Борис Акунин — Статски съветник (16) — Моята библиотека\nСтатски съветник (16)\nВ която Фандорин се учи да е гъвкав\nГрин се оказа съвсем различен от представата на Ераст Петрович за него. Нищо злодейско или особено кръвожадно не видя у човека, седнал на другата пейка. Изсечено сурово лице, което е трудно да си представиш усмихнато. И съвсем младо въпреки лаишкия маскарад във вид на прошарени мустаци и бакенбарди.\nОсвен самия Фандорин и терористите май нямаше никой друг в Брюсовската градина. Пожарски чудесно бе избрал мястото за операцията. Оттатък оградата пристъпяше стражар, несъмнено дегизиран. Двама млади чистачи с неестествено дълги бради и интелигентни лица несръчно стържеха снега с дървени лопати. Други двама младежи играеха наблизо — забиваха остриета в метален обръч, но не много увлечено — току се оглеждаха на всички страни.\nВече минаваше девет, но Пожарски закъсняваше. Явно чакаше да се върне най-младият, който се правеше на гимназист.\nЕто го. Задава се, свирукайки, по алеята, сяда на една ръка разстояние от Ераст Петрович, точно до продънената пряспа, и жадно си пъха шепа сняг в устата. Гледай ти, каза си статският съветник, още е съвсем дете, а вече е научен да убива. За разлика от фалшивия генерал гимназистът беше съвсем убедителен на вид. Сигурно той е Червенушката.\nПояви се Пожарски и играчите на обръч се запътиха към центъра на градината. Ераст Петрович вътрешно се стегна.\nКнязът викна, че предлага на нихилистите да се предадат, и Фандорин скочи като изстрелян, леко подхвана за яката „гимназиста“ и се метна с него в спасителната пряспа. Момче е още, рано му е да умира.\nСнегът пое меко статския съветник, но го спусна съвсем на плитко, нямаше и лакът дълбочина. Червенушката падна върху него и взе да се дърпа, но малко трудничко би могъл да се измъкне от здравите ръце на Ераст Петрович.\nОт всички страни затрещяха изстрели. Фандорин знаеше, че стрелците от Крилатия отряд, подсилени с копоите на Милников, стрелят от назъбената манастирска стена, от околните покриви, и няма да прекратят огъня, докато в градината шава нещо живо.\nКъде е обещаната яма?\nЕраст Петрович леко притисна през гърлото младия терорист, за да не рита, и веднъж, втори път, трети път удари с юмрук в снега — ако отдолу има фурнирна плоскост, би трябвало да изпружинира, но не, твърдта си оставаше твърд.\n„Гимназистът“ не се мъчеше вече да се освободи, само от време на време се разтърсваше като от електрически ток, макар че Фандорин не го беше притиснал силно — само колкото за десетина минути пълен покой.\nНа няколко пъти в снега съвсем близо до тях със злобен съсък се забиваха куршуми. Ераст Петрович бъхтеше все по-яростно опърничавия фурнир и дори се опита да подскочи, доколкото му беше възможно в легнало положение и притиснат от пленника си. Не, ямата не пожела да се отвори — дали защото плоскостта се е вледенила през нощта, или поради някаква друга причина.\nА престрелката постепенно стихна и скоро секна.\nПо алеята се чуха гласове:\n— Край с този. На решето е.\n— И с този. Както е обезобразен, и майка му няма да го познае.\nНеблагоразумно беше да се подава от пряспата — веднага ще го надупчат с десетина куршума, затова Ераст Петрович извика, без да се надига:\n— Господа, аз съм Фандорин, не стреляйте! — чак след това отмести кротналия се Червенушка и се надигна — сигурно същински снежен човек.\nГрадината беше пълна с цивилни. Вероятно бяха поне петдесетина, а извън оградата се виждаха още.\n— Всичко е леш, ваше високородие — каза един от „крилатите“ — с посивели мустаци, но младолик. — Не остана никой за арестуване.\n— Има един жив — отговори Ераст Петрович и си отръска снега. — В-вземете го и го сложете на пейката.\nАгентите повдигнаха „гимназиста“, но веднага го оставиха на снега.\n— Ами, жив — поне на десет места е надупчен — измърмори сивият мустак.\nИ наистина, лицето на малкия, макар и още румено, беше явно и недвусмислено мъртво. Снегът на шинела му на няколко места беше почервенял от кръв, а на челото му, малко под линията на косата, чернееше дупка. Значи затова така подскачаше.\nЕраст Петрович гледаше смутен безжизненото тяло, което го беше предпазило от куршумите, така че дори не забеляза как отзад дотича Пожарски.\n— Жив ли сте? Слава Богу! — викна той и го прегърна през раменете. — Бях се отчаял! Защо, за Бога, скочихте в лявата пряспа? Сто пъти ви казах: в дясната, скачате в дясната! Истинско чудо е, че не отнесохте някой куршум!\n— Ето я дясната! — възмути се статският съветник, който се сети как напразно се опитваше да пробие пряспата в легнало положение. — В нея скочих!\nКнязът замига на парцали, погледна Фандорин, пейката, пряспата, после пак Фандорин и неуверено кимна.\n— Ами да, естествено. Аз не съм сядал на пейката, гледах я оттук. Ето я пряспата, вдясно от пейката. Ако пък седиш, наистина е вляво… О, Божичко! Две умни глави… Велики стратези… — и полицейският заместник-директор се преви в пристъп на неудържим задушаващ смях, дължащ се отчасти и на преминалото нервно напрежение, разбира се.\nЕраст Петрович се усмихна, защото кикотът на Глеб Георгиевич беше заразителен, но в полезрението му отново попадна слабата фигурка с гимназиален шинел и той си възвърна сериозността.\n— Къде е Грин? — попита статският съветник. — Той седеше ей там, маскиран като генерал в оставка.\n— Няма такъв, ваше високородие — смръщи вежди мустакатият, извърнал глава към положените тела на алеята. — Едно, две, три, четири, пет, гимназистът е шестият. Това са. Ей, дяволи, къде е седмият? Бяха седем души!\nКнязът вече не се кискаше. Той с обречен вид се огледа, стисна зъби и изстена:\n— Изчезнал е! Точно по онзи канал. На ви сега победа! Аз пък вече дори съчиних донесението: нямаме загуби, Бойната група е изтребена до крак — хвана ръката на Фандорин и здраво я стисна. — Закъсахме, Ераст Петрович, закъсахме. Откъснали сме само опашката на гущера, а гущерът ни е избягал. Скоро ще е с нова, не му е за пръв път.\n— И какво ще п-правим? — попита статският съветник. Сините му очи тревожно се взряха в тревожните черни очи на княза.\n— Вие — нищо — вяло отвърна Глеб Георгиевич. Сега нямаше ликуващ вид, а посърнал и много уморен. — Вие запалете свещ в черквата, защото Господ днес ви прати чудо, и си починете. Сега и аз съм почти безпомощен, камо ли вие. Единствената ми надежда е, че агентите все някъде ще го спипат. В квартирата няма да се върне, да не е луд. Всички свърталища, обиталища и убежища, които са ни известни, ще бъдат под наблюдение. Хотелите също. Аз отивам да спя. Ако се случи нещо ново, ще ме събудят и аз ще ви уведомя. Но надали… — махна с ръка. — Утре сутринта ще му кроим кюляфа. За днес край, je passe.\nЕраст Петрович не запали свещ, защото е суеверие, нито смяташе, че е заслужил почивка. Дългът го зовеше да иде при генерал-губернатора, пред когото по разни независещи от него причини не беше се мяркал от четири дни, и да му представи подробен отчет за ситуацията в диренето и разследването.\nНемислимо беше обаче да се яви в резиденцията на негово сиятелство овалян в сняг, със съдрана яка и смачкан цилиндър, така че му се наложи да се прибере, но само за половин час. В единайсет и четвърт Фандорин с чист сюртук и безукорна риза с папийонка вече влизаше в приемната на негово високопревъзходителство.\nВ голямото помещение беше само секретарят на княза и статският съветник както винаги понечи да влезе направо, без предварително уведомление, но Инокентий Андреевич деликатно се покашля:\n— Ераст Петрович, при негово сиятелство има посетителка.\nФандорин се приведе над бюрото и написа на лист:\nВладимир Андреевич, готов съм да ви докладвам за днешната операция и всички предходни събития.\n— Моля ви спешно да му я п-предадете — обърна се към очилатия чиновник, онзи с леко склонена глава пое бележката и хлътна в кабинета.\nФандорин зачака пред вратата, сигурен, че ще бъде приет незабавно, но секретарят се появи и без да му каже нищо, си седна на мястото си.\n— Владимир Андреевич прочете ли я? — недоволно попита статският съветник.\n— Не знам, но му прошепнах, че бележката е от вас.\nЕраст Петрович кимна, нетърпеливо се разходи по дългия килим: веднъж, два пъти. Вратата не се отвори.\n— Кой е при него? — не издържа Фандорин.\n— Някаква дама. Млада и много красива — веднага заряза писането Инокентий Андреевич, самият той очевидно също заинтригуван. — Не зная името й, Фрол Григориевич я въведе.\n— Ама и Ведишчев ли е вътре?\nНе стана нужда секретарят да му отговаря, защото високата бяла врата леко скръцна и в приемната се появи самият Ведишчев.\n— Фрол Григориевич, спешно трябва да се видя с негово сиятелство. По въпрос от изключително значение! — ядно каза Фандорин, но камердинерът на княза направи нещо странно: вдигна пръст до устните си, после със същия пръст му направи знак да го следва и енергично заситни по коридора с патравите си крака, обути в плъстени пантофи.\nСтатският съветник сви рамене и потегли подир стареца, а същевременно си помисли: може би не е чак толкова безпочвено недоволството на петербуржци, че московското началство вече е изкукуригало поради преклонната възраст.\nВедишчев отвори една след друга пет врати, на няколко пъти свърна надясно и наляво и най-накрая двамата се намериха в тясно коридорче, за което Фандорин знаеше, че води от кабинета на генерал-губернатора към вътрешните стаи.\nТук Фрол Григориевич се спря, пак вдигна пръст и леко побутна ниска вратичка. Тя се открехна безшумно и се оказа, че през пролуката чудесно се вижда какво става в кабинета.\nЕраст Петрович зърна Долгорукой в гръб, а пред него на твърде близко разстояние някаква дама или госпожица. Всъщност на никакво разстояние, защото посетителката бе свряла лице в гърдите на негово сиятелство и иззад рамото със златен еполет се виждаше само темето й. В тишината се чуваха само хлипалия и жални подсмърчания.\nФандорин в пълно недоумение се озърна към камердинера и онзи изведнъж си позволи нещо много странно — намигна на статския съветник с бръчкавия си клепач. Съвсем объркан, Ераст Петрович пак погледна през пролуката. Князът вдигна ръка и леко погали плачещата по черната коса:\n— Успокой се, мила, няма нищо — нежно рече той. — Хубаво е, че дойде при стареца да ти олекне на душата. И че си поплака, също е добре. Но виж какво ще ти кажа. Забрави го. Не е за теб. За никого не е. Ти си пряма, пламенна, не можеш да живееш наполовина. А той — макар да го обичам — е някак като безжизнен, все едно го е попарила слана. Или е посипан с пепел. Не можеш да го сгрееш, да го съживиш. Мнозина вече опитаха. Чуй съвета ми, не си хаби сърчицето за него. Намери си някой млад, ясен и разбран. С такива по-щастливо се живее, повярвай на стареца.\nЕраст Петрович слушаше думите на княза, невярващо свил писани вежди.\n— Не искам ясен — с гъгнив от сълзите, но съвсем разпознаваем глас избоботи чернокосата посетителка. — Вие нищо не разбирате, той е по-жив от всички, които познавам. Само се боя, че не умее да обича. И освен това през цялото време ме е страх, че ще го убият…\nФандорин не можеше да подслушва повече.\n— Защо ме доведохте тук? — яростно прошепна той на Фрол Григориевич и бързо излезе в коридора.\nВърна се в приемната и като натискаше така силно перодръжката, че хвърчаха мастилени пръски, написа на генерал-губернатора нова бележка, съвсем различна от първата и по тон, и по съдържание. Но не успя да я връчи на секретаря: бялата врата се отвори и се чу гласът на Владимир Андреевич:\n— Хайде, Господ да те пази. И не забравяй съвета ми.\n— Добър ден, Есфир Авесаломовна — поклони се статският съветник на красавицата, излязла в приемната.\nТя му хвърли презрителен поглед. Човек не би могъл изобщо да си представи, че тази надменна дама току-що смъркаше и хлипаше като дете, лишено от сладолед. Само очите й, още влажни от сълзите, блестяха малко повече от обичайното. Савската царица си тръгна, без да го удостои с отговор.\n— Ех — въздъхна князът, загледан подире й, — да бях сега на шейсет и пет… Влизайте, драги. Извинете, че се наложи да почакате.\nСякаш по мълчаливо споразумение не споменаха посетителката, а минаха направо по същество.\n— Така се завъртяха нещата, че д-досега не можах да дойда с рапорт при ваше сиятелство — подхвана Фандорин с официален тон, но генерал-губернаторът го хвана под ръка, сложи го да седне на фотьойла срещу своя и с благ, добродушен глас рече:\n— Знам всичко. Фрол има доброжелатели и в Тайната полиция, и навсякъде. Редовно получавах донесения относно приключенията ви. И за днешната битка съм надлежно осведомен. Получих подробно донесение от колежки асесор Милников — с всички подробности. Чудесен човек е Евстратий Павлович. Много му се ще да заеме овакантеното място на Бурляев. Защо не, може и да подметна на министъра. Вече пратих на негово величество депеша за днешното геройство — да изпреваря княза. От голямо значение е кой пръв ще му докладва. За вашата доблест му написах в най-ярки краски.\n— Много б-благодаря — смути се Ераст Петрович, — но нямам с какво да се похваля. Главният п-престъпник се укри.\n— Един се е укрил, а шестима са обезвредени. Това е изключителен успех, драги. Полицията отдавна не може да се похвали с подобна сполука. И тази победа е извоювана тук, в Москва, макар и с помощ от столицата. От моята депеша императорът ще разбере, че за шестимата унищожени терористи заслугата е наша, а седмият е изпуснат по вина на Пожарски. В депешите съм ненадминат. Почти половин век кръстосвам мастилените морета. Нищо, Бог е милостив. Може и да разберат (сбръчканият му пръст се вдигна към тавана, сочейки може би императора, а може би и непосредствено Божиите селения), че още е рано да изхвърлят на боклука Долгорукой. Не са познали! И относно чаканото ви назначение за главен полицейски началник също споменах в депешата. Да видим кой кого…\nЕраст Петрович излезе умислен от генерал-губернаторския дворец. Докато си слагаше ръкавиците, се спря пред налепените афиши и прочете обява, набрана с огромни черни букви:\nЧУДО НА АМЕРИКАНСКАТА ТЕХНИКА\nВ Политехническия музей се демонстрира най-новият фонограф на Едисън. Г-н Репман, завеждащ Отдела по приложна физика, лично ще проведе опит със записване на звук, като за целта ще изпълни ария от операта „Живот за царя“. Вход — 15 коп. Броят на билетите е ограничен.\nСнежна топка го удари в гърба. Ераст Петрович се обърна изумен и видя до тротоара лека шейна. На кадифената седалка, облегната назад, седеше черноока госпожица със самурена наметка.\n— Качвай се — рече тя. — Хайде.\n— Ковладите ме п-пред началството, а, мадмоазел Литвинова? — осведоми се Фандорин с възможно най-остър сарказъм.\n— Ераст, ти си глупак — кратко и решително заяви тя. — Мълчи, че пак ще се скараме.\n— Ами съветът на негово сиятелство?\n— Добър съвет. Непременно ще се възползвам от него. Но не сега. По-късно.\nПред входа на голямата сграда на булевард „Тверской“, позната на всеки московчанин, Фандорин се спря, обзет от смесени чувства. И така, назначението, за което от толкова време се говореше и в чиято реалност Ераст Петрович вече изобщо не вярваше, най-сетне е факт.\nПреди половин час в дома на „Малая Никитская“ пристигна куриер, поклони се на статския съветник, излязъл по халат, и му съобщи, че незабавно трябва да се яви в Главното полицейско управление. Тази покана можеше да означава само едно: вчерашната депеша на генерал-губернатора до негово величество е изиграла ролята си, и то много по-бързо от очакваното.\nФандорин по възможно най-безшумен начин набързо свърши с утринния си тоалет, сложи мундира, ордените, препаса и сабята — събитието изискваше да се спазят всички формалности, — огледа се към притворената врата на спалнята и тихо се измъкна в антрето.\nВ служебен смисъл назначението на второто по важност място в древната столица означаваше издигане почти до небесата: повишение в генералско звание, огромна власт, голяма заплата и най-вече осигурен път към още по-главозамайващи висоти в бъдещето. Обаче този път бе обсипан не само с рози, но и с бодли, и най-лошото му се виждаше това, че напълно ще се прости с личния живот. Главният полицейски началник трябва да живее в резиденцията — тържествена, неуютна и при това съединена с канцеларията; да участва в безброй задължителни официални мероприятия, и то като централна фигура (например на Кръстопоклонна неделя предстои тържествено откриване на Дружеството за попечителство на народната трезвост под патронажа на главния градски блюстител на закона); и освен всичко друго да служи за нравствен пример на гражданството, което при сегашното житейско положение на Ераст Петрович изглеждаше трудноизпълнимо.\nЗатова Фандорин трябваше да си даде кураж, преди да прекрачи прага на новото си обиталище и новия си живот. Както винаги намери утеха в мисълта на Мъдреца: „Благородният почита дълга над всичко и не се стреми да се отклони от него.“\nНе можеше да се отклони, а да се бави беше глупаво, така че Ераст Петрович въздъхна и прекоси съдбоносната черта, от която започваше новата му служба. Кимна на жандармериста, вдигнал ръка да козирува, обходи с продължителен поглед познатото красиво фоайе и повери палтото си на портиера. Всеки миг ще пристигне генерал-губернаторската карета. Владимир Андреевич ще въведе протежето си в кабинета и тържествено ще му връчи печата, емблемата, символичния ключ на града — атрибутите на главния полицейски началник.\n— Колко е трогателно, че сте с мундира и ордените! — чу весел глас отзад. — Значи сте разбрали? Аз пък исках да ви изненадам. — На широкото ниско стълбище с четири мраморни стъпала стоеше Пожарски, облечен съвсем делнично — със сако и кариран панталон, но пък цъфнал в усмивка. — Приемам поздравленията с благодарност — шеговито се поклони той. — Макар че подобна тържественост е излишна. Заповядайте в кабинета. Ще ви покажа нещо.\nЕраст Петрович не се издаде с ни най-малък жест, но съзрял случайно в огледалото как ослепително блестят ордените и златното везмо на мундира му, цял пламна от срамната си грешка. „Когато светът изглежда съвсем черен, благородният търси в него светло петънце“ — дойде му на помощ Мъдреца. Статският съветник направи усилие и светлото петънце веднага му се яви: поне няма да председателства народната трезвост.\nБез да каже нито дума, Ераст Петрович последва Пожарски в началническия кабинет и се спря на вратата, защото не виждаше къде да седне — диванът и фотьойлите бяха покрити с калъфи.\n— Още не съм се нанесъл. Елате тук — Пожарски дръпна от дивана бялото платнище. — Телеграмата за назначението ми е пристигнала рано сутринта. Но вас това надали ви интересува. По-важното е изпратеният от Петербург текст за вестниците. Предназначен за публикуване на двайсет и седми. А за Долгорукой е пратен поименен указ. Вижте.\nЕраст Петрович взе телеграфната бланка с печат „Строго секретно“ и плъзна поглед по дългия текст от плътно налепени лентички.\nДнес, в тържествения ден по случай рождението на Негово величество императора, Москва е облагоприятствана с величествена, небивала Царска милост: Самодържавният Повелител на Русия възлага непосредствената грижа за първопрестолната столица на Своята Империя на августейшия си брат Великия княз Симеон Александрович и назначава Негово височество за московски генерал-губернатор.\nТова назначение е изпълнено с дълбок исторически смисъл. Москва отново влиза в непосредно общение с Августейшия дом на руските царе. Вековната духовна връзка, обединяваща Върховния Водач на руския народ с древната руска столица, днес добива онова видимо изражение, което може дълбоко да се осъзнае от целия народ.\nДнес Императорът утвърждава за доброчестина да извиси значението на Москва като национална опора и назначава за Свой представител в нея Августейшия си брат.\nМосковчани никога няма да забравят отзивчивостта на княз Владимир Андреевич, сърдечната грижа, с която той приемаше всички лица, потърсили помощта му, енергията, с която…\n— Стигнахте ли до отзивчивостта? — попита Пожарски, очевидно нетърпелив да поговорят. — Нататък няма смисъл да четете, много е дълго и няма нищо интересно. Така че, Ераст Петрович, край с патрона ви. Сега е моментът да се разберем с вас. Москва ще се промени и никога вече няма да е като по времето на Володя Голямото гнездо. В града се установява истинска власт, здрава, силна, без никаква „отзивчивост“. Шефът ви не разбираше истинската природа на властта, не делеше свещената й функция от практическата, затова градът ви е затънал в патриархалност и не може да направи крачка към новия век. — Князът говореше делово, убедено, енергично. Сигурно беше такъв в истинската си същина, когато не играеше роли и не хитруваше. — Свещената власт в Москва ще се олицетворява от негово височество, моя покровител, чиито интереси фактически представлявам тук още от самото начало. Сега мога да го призная съвсем честно. Великият княз е мечтател и човек с по-специални вкусове, за които сигурно сте чували.\nЕраст Петрович си спомни: за Симеон Александрович се говореше, че обичал да е заобиколен от миловидни адютанти, но не знаеше дали Пожарски има предвид точно това.\n— Впрочем няма значение. Важното е, че негово височество няма да се меси в нищо и ще си гледа само парадно-представителните функции, тоест няма да принизява мистичния ореол на властта с „отзивчивост и сърдечност“. А практическата, тоест истинската власт над милионния град остава за московския главен полицейски началник, която длъжност от днес е поверена на мен. Знам, че не сте любител на доносите и интригите, затова си позволявам да съм напълно откровен с вас — Глеб Георгиевич погледна ордените на събеседника си и леко се смръщи. — Понякога се увличам и може би ви обидих. Трябва да ми простите. Помежду ни възникна нещо като момчешко съперничество и аз не се въздържах от удоволствието леко да се пошегувам с вас. Прекалих. Знаех за вчерашната депеша, в която патронът ви моли императора да потвърди назначаването ви за главен полицейски началник. Хрисимият Инокентий Андреевич, секретарят на Долгорукой, отдавна усети накъде духа зефирът и стана наистина незаменим помощник в нашата кауза. Така че моята телеграма стигна до императора половин час по-рано. Наистина ли помислихте, че след Брюсовската градина отивам да си лягам?\n— Изобщо не съм мислил по т-този въпрос — сухо отговори Ераст Петрович, нарушавайки за първи път мълчанието си.\n— Обиден сте все пак — констатира Пожарски. — Добре, виновен съм, но забравете тази шега. Става дума за бъдещето ви. Можах да оценя изключителните ви качества. Имате остър ум, решителен сте, смел, а най-вече ценя таланта ви да се измъквате от огъня, без да си опарите крилцата. Аз самият съм късметлия и умея да разпознавам хората, над които бди съдбата. Хайде да проверим кой е по-голям късметлия, вие или аз — той внезапно извади от джоба си мъничко тесте карти и го показа на статския съветник. — Познайте най-горната карта, черна или червена.\n— Добре, само че оставете тестето на масата — сви рамене Ераст Петрович. — Предоверяване в подобна игра веднъж едва не ми коства живота.\nКнязът ни най-малко не се засегна, дори напротив — одобрително се разсмя.\n— Правилно. Фортуната си е фортуна, но защо да се поставя в трудно положение. И така?\n— Черна — заяви Фандорин, без да се замисля.\nПожарски помисли и каза:\nНай-горната карта се оказа седмица пика.\n— Следващата е пак черна.\nОбърна я — вале спатия.\n— Пак черна — търпеливо, сякаш играеше с малко дете на някаква скучна бебешка игра, каза Ераст Петрович.\n— Не ми се вярва три пъти подред… Не, червена — реши князът — и отвори дама спатия. — Така си и мислех — въздъхна Глеб Георгиевич. — Вие сте истински любимец на съдбата. Жалко би било да се лиша от такъв съюзник. Знаете ли, отначало ви сметнах за полезен субект наистина, но опасен. Сега вече не мисля, че сте опасен. При всичките си блестящи качества вие имате един огромен недостатък. Липсва ви всякаква гъвкавост, не умеете да си мените цвета и формата според обстоятелствата, неспособен сте да се отклоните от набелязания път и да минете по околна пътечка. Следователно не бихте издебнали някого в гръб, за да му забиете ножа. Няма тепърва да се отдадете на въпросното изкуство и това е добре дошло за мен. Колкото до гъвкавината, на много нещо бих могъл да ви науча. Предлагам ви съюз. Заедно можем да обърнем планини. Не ви говоря за някаква определена длъжност, това ще го обсъдим допълнително. Засега ми трябва само принципното ви съгласие.\nСтатският съветник мълчеше и Пожарски се усмихна доброжелателно:\n— Добре, да не бързаме. На първо време просто да се сближим. Аз ще ви науча да сте гъвкав, а вие мен — да познавам картите. Става ли?\nФандорин помисли и кимна.\n— Чудесно. Предлагам да минем на „ти“, а довечера ще го заздравим с брудершафт — грейна князът. — Става ли? На „ти“ и „Ераст“?\n— На „ти“ и „Глеб“ — прие Ераст Петрович.\n— Приятелите ме наричат „Глебчик“ — усмихна се новоназначеният главен полицейски началник и му подаде ръка. — Добре, Ераст, до довечера. Чака ме важна работа.\nФандорин стана и му стисна ръката, но още не бързаше да си тръгне:\n— Ами какво ще стане с издирването на Грин? Няма ли да п-предприемем нещо? Глеб, нали т-ти — статският съветник видимо се затрудни с непривичното обръщение — каза, че „ще му кроим кюляфа“.\n— За това нямай грижа — отговори Пожарски с усмивката на Василиса Премъдра, която обяснява на Иван Царевич, че утрото е по-мъдро от вечерта. — Срещата, за която бързам, може окончателно да приключи случая с БГ.\nСмазан от този последен удар, Фандорин не каза нищо повече, само унило кимна за сбогом и си тръгна.\nКато попарен се спусна по няколкото стъпала, бавно прекоси фоайето, наметна коженото си палто и излезе на булеварда, полюшвайки меланхолично цилиндъра си в ръка.\nНо щом се отдалечи от жълтата сграда с белите колони, в държането му настъпи невероятна промяна. Той внезапно изскочи на платното и махна на първия кочияш.\n— Накъде ще наредите, ваше превъзходителство? — бодро подвикна сивобрад владимирчанин, съгледал под наметнатото палто лъскавия орденски кръст. — Само кажете — и ще ви откарам в миг!\nНо важният господин не се качи, а кой знае защо огледа кончето — здраво, яко, дългокосместо, — и подритна с върха на обувката обкова на шейната.\n— По колко върви сега такъв впряг?\nКочияшът не се учуди, защото коя ли година въртеше камшика из московските улици и се беше нагледал на какви ли не гламави. Те впрочем — кукувците — даваха и по-големи бакшиши.\n— Къде пет стотака, кажи го — гордо рече той, леко преувеличавайки, разбира се, за по-солидно.\nГосподинът сякаш съвсем се чална. Той извади от джоба си златен часовник със златен ланец.\n— С диаманти е и струва п-поне хиляда рубли. Вземи го и ми дай коня и шейната.\nНа кочияша ченето му увисна, той като омагьосан гледаше ярките искрици, с които блесна златото от слънчевата светлина.\n— Мисли по-живичко — сопна му се лудият генерал, — че с друг ще се спазаря.\nКочияшът грабна часовника, пъхна си го в устата, но ланецът не влезе — остана да виси над брадата му. Заряза камшика, слезе от шейната, за сбогом потупа рижавото конче и си плю на петите.\n— Стой! — викна подире му странният господин — явно се беше съпикясал. — Върни се!\nКочияшът като обречен се затътри обратно, но без да вади плячката от устата си. Със сетна надежда.\n— Мммаммимумма… — измуча с укор той, което означаваше: „Грехота е, господине, така да се шегувате, поне ми дайте да се почерпя една водка.“\n— Да си довършим менкането — предложи кукунделът. — Дай кожуха и ръкавиците, вземи моето палто. И шапката сваляй.\nНавлече овчия кожух, сложи си шапката му с наушници, а на кочияша метна коженото си палто и му нахлупи цилиндъра. Пък като ревна:\n— Да те няма! Чупка!\nКочияшът подхвана пешовете на коженото палто, което му беше доста дълго, и се понесе през булеварда с кърпените си ботуши, а златният ланец се подмяташе до ухото му.\nФандорин пък седна на капрата, цъкна на коня да стои мирен и зачака.\nСлед пет минути от двора на полицейското управление потегли затворена карета и спря пред главния вход. Появи се Пожарски с букет рози, мушна се вътре и каретата веднага тръгна. Подир нея потегли и шейна с двама господа — все същите познайници на Ераст Петрович.\nСтатският съветник поизчака, после подсвирна и викна:\n— Дий, мързеливке! Дий!\nРижото конче тръсна разресана грива, дрънна камбанката и набра скорост.\nОказа се, че отиват на Николаевската гара.\nТам Пожарски скочи от каретата, пооправи букета и се втурна нагоре през две стъпала. „Ангелите пазители“ го следваха на обичайната дистанция.\nТогава мнимият кочияш слезе от шейната. Все едно се поразтъпкваше, отиде до каретата, изпусна си ръкавицата и се наведе. Преди да я вдигне, се огледа и внезапно строши болта на ресора със силен юмручен удар, толкова светкавичен, че никой не го видя. Каретата се полюшна и съвсем леко приклекна. Кочияшът се извърна, но не откри нищо обезпокоително, защото Фандорин вече се беше изправил и зяпаше нанякъде.\nДокато чакаше после на капрата на шейната, отказа на неколцина клиенти от питерския влак, включително едно много изгодно пътуване до Соколники за рубла и двайсет и пет копейки.\nКогато Пожарски се върна, не беше сам, а с много миловидна млада дама. Заровила лице в розите, тя щастливо се смееше. И князът изглеждаше съвсем необичайно: лицето му беше светнало, весело и безгрижно.\nКрасавицата го прегърна през рамото със свободната си ръка и го целуна така страстно в устата, че мъхестата му шапка от златка се изкриви на една страна.\nФандорин неволно поклати глава, изненадан от странностите на човешката природа. Кому би могло да хрумне, че самолюбивият петербуржки хищник е способен на тъй романтично поведение? Но какво общо има всичко това с БГ?\nЩом князът качи спътничката си в каретата, возилото веднага се капична вдясно и се разбра, че не може да потегли.\nТогава Ераст Петрович си нахлупи шапката до очите, вдигна яка, изплющя юнашки с камшика и се доближи до закъсалата карета.\n— Айде на шейната лека владимирска! — провикна се той с променен глас, който нямаше нищо общо с неговия. — Качвай се, ваше благородие, ща откарам с мамзелката където кажеш, няма много да ти искам: само рубличка, та половин отгоре и четвъртина бакшиш!\nПожарски му хвърли едно око, после погледна разкривената карета и каза:\n— Откарай госпожицата на площад „Лубянски“. А аз — обърна се към нея — ще се кача при моите хора и отивам на „Тверской“. Ще чакам вести.\nКрасавицата се намести в шейната и докато си замяташе краката с мечата кожа, изчурулика на френски:\n— Но ще те моля, миличък, без полицейски номера, никакво проследяване. Той непременно ще усети.\n— Обиждаш ме, Жули — отговори на същия език Пожарски. — Мисля, че никога не съм те мамил.\nЕраст Петрович подръпна юздите и кончето се понесе по „Каланчовка“ в посока към „Садово-Спаска“.\nГоспожицата очевидно беше в добро настроение: първо си изтананика нещо без думи, после тихо запя за червения сукман. Гласчето й беше много приятно и мелодично.\n— „Лубянка“, госпожо — съобщи Фандорин. — Сега накъде?\nТя завъртя глава, недоволно промърмори: „Колко е досаден с тази негова конспирация!“, и нареди:\n— Направи няколко кръгчета.\nСтатският съветник изхъмка и подкара в кръг по площада около замръзналия фонтан и файтонджийската борса.\nНа четвъртото кръгче от тротоара се метна в шейната някакъв мъж с черно палто.\n— Я да се мащаш, авантаджия такъв! — кресна кочияшът и замахна да го перне с камшика.\nПътникът пък да се окаже не кой да е, а лично господин Грин, само че с очила и залепени светли мустаци.\n— Той ми е приятел — обясни красивата госпожица. — Него чаках. Накъде, Гринчик?\nНовият пътник нареди:\n— Карай през „Театрални“. После ще ти кажа.\n— Какво има? — попита любителката на песни. — Какво значи „спешна работа“? Зарязах всичко, тутакси ти се явявам! Да не ти е домъчняло? — дяволито изви гласче.\n— После, като стигнем — каза новият пътник, явно неразположен към много приказки.\nЗатова нататък продължиха мълчаливо.\nДвамата слязоха на „Пречистенка“ при двореца на граф Добрински, но не се запътиха към портите, а се качиха по стълбите на пристройката.\nЕраст Петрович, който беше слязъл да потегне такъмите, видя, че им отвори млада жена с бледо строго лице и гладко опъната назад коса, стегната на кок.\nВсичко последвало оттук нататък статският съветник извърши бързо и без ни най-малко колебание, сякаш не действаше интуитивно, а изпълняваше ясен, подробно разработен план.\nТой подкара шейната, спря след петдесетина крачки, върза поводите за каменно стълбче, хвърли кожуха и шапката в шейната, скри парадната си шпага под седалката. Изчака почти безлюдната улица съвсем да опустее, ловко се изкачи по оградата и скочи на земята от вътрешната страна.\nБързо претича през двора към пристройката и застана точно под отвореното горно прозорче. Нададе ухо, после с лекота се изкатери на перваза, прегъна се и се приплъзна вътре през малкия правоъгълен отвор, което несъмнено изискваше виртуозна пластичност.\nНай-трудното беше да стигне безшумно до пода, но чиновникът се справи и с това. Откри, че се намира в кухнята, малка, но чиста и добре затоплена. Пак се ослуша, защото от вътрешността на къщата се чуваха гласове. Ераст Петрович се ориентира за посоката на звука, извади от кобура на колана си херщал баяра и безшумно тръгна по коридора.\nЗа втори път днес Ераст Петрович надзърташе и подслушваше през открехната врата, но този път не изпита нито смущение, нито угризения — само ловна страст и тръпката на радостното предвкусване. Животът не е вечен празник, друже Глеб, можеш да се поучиш от Фандорин и на друго освен да разпознаваш картите.\nВ стаята имаше трима. Одевешната жена с опъната коса седеше до масата, полуобърната към вратата, и извършваше нещо странно: с малка лъжица гребваше от някакво сивкаво желе и внимателно, почти капка по капка го пресилваше в някакво подобие на консервите, в които се продава зехтин или доматено пюре. Редом бяха сложени още такива консервни кутии — и от тесните, и от обичайните половинкилограмови. Саморъчни експлозиви, досети се статският съветник и радостта му леко помръкна. Наложи се да прибере херщала. Едва ли ще успее да я арестува — достатъчно е жената да трепне от уплаха или изненада, и от пристройката ще останат само отломки. Бомбаджийката не участваше в разговора на другите двама.\n— Просто си луд — объркано каза новопристигналата. — Тази нелегална работа ти е докарала истинска мания за преследване. По-рано не беше такъв. Щом и мен ме подозираш…\nТова беше казано с такъв убедителен, искрен глас, че ако Ераст Петрович със собствените си очи не бе видял госпожицата заедно с Пожарски, непременно щеше да й повярва. Брюнетът с изсечено неподвижно лице не бе присъствал на посрещането на гарата, но в гласа му звучеше безпрекословна увереност.\n— Не подозирам. Знам го. Вие сте ми пускали бележките. Не знаех само дали за заблуда или е провокация. Сега виждам: провокация. Два въпроса. Първият: кой. Вторият… — главатарят на терористите се запъна. — Защо, Жули? Защо?… Добре. Без втория. На първия непременно отговор. Иначе ще ви убия. Веднага. Ако кажете, няма да ви убия. Партиен съд.\nЯсно беше, че това не е просто заплаха. Ераст Петрович отвори още малко вратата и видя, че „сътрудничката“ на Пожарски с ужас гледа кинжала, стиснат в ръката на терориста.\n— Ще можеш да ме убиеш? — жално трепна гласът на агентката. — След онова, което се случи помежду ни? Нима си забравил?\nОнази, дето правеше бомбите, издрънча с нещо стъклено — Ераст Петрович механично погледна в посока към звука и видя, че е пребледняла и е прехапала устна.\nА Грин се изчерви, но гласът му остана все така метален.\n— Кой? — повтори. — Само че истината… Не? Тогава…\nЗдраво хвана красавицата с лявата ръка за шията, с дясната замахна.\n— Пожарски — бързо каза тя. — Пожарски, заместник-директорът на Департамента на полицията, а сега московски главен полицейски началник. Не ме убивай, Грин! Ти обеща!\nБезжалостният мъж изглеждаше потресен от признанието й, но прибра кинжала.\n— Защо с него? — попита той. — Не разбирам. За вчера да, но преди?\n— За това не ме питай — сви рамене Жули. След като разбра, че не я заплашва незабавна смърт, тя някак много бързо се успокои и дори кокетно си пооправи прическата. — Не ме интересуват вашите игри на стражари и апаши. Момчета — само се чудите как да се преследвате, да се стреляте с патлаци и да хвърляте бомби. Да ви имахме грижите ние, жените.\n— А какви са вашите грижи? — Грин я загледа с тежък, неразбиращ поглед — Кое е най-важното във вашия живот?\nСега вече тя се учуди:\n— Как какво? Естествено, любовта. Няма нищо по-важно. Вие, мъжете, сте сбъркани, че не го разбирате.\n— От любов ли? — бавно изговори най-опасният руски терорист. — Червенушката, Емеля, останалите… От любов?\nЖули сбърчи носле:\n— Как иначе? И моят Глебушка е сбъркан също като теб, макар да не играе от апашите, а от стражарите. Каквото ме е помолил, това съм направила. Ние, жените, когато обичаме, то е от дън душа и тогава нищо друго не ни интересува. Ако ще целият свят да рухне!\n— Сега ще проверя — внезапно каза Грин и пак извади кинжала.\n— Какво ти става?! — изпищя „сътрудничката“ и се дръпна. — Нали си признах! Какво ще проверяваш?\n— Дали обичате повече него или себе си. — Терористът направи крачка към нея, а тя заотстъпва към стената и вдигна ръце. — Сега ще телефонирате на вашия покровител и ще го извикате тук. Сам. Да или не?\n— Не! — викна Жули и се приплъзна по стената. — Никога! — стигна до ъгъла и притисна гръб назад.\nГрин се приближи мълчаливо с кинжала в ръка.\n— Да — едва изрече тя. — Да, да, добре… Само махни това.\nГрин се обърна към седналата жена, която все така внимателно вършеше опасната си работа:\n— Игла, провери за телефона на полицейското управление.\nНазованата със странния прякор — същата, за която им бе разказал Рахмет-Гвидон — помести недовършената бомба и стана.\nЕраст Петрович си възвърна решителността и се подготви да действа. Само Иглата да се оттегли поне на десетина крачки от смъртоносната маса. Тогава блъсва вратата; на три, не, на четири скока стига до Грин; зашеметява го с ритник в тила, ако пък успее да се обърне — в брадичката; извърта се към Иглата и й отрязва достъпа до масата. Не е лесно, но е изпълнимо.\n— Четирийсет и четири — двайсет и две — изхлипа Жули. — Номерът е лесен, запомних го.\nУви, Иглата си остана при бомбите.\nФандорин не виждаше телефонния апарат, но той очевидно беше в същата стая, защото Грин пак прибра кинжала и посочи някъде встрани:\n— Повикайте го. Кажете му, че е много спешно. Ако издадете нещо — убивам ви.\n— „Убивам ви, убивам ви“ — подсмихна се Жули. — Много си скучен, Гринчик. Поне да се беше ядосал, да ми креснеш, да ми тропнеш с крак.\nКакви бързи преходи от страх и отчаяние към нахалство, помисли си статският съветник. Бива си я.\nОказа се, че дори е подценил дързостта й.\n— Значи с мен си на „вие“, а с нея — на „ти“? — кимна тя към Иглата. — Тъй-тъй. Чудна любовна двойка сте. Интересно как ли се гушкате. Сигурно стържат железа. Все едно се чифтосват броненосци.\nОсведомен за разпуснатите нрави, характерни в нихилистичните среди, статският съветник никак не се учуди на подмятането й, но Иглата изведнъж неописуемо се развълнува — добре че поне се беше изправила, а не седеше до бомбите.\n— Какво разбирате вие от любов! — кресна тя със звънтящ глас. — Един миг от нашата любов струва повече от всичките ви амурни похождения, взети заедно. Красавицата явно имаше какво да й отговори, но Грин решително я хвана за раменете и я побутна към невидимия телефонен апарат:\nСлед което Жули се скри от погледа му, но Фандорин чуваше гласа й.\n— Централа? Госпожице, четирийсет и четири — двайсет и две — каза този глас съвсем безизразно, а след миг заговори другояче — напористо, властно: — Кой е? Дежурен адютант Келер? Вижте какво, Келер, спешно ми трябва Глеб Георгиевич. Много спешно… Жули, той ще разбере… А, така ли? Да, непременно — затваря слушалката. — Още го няма. Адютантът каза, че го чакат до четвърт час. Сега какво?\n— След четвърт час пак ще се обадите — каза Грин.\nЕраст Петрович беззвучно отстъпи от вратата, после се обърна и бързо напусна къщата по същия начин, по който бе влязъл.\nРижото конче си беше на мястото, но кожуха и ушанката някой ги беше отмъкнал — ами да, така ачик изоставени…\nИнтересна картинка можеше да наблюдава неделната публика, наизлязла по булевард „Пречистенски“: лети шейна, в нея изправен приличен господин, докаран в мундир с ордени, свири като разбойник и подплясква с камшика нещастното конче.\nЕдва успя. Сблъска се с Пожарски на вратата на полицейското управление. Князът изглеждаше неспокоен и явно бързаше, никак не се зарадва на неочакваната им среща. Само пророни, без да се спира:\n— После, Ераст, после. Настъпва ключовият момент!\nНо статският съветник хвана висшестоящия с железни пръсти за ръкава и го дръпна към себе си:\n— За вас, господин Пожарски, ключовият момент вече настъпи. Да идем в кабинета.\nПоведението и тонът на Фандорин впечатлиха Глеб Георгиевич. Той го погледна с любопитство.\n— Пак ли сме на „вие“? Ераст, като гледам как ти блестят очите, явно си научил нещо много интересно. Добре, да вървим. Но само за пет минути. Имам спешна работа.\nКнязът ясно му показа, че няма време за дълги приказки, не седна, не предложи и на посетителя да седне, макар че калъфите вече бяха махнати. Ераст Петрович впрочем изобщо не възнамеряваше да сяда, защото беше настроен войнствено.\n— Вие сте провокатор, двоен агент, държавен престъпник — изреди той, обладан от леден бяс, и не заекна нито на едно „п“ и „д“. — Не Диана, а вие сте общували с терористите от Бойната група чрез писма. Вие сте погубили Храпов, вие сте съобщили на престъпниците за Петросовската баня, нарочно ме заблудихте и за пряспата, за да се отървете от мен. Вие сте предател! Искате ли доказателства?\nГлеб Георгиевич го гледаше с все същото любопитство, без да бърза с отговора.\n— Май няма нужда — отговори накрая. — Вярвам ти, че разполагаш с доказателства, а нямам време за препирни. Много ми е интересно, разбира се, какво си разкрил, обаче ще ми го разкажеш някой друг път. Хайде, удължавам времето на разговора ни от пет на десет минути, но повече не мога. Така че давай по същество. Добре, провокатор съм, двоен агент и предател. Уредих убийството на Храпов и много други прекрасни изпълнения, включително няколко покушения срещу самия себе си. Е, и? Какво искаш?\nЕраст Петрович се слиса, тъй като беше готов за дълго и упорито отричане. Затова въпросът, който се канеше да зададе накрая, прозвуча доста безпомощно, при това на пресекулки:\n— Но з-защо? З-за какво ви беше цялата тази интрига?\nПожарски заговори твърдо, уверено:\n— Аз съм човекът, който може да спаси Русия. Защото съм умен, смел и без никакви сантименти. Враговете ми са многобройни и силни: от една страна, фанатиците на бунта, от друга — тъпите и невъзприемчиви говеда в генералски мундири. Дълго време нямах нито връзки, нито протекции. Все едно щях да пробия, но твърде късно, а годините отлитат и Русия вече има съвсем малко време. Затова трябваше да побързам. БГ ми е като дете. Аз отгледах тази организация, осигурих й име и репутация. Тя вече ми даде всичко което можеше, и настана часът да приключа с нея. Днес ще унищожа Грин. Славата, която създадох на този смел господин, ще ми помогне да се издигна с още няколко стъпала, ще ме доближи до крайната цел. Това е цялата и абсолютна истина, казано накратко. Доволен ли сте?\n— И всичко това сте го правили за спасението на Русия? — попита Фандорин, но сарказмът му не смути събеседника.\n— Да, и за самия себе си, естествено. Не деля себе си от Русия. В края на краищата Русия е създадена преди хиляда години от мой родоначалник, а друг от предците ми преди триста години е спомогнал за възраждането й — Пожарски пъхна ръце в джобовете на палтото си, позалюля се напред-назад. — Не си мисли, Ераст, че ме е страх от разобличенията ти. Какво можеш да направиш? Нямаш свои хора в Петербург. Московският ти покровител е низвергнат. Никой няма да ти повярва, никой няма да те чуе. Освен косвени улики и предположения нямаш нищо черно на бяло. Ще пишеш до вестниците? Няма да публикуват нищо. Тук, слава Богу, не сме Европа. Знаеш ли — доверително сниши глас Глеб Георгиевич, — имам револвер в джоба и в момента съм го прицелил в корема ти. Мога да те застрелям. Направо тук, в кабинета си, после ще кажа, че ти си бил агент на терористите, че си бил свързан с тях чрез малката еврейка и си се опитал да ме убиеш. При сегашното положение думата ми е закон, дори ще получа награда. Но аз съм противник на излишните неща. Няма нужда да те убивам, ти наистина не си заплаха за мен. Избирай, Ераст: или играеш на моя страна, по моите правила, или само ще се изложиш. Впрочем има и трета възможност, тя май ти пасва най-много. Да си замълчиш и тихо-кротко да си подадеш оставката. Поне ще си запазиш достойнството, на което толкова държиш. Та какво избираш? Играеш, излагаш се или мълчиш?\nСтатският съветник пребледня, веждите му мръднаха нагоре-надолу, тънкият му мустак затрепка. Князът доста иронично наблюдаваше вътрешната му борба и спокойно чакаше края й.\n— Добре — тихо промълви Ераст Петрович. — Щом искаш, ще си з-замълча…\n— Чудничко — усмихна се триумфаторът и си погледна часовника. — Какви ти десет минути, стигнаха ни пет. Колкото за играта, помисли си. Не погребвай таланта си, не ставай като лукавия и ленив раб, за който говори свети Матей.\nС тези думи главният полицейски началник се запъти към вратата.\nФандорин отвори уста да го спре, но вместо да викне, устата му отрони едва чуто:\n— „Злина изкоренява зло…“\n Пас съм (фр.). — Б.пр. ↑\n По-известна като „Иван Сусанин“, опера на Михаил Глинка. — Б.пр. ↑\n Едно от прозвищата на губернатора по името на Всеволод III Голямото гнездо (1154–1212) — велик владимирски княз, син на Юрий Долгорукой. Имал е 12 деца, оттам и прякорът му. — Б.пр. ↑\n Матей 25:18, 25, 27 — притча на Иисус за слугата, закопал сребърния талант на господаря си, вместо да го внесе да събира лихва. — Б.пр. ↑


