Как да инсталирате детска столче за кола - Ремонт на различни марки автомобили\nКак да инсталирате детска столче за кола\nМоже би много любители на семейните автомобили очакват деня, в който децата им ще достигнат възрастта, на която няма да е необходимо да седят в кола на столче за кола. Междувременно тази възраст ще дойде, шофьорите ще имат периодична процедура за закупуване на столче за кола, а след това – столче за кола „за растеж“. Ясно е, че когато става въпрос за осигуряване на безопасността на детето, тогава цената не се издига. И така отидохте до магазина, прекарахте няколко уморени часа, опитвайки и задавайки цена за избрания продукт, и накрая купихте детска столче за кола. Но това е само първият етап, след това идва най-важният момент – правилното инсталиране на столчето за кола в колата. Днес ще говорим за това как да направим това, за да може малкият пътник да седи удобно и че, не дай си боже, в случай на инцидент столът изпълнява основната си функция – да спаси детето от наранявания.\nПървото предпазно устройство за вашето дете е бебешката количка или бебешката количка (категория 0). Предназначен е за деца на възраст от няколко месеца до една година и е предназначен за бебе с тегло до 10 килограма. Този дизайн е често срещана количка като тази, използвана в количките. В такова столче за кола бебето се транспортира само легнало.\nДетската количка може да се монтира както на задния ред седалки, така и на предната пътническа седалка. Не забравяйте да деактивирате въздушната възглавница за пътници, преди да инсталирате детската количка (ако колата ви е оборудвана с тази функция, която се предлага във всички съвременни автомобили). Необходимо е да инсталирате детската седалка за кола върху повърхността на седалката, перпендикулярна на курса на автомобила, като използвате специалните колани, които се доставят с комплекта, като го фиксирате към възглавницата на седалката.\nКогато бебето ви порасне и напълнее, ще трябва да продадете детското столче за кола и да купите първото столче за кола, наричано е още „бебешки пашкул“ (категория 0+). Такава седалка може да поддържа пътник с тегло до 13 килограма, а препоръчителната възраст за дете е до една година и половина.\nМожете да инсталирате такава седалка за кола както на предната, така и на задната пътническа седалка, но винаги срещу движението на автомобила. В резултат на много тестове беше установено, че този метод за монтиране на столчето за кола по-добре предпазва детето от нараняване в резултат на челен сблъсък на автомобила. Ако вашият автомобил е оборудван със специални стойки IsoFix, това ще улесни инсталирането на детската столче за кола. Тези закопчалки са метални скоби или презрамки (IsoFix Latch), върху които е монтирана рамката на детското обезопасително устройство. Ако колата няма IsoFix стойки, тогава можете да фиксирате столчето за кола на седалката, като използвате стандартния колан. За да направите това, издърпайте го колкото е възможно повече от макарата, навийте го зад страничния подлакътник, прекарайте го през отвора в горната част на страничната защита и го издърпайте колкото е възможно повече, докато коланът е напълно удължен.\nСлед това коланът се прекарва през страничния отвор от другата страна, навива се отзад под облегалката за ръце и се вкарва в средната катарама за колана. След тази операция столът трябва да се издърпва отстрани настрани, за да се провери твърдостта на фиксирането. Тази седалка е проектирана с вътрешни предпазни колани, които са с Y-образна форма, за да задържат по-добре детето на седалката. След като седалката е на мястото си и вашето дете е седнало, регулирайте тези ремъци така, че да са под рамото на малкия пътник.\nВашето дете е наддало от 9 до 18 кг, а възрастта му – от една до 4,5 години? След това отново ще трябва да отидете до магазина и да си купите нов стол (категория 0+ – 1), а старият ще трябва да бъде продаден или наследен. Не мислете, че по-голямо дете ще може да се побере на седалка от категория 0+.\nстолче за кола до 18 кг\nВъпреки това, след като сте се изпотили много, може да успеете да стиснете детето в устройството, но в критичен момент то няма да издържи на увеличеното натоварване и просто ще се разпадне, провокирайки сериозни наранявания. Ако новата седалка попада в категория 0+, тогава тя трябва да бъде монтирана спрямо посоката на движение, а ако нейната категория 1, тогава устройството може да бъде монтирано по посока на автомобила, но само на задния ред.\nКогато детето порасне отново (от 3 до 7 години) и напълнее от 15 до 25 килограма, ще трябва да закупите нов стол от категория 2 или 3 (в зависимост от антропометричните данни на детето). Дизайнът на тези столове се различава от вече описаните от нас по това, че не съдържа вътрешни фиксиращи колани – детето е фиксирано в него с помощта на стандартни предпазни колани. Седалката е монтирана по начина, по който сте свикнали, но предпазният колан трябва да минава по центъра на рамото на малкия пътник. Такъв стол може да се монтира отново само на задния ред и да се закрепи по посока на превозното средство.\nИ накрая, детето ви достига възрастовата граница (от 9 до 12 години), когато няма да има нужда от малко повече и без специално детско столче. Придобиваме ограничаващо устройство, наречено бустер, способно да поддържа пътник с тегло от 22 до 36 килограма. Вече не е стол сам по себе си, а по-скоро стол или подплатена седалка. Той е инсталиран на задния ред на колата, обезопасен с IsoFix устройства, а самият малък пътник е обезопасен с колани за възрастни.\nЗа тези, които не планират да изхвърлят пари на всеки три четири години за закупуване на ново столче за кола, продавачите ще посъветват да закупят универсално ограничаващо устройство, което може подобно на трансформатор да се адаптира към растящо и набиращо тегло дете.\nИнструкции - как да фиксирате детска столче за кола в колата\nКак сами да инсталирате аларма на кола\nНаправи си сам антикорозионна обработка на автомобила\nBMW X5 E70 – има ли недостатъци на емблематичната кола\nNext story Карбураторно устройство VAZ-2105 (2106)\nPrevious story Направи си сам регулиране на фаровете VAZ 2114


Шимон Перес: "Вие сте честни, вие искате честна политика – вървете и правете честна политика!" - Украйна днес\nИ ние помислихме: най-голямото богатство на природата е човекът. Хората обогатиха земята, а не земята народа.\nВсички ние станахме учени. Всеки фермер в Израел, всеки кибуц започна да гледа как да развива селското стопанство без вода, без земя. Ние започнахме да го развиваме. Това беше първото селско стопанство в света, основано на хайтек. Аз самият тогава бях студент в селскостопанския университет, ние се опитвахме да създаваме поливни системи: поливахме дърветата с гореща вода, мислихме, че те така ще растат по-добре.\nЗа наше голямо учудване, стана ясно, че селското стопанство, което е основано не само на земята, но и на хайтека, работи. Днес ние имаме достатъчно вода. Вода обикновено се намира – тя не се добива. А ние започнахме да се занимаваме с добив на вода. И ние успяхме. Ние започнахме да опресняваме водата, ние търсихме зеленчуци, които не „пият“ прекалено много вода, занимавахме се със селекция. Ето това е истинската тайна: за бъдещето е важно не това, което намирате, а това, което вие произвеждате.\nНие нямахме много хора, нито въоръжение, ние никога не сме воювали, имахме само 450 хиляди души, нямаше генерали, нямаше военен опит. ООН реши да създаде държавата Израел, но фактически имаше война. Какво ние можехме да правим? Две неща.\nПърво – хората трябваше да станат мъжествени и храбри. Тя трябваше да разберат, че ние нямаме избор – ние трябва само да победим. Ако загубим поне веднъж – край.\nВторо – тъй като ние не сме имали оръжие, започнахме да го произвеждаме. За да съвършенстваме армията, на нас ни се наложи да развиваме IT. Израелският IT-сектор работеше за армията. Защото ние бяхме сами във враждебно обкръжение.\nЗа какво ви разказвам всичко това? Досега аз казвам на младите момчета и момичета: приятели, вие имате много повече, отколкото си мислите. Не бъдете мързеливи. Вие имате много повече от това, което земята може да ви предложи. Вие можете да произвеждате неща, които не са ви дадени. Това е урок за всички.\nУкрайна е една от най-важните в света страни в сферата на селското стопанство. Вие действително много доставяте, и вие не трябва да се отказвате от селското стопанство – вие можете и трябва да модернизирате, обедините ресурсите и талантите на народа.\nВсички хора имат голям потенциал. Но всички те са малко мързеливи. Ако искате да постигнете нещо, трябва да работите. Нищо не пада от небето. Ние в Израел много работихме. Какво лошо има в това? Не знам… Хората излизат в почивка – това е загуба на време. Аз съм на 90 и аз никога не съм бил в отпуска. Казват ми: „Ти да не си ненормален?“ А пък аз получавам радост, когато работя. И не бъдете песимисти – това също е загуба на време, особено когато времената се променят.\nТрябва да вървите по пътя на науката. Науката няма граници, науката няма рефлексия. Не се опитвайте да решите проблемите на миналото, не знам възможно ли е изобщо това. Миналото изобщо няма никаква роля. Просто го изучете, за да не повтаряте старите грешки. Миналото няма нито бъдеще, нито надежда.\nПовечето хора предпочитат да помнят, а не да представят – това е най-голямата грешка. Какво искате да помните? Всички направени грешки? Не може да се полагате на историята. Историците са писали за историята за възхвала на кралете и на тези, които са били на власт – казвали са това, което е било необходимо.\nХората се страхуват от нещо… Само Господ знае какво ще се случи с тях.\nМен понякога ме питат: ако погледнеш назад, какви са били най-големите ви грешки? Аз ще отговоря: ние си мислихме, че мечите ни са велики. А сега разбираме, че те са били не чак толкова велики. Мечтайте за големи неща. Колкото по-голяма е вашата мечта, толкова повече ще постигнете.\nВашето младо поколение е великолепно. Но какво ме ядосва в тях – те презират политиците. Те казват: политиката е корумпирана, тя не е за нас. Аз отговарям: вие сте честни, вие искате честна политика – вървете и правете честна политика.\nТова са всички уроци, които успях да изнеса от миналото.\nА понякога хората ме питат как да остават активни. Това е много просто. Смятайте в ума си вашите достижения и мечти. Ако вашите мечтания са повече от достиженията, това значи, че вие все още сте млади. Ако е обратното – стари сте.\nНовини Израел, история, Киев, политика, реч, Украйна, Шимон Перес


Пролетно -летни школи - Фондация " Миню Балкански" с. Оряховица | sredno Uchilishte <br> Hristo Botev, Nova Zagora\nПролетно -летни школи - Фондация " Миню Балкански" с. Оряховица\nПролетно -летни школи - Фондация " Миню Балкански" с. Оряховица >\nSubmitted by botev on Wed, 03/06/2019 - 21:27\nСкъпи приятели,учители , родители и ученици,\nИ през 2019 година ще продължим да организираме и провеждаме пролетните и летни школи в построената за тази цел база на Фондация „Миню Балкански“ в с. Оряховица в близост до гр. Стара Загора.\nУчастници от всички краища на България и чужбина се събират за да учат,да общуват заедно, да станат приятели. Социалният принос е също забележителен.При нас е винаги полезно и забавно.\nЗа да постигнем целите си сме поканили за ръководители на школите изтъкнати професори и педагози, подготвящи участници в национални и международни състезания и олимпиади като Теодосий Теодосиев, проф. Сава Гроздев, Ирина Шаркова, Надя Кискинова, Милен Минев , Диман Михнев, Ивайло Хартарски, Богдан Станков, Любен Личев, Виолета Найденова. а също така и архитекти, физици и информатици, астрономи завършили престижни университети и висши училища в Европа и САЩ,работещи в световно известни фирми.\nГотови сме да се срещнем със съмишленици , учители, родители и ученици, за да разговаряме и да представим още по- подробно нашите дейности и цели.\nНе се колебайте да се свържете с нас за повече информация относно нашата дейност на телефон 0889555677 или e-mail : fmb.shkoli@gmail.com Янка Ковачева –Организатор -учебни дейности


