Scripta manent: 2019\nЗвънец нямаме, но ако натиснете тук ние задължително ще ви чуем!\nПубликувано от Рамон Меркадер в 10:25\nЕтикети: гостоприемство, звънец, Латвия Няма коментари:\nТая работа с извивките, +size моделите и боди позитива взе много яко да се изкривява.\nТози стриптийз освен на конференция на феминистки/лесбийки на друго не го виждам.\nЕтикети: дебел, килограми, негър, стриптийз Няма коментари:\nГордостта на нашия тъпчо, публикувана и във фейса.\nТия дни, когато ми остана време, се замислих: необяснима е неизмеримата радост на нашия тъпанар от откриването на магистралата Ниш - Димитровград на 10 ноември.\nОт една страна е Сърбия, която нито е член на ЕС, нито има подписано споразумение за присъединяване; от другата страна сме ние, българите, вече 12 години членове на ЕС и една от уж-проспериращите страни на Балканите. Сърбия е страна-кандидат за присъединяване към ЕС от 2012 година, но кога ще се присъедини не се знае; ние не само сме страна-членка на ЕС от 2007 година и ментор на присъединяването на страните от Западните Балкани към ЕС.\nВ същото време Сърбия сама строи магистралите си, без пари от Европа. Сърбия сама построи магистралата си от Белград към Унгария, пътувал съм по нея и когато я строяха, и след това, когато я построиха. Построиха я бавно, методично, без да бързат, но и без да се протакат до безкрай, като страна, която сама отделя средствата за магистралите си, не разчита на ничия помощ и която следи за всеки похарчен динар. Сърбия сама построи магистралата си и от Белград до София: хайде, да съм по-точен, от Ниш до Димитровград; от Белград до Ниш я построи Тито, а ние от Калотина до София тепърва я строим. Сърбите я строиха тая магистрала и преди години, докато ние имахме и имаме 60 км да оправим, но нямахме един метър положен асфалт; за сметка на това имахме приета стратегия "7+7" на оная плюнка Плевню. Ние започнахме някакви работи по този път едва тази есен, но плюнката я няма, за да обясни защо стратегията му проработва частично няколко месеца преди 2020-та.\nСърбите обаче си я построиха магистралата. Построиха си я сами, без чужда помощ, най-вече без парите от Европа и без техният премиер и най-вече президент да спят по магистралата и да демонстрират постоянни проверки, все едно разбират нещо от строителство на пътища. Построиха я, като я прекараха през камънаците след Ниш: ако някой е пътувал, там са 13 къси тунела, един след друг, ограничение на скоростта от 60 км/ч и, честно да си призная, не вярвах, че в скоро време ще я завършат тази отсечка. Завършиха я, докато ние все още умуваме как точно ще мине магистрала "Хемус" през скалите около Омуртаг.\nПостроиха си магистралата сърбите и поканиха Бойко на откриването. Бойко, който обича да реже лентички на магистрали. Бойко, който навремето резна лентичката на цели 19 км магистрала от София до Перник.\nОт Ниш до Димитровград (Цариброд) са около 90-100 км.\nЧаст от тунелите преди Ниш, които вече ще останат единствено туристическа атракция.\nС две думи, Вучич покани Бойко не толкова да демонстрира добросъседски чувства и радост, че новопостроената магистрала ще свързва два приятелски народа, не толкова от любопитство чии кебапчета са по-добри (нашите са), колкото за да подчертае разликите между това как членката на ЕС България и кандидат-членката с мъгляво бъдеще Сърбия управляват парите си и строят.\nПокани Бойко, за да му се подиграе, а с него да се подиграе и на нашата страна. Че все още крадем и не знаем как да го скрием; че все още сме си в Ориента и че бозата и локумът започват на Изток от Калотина; че можем да сме в ЕС от 12 години, но Сърбия 25 години след разпадането на Югославия и след 3 войни пак е една стъпка пред нас. Покани Бойко, за да може всички да сравнят какви управници си избират сърбите и какви - българите.\nПри това Вучич открито и честно попита "Бојко, jе си ме разумео?".\nНа което нашият тъпчо отговори "Врло лепо!".\nЕтикети: Александър Вучич, Бойко Борисов, магистрала, Ниш-Димитровград, подигравка, президент, Сърбия, унижение Няма коментари:\nМай вече наистина минавам в една друга възраст.\nА си мислех, че това време ще дойде след ~10 години.\nМариус се появи в началото на 90-те. А за мен началото на 90-те бяха много хубави години - нови времена, нов морал, нови неща, много нови неща ... Преди време, не помня къде го четох, попитали един руснак в средата на 80-те кога е било най-добре за него: при Сталин, при Хрушчов, при Брежев или при Горбачов. И най-неочаквано онзи казал: "При Сталин". "Ама защо?", попитал го, та тогава имаше терор, чистки, ГУЛАГ, войната ... "Защото тогава бях млад", казал руснакът.\nТа така и с мен, вече оценявам нещата когато бях млад по друг начин. А и вече други са времената, когато бях млад. Спомням си началото на 90-те, когато бях още подрастващ тийнейджър, та тогава бяха модерни Мариус и Андрей Баташов, вторият особено в "Секс, наркотици и рокендрол". Да си призная, пиесата я гледах някъде в края на 2004 година, но вече без Андрей Баташов в нея - участваха Дони, Ивайло Христов и Коцето-Калки, но Андрей Баташов не. Така и не видях защо го наричаха секс-символ.\nМариус обаче винаги ми е харесвал. Да си призная, до вчера вечерта и него никога не бях го гледал на живо, само откъси в youtube или нещо по телевизията, но пък имаше безброй интервюта с него: и в Шоуто на Слави, и в предавания за култура, и къде ли не. Но репликата, която ме спечели на негова страна я каза през 97-ма в едно интервю, ако не греша, за "Труд": "Писна ми по улиците да ми викат, че съм педераст, аз като че ли не знам!". А аз тогава бях войник.\nТа Мариус, да му го призная, никога не е парадирал със сексуалните си предпочитания. Веднъж си обръсна веждите, каза, че в Япония така обявявали сърдечните си раздели и до там, нито седна да се обяснява, нито да се разпростира надълго и нашироко. За Мариус, трябва и това да му го призная, когато попадаше във фокуса на обществото, за него съществуваше театърът и само и единствено театърът.\nМариус нищо веднъж не свърза таланта си със сексуалната си ориентация. Напротив, Мариус винаги е отделял нещата. Сърдечните трепети и копнежи на Мариус никога не са били обществено достояние, в крайна сметка, пред обществото Мариус беше актьор и режисьор, а не педераст.\nМариус никога не участва в гей-парад, а мнението му за тях е, меко казано, негативно. Мариус никога не свърза своя талант със своята сексуалност, за разлика от много други незнайни лапнипишковци.\nТа ей затова в събота отидох на спектакъла му.\nБеше спектакъл, признавам го.\nВярно, някои неща така и не ги разбрах, но това не пречи да си призная, Мариус е уникален талант за нашата България. Уникален! Това е човек, който живее с театъра, който диша със сцената, чието сърце бие за публиката.\nМариус се раздаде, казвам го с ръка на сърцето. Въпреки, че не го разбрах на места.\nМонолозите по Хайтов - иди-дойди, харесаха ми. С Хайтов се разбираме, чел съм го и го чета, не ми е непознат, та да седнеш Хайтов да поставиш като пиеса (добре де, моноспектакъл) и да се хареса на публиката, не си чак пък толко` смотан. С Чехов същата работа, и там имам впечатления, и него съм чел, криво-ляво, и там съвпаднахме (макар че, според мен там Мариус излишно се прави на идиот). С Достоевски обаче аз не се разбирам, така че частите от моноспектакъла, които бяха изградени върху произведенията на Достоевски съвсем не ми допаднаха.\nСъжалявам. Може би толкова си разбирам, а може би не е задължително да ми хареса всичко и на 100%.\nРадвам се, обаче, че гледах Мариус на живо.\nПубликувано от Рамон Меркадер в 23:50\nЕтикети: Мариус Куркински, Мариус на 50, моноспектакъл, театър Няма коментари:\nГелосаната мастия от Разград* онзи ден се загрижи за развитието на родния футбол, щото, разбирате ли, не сме въвели ВАР. Много сме били изостанали, стадионите ни били калпави и без ВАР няма да мине. Въобще, Киро Гела много обича да се грижи за развитието на родния футбол, е преди месец-два пак се беше притеснил заради една друга "простотия от комунизма", когато БФС реши изненадващо да забрани вратари извън ЕС да пазят в А -групата. Това решение, честно казано, ми е много странно, може би от БФС са решили да започнат от малко - тая година вратарите, догодина левия бек, после десния, после централните защитници един след друг, след това халфовете и така по ред на номерата след 10 години може да имаме отбори, съставени от основно от българи и които да дават материал за националния отбор, а не да викаме разни дебили като Галин Иванов, Димитър Макриев, Илиян Мицански и останалите ритнитопковци, които записват колосалните за нападател 50 мача с националната фланелка и 3 гола (два срещу Бангладеш и един срещу Биробиджан в контрола). Примерно. Но пък на Киро не му е удобно да си задава въпроси, например, с колко чужденци навремето ЦСКА отстрани Ливърпул, Аякс и Нотингам.\nЕдно от най-несправедливите решения, взети с помощта на ВАР\nбеше дузпата, свирена за неволна игра с ръка на Перишич на\nфинала на световното срещу Франция. Игра с ръка имаше, но\nнапълно в компетенциите на съдията е да прецени дали е било\nумишлено или не. Примери за това много, включително и от други\nфинали на световно първенство.\nТа онзи ден делиорманската мастия, подобно на Тъпанаря от Банкя реши да споделя умни мисли, разбирай задължителни за изпълнение, и почна да обяснява как сме изостанали, като не сме въвели ВАР досега, как като въведем ВАР и край, ние ще пердашим англичаните с по 5-6 на 0, а не те нас. Странно, защото ако имаме ВАР и съдия, който не е на хранилка при Киро Лудогорец няма да завърши мач в пълен състав, да не говорим за комфорта да не се свири дузпа в Разград от десет години. Дори Киро сподели, че изоставаме от световните тенденции, но за съжаление отново не даде пример с някоя вчерашна изостанала страна, на която днес дишаме праха. Примерно с Косово, те и двата мача в тия квалификации ни мачкаха като маче у дирек, да не говорим, че в София ни изпуснаха да ни отвеят като англичаните с 5-6 гола - те сигурно имат на всеки стадион в страната ВАР. Хайде, някой ще каже, то Косово колко стадиона да има, на тях им е лесно, ама другите държави, а? Я например Исландия, те вече се класират на де що първенство видят, те дали са въвели ВАР? Да не споменавам Хърватия, те няма начин да стигнат на финал на Световно без ВАР! Сто процента, въвеждаш ВАР и веднага се оправят нещата, няма съдийски грешки, няма подпиране, няма "не видях" или "ми така съм решил". Решил си, ама друг път - е, в Разград примерно, стане нещо, свириш и Киро те вика в стаичката да ти пусне едно видео да си преосмислиш решението.\nНо за мое съжаление, тези мои мисли ще си останат само тук, в блога ми - не съм журналист, а и да бях, той Киро с олигофрени не обича да разговаря, та нямаше да ми обърне внимание.\n* Защо Киро е Гелосаната делиорманска мастия може да разберете оттук.\nЕтикети: ВАР, Кирил Домусчиев, мастия, футбол Няма коментари:\nМасабуми Хосоно, който до смъртта си бил отритнат\nот японското общество и сочен с пръст\nМасабуми Хосоно е единственият японец, който е пътувал на "Титаник". И не само е пътувал, но и е оцелял.\nМасабуми бил служител на японска транспортна компания и бил изпратен в тогавашната Руска империя по работа. Когато свършил работата си, тръгнал да се прибира в родината си през Европа и САЩ и така попаднал на "Титаник". Масабуми пътувал с билет за втора класа. Когато през нощта го събудил стюардът и го отвел на палубата, японецът първоначално не разбрал за какво става въпрос, тъй като наоколо нямало спасителни лодки. Когато обаче паниката станала видна, той започнал активно да търси изход от ситуацията. Според по-официалната версия Масабуми се спасил с лодка №10, в която още били Моли Браун и Брус Исмей, собственикът на "Уайт Стар Лайн". Масабуми безцеремонно се настанил в лодката, без да се опита да помогне на жените и децата да се настанят, а също и пренебрегвайки мъжете, които през това време се борили със стихията.\nМасабуми бил спасен от "Карпатия" на сутринта. От борда на кораба той изпратил телеграма на жена си, като аргументирал своята постъпка с думите "След като белите джентълмени постъпват така, то в моите действия няма нищо срамно", намеквайки за действията на Брус Исмей и останалите страхливци, които всъщност били единици. Докато очаквал завръщането си в Япония, Масабуми дал интервю за американската преса, която го нарекла "щастливия японец".\nНо в родината му върху него се нахвърлили журналистите и общественото мнение. Нарекли го недостоен, безнравствен и позорен. Обществото смятало, че Масабуми е трябвало да умре като герой, вместо да живее като страхливец. Хосоно загубил работата си, уважението на околните и част от приятелите си. В родината си той бил преследван и угнетен за това, че е предал моралния кодекс на самураите. За Масабуми пишели вестниците, той бил герой в книги и училищни учебници, в които бил предмет на насмешки и порицание.\nВ крайна сметка Масабуми Хосоно не успял да се отърве от така изградения образ до смъртта си. Децата му се опитали да изчистят образа му впоследствие, но безуспешно.\nВладислав Горанов, който все още не е на 50 години и вероятно затова няма\nспестени 20 000 лв (а може и повече), които да му позволят да купи сигурно жилище\nза семейството си. А най-вероятно ги няма, защото по времето на Орешарски 2 000 лв\nедва му стигаха да си храни децата, какво остава за спестяване?\nТази история, незнайно защо, ми изникна в главата тия дни, като се сетих как Владислав Горанов преди няколко години обясняваше на живо по телевизията как и защо живее в апартамент, предоставен му от Кирил Домусчиев. Вероятно в Перник е имало и други уплашени деца, ако приемем сълзливата му история за вярна, но владигорановите май са били най-уплашени. От друга страна, Кирил Домусчиев не е длъжен да предоставя баровски апартамент на всеки останал без дом от земетресението в Перник, но как така се случи, предоставил е един, и той да се падне на финансовия министър!\nСълзлива история, която тогава ни умили и просълзи като общество, а сега се замислих, че май не се намери журналист, който да зададе правилните въпроси към Влади и Киро.\nМай други неща трябва да внасяме от Япония, други ...\nЕтикети: Владислав Горанов, земетресение, Масабуми Хосоно, министър, морал, Общество, Перник, Титаник, финанси, Япония Няма коментари:\nМъжете са проблем само за глупавите жени, за умните те са решение на проблема.\nМиналата седмица изпратихме новоизбрания главен прокурор Иван Гешев в Брюксел. Честно казано, не разбрах за какво е там - да го видят ли, той ли да ги види, на екскурзия или просто така, свят да види. Няма особено значение всъщност, резултатът е, че отново се изложихме пред чужденците. И то жестоко!\nНе знам как точно си го представят Бойко и дружинката му в ГЕРБ отпадането на механизма за наблюдение, но първо, процедурата по избора на Гешев беше всичко друго, но не и прозрачна. Второ, състезание с един кон 30 години след падането на комунизма е непонятно за западноевропейците, които очевидно вече се умориха да ни обясняват от коя страна се рита топката и само ни гледат сеира. Трето, самият Гешев успя успешно да се изложи като кифладжия вече и зад граница.\nСамо за сравнение, преди него на разпит от евродепутатите беше подложена Лаура Кьовеши. Най-малкото жената от една година е под лупата на цяла Европа, внимава какво говори и къде го говори, и най-вече, говори го на английски, когато трябва. А нашият Иванчо си пердаши на български, щото нали си спомняте Бойко какво разправяше, то в Европа всеки си говори на неговия си език, та и той така. И така, на български, Иванчо почна да ги говори едни врели-некипели, баш като Падроне пред немските депутати преди 10 години ("Колегата Цветанов ходи с един багер да копае трупове"). Само че не пред депутатите, там той на въпросите за протестите против назначението му и на обвиненията за непрозрачност на избора му на чист български отговори, че вече е отговорил на тези въпроси по БНТ, а протестите срещу него били платени и организирани (все едно протестите в подкрепа на Гешев бяха спонтанни и непринудени и съвсем не бяха платени).\nХайде, да кажем в Брюксел са свикнали да се излагаме, спомнете си изслушването мисис Йелева навремето, която се оказа жертва на БСП и ДПС и техните пъклени планове и завистта им.\nГешев, не знам защо, много ми прилича на всичките братя Бийгъл\nКазаното пред евродепутатите обаче бледнее пред казаното след това, пред журналистите. За човек, идващ от източноевропейска страна, човек, чието детство е преминало в някой соц-панелен квартал и който до 89-та година да е ходил най-много до СССР или Югославия и то след като те проверят до 9-то коляно, да се изтъпаниш насред Брюксел и да кажеш "Абе то свободното движение в ЕС е голям кяр за престъпността" нещо май не си за тука, мойто момче. Да седнеш да се оплакваш на западноевропейците от свободното придвижване в ЕС когато те си имат достатъчно проблеми с източноевропейската мафия (да си спомним за изказването на мосю Макрон) вместо да сложиш на масата мерки против организираната престъпност - пич, те за това са те викнали там, не да те питат с какъв бръснач си правиш прическата. Да не говорим, че основно право в ЕС е правото на свободното придвижване - на хора, на стоки и на капитал.\nКомбинирано с интервюто, в което Гешев се изрази притеснение от свободата на словото, все си мисля, че се връщаме обратно в 89-та.\nЕтикети: главен прокурор, Европа, ЕС, Иван Гешев, изслушване, свобода на словото Няма коментари:\nЕтикети: Бойко Борисов, главен прокурор, Иван Гешев, независим прокурор, правосъдие, проверка Няма коментари:\nЩяхме да сме пресечна точка на газопроводи от Русия ("Южен поток") и от Иран/Азербайджан ("Набуко"). Щяхме да строим АЕЦ "Белене" и да пуснем американците да строят 7-ми блок в Козлодуй.\nКогато Путин спря "Южен поток" някои ехидно коментираха, че Русия нямала капацитета да доставя толкова газ, че Путин си бил подвил опашката, че не знам още какво си. После Путин подписа с китайците за 30 млрд долара и същите капацитети си умряха от смях, щото цял свят не правел бизнес с Путин, само китайците, пък те точно ли ще платят 30 млрд на онова джудже, то направо да си умреш от смях.\nСамо че Путин си построи "Силата на Сибир". Построи и "Турски поток" като алтернатива на спрения Южен, а ние, след като се тупахме до посиняване в гърдите как сме част от голямото европейско семейство, от което Русия никога няма да бъде и как сме принудени да спазваме правилата на отбора, на екипа, което руснаците няма никога да разберат, накрая, като видяхме че от Европа ще получим един голям енергиен к*р чукнахме коленце и го ударихме на молба. Е, Путин не изглежда особено трогнат де ...\nТа в крайна сметка, нито имаме АЕЦ "Белене", нито имаме 7-ми реактор в АЕЦ "Козлодуй", нито имаме азербайджански газ, а тепърва почнахме полагането на тръбите от "Турски поток" на наша територия. Борисов се върна от Щатите с обещанието, че енергийни експерти ще дойдат да огледат (!!!) енергийната обстановка в България и че американците щели да дострояват АЕЦ "Белене", но с руските реактори, че по-евтинко тъй, нали вече сме си ги платили, пък само за красота ги държим.\nТепърва ще оглеждат! Тъй и тъй ще идват, що не вземат да огледат и за соларните централи, дето ни ги обеща Уорлик навремето? Да не говоря, че тая работа американци да довършват нещо, започнато от руснаци само на филм съм я виждал.\nВъобще, очакват ни големи успехи в областта на енергетиката или поне така са ни обещали, но засега няма нищо конкретно.\nЕтикети: АЕЦ Белене, АЕЦ Козлодуй, газопровод, Китай, посланик, Путин, Русия, САЩ, Силата на Сибир, Южен поток Няма коментари:\nМы сошлись, как три рубля на водку,\nи разошлись, как водка на троих ...\nПубликувано от Рамон Меркадер в 3:03\nЕтикети: Владимир Высоцкий, жени Няма коментари:\nЕтикети: АЕЦ Чернобил, Белорус, дете, книга, рак, Светлана Алексиевич, Чернобилска молитва 3 коментара:\nЕто ви още едно видео от Rockin 1000.\nЕтикети: Foo Fighters, music, Rockin'1000 Няма коментари:\nМъжът, който иска да се научи да разбира жените, трябва да умее две неща - да пропуска покрай ушите си онова, което говори и да чува онова, което тя иска да премълчи.\nТеорията, че Президентът Радев ще си затрае и ще играе по свирката на Пеевски и ще пусне избора на Иван Гешев за Главен прокурор не проработи.\nНе оня путьо Плевнелиев, на който основната задача беше да изглежда сериозно като орела на американския герб.\nПомните ли "Ти си го избра"? Да помните Плевнелиев да реагира тогава? Да помните някой да е задал въпрос на Борисов какво значат тези думи, изречени в негово присъствие и по негов адрес? Какво значи премиерът да си избере Главен прокурор? Ах, да, да не забравяме, онзи запис не е законно направен и съответно, не подлежи на коментар от Тъпанаря от Банкя. Да помни някой Плевнелиев да е реагирал като Президента Радев, да удари по масата срещу некомпетентността, арогантността и простащината на Борисов? Румен Радев току-що го направи.\nКъде ли са сега онези, които ръкопляскаха на Плевнелиев когато напусна Президентството? С основание му ръкопляскаха, напускането на Президентството на Плевнелиев беше най-достойния му ход за 5 години.\nДа се върна обаче на Гешев.\nИзлизат данни за бездействие на Гешев по делото за фалита на КТБ - ето ги тук, на сайта на Свободна Европа - и все едно нищо. Гешев е нашият кандидат, Гешев най-достойният, най-компетентният, най-подготвеният, най-знаещият, най-можещият, най, най ... 30 години след 10-ти ноември Свободна Европа е отново тук, а ние 30 години по-късно имаме един кандидат, посочен от управляващата партия, когото трябва да изберем единодушно.\nЕ оти ги ручахме жабетата толко години в такъв случай, след като 30 години по-късно сме пак на същите позиции? Една партия, един пръв партиен и държавен ръководител (и той прост като оня), партията и Първия се грижат лично за доброто на всички ни, техният избор е най-правилния, те са най-компетентните, те знаят най-добре кое е добро и кое - не.\nПартията и нейният ръководител могат да правят каквото си искат и ние ще търпим и ще си траем, така ли?\nЩо за държава сме, когато министър-председателят може с едно телефонно обаждане да отмени уволнение в на журналист в радиото или да поиска оставката на президент на независима обществена организация, неподчинена на правителството и независеща от него? Що за държава сме, когато властта с всички сили брани имиджа на своя избраник за главен прокурор, организира митинги в негова защита, на които основните привърженици на новия шериф всъщност би трябвало да са негови жертви? Що за държава сме, когато съсловни организации в съдебната система са оглавени и подчинени от управляващата партия и в тях организирано и по списък се събират подписи "За" единствения кандидат за нов Главен прокурор? Демокрация ли сме или отново се върнахме в годините на тоталитаризма и авторитаризма?\nТози ход на Румен Радев е един лъч на надежда, че не всичко е изгубено, че един ден у нас на водещите позиции ще се назначават наистина компетентни, знаещи и можещи хора, необвързани с икономически и задкулисни интереси, независими от политически партии и играчи в сянка. Вярно, няма да стане от раз, няма да стане още другата седмица, но поне е стъпка в правилната посока.\nПубликувано от Рамон Меркадер в 23:25\nЕтикети: Бойко Борисов, ген. Радев, главен прокурор, Иван Гешев, избор, президент Няма коментари:\nДвама големи приятели\nКато голям европейски лидер Бойко Борисов се постави над скандала от думите на Макрон за африканските мигранти и източноевропейските им колеги (по-точно ние и украинците). В смисъл, Бойко е мъж на място, Макрон му е добър приятел и сега, казал там нещо, хайде сега, Бойко не е дребнав. Всеки знае, че понякога казваме нещо не на място, на всеки се случва, няма да се сърдим и да си разваляме приятелството за глупости сега я!\nПък и са големи приятели, да не забравяме. Тука всички са parlez-vous français, нали така?\nНа сайта на френския президент при търсене на Борисов нищо\nОт друга страна, Макрон малко се е поизсилил. В смисъл, не е че е искал да ни обиди нарочно, той вероятно трудно намира България на картата, пък и едва ли ни свързва с нещо друго, освен с гола на Костадинов от 93-та, то няма и с какво. Всъщност, не съвсем да няма, примерно, Макрон ни свързва и с транспортните фирми и финансовите им гимнастики със заплатите на шофьорите, непознати за западноевропейците. И с проститутките от Сливен и околията. И със сутеньорите им.\nПрезидентът Макрон не е сметнал за необходимо да отрази\nразговора с премиера Борисов в официалния си профил в туитър.\nВсе познати неща. Неща, които са ни пред очите всеки ден, но ги признаваме с половин уста, че иначе сами трябва да признаем, че не ни е баш съвсем мястото в Европа. И въпреки това не са ни приятни.\nБойко обаче, както казах, над тези неща.\nТой веднага е реагирал - и Захариева е привикала френския посланик, и Каракачанов се е сетил, че е баш комита, и Джамбазки без да го подсещат сам се е обадил. Нищо чудно Бойко да се е обадил на Макрон, той навремето от едни листчета учеше английски, може и френски листчета да си е намерил. Премерен ход, то едва ли някой ще звъни сега на Макрон да го пита говорил ли е с Борисов или не?\nСамо дето на официалния сайт на френския президент няма и дума за разговор с Бойко Борисов. Нито официалния профил на президента Макрон в туитър го споменува нашия премиер.\nПък и с Макрон двамата са приятели, нали лани го прие в Евксиноград. То така лесно ли се ходи в Евксиноград, ако не си приятел с Бойко? Та целия този скандал ще се реши по приятелски, ти на мене, аз на тебе. Ето, ние сега няма да се правим чак пък на толкоз обидени, какво толкова е станало, казал там нещо си Макрон, голяма работа; а той пък ще ни удари едно рамо за еврозоната и за Шенген. Няма значение дали сме готови или не. Няма значение дали икономиката ни е достатъчно стабилна или съдебната ни система е достатъчно независима и ефективна, няма да ги гледаме сега тия неща, да е мислил Макрон преди да дава интервюта, това е цената на приятелството. Те англичаните още разправят, че се не къпем, ние какво сега, да се метнем от моста ли?\nМакар че то такова приятелство малко така дебелашко иде, по селски - той разправя из цялото село, че жена ти е курва, ма ти ще го викаш да ти помага с рикията и да ти храни прасето, докато си на море. Ама приятелство, какво да го правиш?\nЕтикети: Бойко Борисов, българи, Еманюел Макрон, емигрант, изявление, интервю, престъпност Няма коментари:\nНе знам на кого му е хрумнала идеята за Rockin' 1000, но е едно от най-яките неща, които съм виждал. До толкова ми хареса, че ми иде да се хвана и да организирам нещо такова и у нас, в по-малки размери, разбира се. Кефи се народа, както се казва в една известна народна песен. Какво ще е нужно, ще са двайсетина китаристи, 10-15 барабанисти, микрофони и тонколони, един екран за текста и ентусиасти.\nПубликувано от Рамон Меркадер в 8:10\nЕтикети: музика, на живо, Bitter Sweet Symphony, Rockin'1000, The Verve Няма коментари:\nУсещам по телефона, че жената нещо не е в настроение и я питам:\n- Скъпи са ти курвите, аз съм безценна!\nТози юнак беше онзи ден пред фабриката. Ей така, излизаш на въздух и хоп - познай какво има пред вратата? Според мен е усойница. Беше навит/а на колелце и беше готов/а да напада в един момент.\nПреди години видях пепелянка, ама усойница за пръв път виждам, надявам се да е за последен. Тази животинка беше малка, ама първо и тя ще порасне и второ - сигурно не е единствено дете, а вероятно наблизо е и мама.\nЕтикети: змия, усойница Няма коментари:\nХубаво нещо са социалните мрежи.\nТам можеш да съобщиш новина, която иначе ако чакаш на традиционните медии може и да не дочакаш, или пък да събудиш неудобни въпроси. Ако все още са останали читави журналисти де.\nОт тази възможност се възползва Лили Павлова, която днес в профила си във фейсбук първа съобщи радостната новина, че отива като вицепрезидент в Европейската Инвестиционна банка в Люксембург. За тези, които все пак не знаят какво е Люксембург, това е държавата в Европа с най-висок доход на глава от населението, не че имат нефт или диаманти, не че произвеждат нещо, просто там са концентрирани централите на сума ти банки. Махни ги и Люксембург няма да се отличава по нищо като доходи от нас, ама на, късмет.\nТа Лилето се вълнува, че отива там.\nЗа вълнуване си е, не са малко пари, пък и позицията си е престижна, вицепрезидент. Вярно, по времето на царя, като се появиха юпитата от Западна Европа (Любка Качакова, Милен Велчев, Ники Василев и др., да не ги изреждам всичките) и всички вкупом се оказаха я вицепрезиденти, я други такива успешни мениджъри, та не помня кой коментира, че в съвременния бизнес вицепрезидентите в разните банки управляват секретарката, чистачката и двама-трима стажанти.\nЕ, това за Лилето не важи, тя науката доста напредна в последните години в областта на финансите, тя няма да е някакъв фикус там Люксембург, можете да бъдете сигурни. Пък и Лилето, да не забравяме, е завършила някакви финанси все пак, нищо, че беше министър на строителството и ходеше с един багер да разчиства камъните по пътищата когато трябваше. Дето се казва, има СV момичето. Пък и от друга страна, какво да му връзваме кусур на Лилето, че се е откъснала от сферата на финансите и е изостанала, и че назначението и е повече политическо, отколкото необходимо на фона на назначението на Пламен Георгиев за консул в Испания?\nКакто вече казах, на времето ги изпращаха в чужбина, защото застрашаваха мястото на Първия, днес им намират топло местенце. А и очевидно Лилето на интервюто не са я питали кога за последно е работила в сферата на финансите и като е такъв специалист какво е правила като министър на строителството, как да не се развълнува човек при толкова много късмет?\nЕтикети: банка, вицепрезидент, Лиляна Павлова, Люксембург, назначение, финанси Няма коментари:\nРазговор в работата.\nУчастници: Сашо (20 год.), Дани (35 год.), Георги (34 год.) и аз.\nСтана въпрос за Сливен и се сещам за републиканското по шах 94-та година.\n- Ей, да ви разправям, тогава намерихме едно капанче в градската градина на Сливен, та там продаваха сандвичи, ама на място ги правеха и можеше да си сложиш каквото си искаш - салати 5 вида, пържени картофи, луканки, суджуци, филета, кюфтета, отделно домати, краставици, зеле с майонеза, само зеле, абе каквото ти душа иска, па ние къде бяхме виждали такива нещица в ония години и това всичкото за 50 лева, евтиния, една германска марка по онова време беше някъде там, около 40-45 лева!\nСашо стои и гледа като гръмнат.\n- Как 50 лв бе?\nИ тогава разбрах, че расте поколение, което не знае какво е хиперинфлация, какво е курс на долара, какво е нова банкнота, нови пари, че Сашо тия 50 лв на снимката не ги е виждал и не ги знае ...\nПубликувано от Рамон Меркадер в 20:20\nЕтикети: 50 лева, време, младежи, спомени Няма коментари:\nЕтикети: 0:6, Богдан Дочев, Божия ръка, България, България-Англия 2019, ЕПкв, истерия, Марадона, Мексико 86, расизъм, съдия Няма коментари:\nЕй това на снимката е Алпийска розалия, и ако звучи като растение, не е - бръмбар е. Снимката направих в Румъния, в националния парк Нереи-Беушница. Снимката е от едно от таблата, които указват растителните и животинските видове, които се срещат в парка. Конкретно самия бръмбар не съм го видял, че да го снимам, затова се ограничих със снимката от таблото.\nЩо съм го снимал ли? Ми защото едно време ей такива бръмбари имаше на село, катереха се по оградата на къщата, по липата пред нея, къде ли не. Имаше ги, виждал съм ги, пипал съм ги. И това беше отдавна, още не ходех на училище. А като тръгнах на училище, в първи или втори клас, не помня в кой учебник (Родинознание или Природознание, такива предмети имах една време) имаше подобна снимка на Алпийска розалия с обяснение, че това е застрашен от изчезване вид. А аз станах и казах "Другарко, аз на село съм виждал такъв бръмбар". И, съответно, всички мои съученици (тъпунгерчета малки) почнаха да ми се смеят, че си измислям, че се правя на интересен, как пък на село съм го видял. Тъпунгерчета с тъпунгерчетата, не си измислях, виждал съм го, пипал съм го даже, ама нали е по-лесно да се присмиваш и да се подиграваш. Бръмбарът наистина се оказа изчезващ, щото от тогава, приблизително 35 години по-късно, все още не съм го виждал. Едно време го имаше, после наистина изчезна. Изчезна и не се появи повече.\nТа затова го написах този пост, да се оплача. Толкова години все още не мога да докажа, че съм бил прав.\nЕтикети: алпийска розалия, бръмбар, деца, изчезващ вид, ученици, Червена книга, Rosalia alpina Няма коментари:\nЕтикети: водка, милиционер, рубла, спомени, СССР, Ърнест Хемингуей Няма коментари:\nЧестно казано, не предполагах, че в Румъния има такива интересни места за посещаване.\nНашите приятели ни заведоха в Националния парк Кеиле Нереи, ако съм го запомнил правилно, където пролетно време има повече вода и, съответно, водопадите там са по-живописни. Но и есенно време не е за изпускане, пътят до там е тотална развалина, така че не е от най-посетените туристически дестинации. А и бяхме в работен ден и затова нямаше много посетители, всъщност, бяхме ние и едно чешко семейство с бебе на около 6-8 месеца.\nВ общи линии, беше място за снимане.\nПътят от времето на Австро-Унгария\nПърво минахме през водопада Въйоага, който поне имаше вода. Пътят до там беше една теснотия, един разбит, сигурно не е асфалтиран и ремонтиран от времето на Чаушеску. То такива пътища са нож с две остриета, от една страна има път, от друга състоянието му не позволява масови посещения, макар че и това се е случвало по думите на нашите домакини. Самата река е пълна с паднали в нея дървета, които никой не почиства, защото се намира в национален парк и достъпът на автомобили е ограничен, а и очевидно и местното горско управление не си дава много-много зор. Пък може и да нямат проблеми с наводненията, а и то там в националния парк нямаше никакви постройки, за които да се притесняват в случай на наводнения.\nОчите на бея от един ъгъл ...\n... и снимани от другата страна.\nПътят в парка е от времето на Австро-унгарската империя, имах чувството, че не е виждал асфалт или някаква поддръжка откакто е направен. С една дума, камънак, ако си с нещо различно от маратонки/туристически обувки зор ще видиш. Но по този път лека-полека стигнахме до Очите на бея, езеро. Отилия ни обясни, че в различните сезони на годината водата в езерото има различен цвят, този път я уцелихме синя, но пролетно време не била толкова синя, ми по-различно синя, да сме дошли и пролетно време да я видим. Пък то некъв гьол, ще използвам израза на нашия Тъпанар. В езерото имаше и пъстърви, те всъщност си живееха в цялата река, която течеше там, имаше и рибарник, построен по времето на Чаушеску, но сега приватизиран и от който рибарник работеха само едно или две отделения от построени 8, тъй като ако работят всичките 8, ще се развъди много риба, а тъй като е национален парк, достъпът на транспортни камиони е ограничен, пътят е кофти и рибата се задушавала от дългото таралянкане.\nИ ей така в Румъния реклама на влак в\nВтория водопад, който посетихме, беше Бигър. Признавам, беше по-красивият от двата, които видяхме, в зависимост от мястото, от което се гледаше водата пречупваше светлината и имаше 2-3 дъги едновременно, красиво беше. И туристите бяха много повече, видях и една двойка амиши. Отилия дори се изненада как така са ги пуснали до Европа, но го оправда с младостта им. Водопадът е разположен точно на 45-ия паралел, той е отбелязан и според Отилия по време на комунизма там е имало повече туристи заради паралела, а не заради водопада. В последните години нещата са се обърнали.\nКато цяло нашите водопади в Крушуна са къде-къде по-красиви, че и по-уреден е достъпа до тях, но това имат румънците, на това се радват. Иначе ей къде е Румъния, интересни местенца има там, просто трябва да знае човек.\nЛегендата за езерото, откъде е произлязло названието му, на румънски\nРазбира се, трябваше да уважим местното производство на бира.\nНашите домакини ни предложиха пържена пъстърва. Аз, да си призная, за пръв път ядох пъстърва, приготвена по този начин,\nпринципно не съм фен на речната риба. У нас са ми я поднасяли печена, на скара, така не.\nБелия сос отстрани е с хрян.\nВодопадът Бигър отпред\nДвамата с Мишльо пред Бигър\nВодопадът Бигър отгоре\nПубликувано от Рамон Меркадер в 21:20\nЕтикети: Бигър, бира, водопади, Въйоага, езеро, Очите на бея, Пътуване, Румъния Няма коментари:\nПисна ми, ще отида в манастир!\nЩе стана отец-настоятел.\nМонахините ще викат "Не, не!", а аз ще настоявам.\nВ зората на демокрацията Волен Сидеров беше главен редактор на в-к "Демокрация", а Емил Кошлуков беше лидер на студентите-седесари. Волен не изкара дълго като главен редактор, докато Колшлучето беше сред гладуващите 39, после замина за Щатите да се дообразова (щото комунистите, нали разбирате, го вардили с полиция да не влезе в университета, па и затвора, и баса там с учителката по история ...), върна се в един момент, когато СДС-то вече беше бита карта, ориентира се в обстановката, мина към НДСВ, ама не съвсем, после си направи парламентарна група "Новото време", която изненадващо за всички спаси положението, като се отцепи от НДСВ и получи министерски пост в лицето на откровения тъпак Мирослав Севлиевски. Волен през това време се затри, после изплува някъде в началото на века начело на партия "Атака", писа се националист, появи се на екрана на СКАТ с вечното си кожено яке да громи съвременния американски империализъм. Така я докараха до 2005 година, когато Кошлучето с "Новото време" се разминаха с Народното събрание, докато Волен се намърда в него с "Атака", че дори и стигна до балотаж на президентските избори през 2006-та. По-нататък Волен не излезе от Народното събрание вече 15 години почти, докато Кошлучето гледа тъжно отвън, независимо че аха-аха да стане евродепутат с партията на Христо Ковачки през 2009-та. За сметка на това Волен вече не се изявява като телевизионен водещ, докато Колшука първо го игра Фактор, та ръсеше глупости как "Новото време" много искали да направят нещата у нас да текат по мед и масло, ама не им позволили, а после премина в директорския стол на ТВ7, която по някакво случайно стечение на обстоятелствата беше контролирана от дясната ръка на добрия приятел на Кошлуков Ахмед Доган и финансирана с парите на Цветан Василев. Телевизионерството на Кошлуков продължи в Канал 3 и в партийната телевизия на партия "Атака" Алфа.\nПътищата на двамата авери по демокрация ту се преплитат, ту се разделят, но се срещат винаги в едни и същи пресечни точки - там, дето има келепир. И двамата бяха депутати, и двамата се правиха на телевизионери, и двамата се напъваха и за Народното събрание и за Европарламента, и двамата имат разни тъмни петна в биографиите си, които не са за показване и за които и двамата не го говорят.\nСамо че сега Кошлука, който, да не забравяме, е много печен и готин след толкова години и ни е кеф, че е директор на Националната телевизия, та Кошлука реши да се прави на мъж и обяви Волен за персона нон грата за територията на БНТ.\nАко не сте забелязали, Кошлуков е много смел когато е безопасно. Не забелязах да е толкова смел, когато беше директор в телевизия Алфа. Не забелязах и да е толкова достоен. Но както и да е.\nЖалкото е, че нашата демокрация я започнаха хора като Кошлуков и Сидеров - гладни и бедни, търсещи келепира. Които в името на келепира не се посвениха да продадат довчерашния си авер. Ей такива хора заченаха нашата демокрация преди 30 години.\nЕтикети: БНТ, Волен Сидеров, демокрация, Емил Кошлуков, келепир Няма коментари:\nЕдна история от руския нет. Преводът е мой, оригиналът е тук.\nИсторията е от съветските времена. Най-обикновен санаториум на Академията на науките, напълнен от средна ръка сътрудници - процедури, разходки, клюки, общо взето скука. Изведнъж минава слух, че пристига някакъв академик! Това вече е събитие.\nВ назначения ден любопитните действително видели как пристигнала колата, от която излязъл солиден посивял мъж. Симпатичен. След него пристъпвала невзрачна възрастна женица - съпругата му. Настанили се в санаториума да се лекуват и да си починат. Съпругата на знаменитостта постоянно се въртяла около мъжа си, грижила се за него. А той приемал всички грижи с уморена благосклонност.\nА в столовата ги разположили на маса заедно са една млада и симпатична дама. Дамата няколко дни преценявала обстановката. Преценила и преминала в атака. Академик - това е такъв шанс, а и за какво му е такава безлична старица? И постепенно (дамата била грамотна и коварна) се зародил роман. И започнали да се разхождат заедно, и по пейките да си почиват, и ... въобще, любов не на шега.\nИ когато всичко станало ясно, жената не издържала и тръгнала да си изяснява отношенията с агресорката. Просто я срещнала и я попитала много учтиво: "Кажете, моля ви, за какво ви е моя мъж?"\nОтговорът - купчина гръмки фрази за любовта, свободата, съдбата и пр. Възрастната жена не се отказала: "Но нали сте наясно, че той е много болен човек? За него трябва да се грижите постоянно, освен това той трябва да спазва строга диета, не всяка жена би го издържала."\nМладата жена се развеселила - нима не е ясно, че заплатата на академика позволява да се организира отлична платена грижа, като при това не е необходимо да се превръща в такова измъчено от грижите същество, като нейната събеседница.\nСтарата дама няколко секунди неразбиращо гледала на нахалната млада жена, а след това спокойно казала: "Разбирам. Но работата е там, че академикът - това съм аз."\nЕтикети: академик, жена, изненада, любовен триъгълник 2 коментара:\nСкамейките във вагона имаха ретро вид. Представих си как са пътували навремето\nхората с багажа си, като у нас, нарамили каквото имат и каквото са им дали,\nи така да се таралянкаш час и половина 60 км.\nНашите румънски приятели ни направиха една изненада - организираха ни пътуване с влак. И то не с какъв да е влак, а с теснолинейка и вагони от средата на миналия век. Аз не съм пътувал с влак от години в България, поне в последните 15 със сигурност. За последно пътувах с влак от Венеция до не помня вече къде, това беше в началото на 2005-а. А румънският влак, освен че беше с ретро-вагони беше и май-някаква теснолинейка, уж не се движел много бързо, макар че нищо му нямаше. Не беше като нашата теснолинейка, за която казват, че можеш да слезеш да си береш ябълки и пак да се качиш, но пък за нашите домакини беше бавно, разстояние от около 60 км го взе за около час и половина. В общи линии едно време толкова и трябваше на електричката да стигне от гара Искър до Челопеч, така че нормално си беше.\nПомните ли Нейчо Нейков, който забрани пейките по нашите гари?\nА румънците вижте какви хубави пейки си имат.\nТази част на Румъния, в която бяхме, в Банат, навремето е била част от Австро-Унгария и това е видно в архитектурата на градовете - сградите са долепени една до друга, рядко се виждат дворове между къщите, ако има такива, те са задни. Очаквах и архитектурата на гарите да е повлияна от австро-унгарския период, но повече си приличаха на нашите малки гари, жълти и олющени, не много подържани. Тъжна работа, то и румънското БДЖ не е в по-добро от нашето, както ни разказаха нашите домакини. Подобно на нас, билети не се продаваха на гарата, а от кондуктора във влака.\nПечката на твърдо гориво, Каюс беше много горд когато ми я показа, не разбрах\nВагонът обаче беше устроен малко по-различно от нашите. Беше разделен на две, като във всяка половина имаше по 4 двойни пейки, но нямаше купета. Във вътрешната половина имаше и печка на дърва или кюмюр, вероятно е била използвана през 60-те. Скамейките бяха дървени, не бих казал че бяха неудобни. Скамейки, кой ги знае колко народ са пренесли, колко съдби са видели, колко истории са чули.\nКондукторът мина чак накрая на пътуването, а то не беше особено трудно, влакът имаше само 3 вагона. Кондукторът беше симпатяга, пускаше някакви шеги на пътниците, че те се смееха, ама пусто, на румънски, не го разбирам. Въпреки, че румънците имат много думи с български/славянски произход и като говорят чат-пат откриваме нещо познато.\nБяхме в последния вагон и можах да направя снимки на тунелите при влизане и излизане.\nВъобще, готино беше. Не бях пътувал с влак от години, както казах, и си спомних за Мартиника, където въобще няма влак и хората така си живеят и без него, а ние имаме и можем да го ползваме, но си го затрихме. После си спомних гладорията през 90-те, как пътувахме до село с влака, сутрин ставахме в 6:30, в 7 трябваше да сме на автобусната спирка, в 7:30 най-късно да сме на гара Искър и да чакаме влака в 8:05. А влакът беше на Челопеч някъде към 10:30, после чакахме автобус или някакъв превоз за село и накрая пристигахме в 11:30. 5 часа за 80 км пътуване! Гладни години бяха. Та сигурно и тези вагони са видели същото, пътуване, куфари, чанти, бохчи, претъпкани вагони, студ през зимата, мизерно осветление, жега през лятото. То колкото повече пътуваме с Малкото Кате по Румъния, толкова повече се убеждавам, че сме били и продължаваме да бъдем напълно еднакви, управлявани едно време от двама балкански хитреци.\nКондукторът, малко преди края на пътуването. Стойността на билета беше 4 леи на човек, около 2 лв.\nА какво правихме в Анина - по-нататък.\nЦялата компания е зад мен\nГарата в Оравица\nЕтикети: Анина, българи и румънци, влак, купе, Оравица, Пътуване, ретро, Румъния, скамейка Няма коментари:


