си красавицата споделя, че той се е ядосал, когато е видял ръководството ѝ за жени, посветено на това как да "омагьосаме турското сърце".\nПубликация, споделена от Турция 🕌 Стамбул📍Istanbul (@anna_maria_simone)\n"Започна да крещи и да чупи съдове. Без да изслуша оправданията ми, грабна своя MacBook и излетя от апартамента като куршум.\nБях в ступор изтичах след него, вратата на асансьора се затвори под носа ми, скочих в другия, отидох на паркинга, а той вече даваше газ", разказва красавицата.\nОт този момент тя се определя като "знатната мома на Истанбул" и вече не търси турския си принц.\nИ не се страхува да споделя мнението си за противоположния пол.\n"Мъжете са примитивни същества, които мислят с това, което имат в гащите! Когато ни видят за първи път, всичките им мисли са свързани с едно - как да ни вкарат в леглото си. Повярвайте, никой не мисли какви прекрасни майки и съпруги ще бъдем", пише блогърката.\nТя разказва и за отношението на турците към жените. Според Анна-Мария, те се делят на два типа: болшинството (80%) осигуряват напълно своята жена, а 20% се придържат към европейските възгледи.\n"Гласуват за еманципацията на жените, твърдейки, че ако един мъж инвестира добре финансово в една жена, има пълното право да изисква тя да му се подчинява", отбелязва украинката.\nАко беше взела наш, Делиорманец, сега щеше да се радва дори на пералня Бош.\nМного ясно че ще мислят с онова в гащите си. Точно това ги прави МЪЖЕ в истинския смисъл на думата.Да създаде поколение като предаде гените си .Ама то с патешки мозък в който се въртят само пари,няма как да разбереш какво е отредила Майката Природа.\nАбе жена, ти у ред ли си ?\nИ какво майка си търсиш в Турция?\nЗа Екатерина и Мехмед Балтаджи ;)\nМдаа...украинки и рускини\nДават и най-свидното си за да се омъжат за турчин.\nЖалко, че носиш прекрасни имена - на Св.Анна и на Пресвета Богородица, а постъпваш като.... дори ми е трудно да намеря точните думи, но да кажем като уличница, малоумна, безумна...\nИ си отишла не къде да е, а в Турция - при иноверците и агаряните?!\nОсвен това се хвалиш с това, и даже намираш кусури и на мъжете, и учиш на разврат и други жени - което вече е супер нагло и гнусно!\nБог да те вразуми и просветли, за да се осъзнаеш и покаеш!\nза тази има едно място на 4-ти километър , да тича по-бързо натам и стига е писала глупости.\nобратно в Украйна !\nЕ, красавица си е!\nТова , че е от Украйна не означава, че е хахочка !!! А тази си е намахана жидовская блядь !!! В близкото минало и рускините и хахочките се лепяха на нашего брата като мухи на л...о , само и само да се махнат от дурнова СССР . Но отдавна ку.венските им номера не минават в БГ и се попреместиха по на юг от нас ! Сега обаче и там ги опознаха , а също и те разбраха , че не вървят и ревнаха !\nКато видя красива жена с изваяна фигура , първото нещо за което започвам да мисля е , колко добра ,предана и грижовна съпруга ще бъде и как прекрасно ще се грижи за децата , които за ще и направя!!!!!!\nТази красавица наш Гришо Хасковлийски дали ще я хареса?\nГрешите, марката е беко или там.. забраавих я, ние си умират по тях.. как беше..\nВгледах се във второто изречение"".. ..' младата жена напуснала родината си заради турските мъже..."" Дотук ! Отговорът на въпроса приключих!!! :( :(\nКакво ли е очаквала да открие в Истанбул? Украинска му работа.\nА вие украинките и тези от бившия съюз\nСте един тип, затова, този,, космат ко,, е избягал с пълна газ, но иначе ,, картинките,, приличат от някоя турска приказка....!\nТук в БГ някоя дърта опитна жина\nГи намира у съдеската къща, че не един, ами няколко, няма,, гъсмет,, тази.... карък....!\nДори турците знаят\nМи избягал е в момента в който е разбрал, че е Вешица ! Да черпи приятели, че се е отървал от таз кобилкина !