Един от най-загадъчните розенкройцерски манифести се появява през 1618 година. Озаглавен е Speculum Sophicum Rhodostauroticum, „Огледалото на мъдростта на Кръста на Розата“. Смята се, че е написан от немския алхимик Даниел Моглинг и в него се разкрива съществуването на т.нар. Невидим колеж – тайна общност от учени – розенкройцери, чиято цел е да трансформират мистичните понятия на алхимията и астрологията в научните дисциплини на експерименталната химия и наблюдателната астрономия.\nБагдадската батерия е общото название на няколко артефакта, намерени по…\nПредишна публикация Previous post: Посочена е най-смъртоносната човешка кръвна група\nСледваща публикация Next post: Хората-гущери от Ал Убаид


Шеста годишна водна конференция: ВиК решения за индустрията – Нови бизнес модели и технологии – Hydrolia\nШестата годишна водна конференция, организирана от Капитал с партньорството на Хидролиа АД, се проведе на 16-ти май 2017 г. в хотел Балкан, гр. София. Фокусът на конференцията тази година беше определящото значение на ВиК решенията за индустрията, като по време на трите дискусионни панела бяха разгледани нови бизнес модели и технологии.\nКонференцията се утвърди като традиционна проява във водния сектор у нас, която се организира с активното съдействие на г-н Добромир Симидчиев, изпълнителен директор на Хидролиа АД. Целта ѝ е да бъдат представени последните тенденции в бранша.\nСред официалните гости на откриването на конференцията бяха г-н Нено Димов, министър на околната среда и водите, и г-н Николай Нанков, министър на регионалното развитие и благоустройство.\nВ първия дискусионен панел бяха разгледани различните гледни точки на индустрията към водата, както и гледната точка на доставчика в лицето на Арно Валто, изпълнителен директор на Софийска вода.\nВъв втория дискусионен панел се обсъдиха нови бизнес модели за управление на води\nВ дискусията се включи и Момчил Живков, партньор в Евролекс България, който разгледа правните аспекти в изнесеното управление на водните ресурси.\nЕдна от интересните теми във втори дискусионен панел беше идеята за създаване на платформи за пренос на добри практики, най-вече в областта на кръговата индустрия и екологията, генерирани в скандинавските държави и в частност Норвегия Г-жа Мадлена Владимирова, директор на Green Business Norway в България, представи дейността и идеологията на норвежката организация. Специално внимание беше обърнато на: продукти с висока добавена стойност, като резултат от третиране на органичен отпадък, представени от Ярл Спандоу, изпълнителен директор на Multivector Group, норвежка компания, член на Green Business Norway. Той даде конкретни примери от изпълнени проекти в различни производства, при които органичният отпадък се обработва, за да се използва повторно като нов продукт. Технологията на Multivector Group би могла да бъде приложена у нас в множество производства, включително в хотелиерството и ресторантьорството – при които органичните отпадъци биха могли да се изсушават по специална технология и остатъкът да се използва в селското стопанство.\nТрети дискусионен панел – Технологични решения за сектора – мониторинг на води, пречистване и рециклиране, помпен интензитет и др.\n„Технологиите във ВиК за индустрията са коренно различни от публичния сектор”, с това послание започна модераторът на дискусията Радослав Русев, член на Съвета на директорите, Хидролиа АД. В последната част бяха представени реални решения, тенденции и насоки, приложими за ВиК в индустрията, което превърна третия панел в своеобразен епицентър на годишната водна конференция. Ето с какво се отличиха отделните презентации в него:\nКюбико: Мониторингът е от водещо значение при експлоатация на ВиК в индустрията\nИнж. Добромир Молдованов, изпълнителен директор на Кюбико, постави категоричен акцент върху добавената стойност, която една ефективно изградена система за мониторинг предоставя при управление на критичната ВиК инфраструктура. Той даде два конкретни примера, при които нагледно се вижда как добрите практики от обществения ВиК сектор могат да се прилагат успешно и в индустриалния сектор. В първия пример показа как недоброто познаване на мрежата на предприятието носи непреки загуби за клиента, а във втория – как липсата на обективен мониторинг води до преки загуби.\nХидролиа: Аутсорсингът е модел, който ни позволява да предложим комплексни услуги с най-високо качество\nСледващият участник, инж. Николай Николов, мениджър Отвеждане и пречистване на отпадъчни води, Хидролиа АД, обедини в своята презентация тенденциите в пречистването на отпадъчни води в световен мащаб и ситуацията в България. „Наша гордост е богатият опит на специалистите в Хидролиа АД в експлоатацията. Благодарение на аутсорсинга ние можем да предоставим богат набор от качествени услуги на нашите клиенти. Същевременно ние носим еднолично отговорността като компания. В това се състои и основното предимство на пазара за младата компания Хидролиа АД”, разказа той.\n„Не трябва да забравяме, че пречистването на отпадъчни води е важно не само за екологията и околната среда, но води до превенция за здравето на населението”, подчерта инж. Николов и обърна внимание и на факта, че наред с модерните предприятия с високотехнологични пречиствателни съоръжения все още има и производства с морално остарели локални пречиствателни станции или дори такива, които изобщо не обработват отпадъчните си води. Като причина бе изтъкнат заниженият контрол от страна на държавните регулаторни органи.\n„Тенденцията е да се гледа на отпадъчните води като на суровина. Лидер в световен мащаб в повторното използване на вода е Израел, където близо 86% от отпадъчните количества вода се влагат повторно в определени производства. Научните достижения вече предлагат всякакви способи за пречистване, но въпросът вече не е как, а колко ще струва”, обобщи представителят на Хидролиа АД.\nАутсорсингът е път за развитие на ВиК за индустрията\nЛинк към материала от Капитал за конференцията:\nИнформация ще намерите и на: www.инженер.bg\nПо горещия проблем с урана във водата г-н Симидчиев отбеляза :„Когато даден водоизточник е компрометиран…\nОснованата от петима акционери "Хидролиа" е първата българска компания, която предлага да поеме грижата за…\n19-20 Октомври / 2017г. в ИНТЕРПРЕД - СВЕТОВЕН ТЪРГОВСКИ ЦЕНТЪР СОФИЯ През м.октомври 2017г. в…


ЗА МЯСТОТО НА ГЕНЕРАЛ-ЛЕЙТЕНАНТ АЛЕКСАНДЪР ПРОТОГЕРОВ В БЪЛГАРСКАТА ИСТОРИЯ\nВ момента има 259 посетители в сайта\nПосещения до сега: 8299341\nОхрид е родното място на видния български революционер и военен деец генерал-лейтенанта от пехотата Александър Протогеров. Колкото и да е писано и да се знае за родния му град, винаги може да се каже или да се научи още нещо. Охрид в продължение на векове е чисто български град, за което свидетелстват не само историческите паметници, библиотеки и архиви, а и всички български и чуждестранни статистики и пътеписи. Охридчанинът проф. Иван Снегаров нарича Охрид „Българския Йерусалим” и само този, който не е пристъпял по калдъръмените улички във вечния наш старопрестолен град, само той не може да прозре смисъла в думите на учения. Оттук в продължение на векове ще се пръска светлината на българската книжовност и просвета и градът на свети Климента и свети Наума, на Самуила ще остане завинаги свързан с родната ни история. Той е и седалище на вековната Охридска българска патриаршия, продължила да съществува и действа и по време на турското робство до ликвидирането й през 1767 г.\nАлександър Николов Протогеров е роден на 23 февруари 1867 г. в Охрид. По това време в Охрид току-що е открито и първото българско светско училище, като не бива да забравяме, че и към всеки манастир в продължение на векове е имало и килийни български училища. След завършване на първоначалното си образование Ал. Протогеров учи във Военното училище в София, където на 27 април 1887 г. е произведен в първи офицерски чин - подпоручик. Като офицер от кариерата служи последователно във 2-ри и 9-и пехотни полкове и като началник на 32-ро полково военно окръжие. Участва активно в македоно-одринското легално и революционно движение. Първоначално е член на Върховния македоно-одрински комитет и като такъв е председател на Българското офицерско революционно братство. Тук той работи в тясна връзка с Борис Сарафов, с полковник Стефан Николов, с Владислав Ковачев и с ръководителите на комитета - Стоян Михайловски и ген. Иван Цончев. Протогеров е от видните офицери-войводи по време на Горноджумайското (1902) и Илинденско-Преображенското въстание (1903), като действа в Малешевско, Петричко и Поройско. Активно участва в комисията, която прави опит да обедини дейците на двете революционно организации - ВМОРО и ВМОК, през есента и зимата на 1903 г. Поставяйки неприемливите си условия, Протогеров среща отпора на упоритите и твърдо отстояващите принципите на вътрешността в движението задграничните представители на Вътрешната организация в София Христо Матов и д-р Христо Татарчев. Искам да добавя, че тук не става дума за различия поради национална принадлежност, тъй като и едните, и другите са български революционери и патриоти, а за принципи за постигането на една и съща цел - автономията на Македония и Одринско, за да се запази българското население в тези две турски провинции. А както ще отбележи след години (1919 г.) Тодор Александров в едно писмо до Владимир Карамфилов, че автономията на Македония е разбирана само като етап в борбата на организацията за обединение на българския народ и от основателите, и от всичките дейци на организацията.\nПротогеров същевременно е бил винаги и в ръководството и на Охридското братство в България и независимо от това в кои гарнизони получава назначение, остава верен на участието си в македоно-одринското движение. Той участва във всички войни за национално освобождение и обединение (1912-1918). Протогеров е един от създателите и командирите на окичилото се със слава през Балканските войни (1912-1913) Македоно-одринското опълчение и на героичната 11-а Македонска пехотна дивизия през Първата световна война (1915-1918). През Балканските войни е командир на 3-та Македоно-одринска бригада, а през Първата световна война е командир на бригада в 11-а Македонска пехотна дивизия и командир на Моравската военноинспекционна област. Той има определено заслуги и при потушаването на сръбския бунт в Моравско. Освен като забележителен военен деец, Ал. Протогеров се оказва и умел администратор след назначението му за началник на Дирекция „Стопански грижи и обществена предвидливост” (СГОП).\nОт особено значение е дейността му като член на ЦК на ВМОРО. При възстановяването на ВМОРО след Младотурската революция през 1910-1911 г. Протогеров става първоначално резервен (или допълняющ) член в ЦК от името на групата на бившите дейци на ВМОК. Тогава ЦК е в състав: Тодор Александров (представящ Скопски окръг), Петър Чаулев (от Битолски окръг) и Христо Чернопеев (от Струмишки окръг). Протогеров става редовен член на Централния комитет от ноември 1915 г. след гибелта на третия член на ЦК Хр. Чернопеев.\nСлед първата национална катастрофа организацията отново поема посоката на своето възстановяване, на възстановяването на структурите си и на революционната си мрежа в Македония и Тракия и на интернационализирането на македонския въпрос. От името на ВМОРО делегации от най-големите български учени и изявени политици пътуват из цяла Европа, за да разкрият истината за сръбските и гръцките злодейства в заграбените български земи.