Кръвоснабдяване и инервация на сърцето. Анатомия на сърцето - Тахикардия January\nИнервацията на сърцето е снабдяването с нерви към него, което осигурява връзката на този орган с централната нервна система. Звучи просто, но всеки знае колко невероятно е човешкото тяло. Доставката на нерви към сърцето е истински отделен биосвят. А също и сложна, но интересна анатомична тема. И сега бих искал да обърна малко внимание на разглеждането му..\nСтрува си да се говори за това на първо място, тъй като сърцето получава не една, а няколко инервации - парасимпатикова, симпатикова и чувствителна. Започнете с първата.\nИ така, преганглионарните нервни влакна (които се характеризират с бавно провеждане на импулси) принадлежат към блуждаещите нерви. Те завършват в интрамуралните ганглии на сърцето - възли, които представляват колекция от специални клетки, състоящи се от аксони, дендрити и тела.\nВ ганглиите са вторите неврони с процеси, които отиват към проводящата система, коронарните съдове и миокарда - средния слой на сърцето, който съставлява основната част от него. Също така има Н-холинергични рецептори. Това са бързодействащи йонотропни рецептори - мембранни канали, през които йони се движат.\nНа ефекторните клетки (тези, които унищожават антитела), от своя страна се намират М-холинергични рецептори, предаващи сигнал чрез хетеротримерни G-протеини.\nВажно е да се отбележи, че когато централната нервна система е възбудена, различни биологично активни вещества, пептиди (аминокиселинни вериги), навлизат в синаптичната цепнатина (пролуката между мембраната на аксона и тялото / дендрит). Това е важно да се вземе предвид, тъй като те се характеризират с модулираща функция, която ви позволява да промените величината и посоката на реакцията на сърцето към главния медиатор (вещество, което предава импулси от една клетка в друга).\nТрябва също да се спомене, че влакната от десния блуждаещ нерв снабдяват синусово-предсърдния възел (синоатриален), както и миокарда на дясното предсърдие. А отляво - атриовентрикуларна.\nПроцеси в ход\nПродължавайки темата за парасимпатиковата инервация на сърцето, трябва да говорим за някои важни процеси. Важно е да знаете, че десният блуждаещ нерв влияе върху сърдечната честота, а левият - върху AV проводимостта. Между другото, инервацията на вентрикулите е много слабо изразена, следователно има косвен ефект - само чрез инхибиране на симпатиковите ефекти.\nВсичко това е изследвано за първи път в средата на 19 век от братя Вебер. Именно те откриха, че дразненето на блуждаещите нерви (което важи всичко по-горе) инхибира работата на главния орган - до пълна спирка.\nСтрува си обаче да се върнете към М-холинергичните рецептори. Те се влияят от ацетилхолин, който е медиатор, отговорен за нервно-мускулното предаване. В този случай той активира K + каналите. Те са пори, пълни с вода, и действат като катализатор за транспортирането на K йони+.\nВ резултат на този сложен процес, с прости думи, може да се случи следното:\nИзлезте от K + от клетката. Последици: забавяне на ритъма и проводимостта в AV възела, намаляване на възбудимостта и силата на контракциите, намаляване в периода на рефрактерност.\nНамалена активност на протеин киназа А, която е отговорна за активирането и инактивирането на ензимите в организма. В резултат на това намалява нейната проводимост.\nМежду другото, заслужава да се обърне внимание и на такова понятие като „бягството на сърцето“. Това е явление, при което контракциите му спират поради факта, че блуждаещият нерв е бил в възбудено състояние твърде дълго, но след това незабавно се възстановява. Уникален феномен. Всъщност по този начин тялото избягва смъртната опасност от сърдечен арест..\nСъщо така е важно да го докоснете с внимание. Въз основа на гореизложеното може да се разбере, че е трудно да се опише накратко инервацията на сърцето, особено на прост език. Но е по-лесно да се справите със съчувстващия. Най-малкото защото нейните нерви, за разлика от блуждаещите, са разпределени равномерно във всички части на сърцето.