здравно Фобиите на звездите\n© Би Ти Ви / USA Network\nДатчанинът не е единственият режисьор с подобни проблеми - рекордьорът по номинации за "Оскар" в гилдията Уди Алън има страх от насекоми, слънчева светлина, кучета, елени, ярки цветове, деца, височина, малки стаи тълпи и всички места по света, освен Манхатън. Неслучайно първият вариант за заглавие на филма му "Ани Хол" бил "Анхедония" - като патологичната неспособност да извличаш удоволствие от живота.\nУди Алън с Кейт Бланшет на снимачната площадка на "Син жасмин" (2013)\nАктрисата Марлене Дитрих страдала от бактериофобия, като дезинфекцирала предметите с медицински спирт, който носела постоянно със себе си във флаконче. Аналогичен страх изпитва и Джулия Робъртс.\nНикол Кидман пък има инсектофобия, но само към пеперудите - другите насекоми приемала напълно нормално. За Джони Деп и Даниел Радклиф се говори, че не понасят клоуни. Том Круз се нарежда сред хората, които не харесват външния си вид (дисморфия) а Киану Рийвс изпитвал прекомерен страх от тъмното (никтофобия).\nНенадминат обаче си остава Ейдриън Монк, прочутият детектив от Сан Франциско, който е герой на сериала "Монк" (2002-2009 г.). По собствените му признания броят на неговите страхове и фобии надхвърля 300.\nГероят, в когото се превъплъщава отличеният със "Златен глобус" и три награди "Еми" Тони Шалуб, страда от обсесивно-компулсивно разстройство на личността (натраплива невроза). Той изпитва ужас от височини, змии, тълпи, прясно мляко, футболни безредици, калинки, хармоники, асиметрията, шофирането, като, разбира се, има и клаустрофобия.\nШестият сезон на "Монк" започва по "Фокс крайм" от 6 февруари, всяка делнична вечер от 22,40, а сезон 7 тръгва в последния ден на месеца, 28 февруари, в същия час и график на излъчване.\nРедактор Нели Димитрова 08 февруари 2014, 10:10\nКитайската нова година настъпи под знака…\nМонк супер е