\nПодполк. Протогеров в края на септември 1913 г. е изпратен от ЦК да преговаря в Цариград с Турските комитети за единодействие в Македония срещу сръбските и гръцките поробители. Един много важен факт от биографията на Протогеров, който или не се знае, или нарочно се премълчава, това е неговото предложение в началото на 1914 г., когато подписва споразумението между българските и младотурските комитети и турското правителство за създаването на обща българо-турска ВМРО за съвместни действия за освобождаването на окупираните от сърби и гърци части от Македония. Тогава Протогеров, без все още да е член на ЦК на ВМРО, по примера на турските комитети предлага българската ВМРО да стане държавна организация и да се субсидира от правителството. В бележките, които си води при подготовката на съвместния българо-турски правилник на новата революционна българо-турска организация и когато подготвя изложението си до българския министър-председател д-р Васил Радославов, Протогеров отбелязва: „Организ[ацията] трябва да бъде държав[на] при Воен[ното] м[инистер]ство, Щ[аба] на ар[мията], за да бъде постоянна, независима от смяната на правител[ствата]; при нея ще има отдел училищно-просветителен и военнореволюц[ионен]. Е, добре, ако е държавна при В[оенното] м[инистерство] не ще ли бъде едно оръдие в ръцете на царя? Не е ли по-добре преди да замислим за тая организ[ация], да замислим да се възобнови управ[лението] в Бъл[гария] и това управл[ение] да излезне държав[на] организ[ация].” За пример явно са му послужили освен турските комитети, и съществуващите гръцка и сръбска държавна пропаганда в Македония. Като един от най-авторитетните български военни дейци и македоно-одрински революционери Протогеров подписва споразумението с турските македонски комитети през есента на 1913 г., в резултат на което се създават общи чети за борба срещу сръбските и гръцките окупатори на Македония. Тази организация наистина се създава и започва дейността си във Вардарска и Егейска Македония. Въпреки подписаното споразумение голяма част от турското население в останалата под българско управление Западна Тракия, с център Гюмюрджина, по гръцко подстрекателство обявяват т.нар. Гюмюрджинска автономия. Башибозукът е въоръжен от гръцките власти и започва методичното изтребване на българите в Гюмюрджинско, Дедеагачко, Каваклийско, Дервентско. Въпреки че Турският комитет официално поема ангажиментите пред Протогеров да ликвидира Гюмюрджинската автономия и да се спазва споразумението, обезбългарените райони остават и днес факт, резултат от гръцко-турската акция срещу българите. Българските бежански маси за пореден път поемат посоката към своята „обетована земя” - ограбената България. Това е поредното свидетелство, че само българската страна стриктно се е придържала към постигнатите договорености, докато партньорите са съблюдавали преди всичко интересите си и доказват, че моралът е без значение при реализацията на спогодбите. Същото ще се повтори и след Първата световна война, когато отново турската страна ще изневери на постигнатата договореност за съвместно българо-турско действие в Македония срещу сърби и гърци, и то когато отново ще има създадени българо-турски чети, но то ще бъде резултат от коварната сръбска политика към отделните народности в Триединното кралство, която успява да настройва отделните народности една срещу друга. За новата съпротива срещу общия враг голяма заслуга имат Т. Александров и Протогеров, като преговорите тогава се водят под егидата на Т. Александров и родения в Македония голям турски държавник Мустафа Кемал паша. Връзката с Кемал паша е осъществена от ген. Протогеров и неговия близък съратник, съученика на Кемал паша Димитър Ачков. Тук изиграва роля и масонската българо-турска връзка, като не бива да се забравя, че ген. Протогеров е велик майстор във Великата масонска ложа на България.\nГен. Протогеров е и един характерен случай на български военен и революционен деец, тясно свързан с българския дворец и ползващ се със симпатиите на двамата български царе Фердинанд І и Борис ІІІ. Свидетелство за това е голямата негова кореспонденция с двамата български монарси, с която всеки любопитен може да се запознае, тъй като тя е вече публикувана. Така също производството на Протогеров в генералски чин става директно по Фердинандово настояване, без да е съгласувано с военния министър ген. Сава Савов. Протогеров ръководи защитата на българската столица от разбунтувалите се войници през септември 1918 г. Фердинанд иска да използва близостта си с генерала и за да предотврати абдикацията си, за която почти всички политически партии са единодушни, а управляващата коалиция, начело с Александър Малинов, поставят въпроса ребром пред монарха. Фердинандовото подстрекателство към Протогеров да извърши държавен преврат и да състави правителство, което ще го остави да царува, се оказва грешен ход за Кобурга. Протогеров не поема откриващата му се възможност, още повече че всичко това става пред опасността столицата да бъде превзета от разбунтувалите се войници след пробива при Добро поле. Тук е необходимо да припомним, че начело на този бунт застават утрешните държавници, земеделските ръководители Александър Стамболийски и Райко Даскалов, които именно Фердинанд нарежда да бъдат амнистирани и пуснати от затвора, за да предотвратят избухналия бунт. И в следващия период двамата земеделски ръководители ще бъдат едни от основните противници както на генерала, както и изобщо на ВМРО.\nген. Александър Протогеров и Тодор Александров\nСлед излизането на България от Първата световна война Т. Александров и ген. Ал. Протогеров са арестувани от правителството на Александър Стамболийски по обвинение, че са сред виновниците за въвличането на България в националните катастрофи, но скоро успяват да избягат. Колкото и да е забулено от различни неясноти тяхното бягство, най-достоверното е, че в него им оказва съдействие софийският градоначалник, свързаният с македоно-одринското движение анархист Антон Прудкин. Този, който осъществява техническата страна на бягството, е войводата Славе Иванов. Около бягството има един не много известен факт, който е свързан с името на министър-председателя Ал. Стамболийски. След като земеделският министър на вътрешните работи Александър Димитров заявява на Стамболийски, че Протогеров и Т. Александров трябва да бъдат предадени на сръбските и гръцките власти и да бъдат съдени като военнопрестъпници, българският министър-председател предлага „по-добре ние да си ги убием”. Може би зад съдействието на Прудкин да е имало и такава идея, но за това историята мълчи.\nТ. Александров и Ал. Протогеров преминат в нелегалност и възстановят Вътрешната организация съобразно с новите условия, създадени от Ньойския мирен договор (1919). Като тяхна заслуга е и възстановяването на Тракийската революционна организация, която действа съвместно с турците в Западна Тракия. Александров и Протогеров подпомагат и създаването на Добруджанската революционна организация и Революционната организация на българите от Западните покрайнини. Така те, определено трябва да се подчертае, че се изявяват не само като македонски, но като общобългарски патриоти и революционери.\nАлександър Протогеров с четата си над Томорос през 1923 г.\nПравителството на Стамболийски с провежданата от него политика на сближаване със Сърбо-Хърватско-Словенското кралство започва да прави компромиси по македонския въпрос, каквито никое дотогавашно българско правителство не е правило. Със съдействието на правителството се създават както Македонската федеративна организация, така и контрачети, които да преследват четите на ВМРО и да тероризират и грабят населението в пограничните райони. Законодателството на правителството на БЗНС също така е изработено да съдейства за българо-югославското сближение - закона за преследване на четите на организацията дори и в територии, извън държавната, а така също и взетото решение за създаването на концлагери за дейците на ВМРО и македонските легални организации в България след приключването на Нишката среща (март 1923).\nЕдин малко неизвестен факт от българската история е подготвеният преврат срещу правителството на Стамболийски и то години преди 9 юни 1923 г. Основният двигател и организатор на този неосъществен преврат е ген. Ал. Протогеров, който съгласува действията си със самия монарх, с неговия адютант - полк. Христо Калфов, и бившия главнокомандващ ген. Никола Жеков. Нерешителността на цар Борис ІІІ осуетява ранното сваляне на правителството на БЗНС. Макар и осъществен на 9 юни 1923 г., превратът е осъществен и със съдействието на ВМРО.\nГеорги Попхристов, Александър Протогеров и Иван Михайлов - след убийството на Тодор Александров - 1921 г.\nГолемите надежди, които възлагат ген. Протогеров и Т. Александров на правителството на деветоюнските превратаджии, не се оправдават. Следващият ход на членовете на ЦК на ВМРО се оказва грешен и катастрофален, поне за известен период от време за организацията. През май 1924 г. намиращите се зад граница - във Виена, членове на ЦК се хващат на въдицата на Коминтерна и Съветска Русия и подписват т.нар. Майски манифест, който довежда до противопоставянето на правителството на Цанков. Това е последвано от назряването на криза в отношенията между революционната организация и българското правителство, довело до убийството на Т. Александров при много странни обстоятелства. От двата членове на ЦК, пътуващи за мястото на провеждането на Серския окръжен конгрес в Пирин планина, е убит само единият, а ген. Протогеров се отървава само с уплаха, тъй като той не е закачен от убийците. Заговорниците са изтребени до крак за много кратко време и по такъв начин им е затворена устата и те отнасят пълната истина в гроба. Подозренията, макар че водят и към Протогеров, са оставени на заден план и той отново е избран за член на ЦК на ВМРО на първия й следвоенен конгрес заедно с Иван Михайлов и Георги Попхристов. Постепенно Протогеров се самоизолирва от революционната дейност на ВМРО и нещата преминават почти изцяло в ръцете на младия Михайлов, който успява да наложи и нова тактика на действие срещу поробителите във Вардарска и Егейска Македония, т.е. действия с атентати и бързи терористични действия. Протогеров се обявява против тази нова тактика и прави забележка за това на Ив. Михайлов.\nГен. Ал. Протогеров е убит по нареждане на Ив. Михайлов на 8 юли 1928 г. в София. Като аргумент Михайлов ще изтъкне в издаденото комюнике, че всъщност това убийство е наказание за организирания от Протогеров заговор и убийството на Т. Александров. Това убийство ще доведе до опасното за организацията разцепление на михайловисти и протогеровисти и българската кръв ще продължи да се лее из софийските улици. Привържениците на Протогеров ще преминат крайно вляво и ще постигнат споразумение с дейците на коминтерновското образувание - ВМРО (обединена), и през следващия период ще ги видим редом с комунистите и отечественофронтовците в един лагер, а след 9.ІХ.1944 г. те ще се изявят и като джелатите на македонските революционери в периода на саморазправата с привържениците на Ив. Михайлов. Макар че старите дейци, които са от обкръжението на Протогеров, се разграничават от действията на Перо Шанданов, Кръстан Поптодоров и Мишо Шкартов, но информацията, която може да се получи от архивите, е, че т.нар. протогеровисти за водената си кръвопролитна борба срещу привържениците на Ив. Михайлов получават пари от Белград, Прага и Москва. Ако човек разгърне кореспонденцията на Георги Попхристов с Перо Шанданов, ще се убеди, че там става дума главно за разпределение на пари и за никаква революционна дейност няма дори и намек.\nУчастието на ген. Протогеров в македонското движение след Първата световна война е характерно и с редица още недостатъчно изяснени факти, за които литературата и архивите съхраняват важни сведения. Без да съгласува действията си с ЦК на организацията, Протогеров успява да установи контакти и с представители на Съветска Русия зад граница, а така също участва и в подготовката и подписването на т.нар. Тирански протокол.\nОсобено интересна е и неговата дейност като масон, за което има информация, че тази му дейност не е одобрявана от другия член на ЦК - Иван Михайлов. За да не се хвърлят в заблуда читателите, искам само да уточня, че Великата масонска ложа на България, чийто ръководител е Протогеров, е подчинена, казано на обикновен език, на Великата масонска ложа на Франция и на упълномощената да отговаря за българската Велика ложа на Сърбо-Хърватско-Словенското кралство. Но това са теми за друг път.\nген. Александър Протогеров\nМястото на генерал-лейтенант Александър Протогеров е безспорно установено в българската военна, политическа и революционна история и да го отричаме заради сериозните петна в неговата дейност и биография, би било признак на слепота и недобронамереност към направеното. Определено при него надделява положителното, макар че и отрицателното е толкова голямо и сериозно.\nАвтобиография на ген. Ал. Протогеров\nСпомен на ген. Ал. Протогеров за участието му в Илинденско-Преображенското въстание\nБ. м. Б. д.\nНа 14 април 1903 год. при с. Селище, Горноджумайско, имахме първата среща с врага. Бяхме 2 чети - Охридска и Кичевска, с 86 бойци. За войвода на Охридската чета бях аз, а за такъв на Кичевската Софрони Стоянов. В моята чета бяха подпоручиците Балтов от Битолско и Димитър Милев от Охрид, а в тая на Софроний, Стрезов от Ресен и Борис Сугарев от Прилеп..