\nИ така, има първите неврони - псевдоуниполярни клетки. Те са разположени в страничните рога на горните 5 сегмента на гръдния гръбначен мозък. Техните процеси завършват в горните и в цервикалните възли, където започват вторите неврони, простиращи се директно до сърцето (това беше споменато по-горе).\nКак симпатиковите нерви влияят на сърцето е изследвано през XIX век от братята Цион, а след това и от Иван Петрович Павлов. Те установиха, че в резултат се наблюдава положителен хронотропен ефект. Тоест увеличаване на честотата на контракциите.\nТо може да бъде както съзнателно, така и рефлексивно. Първият тип чувствителна инервация на сърцето се извършва:\nНевроните на гръбначните възли (първите). Техните рецепторни окончания се образуват от дендрити в слоевете на сърдечната стена.\nВторите неврони на симпатиковата нервна система. Те се намират в собствените ядра на задните рога на гръбначния мозък..\nТрети неврони. Намира се във вентролатералните ядра. Техните дендрити се простират до клетките на четвъртия и втория слой на постцентралната извивка.\nАми рефлексната инервация? Осигурява се от невроните на долните и горните възли на блуждаещия нерв, за които толкова много е описано по-горе..\nИма още един нюанс, който трябва да се отбележи с внимание. Чувствителната инервация на сърцето (това обикновено не е показано на диаграмата) се извършва от аферентните клетки от втория тип Догел, които се намират в възлите на сърдечния сплит. Благодарение на техните дендрити се образуват рецептори в сърдечната стена, с които аксоните, които се затварят върху ефекторните неврони, образуват ексцентрална рефлекторна дъга. Това е друга сложна система, която осигурява незабавно регулиране на кръвоснабдяването на всички местни части на човешкото сърце..\nТова е средният мускулен слой на сърцето. Той съставлява по-голямата част от своята маса, както бе споменато по-горе. И тъй като говорим за дейността на сърцето, тогава миокардът не може да бъде пренебрегнат..\nНеговата особеност е създаването на ритмични мускулни движения (редуващи се контракции с релаксация). Но като цяло миокардът има четири свойства - възбудимост, автоматизъм, проводимост и свиваемост. За всеки от тях си заслужава накратко да поговорим..\nВъзбудимост. Всъщност това е „реакцията“ на сърцето на стимул (химически, механичен, електрически). Интересно е, че мускулът реагира само на силни влияния. Дразнителят на подпраговата сила не се възприема от него. Всичко това се дължи на специалната структура на миокарда - вълнението бързо преминава през него. Следователно, за да реагира мускулът, той трябва да се произнесе..\nАвтоматизъм и проводимост. Това е името на способността на пейсмейкърните клетки (пейсмейкъри) да инициират спонтанно възбуждане, което не изисква участието на неврохуморален контрол. Възниква в проводящата система, след което се разпространява във всички части на миокарда.\nСвиваемост. Това е свойството, което е най-лесно за разбиране. И тук има някои особености. Малко хора знаят, че силата на контракциите зависи от дължината на мускулните влакна. Колкото повече кръв тече към сърцето, толкова повече те се разтягат. И колкото по-мощни стават контракциите. Това е важно, тъй като силата зависи от пълното изпразване на сърдечните кухини, което от своя страна поддържа баланса на количеството течаща и течаща кръв.\nМускулна структура и приток на кръв\nПо-горе беше казано много за чувствителната, симпатиковата и парасимпатиковата инервация на сърцето. Сега можете да преминете към темата за кръвоснабдяването му. Което също е много подробно, интересно и сложно.\nСърдечният мускул е центърът на кръвообращението. Именно нейната работа осигурява движението на най-важната биологична течност през съдовете..\nВсеки знае приблизително как работи сърцето. Това е мускулест орган, разположен в средата на гърдите. Разделен е на ляво и дясно отделение, всяко с вентрикул и атриум. Тук всичко започва. Кръвта, която влиза в органа, първо влиза в предсърдието, след това в камерата и след това в големите артерии. Посоката, в която се движи биофлуидът, се задава от клапаните.