05/06/2018 05/06/2018 RT Caribrod\t0 коментара\tВреме, Димитровград, Прогноза за времето, Цариброд\nУтре ще е променливо облачно, много топло и неустойчиво, на места с временни валежи и гръмотевици. Очакват се и гръмотевични бури с градушка. Вятърът ще е до умерен, северозападен. Минималните температури ще се движат между 14 и 20, максималните от 26 до 32 градуса.\nВ Димитровград ще е променливо облачно, с условия за краткотрайни валежи с гръмотевици. Ще духа до умерен северозападен вятър. Минималната очаквана температура е 16, максималната 25 градуса.\nВ четвъртък времето ще е променливо облачно, горещо и неустойчиво на места с валежи и гръмотевици. Очакват се и гръмотевични бури с градушка, бурен вятър и поройни дъждове. В петък ще е тропически топло, с максимални температури и до 34 градуса. В края на деня и през нощта ще се заоблачи и ще превали и прегърми. През уикенда температурите ще се понижат. На места се очакват проливни дъждове с гръмотевици.\n← ВМРО ПОИСКА МВР ДА ЗАБРАНИ ГЕЙ ПАРАДА, БИЛ ЗАПЛАХА ЗА ОБЩЕСТВЕНИЯ РЕД\nУТРЕ ПРЕМИЕРА НА СПЕКТАКЪЛА “ДЯВОЛЪТ И ВУТЕ” →\nПРОДЪЛЖАВА РЕАЛИЗАЦИЯТА НА ПРОЕКТА ЗА СЪБИРАНЕ НА ЖИВОТИНСКИ ОТПАДЪЦИ\n02/11/2016 02/11/2016 RT Caribrod\t0