\nВ моята чета бяха и гимназиалният учител Н. Герасимов, който беше секретар на четата, и дядо Симо от Кичево, който беше водил хвърката чета през 1868 год. в Кичевско; беше стар другар на Гарибалди и се борил за свободата на Италия. През 1871 год. бе се бил под Седан за честта на Франция.\nСлед сражението при Селище започва да вали пороен дъжд. Движението ни напред ставаше много трудно. Да се връщаме назад в България, беше невъзможно поради категоричния отказ на всички четници, които заявиха: „Нека от нашата смърт се родят бъдещите легиони на отечеството.”\nНашата задача със Софроний ставаше тежка - боевете не можеха да се избегнат. Трябваше с бръз ход да стигнем чукарите и скалите „Куматиница” към с. Тросково, където се прославиха през 1902 год. войводите мичман Тодор Саев, Дончо войвода.\nЗапочва да вали проливен дъжд. Движението към скалите „Куматиница” става трудно. Секретарят на Охридската чета с 26 души се откъсва и изгубва. Зазорява се, а Куматиница е много далече. Осъмваме по височините на с. Габрово, където през 1895 година паднаха в неравен бой за свободата на Македония поручиците Начев и Мутафов.\nОще сутринта бяхме обградени от всички страни от аскера, дошел от Лешко и Падеж. Започва неравен бой. Получих три рани и изпратих известие на Софрони Стоянов да поеме командуването на двете чети и сам да реши кога, къде и как да се извърши пробивът през нощта. Забелязвам, че подпоручик Милев мъкне на гръб своя ранен другар подпоручик Сугарев, те се сгромолясват, падат, прегръщат се, със сетната крачка и двамата едновременно [се прощават] живота, усмихнати като живи, влюбени в смъртта. На мръкване по нареждане на Софрони качиха ме на кон, укриха ме в една колиба, а с една жена-куриер ме заведоха някъде из махлите на с. Лешко, а от там в България.\nВ боя на 16 април 1903 год. по габровските ридове участвуваха 60 бойци, от които 32 сложиха кости по тия чукари, осемнадесет бяха ранени, а само 10 души останаха незасегнати.\nПоклон, героични другари, предвестници на Илинденската епопея!\nИз Спомените на генерал-лейтенант Сава Савов, военен министър в правителството на Александър Малинов\n…Няколко дни след абдикацията на цар Фердинанд и заминаването му за Виена се яви при мен в министерството ген. Протогеров и ми съобщи, че на 2 октомври е бил повикан тайно в двореца от ген. Ганчев да се представи на царя.\nНегово Величество го поздравил и похвалил с ласкави думи за нанесената победа над бунтовниците на Р. Даскалов, повишил го е в чин генерал-лейтенант и след това отдалеч му заговорил за предателството на правителството към съюзниците със сключването на примирие и с настояването му да абдикира и го молил да извърши преврат със своите войски, да арестува правителството, да се образува ново правителство под негово председателство, което да го запази да остане в България и да продължи войната, като се отстъпи на Балканите, догдето пристигне германско подкрепление. Ген. Протогеров продължи, че едва тогава разбрал защо е бил тайно повикан в двореца, защо царят е бил така любезен с него и защо го е повишил, но той категорично му отказал, като е заявил, че в интереса на отечеството трябвало час по-скоро да напусне страната.\nГен. Протогеров не е между живите, но полковник Коста Николов, който тогава беше началник-щаб на Протогеров, ми потвърди, че и на него ген. Протогеров е разправил разговора си с царя, който съвпада с направения ми доклад от Протогеров.\nНай-после, в Хисарските бани един ден, говорейки за катастрофите на България със софийския адвокат Георги Стрезов, разказах му за някои действия на цар Фердинанд, описани по-горе, във връзка с катастрофата. Тогава Г. Стрезов, който е съотечественик на ген. Протогеров и беше негов приятел и съветник по македонските работи, ми каза, че ще ми разправи за едно желание на цар Фердинанд пред ген. Протогеров, за което никой не знаел, и ако тогава Протогеров би се съгласил да го изпълни, България би била загубена.\nГ-н Стрезов почна с възмущение да разказва за тайната аудиенция на ген. Протогеров при цар Фердинанд - описана по-горе. След това в София Г. Стрезов ми потвърди същото писмено.\nСофия, 4 януари 1931 г.\nУважаеми г. генерал С. Савов,\nОтговарям с удоволствие на запитванията от вчера относно един разговор с покойния генерал Протогеров и цар Фердинанд, както ми се предаде от първия.\nБеше към края на юли 1918, нещастната за нас година, току-що бях се завърнал от странство; „съюзниците” анемити и др. още се мяркаха около София. В интимен разговор с покойния генерал Протогеров той ми разказа между другото и следното:\n„След усмиряването на радомирските пълчища, веднага повика ме цар Фердинанд и ме надумваше да прекатурна Малинов и аз да съставя ново правителство. Нарече ме велик патриот, обсипа ме с ласки и обещания и ме уверяваше да приема, за да спася престола и династията. В тоя дух дълго ми говори царят, но аз, като си го познавах, не приех разбира се.”\nТе бяха, драги генерале, думите горе-доле, които чух от устата на Протогеров. От тогаз години много са изминали и не е никак чудно, че не ми е възможно да си спомня и предам текстуално думите, що чух от генерал Протогеров, но смисълът, доколкото помня, бе приблизително, както казах накратко по-горе.\nВинаги на услугите Ви, оставам с приятелски поздрав.\nВ.в. Георги Стрезов\nИ така, цар Фердинанд въпреки нападението на столицата от разбунтувалите се войници, за което се скри в гара „Надежда”, въпреки съветите на правителството и на водачите на партиите да напусне страната, за да се запази България, въпреки че той знаеше, че цялата армия е демобилизирана и негодна за никакви военни действия, той се решава да прави преврат само и само да удовлетвори своите лични амбиции, за която цел той избира македонския революционер генерал Протогеров, като е предполагал да го склони в името на спасението на Македония.\nПри това положение, пита се, какво би станало с България, ако генерал Протогеров беше някой амбициозен човек и би се решил да извърши преврат?\nПърво - примирието щеше да бъде денонсирано, сърби, гърци и румъни, както бяха озлобени против нас, щяха да окупират страната и ако по милост Антантата би се решила да запази България, ние щяхме да бъдем ограбени и унизени, за да не можем години наред да вдигнем глава. А ако войната би се продължила в наша територия, България и българският народ щяха да бъдат облени с кърви и поробени завинаги.\nРазговор на Данаил Кацев-Бурски с ген. Александър Протогеров\nСофия, 12 декември 1926 г.\nЕдна среща с генерал Ал. Протогеров\nСлед арестуването на Тодор Варадинов, редактор на списание „Македонска илюстрация”, бях принуден да потърся откъде е дадено нарежданието за неговото арестуване. Първо се отправих при добре познатия ми генерал Ал. Протогеров. Срещата ни беше много сърдечна. След обикновените въпроси „Как си?”, „Какво ново?”, веднага пристъпих към интересуващия ме въпрос, който зададох прямо:\n- Вие ли дадохте нареждане за арестуването на Тодор Варадинов и спирането на списанието?\n- Не - аз, нито моите хора са давали подобно нареждане. Ето списанието, четох го с удоволствие и съм приготвил списък за двесте абонати.\n- Тогава кой ще е?\n- Вероятно хората на Иван Михайлов. Допущам, че те са, защото преди няколко дни Томалевски, който ми донесе списанието, каза, че е много доволен от списването, обаче хора от групата на Михайлов искали да се справят с теб за статията ти по повод 75-годишнината на Негово Високо Преосвещенство Максим Пловдивски. Ти не трябвало да даваш гласност на неговите спомени относно срещата му с Даме Груев, Пере Тошев и които той молил да не започват революционната борба в Македония под претекст, че скопският валия решил да ги сплаши с даване възможност на сърбите и гръцките андарти да започнат борба на противодействие. Разбира се, дядо Максим е бил прав да съветва това, то е било и със съгласието на Негово Блаженство Екзарх Йосиф.\n„Няма защо да се сърдим, заплашването на валията се сбъдна. Даде се ферман за назначавание Фирмилиян за скопски владика - владика на една шепа сърбомани, па и гръцките андарти почнаха да вилнеят. И наистина, създаването на Революционната организация донесе нещастие не само на българите в Македония, но и на България. Две катастрофални войни. Никой не можа да предвиди онова, което се случи, и Македония остана да робува под сръбски и гръцки ярем.\nНие всички от единия или другия лагер се бориме за свободата на македонските българи - било за автономия, било за приобщаване към Българското княжество, после царство. След Балканската война всички видяхме голямата грешка, която извършихме, и не послушахме по-умните от нас - Екзарха, па и дядо Максима, особено скопския валия.\nНо, разбира се, след новото поробване на Македония не биваше да стоим със скръстени ръце. Трябваше да видим борбата срещу новите поробители. Това нещастие обаче не ни вразуми. Съществуващите в миналото противни лагери продължиха и след новата гибел.\nСпомням си за една среща с Пею Яворов след войната. Той беше ужасно покрусен от новата напаст. Двама почнахме да обсъждаме възможността да спрат братоубийствата и да се дойде до съгласие за единна революционна организация, която да обедини всички дейци, било живущи в България, или във вътрешността. Яворов след като дълго ме гледа в очите, с тъга и мъка ми заяви:\n- Мъчно ще могат да се вразумят ония, които сами се смятат, че са призвани да бъдат водачи… а те не са малко. Колко достойни синове станаха жертва на това несъгласие. Сам и аз се борих против другите… Жалко, че Вътрешната организация и царедворското не се споразумяха да водят обща дейност и зачитане отделните личности, а се посегна с оръжие да бъдат избивани. Сега виждам и сам грешките и престъпленията, които се вършеха. Ние трябваше да се борим преди всичко, като узнахме сключения съюз между правителствата на България и Сърбия за подялбата на Македония, а не да взимаме участие във войната, която роди Междусъюзническата война, и сърбите и гърците станаха пълни господари над Македония.\n- Вярно е това Яворов което казваше - му заявих аз, - обаче наша длъжност е да почнем да търсим база за споразумение.\n- Не вярвам да се намери такава база, докато сами не разберем малките и големите „водачи”, които се измъкват сами, че не бива да водят братоубийствена война и да отчайват народа… От разговорите, които имам с нещастните бегълци, които постоянно идат, виждам каква покруса е вледенила душите на народа и как ни проклинат.\n- Сега вече не е така. Почва нов подем за подмолна дейност.\n- Сърбите са упорити, а гърците - подли… Македония е загубена за България.\n- Защо си толкова песимистично настроен?\n- Защото виждам как страда и българският народ от тая война, която не беше подготвена добре от нашите негодни дипломати… Не виждаш ли, генерале, че почва нова хайка за реванш, а това няма да донесе добро нито за Македония, нито за България. Сърбите са галените деца на Петербург, а гърците - на Лондон. Не виждате ли, че ние сме опетнени пред света, та дори и Карнегиевата комисия, която доказва жестокостите на сърби и гърци, няма да бъдем измити от нашето „варварство”, защото истинските варвари умеят да печелят приятели, а ние да губим и тия, които имаме.\n- Значи ли от това, че трябва да стоим със скръстени ръце?\n- Разбира се, не… Но аз не мога да бъда нито с едните, нито с другите. Искам да бъда и да работя за Македония и ще работя, защото аз се считам неин син и няма да се изоставя далеч от борбата за нейната свобода.\nЗа мен стана ясно, че Яворов не принадлежи към отделните лагери и продължава да бъде един честен борец и истински революционер, който не служи на отделните разбирания за водене на борбата за освобождаване на българите от Македония и Тракия, а в съгласие с общите интереси на тая борба. И не само аз го разбирах така, а и Тодор Александров, Наум Томалевски, Пундев и др. Но все пак мнозина се мръщеха от ония, които го не познаваха, че той някак се отделяше от общото движение на борците за свободата на Македония и Тракия. А известно беше, че той се опитваше да защищава македонската кауза със статии в чуждата преса.