Вижте какво да (не) правите в ОАЕ - полезно е за здравето и живота\n12.02.2019 11:00 3994 прочита\nКогато посещавате някоя чужда страна, е важно да знаете нейните обичаи. Така ще избегнете недоразумения, ще се насладите на пътуването и ще общувате с местните жители, без да обиждате никого. Културата на Обединените арабски емирства е различна от западната и има моменти, които посетителите трябва да запомнят.\nМестните хора са известни с гостоприемството си. Емирствата са много приятелски настроени и приветливи хора. Срещайки се с приятели, те, като правило, в допълнение към целувките и прегръдките използват доста дълги поздрави и произнасят похвала на Бога. Само мъжете правят това. Когато става въпрос за жени, те не трябва да се ръкуват с тях, освен ако жената не подаде ръка първа и със сигурност трябва да се избягват целувки и прегръдки.\nМестните жители винаги се радват на гости и като поздрав със сигурност ще ви сервират кафе и фурми. Ще бъде любезно да се вземе кафето и, след като го изпиете, разклатете чашата, за да демонстрирате колко ви е харесало.\nОтказване на закуски и кафе може да изглежда обидно. Влизайки в къщата, важно е да свалите обувките си и да оцените поднесената храна. Гостите трябва да се ръкуват с домакина при пристигане и заминаване от дома.\nТози свещен месец от ислямския календар е изключително важен за ОАЕ и мюсюлманската култура. По време на празника, мюсюлманите постят от изгрев до залез. Гостите на страната трябва да знаят, че не можете да пиете, ядете, пушите или дъвчете на обществени места. Освен това е обидно за постещите и е забранено от местните закони.\nИма някои малки неща, които трябва да знаете, когато общувате с емиратци, защото с небрежен жест тук можете да си създадете враг. Например, трябва да се изправите учтиво, ако някой влезе в стаята, с изключение от слугите. Храната никога не трябва да се предлага с лявата ръка, а публичните прояви на любов са обидни и забранени от закона.\nАко туристите не са на място, където им се предлага да опитат национална носия (например на сафари), то тогава носенето им от западни мъже се счита за неуважително. И жените не трябва да се обличат предизвикателно.\nСемейството се смята за един от най-важните фактори в исляма. Местните жители са изключително близки с членовете на семейството си, включително баби и дядовци, чичовци, братовчеди и други роднини. Те живеят един до друг, споделяйки една и съща къща, или поне са съседи. Тези връзки са изключително силни и е важно да се уважават семействата на местните жители.\nЕмиратската храна е вкусна, а гостите на страната със сигурност трябва да се поглезят с местната кухня. Местните обичат да ядат и често изговарят възхвала на Бога преди и след хранене. Такива деликатеси като фурми и камилско мляко са често срещани. Алкохол не се консумира тук, а когато вечеряте с местните хора, е по-добре да изберете място, където алкохол не се сервира. Никога не предлагайте свинско месо, тъй като религията го забранява.\nТова, което е често срещано в западната култура, е обидно за местните жени. При никакви обстоятелства не могат да бъдат снимани. Неприлично е да гледаш жени в национални носии. Въпреки че туристите могат да направят това от любопитство, това трябва да се избягва. Физическият контакт с жените е форма на неуважение, а флиртуването е осъдително.\nИма няколко публични действия, които не са добре дошли тук и дори са преследвани. Тъй като местните не пият, пиянството тук не се насърчава и полицията може дори да арестува за това. Общественото изразяване на любов се счита за неуважително към културата на емирствата.Също така трябва да се вземе предвид, че не можете да снимате военни, жени и правителствени агенции.\nНа тези обичаи можете да се наслаждавате. Местните танци и музиката са много забавни и вълнуващи, а туристите ги обичат. Те могат да се видят и чуят на сафарита или по време на национални празници (например 2 декември). Музиката на ОАЕ датира от ерата на бедуините и се изпълнява от овчари и професионалисти, както и от гмуркачи за перли.\nТова е важна част от обичаите и културата на ОАЕ, а посетителите трябва да вземат това предвид. Източникът на много местни традиции е ислямът. Когато посещавате джамии, трябва да се обличате по подходящ начин, да не ядете по време на пост, да наблюдавате времето на молитвата и да проявявате уважение към религията. Пътуването до ОАЕ е добра възможност да научите повече за ислямските обичаи.\n12:00 | 25.02.20 4137\n10:26 | 25.02.20 2453\n11:29 | 26.02.20 2084\n09:40 | 26.02.20 1177\n11:29 | 25.02.20 1088