\nИнтересното е, че кръвта с ниско съдържание на кислород пътува от сърцето до белите дробове. Там се пречиства от CO2 последвано от насищане с кислород. След това кръвта навлиза във венулите, а след това и в по-големите вени. След това се връща към сърцето. Попадайки в кухата вена, кръвта навлиза в дясното предсърдие.\nПо този начин можете да опишете системната циркулация с прости думи. Обръщайки внимание на диаграмата, показана по-долу, можете приблизително да си представите как изглежда всичко. И, естествено, кръвоснабдяването на сърцето също се случва съгласно описания принцип..\nМалко си заслужава да поговорим и за него. В крайна сметка налягането е пряко свързано с кръвоснабдяването на сърцето. Създава се всеки път, когато следващата „порция“ се хвърли в аортата и в белодробната артерия. И това се случва през цялото време.\nНалягането става по-високо, когато сърцето, като прави по-силни и по-чести контракции, изпомпва кръв в аортата. А също и със стесняване на артериолите. Налягането спада, когато артериите се разширят. Стойността му обаче се влияе и от количеството циркулираща кръв, както и от това колко е вискозна.\nТрябва да се отбележи интересен нюанс. Когато се отдалечавате от мускула, кръвното налягане постепенно намалява. Минималните показатели се наблюдават във вените. А разликата между високо налягане (аорта) и ниско (белодробна, куха вена) е фактор, който осигурява непрекъснат кръвен поток.\nАми индикаторите? Нормалното налягане е от 120 до 70 (допустими 80) mm Hg. Изкуство. Той е стабилен до около 40 години. Тогава, колкото по-възрастен става човек, толкова по-голям е натискът му. За хората на възраст от 50 до 60 години нормата е 144/85 mm Hg. Изкуство. А за тези над 80 - 150/80 mm Hg. ул.\nАномалиите имат свои собствени имена и повечето са запознати с тях. Хипертонията е постоянно повишаване на кръвното налягане, наблюдавано при човек, който е в покой. А хипотонията се нарича понижаване. Каквото и от двете да страда човек, той все още ще има някои нарушения в кръвоснабдяването на органите..\nДостатъчно е казано за инервацията на сърцето, интракардиалните и екстракардиалните нервни сплетения - сега си струва да говорим за сърдечната честота. Много хора смятат, че сърдечната честота е просто синоним на пулс. Ами погрешно.\nТова е броят на контракциите, извършени от сърдечния мускул за определена единица време. Обикновено след минута. А пулсът е броят на разширенията на артериите, които се случват, когато сърцето изхвърля кръв. Стойността му може да съвпада с пулса, но само при напълно здрави хора.\nАко например са нарушени ритмите на сърцето, тогава мускулът се свива нередовно. Случва се два пъти подред - тогава лявата камера просто няма време да се напълни с кръв. В този случай второто свиване настъпва, когато е празно. Това означава, че кръвта не се изхвърля от нея в аортата. Съответно пулсът в артериите не се чува. Но намаляването е настъпило, което означава, че сърдечната честота е "отброяваща".\nВ същото време има такова нещо като дефицит на пулс. Наблюдава се при предсърдно мъждене. Характеризира се с несъответствие между сърдечната честота и пулса. Честотата на контракциите в такива случаи не може да бъде установена чрез измерване на пулса. За да направите това, трябва да слушате ударите на сърцето. Използвайки например фонендоскоп.\nНорми на сърдечната честота\nВсеки човек, който не е безразличен към тялото си, трябва да ги познава. Е, ето една общоприета таблица по възраст на сърдечната честота при здрави хора.\nТрябва да се отбележи, че ако човек има повишена честота на контракциите, това е тахикардия. Човек трябва да се притеснява, когато броят им надхвърли 80 на минута. Ако честотата на контракциите е по-малка от 60, тогава в това също няма нищо добро, тъй като това явление е нарушение - брадикардия.