\nМоже би неговото особено разбиране като честен борец се дължеше и на женидбата му с Лора Каравелова, която женидба поради виковете на г-жа Каравелова създаде известен смут всред Демократическата партия, който смут и повик не престана дори и след постигналото ги нещастие. Той беше човек и като такъв беше обичан от македонската емиграция в България и не само на мен и Тодор Александров беше удоволствие да се срещаме и говорим с него. Мнозина бяха, които не го забравяха. Но когато Лора се самоуби, той беше изоставен и малцина останаха ония, които вярваха в неговата невинност.\nАз се срещах с Яворов нещо два месеца преди да се прости с живота. Бяхме с Васил Пундев. Мъка раздра душата ми, като го гледах сляп, па и отказа му да приеме известна парична подкрепа, а знаехме, че той е в пълна нищета. И когато научих, че той наново е забил куршума в сърцето си, изтръпнах от мъка, че българският народ загуби един от най-видните си поети, а македонският българин - един от най-съвестните си и доблестни борци за неговата свобода.\nЖалко, че заради женска тупурдия загина още млад и не можа да даде онова, което можеше да даде на лишения от истински поети български народ.\nИ спомняйки за Яворов и разговора, който имах с него, аз щях да посоча него като човек, който се отдаде всецяло в борба за свободата на македонските българи, и да изпълним неговото желание, да се постигне обединяване на всички дейци и борци за свободите на българите оттатък Вардар и Бистрица, та по тоя начин почетем неговата свята памет.\nДано бъда разбран, та и ония, които пречат за издаването на списание „Македонска илюстрация” да се съгласят да заработят в единомислие и единение, та да освободим нашите братя от сръбско и гръцко иго.\nСпомен на Лука Малеев, адютант на генерал Н. Жеков, за срещите и разговорите му с ген. Ал. Протогеров в навечерието на Деветоюнския преврат от 1923 г.\nБ. м., 20 май 1962 г.\nЗамисъл за насилственото сваляне земеделското правителство на Стамболийски 2 юни, преди преврата на 9 юни 1923 година\nВ последния ден от 1919 година XVIII Народно събрание реши да възбуди углавно преследване срещу бившите министри от кабинета на д-р Васил Радославов. Те бяха задържани още на 4 ноември същата година с изключение на самия Радославов и генералите Жеков и Бояджиев, поради отсъствието им от страната.\nТова решение не Народното събрание във връзка със Закона за съдене и наказване виновниците на народната катастрофа и със задържането на бившите министри от кабинета Радославов ми създаде много грижи. Първата и най-голяма бе трябва ли генерал Жеков да се върне в България и постави на разположение на подготвящия се Държавен съд.\nРазсъждавах така: върне ли се генерал Жеков, неминуемо ще бъде съден с установеното предварително наказание - смърт; остане ли в чужбина, ще се обрече на доживотно изгнание, ще нанесе опозоряване не само на своето име, но и на честта на българското войнство.\nВъпросът не бе лесен за разрешаване. Намиращ се в чужбина, недопуснат да се върне в България, генерал Жеков очакваше указания от мен, обаче аз не можех сам да поема отговорност за съвет, макар че моята преоценка бе категорична - генерал Жеков трябва да се върне за съд.\nЗатова намислих да сондирам неколцина наши политически деятели и общественици. В скоро време имах становищата и препоръките на някои от опозиционните водачи, на десетина настоящи и бивши генерали, та дори мнението на самия цар Борис. Едни бяха за връщане на генерала, други повечето настояваха той да не се връща. При тази раздвоеност на мненията счетох за добре да поговоря по въпроса с генерал Протогеров.\nПотърсих връзка с него, което не беше лесно, защото, както се разправяше по това време, генерал Протогеров се криеше в София. Знаеше се за него, че той е бил арестуван в началото на ноември 1919 година като един от „виновниците”, но че негови хора успели да го извлекат от арестантското отделение при Александровата болница. Дори се разказваха интересни подробности за начина, по който той е бил „отведен”. Накратко добре замисленият и сполучливо изпълнен план се предаваше така:\n„Наскоро след задържането му генерал Протогеров успял чрез „познати” лекари да се измъкне от Централния затвор и да отиде на лечение в Александровската болница. Това е началото на плана. Изпълнението по-нататък трябвало скоро да последва. И наистина, на 6-ия ден се явили в арестантското отделение при болницата двама униформени полицаи, които представили писмо от директора на Централния затвор и поискали да им бъде предаден арестантът Протогеров за отвеждане при съдебния следовател. След предаването на писмото полицаите напълнили пушките си и повеждат Протогеров. Но същия ден се разбрало, че писмото било фалшиво и че полицаите са били преоблечени македонска четници. Протогеров не бе върнат в арестантското отделение при болницата. Така близки негови хора отвлякоха македонския вожд, за да не бъде в ръцете на покорното пред съглашенците земеделско правителство.\nБях позачул, че генерал Протогеров се крие в дома на полковник Георги Карайорданов, началник на Картографическия институт. Познавах отблизо Карайорданова и значи можах да го запитам направо, открито. Отговори ми, че Протогеров не се криел в дома му, но ме упъти да намеря известния тогава адвокат Янко Стоенчев, който сигурно щял да може да ме постави във връзка с Протогеров. Янко Стоенчев, също мой познат, обеща да изпълни молбата ми, разбира се, ако генералът се съгласи на една среща.\n- Само че срещата ще трябва да стане у вашия дом, Малеев, защото всички други места, където ставаха досега срещи с него, са заподозрени и под наблюдение от властта. Така че във вашия дом някоя вечер, разбира се, но кога, в кой час, това ще определи самият генерал и аз ще те уведомя своевременно.\nОтговорих, че нямам нищо против срещата да стане у нас, но предупредих, че къщата, в която живея, не е самостоятелна, в двора има още 3 други къщи и охраняването би било затруднено.\n- Затова нещо ти не се безпокой. Когато генерал Протогеров определи вечерта и часа, аз ще проведа охраняването му, без никой да може да разбере какво става, не ще разбереш дори и ти. От теб искам само щото в уречения час да няма никой друг в жилището ти и пътната врата да бъде отключена. Но, повтарям, домашните ти трябва да бъдат извън къщата тази вечер.\nОбещах и зачаках. Не след дълго време Янко Стоенчев се яви и ми съобщи, че генералът ще дойде у нас еди която си вечер в 9 часа. Зарадвах се и стиснах благодарно ръката на Стоенчев, който при отиването си не пропусна да ми каже.\n- Важното е да няма никой в жилището ти.\n- Разбира се, ще изпълня това нареждане.\nНо все пак за по-голяма сигурност предпочитах да повикам в къщи на уречената вечер един близък, доверен мен човек, голям храбрец, гвардейски офицер, когото поставих на тъмно в сутеренния етаж на жилището ми (средната къща в двора на Илия Цанов, или „Генерал Паренсов” 12) и го замолих да държи отворена вратата на горния етаж и един от прозорците към задния двор.\nВ трепетно очакване и любопитен можах да забележа още преди уречения час някакви хора да навлизат един по един в двора. Струваше ми се, че времето минава бавно, а сърцето ми започна да тупти неспокойно. Когато отключената врата се открехна, аз излязох в антрето и видях една войнишка фигура с големи мустаци и брада. Изведнаж просия в усмивка Протогеровото лице.\n- Малко в странен каяфет, а? Какво да правиш, това са времената, но ти не се уплаши, нали?\n- Защо да се плаша, господин генерал, нали бях предупреден за идването ви. Само не очаквах да ви видя в такъва…!\nВлязохме в работния кабинет.\n- Имам само този час свободен и определен за теб, Малеев. В 10 часа ще ме търсят други тук. Казвай сега.\nИзложих му въпроса, по който исках да чуя неговото мнение; прочетох му някои писма от генерал Жеков, за да му потвърдя двоумението и колебанието на последния.\n- Сега, засега никакво връщане. Така ще пишеш на генерала. Не бива сам да влезе в устата на мечката. Да си седи там, където е, и да чака. Може би условията ще се променят, но да се върне сега и да стане гавра на дружбашите, по никакъв начин. Аз избягах, та защо той да им се предаде? И аз ще му пиша наскоро и ще пратя по теб писмото, за да му го препратиш. Но ти пиши му още утре на Жеков, за да не би той да се помами и тръгне.\nТова бе мнението на нощния посетител. Израза „нощен посетител” дадох аз занапред в кореспонденцията ми до генерал Жеков, под този израз ние разбираме генерал Протогеров, пак и той възприе, както ще се види по-нататък, да се подписва така в писмата си до Жеков, в бележките, пращани по-късно до мен.\nОписах така подробно как биде проведена първата ми среща с генерал Протогеров. По същия ред ставаха и следваните срещи, за да се разбера как се движеха в София „отвлеченият” македонски водач, когото властта привидно търсеше и който продължаваше своята революционна дейност.\nПо отношение въпроса за връщането на генерал Жеков Протогеров не промени становището си. На 4 април 1921 година той пак ми писа.\nПращам ти писмо за нашия приятел, което те моля да му изпратиш. Занапред каквото има да ми казваш или да ми изпратиш, ще го предаваш чрез запасния полковник Кръстев.\nМного ти благодаря, че си му писал и че ме постави във връзка с него.\nМоето мнение е, че той по никой начин не бива да се връща тук и аз му пиша това, но и ти му пиши.”\nСлед казаното дотук за уясняване защо и как влязох във връзка с генерал Протогеров минавам сега към намесата ми в една конспирация.\nОт няколкократните срещи, които имах все в моето жилище с Протогеров, извадих за себе си впечатлението, че той продължава да играе роля в нашия обществен и политически живот. В това се убедих главно по лицата, на които той назначаваше срещи през часовете, които прекарваше у дома.\nМежду посетителите, по моя преценка, трябва да отбележа запасния генерал Коста Георгиев (убит през април 1925 г.), и Петър Кънев. Първият от тях игра значителна политическа роля през времето на Сговора, а вторият минаваше за земеделец, приближен на Стамболийски. Наистина аз не присъствувах на разговорите им с Протогеров, но като домакин, сам в жилището ми, аз трябваше да отивам, да отварям, когато се звънеше от някой неочакван посетител. Когато отворих и зърнах Кънев, останах толкова изненадан, че не можах да не изразя почудата ми.\n- Как, и ти ли, Петре, идваш?\nКънев се само усмихна и промълви.\n- Ти само мълчи, Лука, и не питай!\nНаистина, по-нататък аз не попитах повече. Но Петър Кънев е още жив и той може, ако желае, разбира се, да обясни какво е преговарял по онова време, когато земеделците бяха на власт, с Протогеров?\nТака следваха срещи в дома ми и аз успявах сегиз-тогиз да науча някоя тайна: за залавянето писмата на Грозков от Анкара, за разпорежданията на полицията, тази вечер да се залови Александър Протогеров в еди-кой си дом, за несговорчивостта на десните партии за подемане на енергична борба против правителството на Стамболийски и пр. Без да се меся активно в политическия живот на страната ни, аз можах да преценя и от недомлъвките колко компрометирана е земеделската власт поради „всерушителната си дейност” и че се желае да се постави по какъв и да било начин край на „предателската срамна политика на земеделците”, но за жал несговорчивостта на опозицията осуетяваше осъществяването на това все по-общо ставащо желание. Дори беше започнало да се мисли дали не е по-разумно да се остави плодът сам да доизгние и падне от само себе си. Това си съображение отдавам на обстоятелството, че никога не съм имал усет към конспиративна дейност. Считах, че ако правителството на Стамболийски само рухне под тежестта на своите грехове, ще се затрие по този начин стремежът за класова диктатура на земеделците. Иначе, напуснали властта по принуда, земеделците ще минат за мъченици на своята идея, ще им се подхранят политическите надежди някога да вземат властта пак. И тъкмо по това време, когато имах такова свое становище относно земеделската власт, аз бях подведен и влязох наистина в мрежата на една конспирация.\nПодведе ме адвокатът Янко Стоенчев. Действително аз му бях благодарен, че преди няколко месеци ме постави във връзка с генерал Протогеров, така че дори и не го запитах много, когато един ден Стоенчев ми даде поръчение:\n- Малеев, сега от теб една работа: довечера в този час ще отидеш на еди кое си място, знаеш го добре, нали - там ще се яви друго лице, което ти ще установиш с парола „…”, ще му предадеш, че работата сега се поставя в по-голяма активност, поради което се налага по-енергична дейност, пълна бдителност и по-често поддържане на връзка. Така че занапред връзката ще се установява не периодически, по предварително уговорен план, а точно два пъти на седмицата. Важното е да се започне интензивна подготвителна работа, пълна бдителност и редовна връзка два пъти седмично.