Антимафиотите от ГДБОП играели на "добро-лошо ченге" пред дилъри - DC news\nВземали подкупи и за неутрализиране на конкуренция\nПрокуратурата разкри подробности за задържаните висши антимафиоти от ГДБОП. Припомняме, че само преди дни бяха арестувани шефът на отдел „Противодействие на наркотрафика и разпространението на наркотици“ в ГДБОП и началникът на сектора в същата дирекция. Задържан бе и още един служител от вътрешното ведомство.\n„Досъдебното производство е започнало този месец май. Беше установена организирана престъпна група, действала от 2018 г. до задържането им преди дни. Стигна се до безпрецедентни арести, на антимафиоти, свързани с престъпна дейност“, заяви на брифинг говорителят на главния прокурор Сийка Милева.\n„Участниците в групата са четирима, трима са от системата на МВР. Двама от тях заемат висши ръководни длъжности за борба с наркотиците. Те са били ръководители на всички служители на МВР, свързани с борбата с наркотиците. Задържаният служител на МВР е бил разузнавач първа степен. Четвъртият участник, несвързан с МВР, е бил посредник за получаване на парите“, допълни още говорителят на главния прокурор.\n„Дейността на групата е била в няколко направления – получаване на подкупи от групи за наркоразпространение и наркотрафик с цел да не се възпрепятства незаконната им дейност. Второто им направление е било получаване на подкупи за неутрализирането на конкуренти в наркопазара. Третото незаконно направление на арестуваните антимафиоти е било за предупреждаване на групите за предстоящи акции и разследвания“, разкри Сийка Милева.\nГрупата е била разкрита от лице, което през годините е било изнудвано и е давало подкупи на началника на сектор „Наркотици“ в ГДБОП, в размер от 5 до 10 000 лв. Същият е получавал информация кога, къде и как да се укрие, за да не бъде задържан от органите.