\nАми ако е обратното: ако жената издържа мъжа тя какво ще иска от него? Нищо. Ще иска да го глези и да го издържа, а той да си прави каквото иска. Ще иска да го командва и да й се подчинява. Кое ви се струва реалистичното? Моята жена като й поддам малко повече да се грижи за мене и тя започва да ме командва да се държа както тя разбира за добре, представете си ако вземе да ме издържа, а аз само децата да гледам, дали няма да ми стъпи на врата, а?\nтам е пълно с рускни\nПЪЛНО. Женят се или проституират. Не само там. Навсякъде. В александрия, Казабланка, Бусан, Шарм ал шейх, Хургада, Гоа, Щатите, Европа-навсякъде, Сингапур, Хонконг. Кой знае още къде. На някои места са само за да се е.б.т., на други да се женят, на трети за да проституират, а някъде за всичко. Напишете в гугъл рашън гърлс, уомен, фор уединг и ще ви се съберат очите. 20 сайта с милиони красавици, търсещи някой чужденец, да ги вземе, само и само да ги изведе от кочината.\nКо да праят красотките\nОт стотици години мъжете им са, или солдати, или алкаши, та се е натрупал такъв глад за хм.....че прекрачат ли границата ненаситните им гени започват да върлуват и са в състояние да развинтят болтовете и гайките на всеки. Разводите в Турция, например, са 20% от браковете. Но с рускините и тем подобните сесесерки, браковете продължават, докато се получи гражданство. След това, болшинството, мигновенно сменят "чепа".\nОт тази народност която се споменава не ви трябва нито ,приятели нито познати , далеко се седи от тези хора отмъстителни ,все съмняващи се , малко да им кажеш нещо криво и са готови да убиват сбъркана нация .Те не са за ЕС имат нещо в мозъка което им''опира '' и превъртат.Аз се чудя как не са я убили с камъни тази Украйнка , освен това има свестни мъже но те не са богати А такива като нея търсят пари .\nСлучая с Екатерина-1 и Балтаджъ Мехмет Паша е следната , през 1711 год. Турците побеждават руската армия и също пленяват около 90 000 хиляди руски войници , турския Паша ( военнен полководещ ) праща писмо до Екатерина - 1 в писмото пише давам те четири дена срок да се изтгляш от окопираната от вас Казанска татарска - тюркска държава и да платиш 120 000 хил. златни монети иначе всички военопленици ще бъдът обезглавени , за Екатерина - 1 това значи края на руската държава и царицата решава на\nочи в очи да се срещне с Балтаджъ Мехмет Паша и пристига в палатката на Пашата още с влизането на палатката моли пашата да остане сама с него , след като остава сама с Балтаджията се съблча полугола и прави пазарлъка , зашеметява главата на Пашата като го съгласява да спи с нея и в замяна Мехмед паша да освободи руските пленници Казанска татарска - тюркска държава плюс Волжка Българска държава да остане\nпод васала на Русия а златото се плаща .\nАми затова си вземи мъж\nДа си се грижите един за друг\nЩом казваш,адаш! Само не мога да разбера, какво ти има но почти съм сигурен че страдаш от биполярно разстройство, един път Хасан, после Бай Ганьо,ама няма нищо прати ханъмата аз ще и опъна жартиерите, щом незнаеш как ще ти помогна!\nЕдна кръв сме аркадаш\nДо коментар #52 от "Хасан ибн Ал козички":\nПоловин хилядолетие съм си хвърлял семето в "славянската" ти мисирка! Аз на чужди жени не купувам жартиери..ти ако си и купувал на твоята. И да приспиш децата, че няма да ти я върна рано!\nМи тая, ако е много разочарована да се абади. Ще измислим нещо.\nТака ли мисли мис Бикини Борислава и мис Прогноза Натали ? Питайте ги де ?\nВместо да мисли как да гепи кинтите на турчина да отива в LP и да държи халбата пред биковете. Тия и рускините най ги бива в африканското шампанско.\nЯКО РАЗПЪВАНЕ НА ЖАРТИЕРА, ДОКАТО ...ДШ...А...\nТоя паша,ЗАВАЛИЯТА,ТРЯБВА,МНОГО ДА Е ЗАКЪСАЛ(при наличието,на харем),че опрял до екатеринчето.Ти да видиш.Майтап.\nАре ся, циганина я е наритал, и тя почва да говори за какво мислили мъжете, а ти за какво мислиш ма , пача топла?