Астрология * Зодии и хороскопи * Ясновидство и гадаене*\nВсеки има свой път, който извежда към звездите - там мечтите и желанията се сбъдват. Как да го намерим?\n- най -древната наука, възникнала в зората на цивилизацията. Наука за звездите, достойна за уважение и впечатляваща с необятната си мъдрост. Традиционно схващане е, че разположението на небесните тела /планети и звезди/ е свързано със случващите се събития в човешкия свят, персонално и колективно. Астрологията изследва влиянието на небесните тела върху събитията и процесите, протичащи на Земята с помощта на астрономията и с методите на математиката, психологията и философията.\n“Това което е горе е подобно на това, което е долу и това, което е долу е подобно на това, което е горе”. /втория закон на Хермес/\nЗодиакални знаци и хороскопи\nАстролозите са приели,че еклиптиката е разделена на 12 зони, наречени "зодии". Те са свързани с календарното отчитане на времето. Зодиакът - това е сидеричният път на Слънцето, който започва и завършва с пролетното равноденствие. Хороскоп е наречена звездната карта в деня и часа на раждането на човека. Асцендента е изгряващия зодиакален знак на източния хоризонт към момента на раждането. Днес под хороскоп, обикновено се разбират не звездната карта, а нейното тълкуване.\nСпоред много известни астролози, съществува връзка между различните небесни тела и събитията случващи се на земята, както в личен, така и в глобален план. На тази база те са категоризирали следните дялове в астрологията:\n· натална (рождена) — дял от астрологията за планетните влияния в индивидуалната звездна карта;\n· монданна — дял от астрологията за планетните действия върху природните явления, времето;\n· светска — дял от астрологията, отнасящ се до нациите, политическите и икономическите цикли на развитието им;\n· хорарна — дял от астрологията относно точно определен въпрос;\n· синастрична — дял от астрологията за взаимоотношенията (любовни, приятелски, делови) между хората;\n· кармична — дял от астрологията за проблеми, способности и цялостни тенденции под влияние на кармичното минало;\n· медицинска — дял от астрологията за силните и слабите страни на организма, предразположеността към заболявания и лечението им;\n· прогнозтична — дял от астрологията за прогнозиране на общите тенденции в живота на отделен индивид или нация, и други.