4-то издание на Виртуални дни на кариерата ще се състои на 22 юни\n4-то издание на Виртуални дни на кариерата ще се състои на 22 юни. Това е единственият в България кариерен форум, който се провежда изцяло онлайн. Събитието се организира от компанията за комплексни HR услуги JobTiger.\nВсеки, който търси развитие на кариерата си, може да се свърже с бъдещите си работодатели от всяка точка на света на 22 юни (четвъртък) от 11.00 ч. до 16.00 ч.\nЗа тази цел не Ви се налага да пътувате, да подбирате облеклото или прическата си.\nНеобходимо е да се регистрирате и създадете свой потребителски профил, за да можете да участвате. Сайтът изисква да попълните детайли за опита, компетенциите и уменията, които притежавате.\nКандидатите за работа получават достъп до работодателските профили, в които са обявени какви свободни работни места предлагат. Всеки избира с кои работодатели да се свърже и да проведе кратки интервюта за работа.\nСлед като събитието приключи, работодателите ще могат, на база проведените разговори и потребителските профили, да преценят с кои кандидати ще се свържат за последващи интервюта.\nТърсещите работа, които участват в събитието и проведат поне 3 чат интервюта, ще бъдат включени в томбола с награда екшън камера.\nПовече информация за свободни работни места в ИКТ сектора можете да намерите в секция IT JOBS.\n| Category: eSkillsCategory: безплатниCategory: Кариерно събитие\nИнтелигентното земеделие зависи от наличието на е-умения и интернет в селските райони\nФестивалът „Роботика за България“ 2017 е на 17 юни