\nСпоред таблицата на нормите на сърдечния ритъм по възраст можете да сравните показателите си. Но също така си струва да се помни, че честотата зависи от физическата форма на човека, неговия пол и размер на тялото. При пациенти с добра физическа подготовка пулсът винаги е под нормата - около 50 в минута. При жените по правило той е с 5-6 по-високи за единица време, отколкото при мъжете.\nМежду другото, сърдечната честота зависи и от ежедневните биоритми, това трябва да се има предвид. Най-високите цени са от 15:00 до 20:00.\nЛеките колебания в сърдечната честота и сърдечната честота са нормални, но ако се появяват твърде често, тогава има причина за безпокойство. Често това е симптом на вегето-съдова дистония, ендокринни нарушения и други заболявания..\nОбем на сърцето\nДруга тема, която трябва да се отбележи с внимание. Има такива понятия - систоличен и сърдечен дебит. Те са пряко свързани с инервацията на сърцето и кръвоснабдяването му. И за това - малко по-подробно.\nКоличеството кръв, което вентрикулът изхвърля за определена единица време (общоприето - минута), се нарича минутен обем на сърцето. При здрав възрастен човек е приблизително 4,5-5 литра. Между другото, обемът е еднакъв както за лявата, така и за дясната камера..\nАко разделите минутния обем на броя на мускулните контракции, ще получите прословутата систолна. Изчислението е изключително просто. Сърцето на здравия човек извършва приблизително 70-75 контракции в минута. Това означава, че систоличният обем е 65-70 милилитра кръв..\nВъпреки че, разбира се, това са обобщени показатели. Отдалечвайки се от темата за физиологията и инервацията на сърцето, заслужава да се отбележи така нареченият интегрален метод на реография. Това е начин, по който можете много точно да определите прословутите обеми на определен човек. Естествено, не е просто - записват се електрическото съпротивление на тъканите, кръвното съпротивление и много други данни. Съществуват и формули за по-сложни изчисления. Но това вече е сложна анатомия и тази тема не касае пряко инервацията на сърцето..\nИ така, по-горе автономната инервация на сърцето, структурата на мускула, темата за кръвоснабдяването, налягането и сърдечната честота бяха разгледани в някои подробности, макар и накратко. Въз основа на всичко по-горе можем да направим заключение, което вече е очевидно: всичко в тялото ни е взаимосвързано. Едното не може да съществува без другото. Особено когато става въпрос за сърцето. В края на краищата работата му е основният източник на механична енергия за движението на кръвта в съдовете, осигурявайки непрекъснатостта на метаболизма и поддържайки енергията в тялото..\nТози мускул е функционален и има добре развита многостепенна система за регулиране, поради което неговата активност е адаптирана към динамично променящите се условия на функциониране на кръвоносната система, както и към нуждите на тялото.\nЗа да консолидирате знанията по обсъжданата тема, трябва да обърнете внимание на схемите, представени по-горе..\nСърдечни артерии - аа. coronariae dextra et sinistra, коронарни артерии, отдясно и отляво, започват от bulbus aortae под горните ръбове на полулунните клапи. Следователно, по време на систола, входът на коронарните артерии е покрит с клапани, а самите артерии са компресирани от свития мускул на сърцето. В резултат на това по време на систола кръвоснабдяването на сърцето намалява: кръвта попада в коронарните артерии по време на диастола, когато входовете на тези артерии, разположени в аортния отвор, не се затварят от полулунни клапани.\nДясна коронарна артерия, a. коронария декстра\nДясна коронарна артерия, a. coronaria dextra, напуска аортата, съответно, с дясната полулунна клапа и лежи между аортата и ушната мида на дясното предсърдие, откъдето се огъва около десния ръб на сърцето по протежение на коронарната бразда и преминава към задната му повърхност. Тук тя продължава в междукамерния клон, r. interventricularis posterior. Последният се спуска по задния интервентрикуларен жлеб до върха на сърцето, където анастомозира с клона на лявата коронарна артерия.