концесия – Либертариум\nАко бях собственик на “Юлен”, щях да се гордея с финансовите му резултати, не да ги крия Боян Рашев Хората обичаме светлината и се страхуваме от тъмнината. Асоциираме я с неизвестното, непознатото, злото. В нашето въображение там се раждат чудовища. Е, и в бизнеса е така. Какво искат голямата...


www.ULTRASLOKO.com: los Bukaneros - Rayo Vallecano\nlos Bukaneros - Rayo Vallecano\nВ края на сезон 91/92 седем момчета решават да се организират и да създадат за следващия сезон средище на антифашистка подкрепа на клуба. Лятото минава и започва новият шампионат. Ражда се една нова все още аполитическа групировка, наречена "Brigadas Franjirrojas", с ядро от бивши членове на изчезналата вече "Komando Vallekas". Около тях се събират и "los Bukaneros", име, взето от морската битка, кято всяка година честваме в квартала, за да отбележим света Кармен, защитничката на Vallekas (б.р. Vallekas мадридското предградие от където е Райо).\nКроткото съжителство обаче не трае дълго. Група от дясноориентирани членове на "Brigadas Franjirrojas" започват да проявяват открито неуважение към "los Bukaneros", което принуждава седемтимата да се изтеглят встрани до митичната и незабравима "Pena Los Petas".\nИдеите на групировката са ясни: Райо, работническа класа и антифашизъм. По време на първите два сезона обаче те не успяват да се реализират. Няколко пътувания (Логроньо, Пусела, Кадис-където се ражда приятелството, съществуващо и до днес с "Brigadas Amarillas", Калдерон, Бернабеу...) и една мизерна снимка са целият им актив за тези години. Групата се увеличава едва до 15 души и просъществуването й е под сериозен въпрос.\nПрез сезона 95/96 обаче нещата тръгват в коренно обратна посока. Само за една година групировката достига до бройка от 40 души, и започва да се вижда светлината в края на тунела. Тази година започват и дълго продължилите вражди изпълнени с лъжи, кражби и сбивания с "Brigadas Franjirrojas". Две години по-късно се приключва с раковото образувание наречено крайнодясна подкрепа на Райо - "Brigadas Franjirrojas" се разформирова. През 95/96 се изваждат и нови артикули-фланелки с череп, с цигара в уста, пътува се навсякъде, винаги заедно с Petas, вижда се първата победа на Райо над Реал Мадрид на Бернабеу, с 1-2, пред около 500 фенове на валеканци.\nПрез 96-97 групировката продължава пътя си нагоре, осъществява малки хореографии срещу Атлетико и Еркулес, има няколко знамена за веене, множество за закачане, два тъпана. Групировката се увеличава до около 60 души. Случват се няколко сбивания с вражески групировки с доста по-голяма численост, от които обаче се излиза без сериозни поражения, даже точно обратното. Групировката израства значително в организационно отношение и като манталитет.\nСледващия сезон се бележи от сериозното й изгряване. Започва бумът. Точно през този сезон изчезнаха окончателно "Brigadas Franjirrojas". Гостуванията ни вървяха с добър ритъм, въпреки че изпаднахме в Сегунда, а атрибутите ни започнаха да стават с все по-добро качество и все по-разнообразни, излязоха първите ни шалове, различни модели фланелки и т.н.\nВ двата следващи сезона числеността на групировката се доближи до около стотина души, а влизането на все повече младежи в нея даде храна на амбициите ни. През този сезон "Денят срещу расизъм по стадионите" стана традиционен. Започнахме го ние срещу Осасуна.\nКулминацията на целият този процес на растеж и утвърждаване се осъществи по време на участието ни в турнира за купата на УЕФА. Бяхме на три места, за да подкрепяме отбора - в Андора (митичното 0-10), Витория Сетубал и най-вече в Бордо, където около 700 фенове на Райо празнуваха победата срещу шампиона на Франция.\nПрез следващия сезон започнахме да изработваме първите знамена от новия етап на развитие на групировката. Към тях малко по малко се добавяха нови и нови, за да се достигне днешната бройка от около тридесет с различна форма и стил.\nПо време на десетата ни годишнина отборът изпадна в Сегунда. Но това ни направи още по-силни и сплотени, поддържахме ядро от около 250 човека. През тази година имахме най-много пътувания - Сеговия, Кадис, Леганес, Алмерия, Хетафе, Кордоба, Ел Ехидо, Ейбар, Сория, Хихон, Витория, Саламанка...На всички от тях с по над 100 човека. След доста сезони се срещнахме и с нашите приятели от Кадис, направихме си големи купони в Кадис и Вайекас... Срещнахме обаче и тежки моменти. Върху нас хвърли много помия, като дори ни обвиниха за напускането на спонсора ни.\nНо най-лошото беше, когато след няколко месеца бе извършен атентат в квартала ни. Той остави много жертви между нашите. Два дни по-късно се игра мач, който никога не биваше да се играе. В онзи момент изразихме мнението си, правим го и сега: вечна омраза за виновниците. Те си знаят кои са.\nВече минахме бариерата от 300 членове и сме на всички гостувания на Райо на полуострова, а направихме и първото си гостуване със самолет-в Майорка. Можем ли да правим нещо повече? Винаги можем! Да подкрепяме винаги заедно решенията на групировката, вливаме още повече страст на тези които са с нея, но все още не се чувстват част от "los Bukaneros", повече фанатизъм на новите й членове и винаги сплотеност! Само така никой няма да може да ни спре!\nА колкото до онези седем момчета, които започнаха всичко (повечето от тях все още са сред нас), искаме да им благодарим и се надяваме, че са горди с нас, сигурни сме, че е така! А кой би им го казал през 1992?