:: Акселератор за начинаещи предприемачи\nНачало Акселератор за начинаещи предприемачи\nАкселератор за начинаещи предприемачи\nОрганизацията Start It Smart намери своя формула за създаване на нов бизнес\nНай-важно за начинаещия предприемач е да попадне в среда, подходяща за развитие на идеята. Всеки млад човек, който тепърва се хвърля в бизнеса, мечтае за вълнуващо начало. Да имаш добронамерени ментори и компетентни съветници е направо подарък от съдбата. И то не на книга, а от реални хора, които зад гърба си имат забележителна история на успеха. Такъв шанс получиха 14 екипа, които успяха да влязат в преакселератора на организацията за младежко предприемачество Start It Smart.\nПревърни идеята си в успешен стартъп, призовават от Start It Smart. Тези амбициозни млади хора с премерена стъпка вървят напред и увличат след себе си най-мотивираните. Организацията и нейните инициативи са като жив организъм, който непрекъснато се развива. Така предприемаческият турнир 3Challenge, който даваше възможност за развитие на бизнес идеи, достигна високо ниво и прерасна в преакселератор. Вместо за период от половин до една година, каквото беше състезанието за стартиращи компании, програмата се фокусира и концентрира в нов формат. Обучението се провежда за 10 седмици.\nМладите предприемачи, които прескочиха високата летва на селекционерите, получиха безплатен офис и хостинг, осигурени съответно от City Center Sofia и SuperHosting.BG.\nПовече четете в брой 37 на сп. "Икономика"\nВъзраждането на дирижаблите


Кой ще е собственикът на "Левски": Божков пусна отворено гласуване | Telegraf\nБожков представя „четирите най-обсъждани кандидатури“ – Наско Сираков, Константин Папазов, тръста „Синя България“ и Националния клуб на привържениците (НКП).\nТой обаче предоставя възможност и за добавяне на свободен избор от хората. Веднага бяха включени депутатът от ДПС Делян Пеевски, министър-председателят Бойко Борисов, сочения за сръбски наркобос Сретан Йосич, ЦСКА, собственикът на „ЦСКА-София“ Гриша Ганчев, собственикът на „Лудогорец“ Кирил Домусчиев, министърът на финансите Владислав Горанов, Слави Трифонов, Бил Гейтс и други.\nОще в началото убедително се откроиха двама души – Сираков и Пеевски, следвани от Борисов и Йосич.\n„Преди седмица се надявах да се прекратят задкулисните игри с ПФК „Левски“ АД. Не се случи. Вие решете кой да получи мажоритарната собственост“, пише Божков, който досега твърдеше, че акциите са прехвърлени на Борисов. За момента той не е обявил как ще действа след края на гласуването.\nСираков поведе убедително още от началото. В неделя той излезе на сцената и каза, че е готов да се завърне в управлението на „Левски“, въпреки че от години стоеше встрани от клуба и българския футбол. През 2018 г. заедно с Гриша Ганчев, с когото са в близки отношения, излязоха от изпълнителния комитет на БФС.\nВодещите фенски организации обявиха подкрепа за Сираков. „Ние сме строени зад него“, заяви председателят на НКП Степан Хиндлиян.\nПеевски излезе на сцената на 19 май, когато „Левски“ обяви, че е получил дарение от него чрез фирмата му „Интръст“. Впоследствие дарението му беше прието от „Левски“ и предизвика разделение в мненията на привържениците.\nВ момента той се утвърждава на второто място в гласуването. Коментарите в социалните мрежи насочват към заключението, че той по-скоро е ироничен вот от страна на привърженици на ЦСКА и други футболни клубове. Сходно е положението и с Борисов, който многократно се е заявявал като запален левскар. От години има твърдения, че Борисов и Пеевски стоят в сянката на собствеността на „Левски“.\nНаско Сираков изглежда явно е изборът на привържениците на „Левски“


Проблеми с протези и как да ги избягвате\nСъздаден на 19 март 2014 г. 12:41 ч.\nИзгубени по различни причини, днес зъбите са успешно заменени от изкуствени протези. Хората започнаха да използват този метод за възстановяване на целостта на зъбите за дълго време и днес протетичните системи са толкова подобрени и разнообразни, че всеки може да намери най-подходящия вариант сред тях.\nПодобно на всяко друго нещо, зъбните протези се нуждаят от грижи и грижи. Това е необходимо, за да се осигури по-дълъг експлоатационен живот. Тук физическите усещания на протезния носител също играят важна роля. В края на краищата, ако дизайнът е неудобен за носене, всичко може да завърши с проблеми в устата на самия човек и бързо разрушаване на протезата.\nКакво може да направи човек, който е направил протеза за първи път?\nАко зъбните протези не са монтирани правилно, възможно е да се получи съответната реакция на тъканите на дъвка и устната кухина: дразнене, триене и появата на рани.\nБез навик е трудно човек, който за пръв път постави изкуствени крайници да произнася думи и да дъвче храна. Това ще изисква обучение.\nПоради протеза, която не се вписва перфектно в челюстта, може да се случи системно отместване. Това е възможно, включително и поради известна деформация на венците.\nЛошата хигиена на протези, както и неправилното им инсталиране могат да доведат до развитието на някои инфекциозни заболявания.\nКак да избегнете проблеми при носенето на протези\nПървото важно правило, което човек трябва да следва, когато решава протезата за протезиране, е задължителното наблюдение на ситуацията в устната кухина на зъболекаря. Костите могат да се променят с течение на времето и е вероятно перфектната монтажна протеза да причини неудобство на собственика си след известно време. В такива случаи протезните структури могат леко да се коригират или да се заменят с нови.\nАко имате проблеми с произношението на звуците, ще помогнете за постоянно упражнение. Започнете да говорите бавно и постепенно увеличавайте темпото. След като свикнете с "чуждото тяло" в устата си, ще можете да говорите напълно свободно.\nТрудностите с приема на храна постепенно ще изчезнат веднага щом тялото ви престане да възприема протезата като извънземна система. Най-добре е да започнете да хранете с протеза с меки храни, които не изискват цялостно храносмилане (супи, кисело мляко, яйца). Дъвчете храната бавно, като използвате двете страни на челюстта.\nГрижата за протези е важна част от техния дълъг живот.\nКаквото и протеза да изберете, важно е внимателно да спазвате всички хигиенни стандарти. Протезите и устната кухина трябва да се почистват ежедневно с пасти за зъби и четки с меки влакна. Освен това следвайте всички препоръки, направени от вашия зъболекар.\nПодобно отношение към новата протеза ще ви позволи бързо да свикнете с нея и ще избегнете затруднения с носенето й.