\nКлоновете на дясната коронарна артерия се васкуларизират: дясното предсърдие, част от предната стена и цялата задна стена на дясната камера, малка част от задната стена на лявата камера, интратриалната преграда, задната трета на интервентрикуларната преграда, папиларните мускули на дясната камера и задната папиларна мускулатура на лявата камера.,\nЛява коронарна артерия, a. коронария синистра\nЛява коронарна артерия, a. coronaria sinistra, оставяйки аортата в лявата си лунна клапа, също лежи в коронарния жлеб отпред на лявото предсърдие. Между белодробния ствол и лявото ухо той дава два клона: по-тънък преден, интервентрикуларен, ramus interventricularis anterior и по-голям ляв плик, ramus cirfumflexus.\nПървият се спуска по предната интервентрикуларна бразда до върха на сърцето, където анастомозира с клона на дясната коронарна артерия. Вторият, продължавайки основния ствол на лявата коронарна артерия, се огъва около сърцето по протежение на коронарната бразда от лявата страна и също се свързва с дясната коронарна артерия. В резултат на това по целия коронарен жлеб, разположен в хоризонталната равнина, се образува артериален пръстен, от който клоновете се простират перпендикулярно на сърцето.\nПръстенът е функционално устройство за колатерална циркулация на сърцето. Клоновете на лявата коронарна артерия васкуларизират лявата, предсърдието, цялата предна стена и по-голямата част от задната стена на лявата камера, част от предната стена на дясната камера, предните 2/3 на интервентрикуларната преграда и предния папиларен мускул на лявата камера.\nНаблюдават се различни варианти на развитие на коронарните артерии, в резултат на което има различни съотношения на кръвоносните басейни. От тази гледна точка се разграничават три форми на кръвоснабдяване на сърцето: еднакво с еднакво развитие на двете коронарни артерии, лява коронарна и дясна коронарна. В допълнение към коронарните артерии, "допълнителни" артерии от бронхиалните артерии, от долната повърхност на аортната дъга в близост до артериалната връзка, се доближават до сърцето, което е важно да се вземе предвид, за да не се повредят по време на операции на белите дробове и хранопровода и по този начин да не влошат кръвоснабдяването на сърцето.\nВътрешни органи на сърцето\nВътрешноорганични артерии на сърцето: от стволовете на коронарните артерии и техните големи клонове, съответно 4 камери на сърцето, клонове на предсърдията (rr. Atriales) и ушите им (rr. Auriculares), клонове на вентрикулите (rr. Ventriculares), септални клони (rr. Septales anteriores etteriores etteriores etteriores etteriores etteriores etteriores etteriores etteriores etteriores etteriores et ). След като проникнат в дебелината на миокарда, те се разклоняват според броя, местоположението и разположението на неговите слоеве: първо във външния слой, след това в средата (във вентрикулите) и накрая във вътрешния, след което проникват в папиларните мускули (aa.papillares) и дори в предсърдието - камерни клапи. Интрамускулните артерии във всеки слой следват хода на мускулните снопове и анастомозата във всички слоеве и части на сърцето.\nНякои от тези артерии имат в стената си силно развит слой неволни мускули, при свиване луменът на съда е напълно затворен, поради което тези артерии се наричат „затварящи се“. Временният спазъм на "затварящите" артерии може да доведе до спиране на притока на кръв към тази част на сърдечния мускул и да причини инфаркт на миокарда.