Инженерният портал на България - Трокут Тест Груп: Прецизно автоматично измерване на микротвърдост с твърдомерите на Qness\nКомпанията Qness е специализирана в разработването на иновативни устройства за измерване на твърдост и микротвърдост на материалите. „Измервателните устройства на Qness се отличават с изключително висока точност на измерванията, надеждност и удобство при експлоатацията. Те са предназначени за провеждане на типови измерванията по методите на Викерс, Кнуп и Бринел. Доставят се със съвременно софтуерно обезпечение“, съобщиха за Инженер.bg от фирма Трокут Тест Груп, която доставя уредите на австрийската компания у нас.\nСерията устройства за измерване на микротвърдост на Qness включва моделите:\n- Q10: с диапазон на тестовите натоварвания от 50 g до 10 kg (0.49-98.1 Н);\n- Q30: с диапазон на тестовите натоварвания от 100 g до 30 kg (0.98-294.3 Н);\n- Q60: с диапазон на тестовите натоварвания от 200 g до 62.5 kg (1.96-613.1 Н).\nВсички модели са с инсталиран софтуер, който позволява да се измерва твърдост в автоматичен и ръчен режим, да се архивират данните от отделните и серийните измервания, да се води статистика и да се експортират в pdf-формат. Вграденият USB порт осигурява възможност да се разпечата протокол веднага след извършените измервания.\nОтличителни характеристики на серията Qness:\n- Моторизирана 6-позиционна револверна глава;\n- Обектив за наблюдение на образеца;\n- Динамично регулиране по височина;\n- Напълно автоматично измерване на твърдостта на един или няколко образци;\n- Удобен за използване софтуер Qpix T2;\n- Напълно автоматична двукоординатна стойка с високопрецизна оптическа система.\nС какво се отличава 6-позиционната револверна глава?\nМоторизираната револверна глава влиза във стандартната окомплектовка на всички модели и осигурява възможност за прилагането на различни методи на изпитване. Например, тя може да бъде оборудвана с 3 различни обектива и съответните пенетратори за измерване на твърдост по Викерс, Кнуп или Бринел.\nЗа динамичното регулиране на височината\nЕлектронното управление на движението позволява бързо, точно и прецизно движение на измервателния конус по височина в диапазон до 140 mm.\nПозиционирането над ротационната ос е плавно, внимателно и със защита срещу сблъскване с образеца със скорост от 0.01 до 20 mm/s. Допълнителна Z-ос осигурява тази полезна функция.\nВъзможст за автоматично регулиране\nВисокотехнологичната конструкция от анодиран алуминий осигурява голямо пространство за провеждане на тестовете. Напълно автоматизираната двукоординатна стойка с прецизна оптична система за измерване може да бъде оборудвана, например с 8-позиционен държач на образците.\nЕлектронно контролираните тестови натоварвания осигуряват бързо и прецизно измерване на твърдостта, както и бърза смяна на метода (без допълнителна настройка) и автоматично разпознаване на фокуса по височина.\nПатентован метод IPC (Indenter Parallel to Contour)\nОператорът може да настрои положението на пенетратора паралелно на контура както ръчно, така и автоматично. С помощта на този иновативен метод може да бъде измерена твърдостта на различни слоеве от материалите най-оптимално и прецизно.\nМоделите Q10M/Q30M/Q60M са обезпечени със софтуер Qpix T2\nПрограмното обезпечение Qpix T2 позволява лесна експлоатация на твърдомерите чрез използване на 12-инчов сензорен панел. Посредством него потребителите имат непосредствен поглед върху основните функции. С помощта на стандартното за всеки обектив четирикратно увеличение всеки образец може да бъде визуализиран детайлно, като под микроскоп.\n„Софтуерът осигурява напълно автоматичен анализ на изображението. Незабавното автоматично фокусиране и многобройните статистически функции го правят особено подходящ за многократни измервания при серийни тестове. Само чрез натискането на един бутон резултатите може да се запишат и експортират, както и да се създаде и архивира протокол във формат А4 като pdf-файл или директно да бъде отпечатан“, поясниха от Трокут Тест Груп.\nМоделите Q10A/Q30A/Q60A и Q10A+/Q30A+/Q60A+ са със софтуер Qpix Control2\n„Софтуерът Qpix Control2 е програмно обезпечение за измерване на твърдост от ново поколение. Той е разработен в съответствие с изискванията на потребителите за максимално удобство. Новите стандарти в областта на измерването на твърдост вече включват автоматично регулиране на тестовата глава по височина и безконтактно сканиране, пълна интеграция на държачите на образците, както и 3D изображение, съвместимо с CAD система и широко разнообразие от 3D елементи на управлението и ъглите на наблюдение“, допълниха от Трокут Тест Груп.\nИновативната технология CAS (б.ред. Collision Avoidance System – Система за предотвратяване на стълкновения) защитава механичните елементи на прибора от сблъсъци и грешки на оператора чрез предварително 3D визуализиране на всички премествания в тестовата зона.\nИзточник на снимковия материал: Трокут Тест Груп, Qness


Не е за вярване! Вижте какви ги вършат Годжи и Ванката (ФОТО) - Разкрития.ком\nНачало Разкрития Не е за вярване! Вижте какви ги вършат Годжи и Ванката (ФОТО)\nНе е за вярване! Вижте какви ги вършат Годжи и Ванката (ФОТО)\nСлави Трифонов съвсем е изгубил контрол над служителите си\nНяма да повярвате какви ги вършат по време на работа басистът на „Ку-ку бенд” – Георги Милчев-Годжи и помощникът на Слави Трифонов – Ванката.\nПри все, че според мълвата Слави Трифонов изисква екипът му да спазва безупречен ред по всичко личи, че Годжи и Ванката не са от най-примерните му служители.\nДвамата хубавци си позволяват да ударят по една-две бири, докато обядват.\nСтранно как не ги е страх, че шоуменът може да ги санкционира предвид, че винаги е твърдял, че редът в екипа му е повече от строг. Запознати издават, че напоследък Слави Трифонов е изпуснал нещата от контрол.\nДокато допреди време всички трепереха само като ги погледне, сега изглежда са на принципа „Говори си, не ми пречиш!”.\nОт заведенията около НДК издават, че служителите на Дългия масово не се съобразяват с това, че са на работа и си поръчват алкохол по време на обяда.\nСред нарушителите, както стана ясно, са и Георги Милчев-Годжи и помощникът на Слави – Иван Атанасов-Ванката.\nПреди броени дни двамата били засечени с бутилки бира на масата по време на обяд в заведение, намиращо се в близост до студиото на шоуто.\nДвамата не само не се притеснявали, че нарушават реда, а съвсем спокойно вдигнали наздравица с леденото пиво през погледите на любопитни очевидци.\nСпоред собственика на заведението това не се случва за пръв път, но пък за сметка на това редът се нарушава само в случаите, в които Слави Трифонов не е в офиса. В противен случай, ако ги види няма да им се размине и лошо им се пише, коментират собствениците на заведенията около НДК.\nГоджи и Ванката изобщо не се смутили от недоброжелателните физиономии на околните и продължили да повдигат и без това доброто им настроение с ледената бира.\nДвамата изкарали общо два часа в кръчмата като според запознати хапнали обилно и полели храната с още по-обилно количество бира, пише pik.bg.\nЕтикети: "Ку-ку бенд", new, Георги Милчев, Георги Милчев-Годжи, Годжи, Иван Атанасов-Ванката, Слави Трифонов


ANTHEMUS SEA BEACH HOTEL - Туристическа агенция „Аватар Тур” ООД\nРазположение : "Anthemus Sea Beach Hotel & Spa", се намира в живописен залив на брега на "Elia Coast" на Ситония на полуостров Халкидики, в непосредствена близост до пясъчен плаж, отличени със "Син флаг" на Европейската Общност.\nЗа Ваше удобство в хотела : A la carte ресторант, климатик, багажното отделение, бар, Магазин за книги и списания, Обменно бюро, доктор (на повикване), химическо чистене, асансьор, градина, интернет (безжичен), интернет кът (безплатно), гладене, джакузи, бижутерия, пералня, лоби, камериерски услуги, мини маркет, паркинг, ресторант, градина на покрива, магазин за сувенири, механа. За децата е придвидена програма анимация, детски басейн, детски клуб, площадка за игра. За развлечения ще намерите бар на плажа, музика на живо, пиано бар, бар при басейна. Също така хотелът разполага със спортни съоръжения за аеробика, плажен волейбол, велосипеди под наем, билярд, боулинг, шах, дартс, фитнес зала, планинско колоездене, гмуркане, плувен басейн (закрит), басейн (на открито), тенис на корт, волейбол, йога.\nВ стаята : климатик, балкон, вана, машина за кафе / чай, сешоар, джакузи, интернет (безжичен), кухненски бокс, мини бар, сейф, сателитна телевизия, Душ, телефон, телевизор.\nПрепоръчваме хотела за: Подходящ за почивка.


Управлявай парите си, управлявай себе си, управлявай другите - SmartMoney.bg\nSmartMoney.bg, съвместно с The Business Institute ще предоставят две стипендии с отстъпка от 65% от редовната такса за бизнес работилници, свързани с мениджмънт и управление. За да разберете как може да спечелите, четете нататък.\nКато става дума за мениджмънт, опитните казват, че има 3 ключови области, които да управляваме: себе си, екипа си и парите си.\nSmartmoney.bg в партньорство с The Business Institute, предоставя 65% стипендия за двама читатели, които могат да участват в две бизнес работилници, свързани с тези области: Академия по финанси за нефинансови мениджъри и Мениджмънт инкубатор (с фокус управление на личната ефективност, хора и екипи).\nАз познавам работилниците на The Business Institute от “първа ръка” и мога да кажа, че те са силно практични, базират се на реални казуси, свързани с конкретната бизнес среда.\nЕдин читател ще получи “пакет” стипендии в размер на 65% за двете работилници, една от които може да сподели със свой приятел. Още един ще получи преференциално място в Академията по финанси за нефинансисти.\nАко искате да спечелите един от двата пропуска, трябва да отговорите на въпроса “Кой е изпълнителния директор на Apple в момента?” и да попълните следната форма до 30 януари, а ние на 31-ви ще обявим имената на стипендиантите:\nФинанси за нефинансити започва на 4 февруари, има 6 практични сесии в рамките на 3 седмици. Мениджмънт инкубатор започва на 17 февруари, програма е от 10 теми за 4.5 седмици. Всички сесии се провеждат привечер в работното ателие на The Business Institute.\nStoimen Iliev каза:\nКакво се очаква да напишем в полето “Компания и/или позиция *” ?\nЗдравей Стоимен, в това поле трябва да напишеш или компанията, за която работиш или твоята позиция – по избор. Компаниите и позициите на участниците се посочват, за да може програмата на работилницата да им е максимално полезна и примерите в нея да са релевантни.


Мъжка Риза Oxford/ Бледорозов Цвят от LAZARINI\nМъжка Риза Oxford/ color 18\nМъжка Официална Риза Oxford/ Color 18 (Бледорозов Цвят с Дискретно Райе) е един от основните ни модели класически мъжки ризи, които поддържаме през цялата година в колекцията ни. Моделът е със скрито закопчаване и включва елегантна кърпичка за сако. Моделът е изработен от 80% памук и 20% полиестер. Наличен е в два варианта: Slim Fit и Comfort Fit и се предлага в много богато разнообразие от най-различни цветови вариации. Ризата е подходяща както за най-изтънчените официални поводи, така и за работната атмосфера в офиса. Дизайнът е изключително семпъл, акцентирайки на семпли детайли и качество.\nМъжка Официална Риза Oxford/ Color 18 (Бледорозов Цвят с Дискретно Райе) е един от основните ни модели ...


Шато О-Баи Гран Крю Класе де Грав, Бордо\nОбем, финес и копринено богатство характеризират това необикновено вино. Усещат се топли аромати и интегрирана танинова структура.\nПрез 1998 Robert G. Wilmers, банкер, възпитаник на Харвард и неговата съпруга французойка, купуват Graves Cru Classé имението Château Haut-Bailly, което се намира в район Léognan. Те не пестят разходи и от 2000 година започват програма по тотална реновация. Haut-Bailly има 28 хектара с лози, разположени по височините около селото, върху чакълеста почва. Виното е купаж от Cabernet Sauvignon (65%), Merlot (25%) и Cabernet Franc (10%). Отлежава в 50% нови дъбови бъчви за 15 месеца и се бутилира без филтриране. В малки количества се прави и розе от 100% Cabernet Sauvignon, отличаващо се с особената свежест на сорта. Като резултат от упоритата работа и мащабните вложения, Chateau Haut-Bailly е в най-високия клас на район Pessac-Léognan.\nШато Пап Клеман Гран Крю Класе де Грав, Бордо 2014\nРосо Купаж "Файе", Алто Адидже 2012