КАК ЕДИН МОДЕН ИНФЛУЕНСЪР ЗАПОЧНА ДА ПРАВИ МУЗИКА | Силна Варна\nКАК ЕДИН МОДЕН ИНФЛУЕНСЪР ЗАПОЧНА ДА ПРАВИ МУЗИКА\nРодена в Русия, но израснала в Милано, Патриша Манфийлд е от онази красива и безкомпромисна със стила си италианска модна мафия от инфлуенсъри, в която са и Джилда Амброзио и Джорджиа Тордини. Но за разлика от тях двете, които създадоха собствен моден бранд – Attico, Патриша си сложи артистичния псевдоним HEIR и реши да изразява артистичните си потребности със средствата на музиката. И ако за мнозина това е изненада, то за други, които знаят, че младото момиче е израснало в семейство на музиканти и детството й е преминало в турнетата на родителите й (избира и псевдонима си HEIR, който означава наследник), това е логично продължение на живота й.\nВместо да запише музика обаче, Патриша учи една година право, а след това се прехвърля в бизнес специалност. Някъде по това време вече набира скорост сред инфлуенсърите и развива своите платформи, в които вдъхновява със стила и любовта си към модата. Музиката обаче намира начин да надделее и дори и да не измести тази страст напълно, тя й отваря други нови врати. Миналата година се появи и дебютният й сингъл Threads.\n„Никога не съм си представяла, че музиката може да бъде сериозно занимание за мен, затова се впуснах в света на модата, създавайки съдържание за различи брандове. Много от последователите ми започнаха да слушат музиката ми, защото вече ме познаваха като инфлуенсър. Постепенно започнах да правя свои версии на различни песни и това започна да става все по-сериозно.”\nКогато написах първото си парче и влязох в студиото да го запиша, си помислих: „Ще прекарам живота си тук!“, споделя още Патриша.\nРодителите й свирели класическа музика и като малка тя си мечтаела да стане като тях. Още помни огромните и красиви зали в Австрия и Германия, където ходела с тях, и как често заспивала в скута на баща си, докато той пишел музика на пианото си. Той обаче никога не настоявал неговото момиче да бъде професионален музикант. „Искаше да следвам собствените си усещания, защото да бъдеш артист понякога е сложно.“\nЕ, това не я спира да се впусне в цялата тази сложност на музикалния свят и да пише в текстовете на песните си – какво е да бъдеш жена в един мъжки свят. Посланието, което влага в първия си албум – Daddy Issues, е как да намираме силата да бъдем себе си именно в този свят. Патриша има какво да преодолява и ако в Instagram постовете си показва самоувереност и стабилност, то по отношение на музиката има още стъпки, които трябва да извърви.\n„Била съм толкова пъти пред камера, за да създавам съдържание за брандовете, с които работя, но с музиката изливам сърцето си. Тя е съвсем различно пространство и беше странно, когато снимах първия си видеоклип, още повече, че веднага след това трябваше да заснема поредната кампания.“


На горещия стол - Китарата Пешо - Страница 3 - Горещият стол - Българският форум за музиканти - Страница 3\nЗапочната от Bo Yan , 24 януари 2011 04:24\nПубликувано 05 февруари 2011 - 23:03\nдА сИ ПРЕДСтавим демонична сила, която ти предлага една и само една от 4(четири)вида дарби -\n1.Да бъдеш виртуозен инструменталист - импровизатор(на какъвто и да е инструмент,John Pizzarelli)\n2.Да бъдеш гениален композитор(аранжор, макар и не свирач).\n3.Да бъдеш божествен певец(не се замисляй)\n4.Да бъдеш страхотен танцьор.\nИзбери само и само една от тях - без да се замисляш!\nП.П. Аз вече избрах, а ти?\nТози пост е редактиран от Лими: 05 февруари 2011 - 23:22\nПубликувано 05 февруари 2011 - 23:17\nдА сИ ПРЕДСтавим демонична сила, която ти предлага 4(четири)вида дарби -\nИзвинявам се, че се намесвам. Само искам да попитам защо непременно силата трябва да е демонична. Има и недемонични сили, които дават такива дарби, че и по-добри\nПубликувано 05 февруари 2011 - 23:37\n[/quote]Извинявам се, че се намесвам. Само искам да попитам защо непременно силата трябва да е демонична. Има и недемонични сили, които дават такива дарби, че и по-добри\nНе си извинен(@emo_tion1), не питай защо!\nЧакам си отговора!\nТози пост е редактиран от Лими: 05 февруари 2011 - 23:40\nПубликувано 06 февруари 2011 - 00:50\nАми аз пак направил същият избор, както и сега - инструменталист.\nПубликувано 06 февруари 2011 - 03:24\nНе се познаваме, но предполагам няма да откажеш някой друт въпрос и от мен\nКак са джемовете в "Голямата ябълка"? (разкажи ни нещичко за това: Как протичат и къде предимно се случват? Каква е атмосферата по време на свирнята? и т.н)\nПо повод първия ми въпрос, посещавал ли си клуба Minton's Playhouse в Харлем - вероятно рожденното място на джаз-сешъните(сега клуба носи името Uptown Lounge at Minton’s Playhouse)?\nСподели нещо, ако си бил там...\nПубликувано 07 февруари 2011 - 00:33\nДжем сешъни тук има на безброй места. В някои барове и клубове това си е част от програмата (например всяка неделя - джем сешън или пък всякак вечер след групата, която свири има джем сешън, воден от някой музикант), а на други места става импровизирано.\nАз лично не се кефя да ходя на предварително обявените такива, тъй като там се стича огромно количество музиканти и това води до някои негативни (изключително лично впечатление; за другите музиканти може да не е така) страни на нещата - трябва да се чака доста време преди да се качиш да свириш (защото има 7 китариста например); всеки от музикантите иска да се "докаже" и да демонстрира уменията си и прави по 10 хоруса (и така всяко парче продължава по 15-20 минути); въобще цари една състезателна атмосфера, от което страда музиката (както и слушателите).\nНа някои места (най-често в Харлем), джем сешън се получава инцидентно - някой музикант отива да слуша банда, но носи и инструмента си и между сетовете пита дали може да се включи на някое парче. Това ми допада много повече като концепция, тъй като бандата си свири приятно и несъстезателно, а включилият се музикант има шанс да посвири с тях, без да има нужда да се развихря насилствено. Така и крайният продукт е много по-приятен за слушателите (доста често като отида да послушам музика, въпреки че се включвам за 2-3 парчета, оставам цяла вечер да слушам бандата).\nАко джемът е от тип 1, в повечето случаи се съгласува кое парче ще се свири и се избира такова, което всички знаят наизуст (и няма нужда да четат от щимове). Когато се кача на джем в Харлем обаче, много често бенд лидера започва парче, което със сигурност няма да знам. Това се прави нарочно, за да те накара да си отвориш ушите и да слушаш, както и да се обиграеш в критична ситуация. Доста е стресиращо и понякога се налага да "свириш блуса" от парчето по време на солото си, но пък е голям купон, а и научаваш парчета по този начин. Всичко е изключително приятелско и добронамерено, няма го отношението тип "той не знае това парче и сега ще му сритаме задника". Другото интересно нещо е различните парчета, които се свирят downtown и uptown (Harlem). Белите джазмени свирят предимно бибоп и модерен джаз, докато джемовете в Харлем са повече насочени към традишънъл, блус, р'н'б и бибоп разбира се, но в по-класическия му вид. Така че в зависимост от ориентирането на музиканта се налага да се поддържа различен репертоар от парчета, които се знаят наизуст.\nВ Минтънс съм бил няколко пъти, но не и на джем сешън (това е добра идея между другото, трябва да проверя кога има джем там и да мина). За съжаление, старият клуб е затворен в края на 60те, а този, който работи в момента е на друго място (до колкото знам), но пак в същия район - 118та улица в източен Харлем. Има няколко интересни истории относно Минтънс. Преди време написах кратка биография на Чарли Крисчън и покрай цялото ровене из книги и интернет, попаднах на интервю с Кени Кларк (барабанист в house бандата на Минтънс в края на 30те, началото на 40те, свирейки с Телониъс Монк), където той казва, че Pannonica и Rhythm-a-ning са парчета на Чарли Крисчън. Той ги е свирил редовно на джем сешъните и след като е починал, Монк ги е "пренаписал" като свои.\nП.П. Айде давайте по-смело с въпросите, аз се кефя да отговарям Също така, дайте някакви идеи за следващата кандидатура на стола...\nПубликувано 07 февруари 2011 - 07:10\nЕй,човече, Пешо много интересни неща разказваш и аз не се сдържам да си побъбря с теб, макар че прекалявам(може би). Би ли разказал нещо и за "другият" паралелен музикален свят - на уличните музиканти(какъвто съм и аз? А, ти включваш ли се понякога с тях? Те, такива ми ти работи!\nПубликувано 07 февруари 2011 - 07:39\nИзтече ми времето за едит и пиша нов въпрос:\nЗамислял ли си се, че някога може и да промениш(като мен) музикалните си страсти, т.е. от джаз да започнеш да свириш нещо друго, като стил - например фолк, блу грас, поп-рок, техно, рап, метъл, или дрън-дрън та пляс(това има ли езиков аналог в щатите?)?\nБлагодаря ти, предварително за отговора!\nТози пост е редактиран от Лими: 07 февруари 2011 - 07:40\nПубликувано 08 февруари 2011 - 07:10\nняма проблеми, питай каквото ти е интересно - затова е темата все пак.\nУлични музиканти (и артисти генерално) има безброй - на всяка улица има някой, който свири, пее, танцува, играе пантомима (или е просто жива статуя) и т.н. Най-често обаче имам "сблъсък" с уличните музиканти в метрото, което е доста неприятно в повечето случаи. В ден, който е бил изключително натоварен и стресиран, се прибираш с метрото от репетиция/гиг към 8 вечерта и прекарваш 45-60 минути в метрото. За това време, през вагона минават поне 2-3 души, които пеят, свирят на кухарка, саксофон, тромпет, акордеон, конги, перкусии, дори и пиано (електрическо). В метрото е изключително шумно и блъскано и без това, но като добавиш и някой, който свири на конги точно до главата ти в продължение на 2-3 минути - става ад! Някои от тези музиканти са изключително добри, спор няма, но доста често действат натоварващо. Понякога има и комични ситуации - за три спирки слиза и се качва различен музикант и доста от хората във вагона почват да се хилят в очакване на следващата шоу програма.\nАз съм свирил по улиците (и продължавам да го правя), но не и активно, а по-скоро епизодично. Дори си купих и два усилвателя с вградена акумулаторна батерия с тази цел. Истината е, че в добрите дни с улично свирене можеш да изкараш колкото (ако не и повече) и при ресторантски/клубен гиг. Разбира се, нямаш сигурноста, че ще изкараш нещо въобще. Но интересното е, че тук (за разлика от България), уличното свирене не се приема за унизително и просене, а напротив - това е част от културния облик на града.\nА относно стиловете - аз не съм се ограничил само и единствено в джаза. Слушам и свиря доста блус, фънк, р'н'б, поп и бразилска (боса нова) музика. Също така като по-малък съм свирил доста рок (кавър банди на Лед Зепелин, Дийп Пърпъл и т.н.), гръндж, дори и лек метъл, както и електронна музика (за около година-две се подвизавах с една електрическа китара Пълдин по дръм'енд'бас партитата на Ogonek&Cooh. Ще цитирам Милчо Левиев - "За мен има два вида музика - хубавата и другата.". Не се ограничавам стилово, а по-скоро слушам и свирят това, което ми харесва.\nИстината е, че музиката, която най-много искам да пиша/аранжирам/продуцирам/свиря е нещо подобно на\nНе съм много убеден как се определя това стилово, но определено е комбинация на електронна музика с джаз, бразилска и поп музика. Кефя се адски много и на р'н'б, но това е друга бира\nТози пост е редактиран от kitaratapesho: 08 февруари 2011 - 07:13\nПубликувано 08 февруари 2011 - 07:27\nОт КитаратаПешо имам най-добри впечатления.\nПС-... освен един- чувствам се много добре, когато не ми се налага да си имам работа с китаристи.. Що така? Нещо по повод враждата пианисти- китаристи? )\nТози пост е редактиран от bmmusic: 08 февруари 2011 - 07:33\nПубликувано 08 февруари 2011 - 14:47\nТака сладкодумно обясняваш че няма как да не те попитам как се гледа на диджеите в юатите. И има ли го тоя синдром да взимат хляба на музикантите, или поне да изкарват понякога в пъти по-големи хонорари за сметка на живата музика?\nПубликувано 10 февруари 2011 - 06:34\n@bmmusic - Да, понякога има напрежение, когато се налага да се свири с два хармонични инструмента и солисти в банда. Но това най-често се получава, когато инструменталистите не са достатъчно опитни. С времето човек се учи как да се държи в такива ситуации. Ако говорим за джаз музика, пианиста винаги ще е доминиращ (заради диапазона и хармоничните възможности на инструмента), затова малко или много той определя как ще се развие ситуацията. И аз лично не харесвам да свиря с пианист, който не осъзнава, че акомпанирайки ВИНАГИ и през цялото време той елиминира възможноста китарата да акомпанира и това да даде по-разнообразен характер на (някои части от) парчето. Освен, че може да се редуват при акомпаниране, китарата и пианото могат да акомпанират и заедно. Добър пример за това е албумът The incredible jazz guitar of Wes Montgomery. Добър пример за редуващо се акомпаниране е Bill Evans - Interplay (Jim Hall свири китара там).\nВ момента аранжирам няколко парчета за малък състав (шест-седем човека) и бандата ще бъде без пиано, но с вибрафон. Винаги ми е била интересна комбинацията китара-вибрафон... На някои места китарата и вибрафона ще акомпанират заедно - ще видим колко успешно\n@emo_tion1 - Хммм, тук по този въпрос не мога много да говоря - нямам никаква идея как седят нещата със заплащането на диджеите в САЩ. Това, което ми прави впечатление (конкретно за Ню Йорк) е, че има много повече места с жива музика, отколкото с ди джеи (говоря като съотношение, сравнено с БГ). Което е гот. Но може би Ню Йорк е изключение... Тук и рядко някой свири кавъри. Така че...\nРазбира се, има и огромни клубове с диджеи - например Pacha. Само веднъж съм бил там и положението беше брутално - 4 етажа клуб; на всеки етаж различен отбор от диджеи пуска музика; на всеки етаж по 1000 души (примерно, може и 500 или 1500 да са били). Сигурно ако пускаш музика там кинтите ще са много готини. Както и ако свириш и напълниш Медисън Скуеър Гардън, разбира се Така че... всичко е относително. Но със сигурност има прекалено много места за жива музика, че да се замисляш дали диджеите не ти взимат сцената.\nПубликувано 17 февруари 2011 - 12:37\nЗнам, че е трудно, но можеш ли да опишеш какво е за теб Ню Йорк?\nКак виждаш града през твоите очи?\nНаистина ли Франк Синатра е прав, казвайки(по-скоро пеейки), че градът никога не спи?\nПресилени ли са според теб твърденията, че това е "центърът на вселената"(разбира се визирам усещането и атмосферата в града)?\nМожеш ли да разкажеш нещо за така наречения East Village в Манхатън(доколкото знам една от най-колоритните части на града, пълна музиканти, художници, артисти и др.)?\nАбе, ако имаш време и желание пиши каквото ти се иска - сигурен съм, на всички ще бъде интересно.\nТози пост е редактиран от malkin71: 17 февруари 2011 - 12:40\nПубликувано 18 март 2011 - 14:06\nЧестит Рожден Ден! С най-добри пожелания за здраве, творчески и лични успехи!\nПубликувано 18 март 2011 - 15:09\nЧРД и от мен Пешо!! Да си жив и здрав и да се върнеш някой ден да преподаваш тук!\nИскам да те питам и аз нещо:\n1. Как минава един твой ден? Колко време свириш, колко учиш и т.н.\n2. Ако можеш да разделиш аспектите на свиренето (техника, теория, практика и техните подразделения) по колко време (в %) отделяш за всеки аспект когато се упражняваш? И как ги степенуваш по важност?\n3. Намери ли си "твоя" стил?\n4. Какво е мястото на бизнес (как да си намери гиг, сесия, колко пари да вземе и т.н.) познанията в обучението на един музикант от гледна точка на американската образователна система? Отделя ли се някакво време или всеки се оправя както може?\n5. Защо след всеки пост пишеш "Пешо" ?