\nКръвоснабдяване и инервация на сърцето. Сърцето получава артериална кръв, обикновено от две коронарни (коронарни) лява и дясна артерии. Дясната коронарна артерия започва на нивото на десния синус на аортата, а лявата коронарна артерия - на нивото на левия си синус. И двете артерии започват от аортата, малко над полулунните клапи, и лежат в коронарната бразда. Дясната коронарна артерия преминава под ушната мида на дясното предсърдие, огъва се около дясната повърхност на сърцето по протежение на коронарния жлеб, след това по задната повърхност вляво, където анастомозира с клона на лявата коронарна артерия. Най-големият клон на дясната коронарна артерия е задният интервентрикуларен клон, който по протежение на едноименния сърдечен жлеб е насочен към върха му. Клоновете на дясната коронарна артерия доставят кръв към стената на дясната камера и предсърдието, задната част на интервентрикуларната преграда, папиларните мускули на дясната камера, синусово-предсърдните и атриовентрикуларните възли на сърдечната проводима система.\nЛявата коронарна артерия е разположена между началото на белодробния ствол и левия предсърден придатък, тя е разделена на два клона: предната интервентрикуларна артерия и флексорната артерия. Предният интервентрикуларен клон върви по едноименния жлеб по посока на върха му и анастомозира със задния интервентрикуларен клон на дясната коронарна артерия. Лявата коронарна артерия захранва стената на лявата камера, папиларните мускули, по-голямата част от междукамерната преграда, предната стена на дясната камера и стената на лявото предсърдие. Клоновете на коронарните артерии дават възможност за кръвоснабдяване на всички стени на сърцето. Поради високото ниво на метаболитни процеси в миокарда, микросъдовете, анастомозирани помежду си в слоевете на сърдечния мускул, повтарят хода на сноповете мускулни влакна. Освен това има и други видове кръвоснабдяване на сърцето: дясно, ляво и средно, когато миокардът получава повече кръв от съответния клон на коронарната артерия..\nВ сърцето има повече вени, отколкото артерии. Повечето от големите вени на сърцето се събират в един венозен синус.\nВъв венозния синус се влива: 1) голяма вена на сърцето - отклонява се от върха на сърцето, предната повърхност на дясната и лявата камера, събира кръв от вените на предната повърхност на двете вентрикули и междукамерната преграда; 2) средната вена на сърцето - събира кръв от задната част на сърцето; 3) малка вена на сърцето - лежи на задната повърхност на дясната камера и събира кръв от дясната половина на сърцето; 4) задната вена на лявата камера - образува се на задната повърхност на лявата камера и отстранява кръвта от тази област; 5) коса вена на лявото предсърдие - произхожда от задната стена на лявото предсърдие и събира кръв от него.\nВ сърцето има вени, които се отварят директно в дясното предсърдие: предните вени на сърцето, които приемат кръв от предната стена на дясната камера, и най-малките вени на сърцето, които се вливат в дясното предсърдие и частично в вентрикулите и лявото предсърдие.\nСърцето получава чувствителна, симпатикова и парасимпатикова инервация.\nСимпатиковите влакна от десния и левия симпатиков ствол, преминавайки през сърдечните нерви, предават импулси, които ускоряват сърдечната честота, разширяват лумена на коронарните артерии, а парасимпатиковите влакна провеждат импулси, които забавят сърдечната честота и стесняват лумена на коронарните артерии. Сензорните влакна от рецепторите на стените на сърцето и неговите съдове отиват като част от нервите към съответните центрове на гръбначния мозък и мозъка.\nСхемата на инервация на сърцето (според В. П. Воробиев) е следната. Източниците на инервация на сърцето са сърдечните нерви и клонове, които отиват към сърцето; екстраорганни сърдечни сплетения (повърхностни и дълбоки), разположени близо до свода на аортата и белодробния ствол; интраорганен сърдечен сплит, който се намира в стените на сърцето и е разпределен по всичките му слоеве.\nГорният, средният и долният цервикален, както и гръдният сърдечен нерв започват от шийните и горните II-V възли на десния и левия симпатиков ствол. Сърцето се инервира и от сърдечни клонове от десния и левия блуждаещ нерв..