\nЗапомних дадената ми парола и обещах да отида и предам поръчението.\nВечерта на посоченото време и място не чаках дълго.\nВ мрачината познах да се приближава добре познатият ми запасен генерал Коста Николов. Нямаше нужда да установявам доверничеството си с паролата, но ние я преповторихме повече за шега.\nРазбрахме се лесно по поръчението и след като се поразговорихме частно, разделихме се. След няколко такива „предавания” на поръчения и „приемания” на съобщения за изпълнението, една вечер у дома генерал Протогеров ми каза:\n- Малеев, по известни съображения, това за теб не е важно, ти няма да запитваш защо генерал Коста Николов ще изпадне от веригата. Но ти ще се срещаш вместо с него на уговореното място и време с друго лице, пак познато на теб, и ще продължиш връзката с него, както досега с Коста Николов.\nДотогава аз още не бях напълно осветлен за какво се касае цялата тази скрита организация. Подозирах само, че се готви някакъв преврат или насилствено сваляне правителството на Стамболийски, но не можах все още да установя кои са главните участници, коя политическа партия или групировка се визира с даваните поръчения. Последните се получаваха от Стоенчев, но те изхождаха от Протогеров.\nНа следващата среща очаквах да срещна нова „брънка” от веригата. Любопитен бях да видя кой мой познат е заместил генерал Коста Николов. На определеното време крачех по-бързо на мястото за среща и каква бе моята изненада, когато зърнах да чака там подполковник Христо Калфов, тогава флигел адютант на цар Борис. Просто не исках да вярвам на очите си. Не друг, това бе Калфов, който смирено чакаше там!\nНаистина и за тази нова „брънка” не бе необходима парола. Но аз бях смутен, щото с изговарянето на паролата исках да прикрия недоумението си. Калфов схвана това, но се престори, че нищо не разбира. Положението и на двама ни бе неловко. Чувствувахме го, макар че и двамата се стеснявахме да говорим по това. Ето защо набързо избъбрихме и набързо „поръчението” и „известието” (собствено този път това не бяха съобщения от изпълнителите, а по право като че ли съвети и препоръки от друг един ръководен център). После се разделихме, без да разменим дори най-обикновените въпроси: „Как се чувствува царят?” - от моя страна, или „Имаш ли писмо от генерал Жеков?”- както винаги ме запитваше Калфов. Връщайки се в тихата вечер у дома, аз бях оборил замислено глава. Мъчително съмнение се беше породило в душата ми. Влязъл ли е Калфов във веригата по собствен почин или е със знанието на царя? Ако починът е личен на Калфов, постъпва некоректно спрямо царя, ако ли пък той се явява по поръка на царя. Тогава още по-непростимо царят да конспирира против правителството си. Това мъчително съмнение продължаваше дълги дни. Ние наистина се срещахме по верига редовно с Калфов, предавахме поръченията си, но повече ни бе неловко да говорим. Имах впечатлението, че Калфов избягва и обикновените срещи извън веригата.\nВремето минаваше. Лятото бе настъпило, хубавото слънчево лято на 1921 година. Политически то се преценяваше с безнадеждност от вън, недоволство и униние вътре. Макар че в такъва атмосфера замисли за конспирация се пораждат лесно. Мъчно обаче изглеждаше тяхното провеждане. Макар че разорителната политика на дружбашите се понасяше с нескривано възмущение. Партиите от опозицията, също и комунистите, та дори и умерените крила от Земеделския съюз, чувствуваха нужда от смяна на управлението за творческа обнова и съвземане от тежката следвоенна криза.\nНо колкото времето минаваше и Протогеров ставаше по-активен, толкова съпартньорите му изглежда бяха започнали да се стъписват. Това впечатление имах аз, без специално да бях говорил с Протогеров. Нерешителността за действие с партньорите - искаха отлагане на изпълнението, търсеха да се спотайват. По това време само аз можах да прозра, че дългите преговори и разтакания издават третия партньор. Това е безспорно Демократическата партия, която никога не е била способна за смела акция. „Книжната борба”, която демократите повели, щеше да остане също така без никакъв резултат, както и безрезултатно остана парламентарната им борба, дори и след 27. ХІІ. 1920 година. Те бяха изгубили и последния свой кос - изнасянето на показ изложението на земеделските водачи до главнокомандуващия.\nТова състояние на нещата започна да тревожи Протогеров. Налагаше се да се поиска конкретното тяхното решение. Още повече че тъкмо по това време се бе събрал на съвещание Висшият партиен съвет на демократите в Чамкория. Затова Протогеров една вечер ме изненада:\n- Малеев, ще трябва да отидеш в Чамкория. От мое име ще се срещнеш с Ал. Малинов и другарите му. Питай, старай се да разбереш доколко те са готови за активна намеса за смяната на режима. Аз трябва да знам най-после доколко мога да разчитам на тяхното съдействие и дали те сериозно мислят да се намесят в акцията. Ако аз ще дам хората за извършване на преврата, трябва да знам подкрепата, моралната подкрепа, която ще ми създаде у народа Демократическата партия. Това е от голяма важност за първите часове и дните след насилствено сваляне на Стамболийски. Не може само със словоборство да се постигне промяна. Трябва и смели хора за действие, за отстояване пред нашия и външния свят постигнатото в една нощ с пушка и нож.\nПротогеров даде нареждане да замина след два дни - през един неделен ден.\n- Никой не ще те заподозре. Все едно, че отиваш на неделна почивка в Чамкория.\nЗаминах с голямо желание да изпълня нареждането на Протогеров, макар че не очаквах особени задоволителни резултати от мисията си.\nНамерих членовете на Висшия партиен съвет тъкмо насъбрани във вилата на Никола Мушанов. Отидох там и поисках да говоря с Малинов. Той ме прие веднага отделно.\n- Пак ли с някакво поръчение - ме запита Малинов, напомняйки за мисията ми през юни 1916 година в надвечерието на съставянето на кабинета, който замести правителството на Радославов.\nЗапочнах да излагам защо ме изпраща генерал Протогеров, но Малинов ме прекъсна.\n- Щом е по тази работа, по-добре е да ви отведа оттатък при моите другари. Въпросът е от компетентност на Висшия партиен съвет. Отидохме в съседния хол. Всички присъствуващи ми бяха познати. Дадоха ми думата. Изложих поръчението, което имах от Протогеров, и зачаках отговора им. Той започна с несигурност у всички и нежелание да се обвързват. Изказаха се колебливо, почти безучастно към смелата акция, на която Протогеров бе готов. След около половин час допитвания и нови съвещания най-после Малинов заключи:\n- Предайте генералу Протегерову, че ние като партия не можем да дадем никогаш активно участие на замислената акция. Но пожелаваме на генерала успех и след това ако Негово Величество ни повика и възложи мандат да съставим новото правителство, ние ще се отзовем по напълно конституционен ред. Това е нашето последно решение. Поздравете генерала от всинца ни и пак му пожелавам успех.\nЧувствувах студена пот по челото си, докато Малинов говореше. Не се съмнявах ни най-малко, че този отговор съвсем не ще задоволи Протогерова. Сбогувах се и напуснах вилата с леко раздразнение.\nНа другия ден върнах се в София и докладвах на генерала целия ход на мисията си и предадох почти дословно заключителните думи, казани от Малинов. Той ги изслуша със спокойствие и после каза:\n- Така значи - аз да сваля правителството, а те да чакат наготово царят да им възложи да съставят новото правителство. Чудесно придържане към конституцията при един извънконституционен насилствен акт. Тези хора, демократите, не са били за смели дела.\nПреди да се разделим, генерал Протогеров ми даде едно поръчение: Намери утре Калфов, кажи му за резултата от отиването ти в Чамкория и искай да ти каже категорично тяхното становище. Доволно дълго водихме преговори. Аз не мога повече да задържам в бездействие моите 800 души, които крия в околностите на София.\nОт израза на генерала „тяхното становище” проблесна в ума ми безспорното доказателство, че Калфов не е бил действувал по личен почин, а че участието на царя е безспорно.\nВечерта, силно възбуден, аз препрочитах 5-тях писма на генерал Жеков из Германия, получени от мен през втората половина на август 1921 година, в които той ми пишеше:\n- Не виждам партии и държавници, които със себеотрицание и готовност за самопожертвувание биха извлекли България от блатото, в което тя все повече потъва. После, като се възмущаваше, че делата на земеделското правителство не са извадили от пасивност, „ония зад Калфов” генерал Жеков вече в писмото си от 20 август 1921 година ме запитваше съвсем открито:\n„Бих желал да зная нещо за силите и средствата на нощния [заговор], само за осветление, но и не съм неуместно любопитен.\nВсичко това ми подсказваше да очаквам, че толкова дългата подготовка и толкова силното желание на Протогеров да отстрани с един удар общото зло можаха да бъдат провалени поради нерешителността на демократите.\nНа другия ден потърсих Калфов в двореца, разказах му за отиването ми в Чамкория и запитах:\n- Генерал Протогеров иска да чуе и вашето мнение, защото замислената работа не може повече да се отлага, отивай, питай Негово Величество и ми дай отговор. Аз ще чакам тук.\nКалфов излезе да намери царя, а аз зачаках търпеливо. Когато се завърна, забелязах някакво помрачение в израза му. Той започна със запъване.\n- Знаеш, драги, господарят намира, че сега още не е моментът за провеждане на насилствена промяна. Нека се почака още малко. Дотогава все ще се добият нови, по-точни сведения за настроението у народа. Ето сега наближава конгресът на запасните подофицери. Нека изчакаме да мине и този конгрес, за да чуем изказванията на делегатите. Те все ще отразят по-вярно какво чувствува и мисли народът. Пък замисленото ще остане все в ход, в основна подготовка. Нищо от това не ще се загуби, напротив, ще бъде обмислено всичко още по-напълно. Така предай на генерал Протогеров. Довиждане, драги, Бог с теб! Излязох от двореца като замаян. Как ще посрещне Протогеров утре този отговор?\nПрекарах една мъчителна безсънна нощ. И настъпилият ден не донесе промяна в настроението и мислите ми. Когато вечерта генерал Протогеров изслуша дадения отговор, удари гневно върху писалището и кресна възмутен:\n- Аз няма да чакам да държа хората си в напрежение. По линията на демократите днес други ми докладваха същото, което ти донесе от Чамкория. Значи аз трябва да разпусна хората си и да оставя българския народ на незавидната му участ.\nТака и стана. Но от първата замисъл, макар и неосъществена, се зароди втората, която завърши с преврата на 9 юни 1923 година. Защото колкото дълготърпелив се показа народът, толкова с по-буйна ярост се нахвърли срещу угнетителите си. Тежко на този, когото народният гняв достигне.\nВярно с оригинала: Б. Мирчев