Авточасти FRENKIT - Купи оригинални части FRENKIT на ниска цена\nАвточасти FRENKIT - оригинални части на достъпна цена\nСпирачни апарати FRENKIT\nВодещи втулки спирачен апарат FRENKIT\nСпирачна помпа FRENKIT\nСпирачен цилиндър FRENKIT\nРегулатор на спирачна сила FRENKIT\nГорна помпа за съединител FRENKIT\nДолна помпа за съединител FRENKIT\nFrenkit, S.L. Poligono Aloa 31100 Puente La reina\nPuente la Reina Navarra\n4.8 1274 отзива в Google\nНекоректен търговец, изпраща употребявани части, а вие плащате нови.\nЗдравейте г-н Георгиев, съжалявам, че сте останали с тези лоши впечатления за нас, но както ви обесних във имейлите по-рано имате пълното право да върнете закупения продукт и да ви върнем парите или да го заменим. До колкото разбрах нямате излишно време и не искате да се занимавате повече с нас. Ако все пак желаете да върнете въпросния артикул може да се свържете с нас за да ви кажем къде да го изпратите.\nКрайно недоволен! Поръчах два носача-единия дойде с нарушена опаковка, на всичкото отгоре различен от другия! Можеше човека с който потвърдих поръчката, да ме предупреди!На всичкото отгоре след като се прибрах видях, че му е скъсана гумичката на разпечатания!\nЗдравейте г-н Иванов, бихте ли могли да ни изпратите снимки на проблемния артикул за да проверим какво се е случило с него. Ако желаете може да го върнете и да го заменим с друга бройка. Ще се радваме да разрешим този казус и ще очакваме да се свържете с нас!\nPagespeed: 0.0315 sec


Подстрекават граждани в "Тракия" срещу нова улица - 24chasa.bg\n05.11.2017 16:15; Радко Паунов\nПодстрекатели настройват жители на блок 5 в пловдивския район "Тракия" срещу изграждане на нова улица, алармира кметът Костадин Димитров. Той обясни, че трасето от "Цариградско шосе" към въпросния блок от години тъне в мрак и не е асфалтирано. "Неведнъж там са нападали хора в тъмното", допълни районният кмет. Заедно с градоначалника Иван Тотев решили да проектират и да направят улицата приветлива. С решение на общинския съвет се иска държавата да прехвърли на общината 120 кв. метра от Ботаническата градина, за да проправят новото трасе.\n"И точно в този момент се явяват провокатори, които заблуждават гражданите, че тази улица няма да се ремонтира, а ще се прави продължение на бул. "Санкт Петербург". Лъжат хората, че под балконите им ще стане магистрала", ясосва се Димитров. Той увери, че ще проведе срещи с обитателите на близките блокове, за да им обясни проекта. "Ако и тогава не желаят, ще насочим средствата в друг микрорайон на "Тракия", категоричен е Димитров.\nОбщина Горна Оряховица подписа договор с Управляващия орган на ОП „Региони в растеж“ 2014-2020г. за предоставяне на безвъзмездна финансова помощ във връзка с изпълнението на проек „Енергийна\nНеобходимо е предприемане на конкретни съвместни действия на ниво ЕС за устойчивост на културното наследство. Това заяви по време на среща с граждани в община Сапарева баня кандидатът за евродепутат\n„Пътят, по който ГЕРБ поведе България преди 10 години - е без алтернатива. От най – малкото село до най – големия град хората оценяват постиженията от реализацията на проектите с европейско\nЧрез подкрепата от ЕС малкият и среден бизнес в Дупница ще продължи да се развива. Пред нас имаме важната задача да подкрепяме малкия и среден бизнес, за да се създават работни места.\nПовишаване на доходите на българските и европейските граждани ще е сред основните приоритети в нашата работа, заяви на среща в Пловдив кандидатът за член на Европейския парламент от листата на ГЕРБ и\nЮжна Корея събра бургазлии пред Пантеона\n"Културата е най-добрият мост за приятелство", заяви кметът на Бургас Димитър Николов при откриването на фестивала "Дни на Южна Корея в Бургас". На рождения си ден той и посланикът на азиатската


Надали има човек, който да не мечтае да отиде във Венеция и да се убеди, че този приказен град в област Венето в Италия наистина съществува, а не е добре построен декор от някой касов холивудски филм.\nЗа щастие, дестинацията за нас, българите, е близка и никак не е скъпа. Препоръчвам ви да пътувате със самолет (нискотарифните авиокомпании у нас предлагат билети дотам), да отседнете в местен хотел, а не в близкия курорт Лидо ди Йезоло (който по нищо не се отличава от тези по родното Черноморие) и да останете не повече от три дни (забележителностите можете да разгледате за ден, а през останалото време се забавлявайте и избягвайте познатите на чужденците маршрути.)\nПървият ден от обиколката ви из града задължително трябва да включва прочутия площад „Сан Марко“ и намиращите се наоколо исторически сгради – Базиликата, Кулата-камбанария, Прокурациите (административните здания, обграждащи площада), Двореца на дожите, Моста на въздишките. Освен да се щракнете за спомен отвън, можете да ги разгледате и отвътре. Опашките за влизане са дълги, но се движат бързо, така че за няколко минути ще дойде и вашият ред.\nНеприятна подробност е, че във Венеция няма много пейки, където да поседнете и да поемете въздух, така че умората може и да попречи на доброто настроение. (Ако сте на „ти“ с езиците, разпитайте местните за малкото паркче, което е в непосредствена близост до централната колона със символа на града – крилатия лъв).\nРазбира се, имате възможност да се отпуснете и да опитате италианската кухня в някое от многобройните заведения, но цените са като за туристи. Ако си купите нещо за хапване на крак и решите да се подпрете или отпуснете на някой тротоар или стълбище, веднага към вас ще се насочат „пазителите“ на града, които учтиво ще ви обяснят на италиански, че седенките не са позволени и сте застрашени от глоба.\nТакава ви очаква, ако решите да нахраните и гълъбите, кръжащи наоколо. Подобни правила допреди време нямаше и при поредното ми посещение тази година наистина останах без думи от безбройните ограничения, налагани на туристите. Хубаво е, че бизнесът и управата на града се грижат за общия облик на мястото, но почивката на милиони хора е застрашена от подобни „дребни“ моменти. От друга страна пък, Венеция е пълна с улични търговци, които според мен загрозяват и развалят много повече пейзажа.\nНепременно вижте и се снимайте край „Канале Гранде”, „Понте Риалто” или църквите „Сан Симоне Пиколо” и „Санта Мария ди Назарет”, или двореца „Ка′ Д′Оро”.\nПрез втория ден от престоя ви и в случай че сте с половинката си, можете да си организирате романтичен ден. Качете се на гондола, отидете до Моста на влюбените и „заключете“ любовта си с катинар, а вечерта направете разходка из далеч по-спокойните улички.\nАко пък сте в приятелска компания, препоръчвам ви да изхвърлите картите на града и да импровизирате в маршрута. Проучете наоколо. Мушнете се из малките тунелчета. Гарантирам ви, че ще попаднете в един по-различен свят, ще се слеете с местните, ще вдишате от техния въздух. Изпийте по едно капучино в някое невзрачно кафене или вкусете парче тирамису.\nЗа шопингхолиците Венеция предлага целия набор от познатите световни марки. Разнообразието е голямо, стига и портфейлът ви да е пълен. Изборът за дамите обаче е значително по-богат. Всяка задължително се сдобива с късче муранско стъкло, оформено като бижу, или малка статуетка. Цените варират от 3 – 4 евро нагоре.\nЛично аз препоръчвам да отделите и малка сума (минимум 10 евро) за парче от прочутата венецианска дантела, изработвана на остров Бурано. Тя може да бъде пришита към ветрила, чадъри, покривки, кърпички, блузи, рокли и т.н. Ако ви се отвори възможност, отбийте се и на въпросните острови Мурано и Бурано, където са разположени работилниците на местните майстори стъклари и шивачи. И там има сувенирни магазини, но цените не се различават особено от тези в разположените в централната част на Венеция.\nВ заключение ще ви напиша, че Венеция е задължителна дестинация. Неслучайно градът е включен в списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО. Като излязъл от детска книжка за приказки е, стига да се абстрахирате от огромните тълпи хора, улични търговци и купчините с боклуци, оставени от същите тези туристи. Затова там се ходи с високо вдигната глава, защото красотите и забележителностите на това бутиково бижу ви гледат отвисоко. И ако искате да ги усетите и да се докоснете до тях, трябва да ги погледнете право в очите.\n2018 | 16 авг 2013


Манарола | Pochivka.com\nИталия, една от най-известните туристически дестинации в Европа, е истински блян за търсачите на антични църкви и катедрали, средновековни дворци и крепостни стени, а многобройните ѝ разположени на Средиземно море градчета са любими за предпочитащите отдих и релаксация. Сред забележителностите на тази слънчева държава, няма как да не се спомене едно наистина райско кътче, известно като Чинкуе Тере.\nРазположено в района на Лигурия, този приказен рай се състои от пет селца, всяко от които притежаващо собствен чар. В превод Чинкуе Тере означава Петте Земи и в случая това се отнася за Риомаджоре, Манарола, Корниля, Вернаца и Монтеросо ал Маре, кацнали между два носа, върху скалистото крайбрежие на Лигурия в Северозападна Италия.\nМнозина предпочитат да отседнат в Манарола (Manarola), най-старото селце от петте, защото въпреки че няма плаж или каквито и да е други екстри, то разполага с неустоим чар, който омагьосва всеки, който реши да го посети. Градчето представлява смесица от пастелни къщи и тесни, криволичещи улички, сгушили се на върха на скала, буквално на прага на морето. В това селце се намират и най-плодородните лозя, които отчасти скриват Манарола от погледите на посетителите, за да може тя да се разкрие изведнъж в целия си блясък.\nИ в петте селца на Чинкуе Тере се произвежда изключително висококачествено вино, но Манарола се слави като победител в надпреварата на местните винарни. Тук се предлагат сухото "Чинкуе Тере" и полусладкото "Скиакетра". Първото се произвежда от три различни сорта грозде и обикновено е предпочитаното вино към всякакви ястия. Второто за мнозина е прекалено сладко. Това десертно вино се произвежда от късната реколта и заради по-натрапчивия си вкус се пази предимно за по-тържествени поводи.\nСъщо така не забравяйте, че в Лигурия се е появил сосът Песто. Климатът тук е особено подходящ за отглеждането на босилек, поради което пестото в Лигурия е считано и за най-качественото и ароматно. Жителите на Манарола често смесват пестото с чесън, кедрови ядки, зехтин и сирене. Заведенията на Манарола са непретенциозни и уютни и предлагат всякаква домашно приготвена храна. Сред специалитетите се отличават морските дарове, а за истински шедьовър за кулинарните умения на местните жители се счита рецептата им за приготвяне на аншоа.\nОбикновено за да стигнете до Манарола трябва да минете по Пътя на влюбените, който тръгва от Риомаджоре. Този издълбан през 20-те години на миналия век маршрут, е считан от мнозина за най-живописния и романтичния. Ако не сте настроени за пешеходни разходки, можете да поемете своето пътешествие от Специя. Там личните автомобили се изоставят и се хваща влак, който има спирки и в петте селца.\nМожете да посетите Манарола и Чинкуе Тере по всяко време на годината, но за предпочитане се насочете към месеците от март до май. Тогава времето е приятно за разходки и обикновено липсват тълпи от туристи. Ако искате да разгледате и останлите селца, трябва да поемете по Синята пътека, която е с дължина от 11.3 км. За тази цел ще Ви е необходим около един ден.