\nПовърхностният извънорганичен сърдечен сплит лежи върху предната повърхност на белодробния ствол и върху вдлъбнатия полукръг на аортната дъга; дълбокият извънорганичен сплит е разположен зад аортната дъга (пред бихекуркацията на трахеята). Повърхностният извънорганичен сплит включва горния ляв шиен сърдечен нерв от левия цервикален симпатиков възел и горния ляв сърдечен клон от левия блуждаещ нерв. Клоновете на извънорганичните сърдечни сплетения образуват единичен интраорганен сърдечен сплит, който в зависимост от местоположението в слоевете на сърдечния мускул условно се подразделя на субепикардиални, интрамускулни и субендокардиални сплетения.\nИнервацията има регулиращ ефект върху дейността на сърцето, променя я в съответствие с нуждите на тялото.\nДата на добавяне: 07.11.2014; Преглеждания: 1017; Нарушаване на авторски права?\n1. СТРУКТУРА НА СЪРЦЕТО\nСърцето (cor) е кух мускулен орган с четири камери, който изпомпва обогатена с кислород кръв в артерията и получава венозна кръв.\nСърцето се състои от две предсърдия, които приемат кръв от вените и я избутват във вентрикулите (дясно и ляво). Дясната камера доставя кръв към белодробните артерии през белодробния ствол, а лявата камера до аортата. Лявата половина на сърцето съдържа артериална кръв, а дясната половина съдържа венозна кръв, дясната и лявата половина на сърцето обикновено не се съобщават.\nСърцето се отличава: три повърхности - белодробна (facies pulmonalis), стернокостална (facies sternocostalis) и диафрагмална (facies diaphragmatica); отгоре (apex cordis) и основата (base cordis). Границата между предсърдията и вентрикулите е коронарната бразда (sulcus coronarius).\nДясното предсърдие (atrium dextrum) е отделено от лявото от предсърдната преграда (septum interatriale) и има допълнителна кухина - дясното ухо (auricula dextra). В преградата има депресия - овална ямка, заобиколена от едноименния ръб, образувана след обрастването на овалната дупка.\nДясното предсърдие има отвори на горната куха вена (ostium venae cavae superioris) и долната куха вена (ostium venae cavae inferioris), ограничени от интервенционната туберкула (tuberculum intervenosum) и отвора на коронарния синус (ostium sinus coronarii). На вътрешната стена на дясното ухо има гребеновидни мускули (mm pectinati), завършващи с граничен ръб, отделящ венозния синус от кухината на дясното предсърдие.\nДясното предсърдие комуникира с вентрикула през десния атриовентрикуларен отвор (ostium atrioventriculare dextrum).\nДясната камера (ventriculus dexter) е отделена от лявата междукамерна преграда (septum interventriculare), в която се разграничават мускулната и мембранната части; има отвор на белодробния ствол отпред (ostium trunci pulmonalis) и отзад - десния атриовентрикуларен отвор (ostium atrioventriculare dextrum). Последният е покрит от трикуспидална клапа (valva tricuspidalis) с предни, задни и преградни клапи. Листовките се държат на място чрез сухожилни хорди, поради което листовките не се вкарват в атриума.\nНа вътрешната повърхност на вентрикула има месести трабекули (trabeculae carneae) и папиларни мускули (mm. Papillares), от които започват сухожилните хорди. Отворът на белодробния ствол е покрит със едноименен клапан, който се състои от три полулунни клапана: отпред, отдясно и отляво (valvulae semilunares anterior, dextra et sinistra).\nЛявото предсърдие (atrium sinistrum) има конично удължение, обърнато отпред - към лявото ухо (ушна синистра) - и пет отвора: четири отвора на белодробните вени (ostia venarum pulmonalium) и левия атриовентрикуларен отвор (ostium atrioventriculare sinistrum).\nЛявата камера (ventriculus sinister) има зад левия атриовентрикуларен отвор, покрит от митралната клапа (valva mitralis), състояща се от предната и задната кухина, и аортния отвор, покрит от едноименната клапа, състояща се от три полулунни клапана: задна, дясна и лява (клапани) semilunares posterior, dextra et sinistra). Между клапата и аортната стена има синуси. На вътрешната повърхност на камерата има месести трабекули (trabeculae carneae), предни и задни папиларни мускули (mm. Papillares anterior et posterior).