Интернет на нещата (IoT) Ние само сме си представяли нашите домашни любимци да говорят с нас, но представяли ли сте някога къщата ви да говори с вас или колата ви, вратата да говори с превключвателите на светлините! Интернет направи това възможно, свързвайки почти всичко, което присъства около нас. Хладилникът, пералнята, микровълновата печка и дори тенджерите, сега нищо не е недокоснато от цифровия свят.\nЗначение на IoT в различни сектори?\nНие само си представяхме, че нашите домашни любимци говорят с нас, но представяли ли сте някога къщата ви да говори с вас или колата ви, вратата да говори с превключвателите на светлините! Интернет направи това възможно, свързвайки почти всичко, което присъства около нас. Хладилникът, пералнята, микровълновата печка и дори вашите тенджери, сега нищо не е недокоснато от цифровия свят. Ежедневните неща със свои IP адреси скоро ще станат реалност. Тази комуникация на нещата се превърна в най -новата визия на технологиите, претендиращи да подобрят живота ни. И все пак, ние сме в предварителните етапи на IoT. IoT ще отвори нови потоци от приходи, бизнес модели и прозрения в технологиите. В по -голям мащаб би било полезно както за частните потребители, като им осигури по -високо качество на живот, комфорт, сигурност, така и за корпоративните, това би помогнало за намаляване на разходите, повишаване на ефективността и по -добър контрол върху техния бизнес. IoT ще донесе вълна от нови категории на пазарите. Нови форми на безжични връзки и протоколи, нови бизнес модели с намалени разходи за собственост и безпроблемен потребителски интерфейс/UX, за да споменем само няколко. Различни технологии като Wi-Max, Bluetooth, Wifi, Wi-Fi с ниска мощност, LTE, обикновен Ethernet и най-новия Li-Fi, вече се използват за свързване на различни части на IoT към сензори, но тази година ще се видят Sigfox, LoRaWAN и теснолентовият (NB) на 3GPP се тества. Компаниите, от друга страна, биха получили големи ползи с IoT. Отдалечената работа, проследяването на инвентара и управлението, ефективността и производителността, скоростта и достъпността, са няколко сфери, където технологията би направила чудеса.\nУмните домашни устройства позволяват на собствениците да контролират и наблюдават широк спектър от вертикали като подобрен мониторинг на дома, контрол на достъпа, сигурност и енергийна ефективност. Много марки в интелигентните домове си сътрудничат по различни уреди, за да ги направят по-умни, по-ефективни и сигурни. Много устройства като Eskesso, интелигентен хладилник Samsung и Genican добавят истинско удобство към живота на всички по най-добрите възможни начини. Amazon Echo е друго интелигентно устройство, което работи като процесор за всички ваши домашни джаджи. Друго известно устройство Learning Thermostat, произведено от Nest, автоматично регулира температурата в къщата чрез вградени сензори. В момента тези устройства са малко скъпи поради разходите за разработка и относително по-ниските продажби. Но с повече напредък се очаква цените да паднат, което ги прави по-достъпни за средния потребител. Скоро можехме да видим и лични асистенти и роботи, които се движат в къщите ни и това е само една малка част, която IoT ще трансформира. Дори в здравната индустрия IoT прави своя отпечатък. Концепцията за „интелигентни легла“ се прилага в няколко болници, които могат да откриват движенията на пациента и да регулират съответно височината, така че да няма нужда от медицински сестри или каквато и да е човешка намеса. Предлагат се и домашни дозатори за лекарства, които проследяват дали лекарствата се приемат навреме или не с помощта на данните, съхранявани в облака. Инструментите за проследяване на здравна информация, които помагат при взаимодействие между пациент и лекар, също отварят начини за по-интелигентни устройства за постигане на страхотни резултати в областта на здравеопазването. Тъй като технологията започва да се прилага навсякъде, тя ще постигне страхотни резултати чрез намаляване на разходите, подобрени резултати от леченията, подобрен опит на пациентите, намалени грешки, подобрено управление на лекарствата и подобрено управление на заболяванията.\nОсвен че IoT се използва за интелигентни домове, интелигентни системи за сигурност или енергийно оборудване, осигуряващи комфорт и лично благополучие, той напредва към това да направи градовете по-умни. С цел свързване на разузнаването и информацията с устройства, различни компании работят за създаването на мрежа от взаимосвързани устройства. Обединяването на анализи, големи данни и повсеместна свързаност въвежда огромни нови потенциали, като например контрол и управление на устройства, възможност за дистанционно наблюдение и изграждане на прозрения от множество данни. Следователно IoT активно променя инфраструктурата на градовете изцяло, като намалява задръстванията, подобрява обществения транспорт, създава по-ефективни и рентабилни общински услуги и поддържа хората ангажирани и в безопасност. IoT свързва редица интелигентни устройства всеки ден и през следващите години ще бъдем заобиколени от около 24 милиарда IoT устройства. Сега това са някои големи новини! Освен интелигентните домове, интелигентните енергоспестяващи системи, интелигентните устройства също помагат на хората да проследят собственото си здраве с подобрени и по-пълни отзиви за лекарства. Свързаните автомобили се свързват с инфрачервената мрежа на интелигентните градове, за да преобразят обичайните начини, които шофьорите са следвали по-рано. Но с тези предимства и рисковете.\nИзследователи от MIT и Мичиган са открили твърде много вратички в някои интелигентни устройства с голяма марка, които могат да дадат на хакерите повече точки за влизане, за да нарушат сигурността. По този начин повече компании поставят сигурността в своите продукти като първостепенно. След атаката, причинена от ботнета Mirai в края на миналата година, това беше сигнал за събуждане за всички и в бъдеще са необходими повече усилия, за да се държат настрана хакерите. Малко от опасенията за сигурността, които можем да отбележим тук, са:\nИзлишък от данни - твърде много данни се добавят всяка секунда от IoT устройствата и това определено ще създаде входни точки за кибер хакерите\nПрихващане на нешифровани данни - тези свързани устройства могат да бъдат хакнати, за да нахлуят на практика в дома или офиса на човек. Дори измервател на интелигентна къща може да се използва за проследяване на ежедневните ви дейности, доказано от немските учени\nОбществено доверие - През 2015 г. контролното състояние на интелигентния дом установи, че хората са много загрижени за това, че информацията им ще бъде открадната от интелигентни домове. Това може да е една от основните причини, поради които потребителите няма да преминат към IoT толкова лесно. Интернет на нещата е следващото ниво на автоматизация и появата на по-нови технологии определено ще подобри много аспекти от живота ни, било то на работа или вкъщи. През тази година IoT ще прерасне в индустрия с много трилиони долари само ако се разгледат проблемите на сигурността и поверителността.


Война зад кулисите разяжда Барселона и доубива клуба | Корнер.dir.bg\n06:56 | 25.10.21\n10:57 | 22 септември 2021 | Редактор : Динко Гоцев 7 4391 Снимка: Getty Images/Guliver Photo\nВ понеделник вечер на стадион "Камп Ноу" в Барселона се чуваха освирквания, а се появиха и белите кърпички в ръцете на феновете по време на равенството с Гранада (1:1), измъкнато в края. В Испания това е стара традиция и означава само едно: "Оставка".\nПрезидентът на Барса направи стряскащи разкрития за състоянието на клуба\nВъпросът обаче е от кого точно я искат привържениците, защото в момента те са раздвоени кое е по-голямото зло за клуба им - президентът Лапорта или треньорът Куман?\nА вероятно - и двамата, и най-вече това, което се случва между тях. Близкият до клуба журналист Гием Балаге, който рядко изригва с детайли зад кулисите на каталунската институция, но когато го направи е предвестник на гръмовни събития, тази сутрин даде интересни детайли от войната, която разяжда отвътре Барселона като корозия.\nТя идва и в момент, в който каталунците са в много тежка икономическа ситуация, с дългове от над милиард и на ръба на финансов колапс. Именно Балаге наду мощно и тревожно тръбата за сигнал, че Меси ще си тръгне - и то месеци, преди това да се случи. Сега той отново алармира - бъдещето на Барса е сериозно застрашено заради събития от кухнята на клуба.\n"Когато Лапорта бе избран за президент с огромно мнозинство през март, едно от първите неща, които направи, бе да обясни, че треньорът Роналд Куман не е в дългосрочните му планове - пише Балаге в колонката си за BBC днес. - Няколко месеца по-късно шефът обяви публично, че прави и невъзможното да удължи договора на наставника. Това се случи на старта на настоящия сезон. А днес, само седмици по-късно, Куман е в Барса единствено, защото струва твърде скъпо да бъде уволнен. Иначе това щеше да е факт още след тъжното 0:3 от Байерн миналата седмица или най-късно след мъката с Гранада в понеделник.\nДа, парите играят голяма роля във всичко, което прави Лапорта. Тоест - липсата им. Клубът е направо като потъващ кораб, а всеки цент се пести. Но и освен това сградата се клати, основите са крехки и Барса изглежда просто тъжно, безидейно и без никаква мисъл как да продължи напред.\nСамо за 6 години "синьо-червените" минаха от единия край на скалата до другия. През 2015-а те станаха европейски шампион, имаха великолепен отбор, бяха на върха на класацията на "Forbes" за най-проспериращ финансово клуб, печелеха стотици милиони и светът завиждаше. В момента са реално във фалит, на терена се случват ужасяващи неща, а в клуба гори война, която е недивима за външния свят.\nПрезидентът не си говори с треньора, това е първото. Той се чуди как да го изгони, но пред медиите казва, че го подкрепя. Куман е железен характер, но и страхотен инат. Той никога няма да си тръгне сам. Неустойката му е сериозно и нидерландецът знае, че уволнението към момента е много сложно. Така Роналд води отбор, който не му вярва, пред очите на управа, която не му вярва и президент, който не може да го понася. Любопитно, легендите на клуба всъщност смятат, че Куман е точният човек. Не те обаче са на терена и в борда на директорите.\nНеговият естествен заместник изглежда Роберто Мартинес, сега селекционер на Белгия. Той е истински "Кройфист", подчинил изцяло футболната си философия на идеите на покойния Йохан. В Барса вече се говори и за завръщане в клуба на Кройф Втори - Жорди, синът на легендата. Той пък натрупа сериозен опит като директор в клубове из Европа, а репутацията му на ръководител е все по-сериозна. Освен това с Мартинес ги свързва приятелство от детинство, а такава спойка - спортен директор Кройф и треньор Роберто, изглежда на теория великолепна. Но - първо трябва да се намери начин да се изгони Куман.\nПрез лятото Шави е бил свободен и близо до завръщане като треньор, но пак неустойката е била проблем. Неслучайно се стигна и до раздяла с Меси, пак заради пари. Лапорта се чуди как да оптимизира разходите, а уволнение на треньора ще струва вероятно толкова, колкото са харчовете на клуба за месец (извън заплатите) - около 12 милиона евро.\nДоговорът на Куман изтича през лятото на 2022-ра, а вече няма съмнение, че нов такъв няма да има. Нищо, че отборът още е без загуба през сезона в първенството и реално не е изпуснал никакви влакове там. Просто играта е вяла, няма вдъхновение, няма оптимизъм. Единствен светъл лъч са хлапетата от Ла Масия - академията на Барса. Куман пусна цели 8 от тях срещу Байерн, като от скамейката влязоха три момчета на обща възраст 52 (17, 18, 17 години). Срещу Гранада онзи ден средната възраст на тима бе 24 г., като 7 играчи бяха под 21 години.\nРазбира се, това изглежда страхотно за бъдещето, но им трябва спокойствие, стабилност и точен човек за треньор, за да се превърнат те в гръбнак на Барселона - така, както стана с Меси, Шави и Иниеста, промотирани от академията до върха на футбола.\nДнес каталунските медии зоват за помирение и обединение, за да се справи клубът с тежката ситуация. Но такова няма как да има. Познавам добре и двамата - Лапорта и Куман. Те са хора, чиято дума не се пречупва, а зачеркнат ли някого, това често е завинаги. В случая съм убеден, че помирение няма да има.\nФеновете изглежда нямат позиция "за" някого в тази война. Те искат да не виждат и двамата. Не им харесва футболът, който играе отборът при Куман. Не могат да понасят (поне временно) Лапорта, защото го смятат за отговорен за случилото се с Меси. Как такъв клуб да върви напред? Всеки срещу всеки вътре в него, а феновете - срещу всички!\nПовече козове държи президентът, който тези дни предприе нова атака с "нож в гърба". Няма съмнение кой е издал информацията на в. "Мундо депортиво", която разтърси феновете - за това как е изгонен от клуба Луис Суарес миналото лято. Клубната легенда е научил по телефона в разговор, продължил 80 секунди, че няма място в отбора. Обаждането е било от треньора.\nБесният Куман в отговор подхвърли пред репортери след мача в понеделник "да питат другаде" защо Антоан Гризман бе пратен в Атлетико минути преди изтичането на срока за трансфери на 31 август, въпреки че той бе останал основната фигура в атака след напускането на Меси. Явно не е треньорско решение...\nРоналд припомни и за многото контузени (7), за това как резултатите се подобряват и т.н. Едва ли някой ще го чуе. А пропастта си зее все така огромна между това, което иска Лапорта, и това, което се случва реално с Куман начело.\nБарса изглежда напълно безпомощен като клуб и просто се движи по течението из океана. Това няма да завърши добре."