Статуята на Христос , Рио де Жанейро, Бразилия | globalen.bg\nИсторията на Статуята на Христос Спасителят датира от 16 век, когато португалците кръстили планината, където се намира статуята, Връх на изкушението, намеквайки за библейската планина. Спасителят е с разперени ръце, извисявайки се над Рио де Жанейро. Завършена през 1931г., тя е висока 38м, изградена е от желязобетон и е облицована с несмлян талк, устойчив на въздействието на климата. Статуята на Христос Спасителя е разположена на високия 710м хълм Корковадо в предградията на града. Допълнителната височина на хълма превръща този съвременен колос в емблематична забележителност на Рио. Като всички останали чудеса по света, тежащата 1145 тона статуя на Христос Спасителя се е превърнала в символ на града и на цяла Бразилия. Разперените ръце с дължина 30 м сякаш се готвят да прегърнат света. Туристите могат да стигнат до основата на статуята с автомобил, железница или по пешеходен маршрут.\nСтатуята е претърпяла няколко промени до сега. Освен прожектори и многобройни лампи, едно от най-новите подобрения е добавянето на панорамен асансьор и моторизирани стълбища за облекчаване на възрастните хора.\n(По-рано всички трябваше да преодолеят 220 стъпала за да стигнат до горе). Изгледът към пострелия се в нозете им Рио де Жанейро, искрящото море, далечните хълмове и планинските върхове е незабравим.


Публикувана на Събота, 30 Април 2016 15:00\nКойто има очи – нека види чудото, който има уши – нека чуе Божиите заповеди и да ги изпълни…\nИ до днес Христовото Възкресение се съпътства от едно велико чудо, което се наблюдава всяка година при Божия гроб, в деня преди православния християнски празник Великден. Ето какво точно е то: в град Йерусалим, над мястото на Господния гроб, е издигнат малък параклис, а над него - величествен храм. Всяка година на Велика събота православните получават там Благодатния огън.\nПубликувана на Сряда, 27 Април 2016 22:33\nПиши, мислех си, пиши, докато още всичко е пред очите ти\nНо откъде да започна? Може би оттам, че в това пътешествие през цялото време бяхме на гости на оня воин, свети Георги? Манастирът в Хаджидимово, където преспахме, преди да преминем границата с Гърция на път към Уранополи, е посветен на него. Там се съхранява една чудотворна икона, с която са свързани много чудни истории.\nВелик ден в навечерието на Великден!\nПубликувана на Четвъртък, 21 Април 2016 18:53\nДнес е славен ден за Православието: Синодът ни се опълчи срещу икуменизма на Вартоломей, а зилотите от Есфигменския манастир се върнаха в Църквата\nСлава на Светата Троица! Днешният 21 април се превърна в славен и велик ден поради две причини. Първо до нас дойде новината за покаянието и завръщането в лоното на Църквата на старостилците-разколници от атонския манастир Есфигмен, който от десетилетия се бе превърнал в крепост на зилотите.\nСтраница 1596 от 1627


Хиляди кубинци се сбогуваха с Фидел Кастро – Труд\nХиляди кубинци се сбогуваха с Фидел Кастро\n04.12.2016 • 08:19\nМасова траурна церемония в памет на Фидел Кастро, който почина на 25 ноември, се проведе в събота в източния кубински град Сантяго де Куба, където пристигна траурният кортеж с урната с праха му. Хиляди се събраха на площада „Антонио Масео“, за да почетат паметта на лидера на Кубинската революция. На митинга присъстваха президентите на Боливия и Венецуела Ево Моралес и Николас Мадуро, както и бившият държавен глава на Бразилия Дилма Русеф.\nПред събралото се множество президентът на Куба Раул Кастро обеща, че ще защитава социалистическата революция на островната държава. „Ние се заклеваме да защитаваме отечеството и социализма“, заяви Раул Кастро. Той също така отбеляза, че неговото правителство ще забрани улици или сгради да бъдат кръщавани на неговия брат Фидел, за да се спази желанието на бившия лидер личността му да не се бъде превръщана в култ.\nДържавният глава посочи, че на следващата сесия парламентът ще приеме закон, забраняващ, кръщаването на „институции, улици, паркове и други обществени места или издигането на статуи или други форми на изразяване на почит“ към лидера на Кубинската революция.\nСбогом, Ел коменданте!И ако срещнеш там, в другия свят, твоя приятел и съратник Че, предай му поздрави от България- няма да ви забравим!


Оцелели от гей чистката в Чечня разказват за изживяното – HUGE.BG\nОцелелите от хомофобската чистка в Чечня са най-често анонимни. Много хора са се опитвали да избягат, но в повечето случаи офицерите ги хващат и ги изпращат обратно в концентрационния лагер. Там гей хората са измъчвани, унижавани, пребивани и убивани. Някои бивши задържани са разказали за случилото се пред организацията Human Rights Watch. Поставени са псевдоними, от мерки за сигурност.\nЗураб е на 32 и е бил задържан за една седмица. На 1 март е бил арестуван в дома си. Незабавно е изтрил всичките следи от комуникация с гей мъже от телефона си. Полицаите го откарали в лагер, където бил завлачен в стая с още двама гей познати. Един от тях бил с кървящи рани от удари. Полицията искала да научи всичко за Зураб и връзката му с другите двама. Зураб заявил, че ги познава от работа.\n“Започнаха да ме бият. Закачиха жици за ушите ми и започнаха да ме измъчват с токови удари. Аз не се предавах и продължих да настоявам, че двамата са излъгали за мен. Унижението беше ужасно. Наричаха ме ‘жена’, ‘педал’ и ‘педераст’ – най-обидните думи за един мъж. Подиграваха ми се, имитираха ме. Едва издържах. Искаше ми се просто да ме убият.”\nЗураб не е бил хранен цяла седмица, докато е стоял там и е отслабнал с 9 килограма. Давали са му вода единствено, след молитва. Той бил освободен от полицаите след липса на доказателства, че е гей. Две седмици по-късно Зураб научил от приятел, че са задържали бивш негов партньор, който имал негови снимки на телефона си.\n“Нямаше да понеса още едно задържане и затова избягах в Южна Европа. Ако снимките бяха показани на семейството ми, баща ми и чичо ми щяха да ме убият.”\nХасан е студент на 20 и е бил задържан от полицай, който се е дегизирал като гей мъж в приложение за запознанства. Когато двамата се срещнали, полицаят казал, че апартамента му е в покрайнините на града. След 30 минути шофиране, двамата отбили от пътя в полето, където ги чакали полицаи с черни униформи.\n“Осъзнах какво се случва, когато ги видях. Започнах да го моля да се върнем, но той ме изхвърли от колата. Започнаха да ме ритат и да ме удрят с юмруци по лицето. Съблякоха ме гол и започнаха да ме снимат на телефоните си, докато крещяха, че са хванали ‘педал’.”\nПолицаите взели телефона на Хасан и открили в него голи снимки и съобщения от други гей мъже. Казали му, че до месец трябва да им даде няколко хиляди долара, а в противен случай, ще бъде разкрит пред семейството му. Хасан продал всичките си електронни принадлежности, взел пари на заем и събрал сумата.\n“Нямах друг избор. Ако роднините ми бяха разбрали, че съм гей, срамът за семейството щеше да бъде непоносим.”\nСлед като платил откупа, той избягал от страната. По-късно научил, че негови приятели били също задържани, вероятно заради видяното от телефона му.\nМохамед е на 35 и е прекарал 11 дни в лагер в Аргун. Той бил арестуван на публично място в Грозни, където се разхождал заедно с гей приятел. Двамата били нападнати с удари по главата и откарани с кола в лагера. Там били още 40-50 мъже.\n“Всеки ден ме измъчваха”, разказва той.\nПри освобождаването му били извикани неговите роднини, както и роднините на много от задържаните. Всеки гей мъж бил принуден да се изправи срещу семейството си и да разкрие сексуалната си ориентация.\n“Роднините ни слушаха със сълзи на очите, а полицаите им казваха – “Сега вече знаете какво да правите с тях.” Не им казаха директно да ни убиват, но беше ясно.”\nЕдин от задържаните отказал да се разкрие пред семейството си и затова не бил освободен. Други имали същата съдба, след като роднините им не се появили.\nПри освобождаването си, Мохамед избягал от Чечня, без дори да си приготвя багаж. Заминал за Централна Русия.\n“Не мога да се върна, макар че и тук в Русия не е безопасно.”\nВсичко по темите:гей, хомофобия, Чечня, чистка\nСтраните, в които хомосексуалността се наказва със смърт


Магистралата до Карнобат е затворена - burgas.utre.bg\n26 февруари 2018, 21:18 | Светлина Еленова\nСнеговалеж и виелица продължават\nСилният снеговалеж в Бургаска област продължава. В късния следобед магистрала "Тракия" в района на Карнобат беше затворена. Преустановена е работата и на летище Бургас и пристанищата в областният център и региона.\nТемпературите продължават да бъдат отрицателни.\nПоради силният вятър и нулевата видимост при зимни условия е въведена и забрана за движение на товарни автомобили до 12 т. по пътищата II-73 от Шумен до Карнобат и I-9 от Обзор до Кошарица. Пътят Елхово - Средец също е затворен.\nОт Областно пътно управление препоръчват да се Шофира внимателно, само при необходимост и ако се налага е желателно това да става с вериги.\nдвижениеБургаска областверигипътна обстановка


НБУ с награда за хуманитаристика в памет на проф. Богдан Богданов от National Geographic България\nНБУ с награда за хуманитаристика в памет на проф. Богдан Богданов\nНов български университет учреди специална Награда за хуманитаристика в памет на създателя на Университета професор Богдан Богданов.\nПризът е израз на почит към впечатляващата личност на професор Богданов и продължение на неговото дело и мисия – да подкрепя и развива знанието на всяко едно ниво, в името на младите, амбициозните, можещите, онези, които мечтаят да променят света и средата, в която ние всички изграждаме нашето бъдеще.\nНаградата за хуманитаристика ще се връчва ежегодно на 2 ноември, рождената дата на професор Богданов, а безграничната му всеотдайност и нестихващ стремеж към съвършенство са в основата на начинанието.\nОсвен плакет и диплом, състезанието между участващите ще бъде и паричния израз на наградата от 10 000 лв., като е предвидена и втора, поощрителна в размер на 4000 лв., която може да бъде връчена от журито по негова преценка.\nНаградата ще се определя на конкурсен принцип и ще се присъжда лица, реализиращи идеи, сходни с идеите на професор Богданов. Кандидатите могат да подадат лично документи или да бъдат номинирани (с изрично тяхно съгласие) от други лица, комитети или организации до 15 септември 2017 г., уточняват от учебното заведение.\nРоденият на 2 ноември 1940 г. професор Богданов е забележителен познавач както на Античната, така и на Западно-европейската литература. Освен множеството преводи от латински и старогръцки, името му стои под предговорите и послесловите на редица важни за европейската литература текстове.\nПреподавателският път на Професора преминава през Великотърновския, продължава в Софийския и завършва в Нов български университет. Той е ръководител на Катедрата по класическа филология в СУ, а след това и Председател на УС на Фондация „Отворено общество“.\nНаградата на ще бъде връчена на тържествена церемония в НБУ на 2 ноември тази година.\nЦялата необходима информация относно процедурата за кандидатстване и още много детайли могат да бъдат открити на официалния сайт на НБУ -\nПодаването на документите става лично или по пощата до: НБУ, гр. София, ул.Монтевидео 21, 1618, до: Христо Чукурлиев, Корпус 2, ет. 2. стая 218. Документите съдържат: попълнената формата за кандидастване, препоръки и мнения на трети лица и/или организации, доказателства в полза на кандидатурата.