DBS Connections :: DBS-Ценности 2. КОЛЕДА-Този свят е ЛЪЖОВЕН!\nМитра, синът на Бога-Слънце, се ражда в пещера на 25 Декември от девственицата Аханита. Той е наричан ПЪТЯТ, ИСТИНАТА, СВЕТЛИНАТА, ЖИВОТА, СИН БОЖИ, или БОГЪТ ПАСТИР. Митра често е изобразяван като атлетичен младеж носещ агне на раменете си.\nМитра има 12 ученика, върши чудеса, наричан е още СПАСИТЕЛЯТ И МЕСИЯТА! Любимият ден на Бог-Митра е бил SUNDAY-Неделя, денят на неговия баща, Богът на Слънцето\nПоклонението към Бог Митра има многобройни привърженици и в Римската империя. В Древен Рим Митра е Сатурн. В негова чест е назван денят Събота – SATUR(N)DAY. Празниците SATURNIA продължавали до 23.12. Това са фестивали, карнавали и оргии - СЪЩИТЕ ЖИВОТИНСКИ ПРАЗНИЦИ както и съвременнните коледни банкети предхождащи Бъдни вечер и Коледа. Древните хора вярвали, че на 24.12 портите на Ада се отваряля и навън бродели зли духове, демони и караконджули. Затова препоръчвали да се стои в къщи през вечерта на смяна на Старото от Новото слънце.\nИ тъй, какво е значението на празника и каква е връзката на празника с Бога?\n1. Истината е, че този празник е СЪЗДАДЕН ОТ ХОРА!\n2. УМИШЛЕНО Е ТЪРСЕНА ВРЪЗКА с раждането на сина-слънце и раждането на Христос - за да покаже общото между тях.\n3. ИСКУСТВЕНО СЕ СЪЗДАВА РАДОСТНА АТМОСФЕРА с елементите на ритуалите, които са се спазвали в езическите обичаи – елхички и украшения, които се поставят точно заради този празник и нямат нищо общо с Христос.\n4. ДА СЕ ПРОПОВЯДВА, че "този е денят, в който Христос се е родил" Е ЛЪЖА!\n5. ДЕНЯТ Е НАРЕЧЕН СВЯТ, а къде в Библията има заповед определени дни да се наричат "святи"? Евреите нямат практиката да отбелязват рожденните си дни.\nНаместо заключение. В Християнството няма врата към Бога. В Християнството има исторически толкова много натрупани лъжи и гнусотия, че най-добрия ми съвет е, то да бъде забравено. А за тези. които не могат да живеят без Бога, е достатъчно да знаят: Бог е само един и Бог е всичко!\nDBS: БУНТЪТ НА МАЙМУНИТЕ-2\nDBS-ЦЕННОСТИ: Лъжовен е света, лъжовни са хората, но най-лъжовно е времето!\n1. watchtowerman - Поздравление за анализа на фактологията.\n2. анонимен - Чудесен постинг. Трябва да се знае, ...\nЧудесен постинг. Трябва да се знае, че всички религии са изплагиятствани една от друга и в християнството няма нищо ново, камоли свещенно.\n3. watchtowerman - Този коментар означава, че все пак има една изначална религия, от която останалите са изплагиатствали.\nРелигията, наречена "материализъм", "атеизъм" е в края на веригата от "изплагиатстващи", защото се занимава с критика на плагиатстващите, но е безсилна с Изначалната. Материализмът, атеизмът е дете на мащехите, а не е рожба на майката. Затова то се гневи на фалшификатите, но немее пред истинността...


Възрастна жена е станала жертва на телефонна измама, съобщиха от ОДМВР-Перник. Вчера, на домашния телефон на 82-годишна жена от град Брезник се обадил мъж, който се представил за служител на полицията. Мнимият орган на реда заявил, че в града се…\nКлон на дърво е паднал в Градската (градския парк) на Брезник, съобщи читател на Zapadno.com. Големият клон е паднал вечерта на 1 юни, когато паркът е бил пълен с играещи си деца и весели родители. Той се е сгромолясал до въртележката. За…\nТокът за бита поскъпва символично от 1 юли, а електроенергията за фирмите поевтинява. Това става ясно от доклад на регулатора след закрито заседание в сряда, предаде БТВ. На фона на исканията за значително поскъпване на тока от всички по веригата,…\nОбластният управител на област Перник Ирена Соколова отправи обръщение за 2 юни - Ден на Христо Ботев и загиналите за свободата и независимостта на България, съобщиха от пресцентъра на институцията. "Днес, 2 юни, отдаваме почит на големия поет-революционер Христо Ботев…\nУчениците от основно училище "Христо Смирненски" в брезнишкото село Ноевци за пореден път показаха, че могат да направят околния свят по-красив с добротата и грижата си за него, видя Zapadno.com. В периода от 23 до 31 май, децата от учебното…\nФирма за дърводобив унищожава път в трънското село Пенкьовци. За това е сигнализирал Николай Иванов в потребителската платформа "Моята новина" на "Нова телевизия". Той е изпратил и снимка на съсипания път. "Здравейте. Това е снимка от село Пенкьовци, община Трън. От…\nОбщина Брезник зарадва малки и големи с програмата, която организира за 1 юни - Международния ден на детето, предаде репортер на Zapadno.com. Веселието за децата на община Брезник започна в късния следобед, когато пред народно читалище "Просвещение-1870" се издигна надуваем…\nДецата на община Брезник посрещнаха 1 юни - Международния ден на детето пред народно читалище "Просвещение-1870" с богата шоу програма, изненади и подаръци. Програмата беше подарена на децата от Община Брезник със съдействието на брезнишкото читалище и Районно управление "Полиция"-Брезник,…\nОбластният управител Ирена Соколова участва в двудневно заседание на Регионалния съвет за развитие на Югозападен район. Тя е придружена от главния секретар на Областна администрация Перник Цветана Пиралкова, съобщиха от пресцентъра на Областна администрация-Перник. Пред членовете на съвета Соколова представи…\nОтровната змия се изпречила на пътя на майка и дете, които минавали по стълбите до новия спортен център в град Трън, алармираха свидетели на случката. Майка и дете се изкачвали по стълбите, когато с ужас видели пълзяща по стъпалата усойница. Граждани, които…\nТурнир по тенис на маса събра ученици от Трън, които показаха уменията си в новия спортен център в града. Събитието се организира по повод 1 юни - Международният ден на детето, предаде репортер на Zapadno.com. В ранния следобед 9 ученици…\nРаботници от фирма за пътно поддържане започнаха ремонт на пропаднал пътен участък на един изходите на град Брезник, предаде репортер на Zapadno.com. Компометираният участък обхваща около 30 метра от платното за движение в едната лента, преди фабриката за пелети. Повече…\nВременна организация на движението ще бъде въведена в град Трън по време на провеждането на фестивала "От Трън по-убаво нема", предаде репортер на Zapadno.com. След 13 часа движението за автомобили ще бъде затворено по улица "Георги Димитров" и част от…


Ангел Антоан Ла - Омраза и любов\nАнгел Антоан Ла\nСлучи се тази година жарко лято. Слънцето препичаше безмилостно и разпръскваше своята жар наоколо.\nБеше трудна година - навсякъде мор и войни - и всичко това, примесено с безоблачното небе, правеше живота на хората толкова труден, ако не и невъзможен. Изморени от тежката работа, те бързаха да се приберат в бедняшките си колиби, за да отдъхнат и да се скрият от невероятната горещина и смрадта, която се носеше от водата на близкото блато. Току бяха стигнали до стените на града и ги настигна конник. Всички се обърнаха към него. Личеше си, че доста път е изминал. Конят му пръхтеше тежко и едва пристъпваше.\n- Това ли е град Нила? - попита ги той.\n- Да, да - това е! - закимаха отвсякъде хората.\n- Къде се намира управителят на града и как да го намеря? - попита отново пътникът.\nКогато го упътиха, той тръгна, а хората продължиха по пътя си. Бяха толкова уморени и безчувствени, че нищо не можеше да ги извади от тази летаргия.\nПътникът изглеждаше странно. Той се движеше напред и същевременно оглеждаше всичко около и вътре в града. Но всеки от хората беше потънал в собствените си грижи и мисли и никой не му обърна внимание. Така той безпрепятствено стигна до управата на града.\nРазкошът тук си личеше още от самата постройка. Но стражите, които пазеха вратите, всяваха страх за всеки, дръзнал да се доближи.\nПътникът стигна до вратите, слезе от коня, изтупа прашните си дрехи и попита:\n- Може ли да предадете, че идвам с вест, която ще заинтересува много господин Девон.\nМина известно време и след щателно претърсване беше въведен в огромно преддверие. След това го преведоха по богато нареден коридор към огромна зала. Вътре бяха насядали няколко благородника и с нетърпение го чакаха.\nТой предаде свитъка на най-близкостоящия и след като се поклони, отстъпи няколко крачки назад.\nСвитъкът премина от ръка на ръка и всеки, прочел го, радостно възкликваше.\n- Нима вече бунтът е потушен? - възкликна един от насядалите.\n- Да, господарю! - отвърна с усмивка пътникът, но очите му искряха, и ако някой се беше загледал, щеше да улови омразата, която струеше от тях.\nТой бързо сведе поглед и отново се поклони.\nБунтът, който беше обхванал няколко далечни области, явно тревожеше благородниците. Бунтът отдавна зрееше. Народът, обеднял от непосилните данъци, от тежката година, изморителния труд и глада, беше въстанал. Предвождаше го млад мъж, никому неизвестен дотогава. Беше завладял няколко области и се носеха какви ли не слухове. Всички тръпнеха от вероятността да ги застигне участа на засегнатите области.\n- Добре! Ще съберем съвета и ще напишем отговор, а ти отиди до страноприемницата и си отдъхни. Когато сме готови ще те извикаме - отпрати го единият.\nПокланяйки се, пътникът излезе. А лицето му изразяваше гняв, омраза и... любов.\n"Така всичко се нарежда" - мислеше си той. Хванаха се. Добре, че заловихме пратеника и успяхме да подменим свитъка.\nТака замислен, той излезе от красивия замък. Точно в този момент една карета мина покрай него и той зърна една красива дама. Очите им се срещнаха и след това не помнеше нищо.\nОсъзна се едва в стаята на страноприемницата. Мислите препускаха като вихър из главата му. "Коя беше тая жена, която толкова го развълнува. Досега не беше изпитвал подобни чувства. Единствено борбата на хората и тяхното страдание го вълнуваше. А сега! Ще разпитам тук и там, все някой ще знае коя е!" - и с тази си мисъл той излезе.\nА когато след час се прибра, целият трепереше. Беше дъщеря на Девон. Човекът, който той тъй мразеше. Човекът, затрил семейството му. Човекът, който го тласна към мизерията и нищото. Никой не беше познал в него предводителя на въстанието. Той беше дошъл сам да разучи всичко и по най-жесток начин да накаже човека, който беше виновен за гибелта на семейството му. Яростта и омразата струяха от очите му, когато си мислеше за Девон. Но още щом се сетеше за дамата, лицето му придобиваше по-мек и благ вид. "Нима щеше да причини зло на нея, да изпълни със сълзи тези прекрасни очи?" Вътрешната борба не му даваше покой и той отново излезе. В далечината зърна каретата, бясно препускайки. Като че ли нещо не беше наред.\n"Тя е в опасност" - тази мисъл като светкавица мина и той бързо скочи на коня. Яростно заби пети в хълбоците му и той полетя.\nКаретата се носеше вече извън града по прашния път. С последни усилия пътникът настигна каретата и хвана юздите на конете. Когато се обърна, от каретата го гледаха пак тези красиви очи и той се потопи в сияйния им поглед.\n- Благодаря Ви! Спасихте ми живота - чу се глас, който го изкара от вцепенението.\nГласът й беше така приятен и галеше нежно слуха му. Тя го гледаше с красивите си очи и се усмихваше. Беше прекрасна като фея.\n- Аз съм госпожица Девон. С какво мога да Ви се отблагодаря.\nИмето му подейства веднага и той излезе от унеса, в който беше изпаднал.\n- За мен бе чест да Ви помогна - отговори той. Щеше му се гласът му да не издава чувствата, които го вълнуваха.\nТой хвана поводите на конете и тръгна към града.\nА чувства, непознати за него, се бореха с чувството му за дълг към семейството му, към народа му. Нима трябваше да замине, без да накаже най-големия си враг. Защо трябваше да изпитва такива чувства към дъщерята на Девон? Защо точно тя?\nТака умислен, не беше забелязал кога беше стигнал до вратите на прекрасния дворец. И само при вида на треперещия Девон, който стоеше на вратата, всичките му мисли отлетяха и омразата отново заструи от очите му. Отстъпи назад, а баща и дъщеря се прегърнаха радостно. Дори не забелязаха, че той се скри зад ъгъла.\nБеше се влюбил неусетно, страстно и безумно в жена, която не би трябвало да поглежда дори. Мъка се настани в сърцето му. Трябваше да изпълни дълга към семейството си. Той се беше заклел, че ще отмъсти. Но ако изпълни клетвата, щеше да нарани нея, жената, към която изпитваше такава любов още от първия миг, в който я зърна.\nВ страноприемницата той дълго стоя замислен. В съзнанието му изплуваха всички спомени от детството му със семейството и тези образи се покриваха от един - дъщерята на Девон.\nНа сутринта слънцето отново жарко грееше, а в далечината се виждаше конник, бясно препускащ. Отдалечаваше се от града.\n© Ангел Антоан Ла, 2002\n© Издателство LiterNet, 29. 10. 2002


Камион със строителен контейнер - Mercedes-Benz Arocs - 🐻 играчка - store.bg\nИграчки Превозни средства Камиони и трактори Камион със строителен контейнер - Mercedes-B...\nКаталожен номер 3556\nРазмери на играчката 25 / 7.5 / 11 cm\nСтроителните дейности са много изморителни. За това от германската компания "Siku" предлагат макет, базиран на модела "Mercedes-Benz Arocs", който ще направи играта по-реалистична. Той е изработен от метал и пластмаса и е с изключително висока степен на детайлност.\nКамионът е снабден с подвижен кран, който има специална щипка. Това позволява на оператора да натовари строителния контейнер с прецизност. В контейнера пък има всичко необходимо за приятна почивка - маса, столове, мивка и напитки.\nЗа да оцениш играчката "Камион със строителен контейнер - Mercedes-Benz Arocs", избери цифрата отговаряща на твоята оценка по десетобалната система:\nИзползваните в представянето на играчка "Камион със строителен контейнер - Mercedes-Benz Arocs - Метална играчка от серията "Super: Transporters & Loaders"" текстови, графични и други материали са собственост на носителите на авторските им права.