Протестът в Пловдив - един път седмично, но мощна демонстрация - Последни Новини от DNES.BG\nАсен Костов обясни как ще протече недоволството тази вечер\n13 авг 2020 10:47, Ния Христова\nНапрежението в цялата страна продължава. В сряда протестно шествие затрудни движението по магистрала "Тракия". Тази вечер в Пловдив се планира голям протест и автошествие. Кои улици и булеварди ще бъдат затворени и какви действия предвиждат организаторите?\nАсен Костов смята, че хората искат смяна на политическия модел и засилен граждански контрол, за да започне България да върви по пътя на демокрацията.\n"Управниците са длъжни да дават отчет на българския народ. Единственият разумен ход е оставка на кабинета. Ние сме заложили на друга тактика - един път в седмицата мощен протест, подготвили сме се за дълго бягане", посочи Костов в ефира на Bulgaria ON AIR.\nТой обясни, че действията на протестиращите в Пловдив са координирани, както с Общината, така и с органите на реда.\n"19 часа започва протестът на пл. "Съединение", по Главната улица, после смятаме да затворим бул. "Шести септември" и "Руски". По кръстовищата ще сме след 20 часа, показваме уважение към останалата част от гражданите, не смятам, че ще ги затрудняваме", отбеляза организаторът на протеста.\nОще по темата: Пловдивпротесторганизаторитактикаавтошествие\nЕлена Гунчева преди 1 месец\nТова е лъжа, протести в Пловдив има всеки ден. С малка разлика - не са организирани от Асен Костов!\nПОЛИЦАИТЕ ОТ ПЛОВДИВ ПРЕДПОЧИТАТ ЕЖЕДНЕВНИ ПРОСТЕСТИ ... ПО ЕДНА ПРИЧИНА !!!!!!!!!!!!!\nОт Пловдив съм преди 1 месец\nТолкова измислени " протести" не бях виждал досега. А съм бил на доста. С голям напън може да събират около 50 човека, кой от кой по- м..\nОчевидно българинът не се е доробувал.\nАйде по-добре веднъж в месеца. Протестите и без това приличат на месечно неразположение.\nНали най-обичаха да се подпират без работа и да дават акъл на всички. И от това ли се измориха?\nЕгати мързелите. Не може от време на време да освобождават България. Не е патрЕотично. Доказаха, че са безделници, несериозни михлюзи и квартални пияници.\nда не се изхабят случайно\nПротеста. ПиАр-а ви за чап за зеле не става. Оставкааааа!\nДа попитам само: а всяка седмица ли?\nНаистина гламотията не ходи по гората, а по тези , дето за жълти стотинки се надвикват по улиците докато господаря им си пие уискито и си пуши пурата в Дубай и им се кефи на кретенизма и овчедушието.\nАз викам един път на 4 години да го правите тоя протест, че ми омръзнахте.\nПърво един път седмично с 50 човека, после един път месечно с 30 човека и накрая един път годишно с 18 човека. Абе мощен си е "протеста", спор няма.\nКолко да е мощен- ще се съберат 20 човека:)))))))))))\nТака е парите свършват- резултати няма. Протестъри- калпави сте. За нищо не ставате:))))))))) ама то вие си го знаете, щото никой нормален няма да ви вземе на работа предвид профила ви.\nОтивайте към Беларус- там е по- интересно- стрелят, бият. Таман малко ще живеете:)))))))))\nВ Понеделник минавам по главната в Пловдив, беше към 22ч. От пешеходния до пощата видях сама групи шведи, шведи седнали на няколко кафета и 8-9 шведи деца се гонеха на площада до грацката. Аз повече от 10 българи не видях. Пловдив го отпиши, България е отпиши само след 20-30г те ще са царе не само на улиците а на всичко.\nДоклад на ОН за Бг през 2050г- ще има 6 града само, население 5 млн и от тях 1 млн шведи. Честито\nСлед 20-на години ще се прекръстим на Швеция.\nКолко мощен? 200 човека има ли? Защо им се обръша внимание на такива? Утре всеки като удари 2 ракии ще си мисли че е голям революционер и ще иска оставки.\nПолека -лека преди 1 месец\nсе наиграхте .После на месец и т.н. Май свършиха преводите от Дубай?\nНе Пловдив не спи- просто ме им пука за тъпите протестъри:))))))))) нито за Христо Иванов и каузата му са вкара Божков в парламента :))))))))))\nБраво на пловдивчани!!!!!?!\nЕдин път седмично. После ще стане един път месечно. И накрая ще са забравили за какво се събират. Смешници:))))))))))))))))))))))


Парфюми Aramis - Венера Козметикс\nAramis е марка за парфюми и продукти за лична хигиена, част от компанията Estee Lauder. Основана през 1964 година в Ню Йорк, тя носи името на героя на Александър Дюма от класическото произведение „Тримата мускетари“.\nЗапочнала като линия за парфюми, днес марката Aramis е символ на класическата мъжественост и изисканост. Тя се превръща в една от най-продаваните марки за парфюми и продукти за бръснене, грижа за кожа, коса и тяло. Aramis разработва и Lab Series Skincare за мъже и аромати в сътрудничество с марки като Donna Karan, Michael Kors, Sean John and Tommy Hilfiger\nПрез 1965 година Aramis стартира с мъжкия аромат Aramis, който и до днес остава истинска класика. Зад него стои носът на Bernard Chant. Той е и първият престижен мъжки аромат, който се пуска в продажба в универсални магазини. Оттогава марката създава над 30 аромата за мъже и жени, работейки съвместно с парфюмеристи като Bernard Chant, Ilias Ermenidis, Claude Delville, Raymond Matts, Edouard Flechier, Yves Tanguy and Jean-Claude Delville.