Всяка дума, която Томас Тухел каза за Лийдс, Алонсо, поглъщане, трансферни планове на Челси, Халанд и др. -\nИмахте ли време да помислите за възстановяването?\n„След края на играта [against Wolves] с късен гол – изравнителен гол – за съжаление имахме други неща за обсъждане и мислене. Нищо не се е променило за нас в Кобъм, все още чакаме потвърждение, че нещата вървят напред, да се надяваме да имаме новини за вас и за нас, за екипа, за да влеем малко положителна енергия.”\nИмали ли сте някога възможността да срещнете Тод Боели?\n— Не, още не. Съвсем не.\nКолко важно е, че поглъщането е към своя край?\n“Ние сме единственият клуб в момента, който страда по този начин – може би първият клуб, който някога е страдал от това. Това е ситуация, която е уникална и доста трудна ситуация. Разбира се, всички се надяват, че ситуацията ще се изясни. Това са стъпки в правилната посока. Чакахме това от доста време. Имаме нужда от положителна енергия и състезателна атмосфера в клуба. Това е много важно, за да вървят нещата напред.”\nПРОЧЕТЕТЕ ОЩЕ: Жозе Моуриньо произнася честна присъда за поглъщането на Тод Боели в Челси, отхвърля намек за Джон Тери\nКолко разсейващо беше поглъщането за вас и играчите?\n„Сигурно е. Няма смисъл да се криете от факта, че това е разсейване. Въпросът е докъде можем да стигнем, дори ако сме разсеяни, притеснени или в неравностойно положение. Отличихме се до международната пауза, това не се отрази на резултатите. Имаше почти обратния ефект. Чувствахме се силни по време на трудностите и обявяването, санкциите в сила.\n„Може би се е случило нещо също много човешко и нормално, по време на две седмици почивка или една седмица, когато играчите са навън, имаше различни влияния върху тях и може би повече мисли за ситуацията като цяло Ситуацията сега е много, много дълга време и играчите също искат да се чувстват конкурентоспособни и да знаят какво се случва през следващия сезон.\n„Играч, човек като Тони (Антонио Рудигер) реши да смени клуба. Всеки ден става малко по-трудно, а не невъзможно. Винаги търсим да достигнем нивото и да бъдем конкурентни, да печелим мачове. Това не е извинение но със сигурност е причина.\nКолко важно е да се изясни ситуацията преди летния трансферен прозорец?\n„В момента не. Това е положителен знак и се усеща, че ще свърши и ще ни даде възможности да действаме, но в момента не е така.\nКолко досадно става, когато вашият отбор продължава да хвърля предни точки?\n„Винаги е скучно. Никога няма да спре да е скучно. Ако погледнете резултатите ни през целия сезон, имаме приличен брой победи и не много загуби, но твърде много равенства. И много от тези равенства, където бяхме на водеща позиция.\n„Беше скучно, защото мислехме, че го имаме, аз мислех, че го имахме. Имахме шансове да вкараме трети гол. Взехме много атакуващ подход към играта, за да влеем енергия, позитивност и плавност в атаките си. Играхме малко твърде отворен, допусна твърде много контраатаки, твърде много шансове – отчасти заради подхода, който предприехме.\n“Отчасти заради това как се държи структурата. Все пак бяхме там. Бяхме там почти до 96-ата минута, допуснахме с много последен удар. Винаги е трудно за преглъщане. Това никога няма да се промени.”\nНай-големият мач тази седмица е финалът на ФА Къп…\n“Това ли го казваш? Вярно ли е? Добре… не знам.”\nАми вярно е…\n“Най-голямата игра винаги е следващата игра. Моля, уважавайте мнението ми!”\nКакво мислите, че Ливърпул разполага с допълнителни 24 часа, за да се подготви за финала на ФА Къп?\n„Свикнали сме. Няма да го коментираме. Е, това е… какво е? Объркан съм с дните. Играем от вторник до събота и от сряда до събота. Бихме искали още един ден, но нямаме.”\nИзглежда, че Ерлинг Хааланд идва във Висшата лига, какъв съвет бихте му дали?\n“Няма съвет. Първо, не е безопасно. Не? И второ, ако не играе за нас, няма да давам никакви съвети.”\nНасрочихте ли среща за среща с новите собственици и знаете ли колко пари ще трябва да похарчите?\n„Абсолютно не. Може би, ако имах[информация за парите за лятото]нямаше да ви кажа! Но нямам, така че не е нужно да лъжа.\nКолко голям е проблемът от психическата страна на нещата във вашия екип?\n„Изглеждаме малко изтощени, психически уморени. Когато гледате мачовете ни от тъчлинията, това е разбираемо предвид обстоятелствата около клуба, за който играем, изтощително е, трудно е. Имахме мачове за елиминации след международната пауза, с огромен емоционален принос и огромни емоции, с които да се справим.\n„Да загубиш от Реал Мадрид, да спечелиш от Реал Мадрид, да загубиш Шампионска лига, след това изведнъж да бъдеш на Уембли, после изведнъж да бъдеш в надпреварата след две седмици с четири мача срещу различни отбори от Висшата лига. Това е доста трудно. След всичко, имаме много мачове в краката, в костите.\n„Усещаме го. Това е друга причина. Мисля, че всеки го знае, дори можем да го усетим и въпреки че сме уморени, разсеяни, може би се тревожим, трябва да достигнем определено ниво, което е възможно. „Можем да се справим по-добре, отколкото имаме в последните два мача.Положителното е, че усещам волята, мотивацията.\n„Мотивацията беше много висока да обърнем нещата срещу Уулвърхемптън. Виждате, че може би физическото участие беше твърде голямо в някои ситуации, когато дори атакувахме със защитници, много високо на терена и отворихме пространство при контраатаките. Не липса на мотивация, беше обратното. Имаше добри знаци. Вярваме на отбора, вярваме на нашите играчи и вярваме на това, което донесохме тук. Сега е моментът да остана спокоен, да го направя стъпка по стъпка и завърши сезона с положителна нотка.\nПо-удобно ли ви е да играете далеч от дома в момента?\n„Не знам дали някой се чувства комфортно утре, защото очакваме доста тежък мач и публика. Но да, така е. Това е нещо, за което нямаме реални решения, няма реално обяснение досега. Ние сме наясно с факта, че събрахме доста повече точки на гостуването, отколкото у дома. Може би ще ни помогне малко утре, кой знае. Финалът не се играе и на Стамфорд Бридж, така че да тръгваме от там!\nКакво очаквате от Лийдс Юнайтед?\n„Изглежда различно (за обратна редакция). Те дори засилиха физическото си участие, което е доста забележително, защото смятахме, че вече играят на най-високото физическо ниво под (Марсело) Биелса, но те се засилиха по отношение на бяганията с висока интензивност, по отношение на атака. Това е, което очакваме.\n„Те играят малко по-различна формация – не знам какво ще играят утре. Играха с Ман Сити в задна петица и играха само веднъж. Беше наистина добър мач, който изиграха и резултатът не ви казва история Гледах играта, те играха много добре 5-4-1 иначе играят 4-2-3-1 изглеждат много ангажирани.\n„Като цяло това е бърз отбор, трудолюбив отбор, индивидуално талантлив отбор. Това е, което очакваме. Това е игра за тях, прави или умри, като игра за купа за тях. Атмосферата ще бъде такава. Аз нямам търпение да бъда там всъщност. Играх там веднъж, но без зрители. Ще бъде голяма битка. Атмосферата и средата ще ви кажат моментално какво се случва и ние ще го усетим веднага. Трябва да спечелите импулс.”\nКакви подобрения трябва да направите, за да прекратите скорошната си лоша форма?\n„От последния мач беше доста очевидно. Поехме твърде много рискове в нашата структура и не бяхме достатъчно дисциплинирани в структурата си. Нашият подход вече беше много обиден и много рискован. В рамките на структурата поехме твърде много рискове. Нашето управление на играта и управлението на ситуациите трябва да бъде по-добро.\n„За мача с Евертън бихме искали повече физически принос. За мача срещу Манчестър Юнайтед не бих искал нищо повече от повече голове, защото бяхме отлични. Всеки мач ни разказва различна история. C Ето защо това е „Това е малко е трудно да се съсредоточи върху едно нещо. Напоследък е малко нагоре-надолу, което не ни харесва. Занимаваме се с различни неща. За утре трябва да сме там от първата до последната минута.”\nРешава ли се ситуацията с Маркос Алонсо след уикенда?\n„Започна и завърши през първото полувреме. Не беше преследван на полувремето. Нищо друго. Нещата са решени. Случва се.”\nКак реагираха играчите, след като бяха извикани за тренировка в неделя?\n„Бяхме планирали свободен ден, но след разочарованието – и дори не беше за да ги накажем – обикновено беше свободен ден и може би някои смятаха, че е наказание. Не беше. ден, по-добре е да бъдем заедно и да говорим за това, отколкото да ходим и всеки има свое мнение, своя собствена истина.По-вероятно е да сте фрагментирани, отколкото да сте тук.\n„Направихме много леки тренировки, тичахме заедно и обсъждахме нещата, как да подходим през следващите дни. Събрахме всички заедно, за да имаме шанса да бъдем заедно. Много играчи подкрепиха юношите до 23 години на другия терен, което беше много хубаво. Това сме ние. Много обединена и отворена група играчи. Това усетихме в неделя.\n„За това беше неделната сутрин, а не да ги наказваме или да снимаме видеоклипове и да показваме грешки или поведение, което бихме могли да направим по-добре. Просто да бъдем заедно, а не в различни групи. други в свободен ден. Ето защо поставяме всички в него.\nКакво е най-новото от екипа?\n“Борим се за Jorgi и N’Golo. Ще бъде трудно и не знам дали ще стигнем до там.”\nПоявяват се плановете на Маурисио Почетино, тъй като докладът разкрива как шефът на Пари Сен Жермен напусна Ман Юнайтед „объркан“\nТабела на градския нападател на Ротеръм, Ладапо – Ipswich Town News


Двоен гараж с скатен покрив и големи врати 504x580 см\nгаражиДвоен гараж с скатен покрив и големи врати 504x580 см\n22 678 BGN19 503 BGN16 118 BGN bez DPH\nСглобяеми ви dvoujgaráž от пръв поглед с големия си врата и фронтон покрив.\nСлед отваряне на гаражна врата е практически цялата страна на гаража напълно достъпен, което може да бъде в някои ситуации много практични. Гараж може да се използва и по други начини, отколкото само за паркиране на автомобили. В раздела, можете да настроите начална работна среща или да го използвате като практически пространство за съхранение.\nБлагодарение на гараж мазилката двойно изглежда неразличимо от конвенционалните сгради. Можете да избирате от девет цвята пръскат мазилка. Фронтон покрив изглежда добре в страната, и където и плосък покрив не се вписва.\nСглобяеми ламарина двоен гараж за две коли винаги може да се демонтира и да се премести на друго място. За изграждането на този тип гараж обикновено не е необходимо да се справят с разрешения за строеж или монтаж на дънната платка.\nВсички метални части, лист, двоен гараж са добре покрити. Това подреждане предпазва структурата от корозия и гарантира, че вашият гараж ще служи в продължение на десетилетия.