21 мар., 2018 347 преглеждания Главна Новина / Спортът / СЪБИТИЯ\nРадослав Боянов е новият старши треньор на втородивизионния „Оборище” /Панагюрище/, пише Sportal.bg. Добричлията ще наследи на поста Иван Атанасов, който по-рано днес бе уволнен от поста след поредицата от незадоволителни резултати. Боянов започна сезона във Втора професионална лига като асистент на Явор Вълчинов в Монтана, но след освобождаването му напусна „Огоста“ в знак на солидарност.\nРадослав Боянов, който пристигна на „Орчо войвода“ в началото на тази година заедно с вече бившия наставник, ще има тежката задача да запази професионалния статут на Оборище. В момента тимът от Панагюрище заема незавидното 14-о място в класирането с 23 точки. Добрата новина за 39-годишния специалист е, че спасителната 12-а позиция, която се заема от Струмска слава /Радомир/ , е само на една точка.\nВ близо 15-годишната си кариера Боянов е работил в ДЮШ на Добруджа и Черно море, а в периода 2009 – 2011 година бе асистент на Велизар Попов в първия състав на “моряците”. Впоследствие наставникът води старшата възраст на украинския Карпати /Лвов/ , преди да се завърне в България, за да бъде помощник на Светослав Тодоров в Добруджа.\nВелик Богоявленски водосвет бе отслужен днес в “Асарел-Медет“ АД


Христова църква "Нова надежда" » Какъв е произхода и значението на “Поклонението към Мария / Мадоната /”? 3 Част\nЗа да разберем как се е появило боготворенето на Мария, ние трябва да погледнем в първите векове на Църквата.\nИсус дойде в свят, който беше доминирн от гръцката и римската култури. Езическите религии са разцъвтявали и хората са служели на различни богове и богини, известни под различни имена в различните региони. Тези богове са били поставени в невероятни храмове и са били почитани със съответни церемонии, които понякога са включвали тайни оргии и храмова проституция. Празниците на тези божества са били официални празници в обществения календар и са доминирали там. В градове с главни храмове – като Ефес, където се е намирал храма на Диана (Деяния на апостолите 19:21-40) – занаятчии са забогатявали чрез направата на изображения на божествата. Поклонението на езически богове е било популярно в Римската Империя и е продължило до около пети век след Христос. Езическият свят е толерирал поклонението на различни богове и богини, но Християните са били на страна от това, защото те не са участвали в езически празници. Ранните християни са се водили само от Библията, която казва: “Да не вървиш в пътя на езичниците” (Еремия 10:2) и “ не върви в пътя на този свят” ( Римляните 12:2), и “излез от тях и бъди отделно” (2 Послание към Коринтяните 6:17). Християните са били подтискани да се подчинят и гонени, когато не са участвали в езическите празници.\nИ ето, между 300 и 400 г. са станали драматични изменения. Римската Империя, не само че приела по това време Християнството, но чрез официалното приемане го направила доминираща религиозна сила в Римската Империя. Това е било точно в ерата, когато почитанието/поклонението на Мария/ се е явило за пръв път. Не е случайно, защото когато Сатана омърсява Християнството чрез ереси, езичество и култ света вече няма проблем с него! (През 321 година Император Константин с меч принуждава всички да станат “християни”!)\n„Покръстването“ на Константин.\nТака нареченото “покръстване” на Константин е от огромна важност в периода на трансформацията на “Популярното Християнство.” Младият император-поклонник на слънцето, е бил привлечен към нарастващата Християнска църква. Макар че, Константин спрял преследването и дал свобода на практикуващите Християни, той продължавал да усъвършенства и следва езическите практики. Той намерил за удобно да показва своето уважение едновременно и към Христос и към Аполон. (A Chronicle of the last Pagans, Chuvin, стр. 26) Свободното приемане на Християнството от Константин и разпространяването от него на новата вяра, донесло феноменално нарастване на църквата.- което променило нейният характер. Императорската закрила колосално увеличила богатството и статута на църквите. Привилегиите и компромисите с Библията са дали възможност на практикуващите езичество свещеници да влязат в “християнското” свещеничество. ( Виж „The Conversion of Europe, Fletcher “ стр. 38). И все пак много от “новопокръстените” само са се водили християни, но са практикували езическите идеи. Някои ранни църковни лидери, виждайки популярността на езическите традиции, следват “стратегия на адаптация” в техните опити да покръстят езичниците “в някаква степен на християнска вяра”. (Fletcher стр. 99, 354.) Вместо да карат хората да се покаят и да се откажат от техните езически традиции, църковните водачи са подтиквали “ замяната на тези езически празници с Християнски.” ( Ibid., стр. 54 ) Църквата престава да представлява събранието на верни на Христос ученици и се изопачава от събрание от живи хора – жив духовен храм в материална сграда с името „църква“. Това напълно противоречи на Божията промисъл за църква и храм, защото Бог сам казва в Библията, че Неговия храм не е сграда, а смирилия се пред Него, покаял се вярващ човек и съвкпноста от вярващи хора, които образуват Неговия духовен храм и невяста!!!\nИ така думата църква изгубва своето истинско съдържание и се превръща в сграда по подобие на всички останали езически сгради с култово предназначение! Тези „църкви“ са били изграждани върху или близо до езически храмове и на езическите фестивали са давани “Християнски” имена и съдържание. Когато езически “навици във връзка с популярно свято място били твърде големи, за да бъдат разрушени, е било възможно за новата „църква“ да освети старото място и да внесе някои християнски характеристики.” (The Early Church, Chadwick, стр. 168) Първокласен пример е Ефес, със своя велик храм на Диана – едно от чудесата на света. През 431 г., третият църковен консул се събрал в Ефес и обявил Мария за обект на молби и поклонение. Но защо на Мария и е била преписана тази „божественост“? И Защо Ефес, вече известен с почитта към женско „божество“ е бил избран за това? Нима мислите, че това е случайно?\nСледва 4 част: Старовременните Богини


Тухлен Тристаен Мезонет Пловдивски Университет – ArmadaImoti.bg\nТухлен Тристаен Мезонет Пловдивски Университет\nОферта Nº: 1228\n(ОФЕРТА-1228) ТОП ЛОКАЦИЯ! След РЕМОНТ! Предлгаме Ви Тристаен МЕЗОНЕТ на метри от Пловдивският и Техническият Университети. Имотът е разделен на две нива. Първото ниво (партер) се състои от 35 м2 разпределени в хол с трапезария, кухненски бокс, баня с тоалетна. Второто ниво (първи висок етаж) също се състои от 35 м2 разпредлени в ДВЕ спални. Към имота получавате прилежаща таванска стая от 17.3 м2 както и 1/12 идеални части от общите части на сградата и от правото на строеж върху поземления имот, както и 1/12 идеална част от правото на собственост върху поземления имот с обща площ от 643 кв. м. Мезонета е след ТОТАЛЕН ремонт, с подменена Ел. и ВиК инсталации, дограма и настилки. Готов за обзавеждане и нанасяне! Чудесен ИНВЕСТИЦИОНЕН избор. ///За повече информация или оглед се обадете на посочените телефони! Оказваме пълно съдействаме за банково кредитиране при най-добри условия, висока пазарна оценка и цялостна юридическа проверка на имотите, които предлагаме! Разгледайте пълният ни списък от оферти на www.armadaimoti.bg\nЗдравейте, имам интерес относно... [Тухлен Тристаен Мезонет Пловдивски Университет]


Елегантна дамска чанта от еко кожа - бордо, Verde\nВеликолепна дамска чанта в силен цвят - бургундско вино. Модел на Verde. Стилна и елегантна, актуален винтидж. Съчетава се чудесно както с костюм с пола, така и с панталон.\nДамска чанта Verde, която със сигурност ще ви заплени с форма и цвят. Бордо, или бургундско вино, това е привлекателно и силно. Стилът е винтидж. Чантата е женствена и строга, едновременно. С удобни размери, изработена от висококачествена еко кожа - полиуретан. Бордо е цветът на силната жена, която категорично се изявява както в бизнеса, така и в свободно време.\nШироките страни на чантата са с оригинален ефект на кожата, който напомня коприна или друг скъп плат. Визуално чантата изглежда по-голяма именно поратди този ефект. Дръжките и горната част на чантата са от гладка кожа, която подчертава декорацията.\nЧантата има 3 основни отделения, едното от които се затваря с цип, докато другите две с магнит. Дръжките дават възможност за носене както в ръка или на лакет, така и през рамо.\nКомбинирайте чантата с любимия си цвят - от гълъбово сиво до черно, слънчево жълто или наситено маслено зелено. Съчетайте с костюм, сложете висок ток. За свободното време комбинирайте с ярки дрехи, с дамска барета или каскет.\nРазмери на чантата: височина - 26 см, дължина 35 см, ширина на дъното – 10 см.


Leviathan Silver II Геймърски компютър | gaminggear.bg\nLeviathan Silver II Геймърски компютър\nLeviathan Silver II е предложението ни в средния ценови клас, като геймърският компютър е оборудван с девето поколение Intel Core i5-9400F с цели 6 ядра и работна честота от 2.9 GHz, която може да достигне до 4.1 GHz при нужда от по-голямо натоварване. Конфигурацията е от така наречените Powered by ASUS, тъй като дъното ASUS Prime B360M-K и видео картата ASUS DUAL GTX 1660 Super EVO OC Edition, 6GB GDDR6 са от същият производител.\nГрафичните карти на nVidia GeForce® 1660 Super са изградени с невероятната производителност на Turing архитектурата на компанията. ASUS DUAL GTX 1660 Super EVO OC Edition моделът е с 20% по-бърз от оригиналния GTX 1660 и е 1.5 пъти по производителен от GTX 1060, което му позволява да предоставя по-високи FPS стойности без да се задъхва. Картата е оборудвана с два вентилатора от ново поколение, които са създадени специално за най-новите генерации ROG карти. Те разпръскват топлината по-добре, благодарение на подобреният им концентиран въздушен поток, а 0dB, технологията намаля шума и консумацията на енергия, когато картата не е натоварена. 2.7 слотовия дизайн на радиатора предоставя по-голямо повърхностно покритие и заедно с медните тръбички, които правят директен контакт с чипа, значително подобряват разпръскването на топлината, за да може охлаждането да бъде на високо ниво. Благодарение на ASUS GPU Tweak II софтуерът вие ще можете да правите всевъзможни промени по вашата видео карта, за да може тя напълно да отговаря на вашите изисквания, като имате и опция за контрол в реално време на всички функционалности. Картата е съвместима с NVIDIA® G-SYNC™ технологията за монитори за супер представяне без насичане на вашите любими игри.\nLeviathan Silver II има 256GB SSD, за да може Windows'а да стартира бързо, както и най-важните ви игри и програми.\nКутията е в стилен черен цвят и разполага с прозрачен потъмнен страничен панел, за да имате пряк визуален достъп до компонентите. Отпред на кутията има потъмнено стъкло, а зад него два 120мм вентилатора с RGB подсветка + още един 80мм на задния панел. Избирането на цвят или начин на светене става супер лесно и бързо чрез дистанционен контролер, който идва в комплекта. На предния панел има разположени един USB 3.0 вход, два USB 2.0 и входове за слушалки и микрофон.\nПроцесор: Intel Core i5-9400F, 6-Физически/6-Логически Ядра, 2.90GHz (4.10Ghz Turbo), 9MB/65W\nВидеокарта: ASUS DUAL GTX 1660 Super EVO OC Edition, 6GB GDDR6\nДънна платка: ASUS PRIME B360M-K, Socket 1151(300 Series), mATX\nRAM памет: 16GB(2x8GB) DDR4, 3200MHz\nКутия: Kolink Inspire K1 RGB, Mid-Tower\nОхлаждане кутия: Пр.панел: 2x 120mm RGB, Зад.панел: 1x 80mm\nLeviathan Silver I Геймърски компютър