Мадона публикува стряскащи снимки и уплаши феновете си - Нова Вест\nНачало Лайфстайл Мадона публикува стряскащи снимки и уплаши феновете си\nМадона публикува стряскащи снимки и уплаши феновете си\nМадона е известна със своето провокативно поведение, но последната серия от снимки, която публикува, втрещи феновете ѝ\nДнес Мадона публикува няколко снимки в Instagram заедно с надпис: „Животът ме преби! Мислите ли, че ми пука? Само на дявола му пука“.\nОблечена в скъп халат, кожени къси панталони и слънчеви очила, тя разкри болезнено изглеждаща голяма синина на бедрото си.\nВ същото време Мадона пусна още няколко нетрадиционни снимки, като например близък план на дантеленото ѝ бельо и деколте, както и снимка, на която е седнала на тоалетната чиния с гръб към камерата, съобщи Нова телевизия.\nФеновете на известната поп звезда се притесниха за любимата си певица, като се включиха в секцията за коментари под публикацията, питайки какво се е случило с крака ѝ, но изпълнителката на „Like a Virgin“ не отговори.\nПредишна статияПредизвикателство на минус 20 градуса: Конкурс за ледени прически организират в Канада (СНИМКИ)\nСледваща статияВятърът днес ще се усили, температурите се вдигат с няколко градуса


Гери-Никол дърпа по 5 линии на ден! Певицата попадна в лоша компания\nХитовата изпълнителка, идол на младото поколение, Гери-Никол употребявала по пет линии на ден с едни доста ободряващи вещества.\nТова разкриха пред „Галерия“ наши отлично информирани източници от хайлайф средите. Те са станали и преки свидетели на скандалните сцени.\nМладата звезда така здраво се е хвърлила в нощния живот у нас, че не пропуска никакви забавления. Залитането й в тази посока обаче не е особено препоръчително, а семейството й явно няма представа какво се случва, смятат светските й колеги.\nГери-Никол се слави с разкрепостеното си поведение, с разголеното си облекло и с предизвикателните си клипове, но на никой родител не би му харесала идеята, че детето му се събира с компания, която му влияе зле.\nНапоследък тийнеджърката движила с по-нежни свои приятели, предимно фризьори и гримьори, които я въвели в употребата на споменатите линии. Гери-Никол останала екзалтирана от ефекта, който напълно пасвал на нейния буен нрав. Аверчетата й също били доволни, че страстта им е споделена, а купоните им - още по-ярки и запомнящи се от преди.\nТя може да си позволи всякакви екстри, защото разполага с охолен месечен бюджет, като само джобните й възлизат на няколко бона. Ето защо може да си пръска пари, колкото на нея й се иска. Гери-Никол отдавна пуши цигари и пие алкохол, но сега е преминала границите. Баща й не я ограничава, нито й държи сметка за какво харчи, но ако някой му подшушне какви ги върши дъщеря му, този път може и да има последствия, подозират дружки на блондинката.\nНаскоро Гери-Никол се похвали с нова силиконова гръд, която по никакъв начин не се опитва да скрие, напротив. Тя развя пищните си форми в прозрачен тоалет по време на Седмицата на модата в Ню Йорк. След като се завърна у нас, тя също не пропусна да открие гледка към напращялото си деколте.\nПевицата спокойно може вече да се мери по сантиметри с всяка уважаваща себе си фолкаджийка. „Остана само и да пропее в този жанр, ще ги убие всички – този път наистина“, шегуват се зад гърба й колежки, които не крият завистта си към успешната Гери-Никол.\nСтрес докарал Тита до операция! Тийнсензацията се възстановява..\nТийнсензацията Тита е имала сериозен здравословен проблем, за който ще си спомня цял живот,..\nГери-Никол показа как поддържа мощната си дупара! Вижте..\nЯката дупара на Гери-Никол със сигурност не се поддържа със строги диети, а точно обратното..\nГери-Никол отдавна споделя намеренията си да стане първата българка успешно пробила в световния..