\n2. СТРУКТУРА НА СЪРЦЕВАТА СТЕНА. ПРОВОДНА СИСТЕМА НА СЪРЦЕТО. СТРУКТУРА НА ПЕРИКАРДИЯ\nСтената на сърцето се състои от тънък вътрешен слой - ендокарда (ендокарда), средния развит слой - миокарда (миокарда) и външния слой - епикарда (епикарда).\nЕндокардът облицова цялата вътрешна повърхност на сърцето с всичките му образувания.\nМиокардът се формира от сърдечно набраздената мускулна тъкан и се състои от сърдечни кардиомиоцити, което осигурява пълно и ритмично свиване на всички камери на сърцето. Мускулните влакна на предсърдията и вентрикулите започват отдясно и отляво (anuli fibrosi dexter et sinister) фиброзни пръстени, които са част от мекия скелет на сърцето. Фиброзни пръстени обграждат съответните атриовентрикуларни отвори, осигурявайки опора за техните клапани.\nМиокардът се състои от три слоя. Външният наклонен слой на върха на сърцето преминава в къдрицата на сърцето (vortex cordis) и продължава в дълбокия слой. Средният слой е оформен от кръгови влакна. Епикардът е изграден на принципа на серозните мембрани и е висцералният слой на серозния перикард. Епикардът покрива външната повърхност на сърцето от всички страни и началните участъци на съдовете, заминаващи от него, преминавайки по тях в теменната плоча на серозния перикард.\nНормалната контрактилна функция на сърцето се осигурява от проводимата му система, чиито центрове са:\n1) синусово-предсърден възел (nodus sinuatrialis) или възел на Kis-Fleck;\n2) атриовентрикуларен възел (nodus atrioventricularis) или възел Fshoff-Tavara, преминаващ надолу в атриовентрикуларния сноп (fasciculus atrioventricularis), или снопа от Него, който е разделен на десен и ляв крак (cr dextrum et sinistrum).\nПерикардът (перикард) е фибро-серозна торбичка, в която се намира сърцето. Перикардът се формира от два слоя: външния (влакнест перикард) и вътрешния (серозен перикард). Фиброзният перикард преминава в адвентицията на големите съдове на сърцето, а серозният има две плочки - париетална и висцерална, които преминават една в друга в областта на сърдечната основа. Между плочите има перикардна кухина (cavitas pericardialis), тя съдържа малко количество серозна течност. В перикарда се разграничават три участъка: преден или стернокостален, десен и ляв медиастинален участък, долен или диафрагмен участък.\nКръвоснабдяването на перикарда се осъществява в клоните на горните диафрагмални артерии, клоните на гръдната аорта, клоните на перикардио-диафрагмалната артерия.\nВенозният отток се извършва в азигосите и полусдвоените вени.\nЛимфният дренаж се извършва в предните и задните медиастинални, перикардни и предперикардни лимфни възли.\nИнервация: клони на десния и левия симпатиков ствол, клони на диафрагмалния и блуждаещия нерви.\n3. ДОСТАВКА НА КРЪВ И ИНЕРВАЦИЯ НА СЪРЦЕТО\nАртериите на сърцето произхождат от аортната крушка (bulbus aortae).\nДясната коронарна артерия (coronaria dextra) има голям клон - задния интервентрикуларен клон (ramus interventricularis posterior).\nЛявата коронарна артерия (a.coronaria sinistra) е разделена на обвивката (r. Circumflexus) n предни междукамерни клонове (r. Interventricularis anterior). Тези артерии се комбинират и образуват напречни и надлъжни артериални пръстени..\nМалки (v. Cordis parva), средни (v. Cordis media) и големи вени на сърцето (v. Cordis magna), коси (v. Oblique atrii sinistri) и задни вени на лявата камера (v. Posterior ventriculi sinistri) образуват коронарния синус ( sinus coronarius). В допълнение към тези вени има най-малките (vv. Cordis minimae) и предните вени на сърцето (vv. Cordis anteriores).\nЛимфният дренаж се извършва в предния медиастинален и един от долните трахеобронхиални лимфни възли.\n1) сърдечни нерви, произхождащи от шийните и горните гръдни възли на десния и левия лимфен ствол;\n2) повърхностен извънорганичен сърдечен сплит;\n3) дълбок извънорганичен сърдечен сплит;\n4) вътрешноорганен сърдечен сплит (образуван от клонове на извънорганен сърдечен сплит).\nБелодробният ствол (truncus pulmonalis) е разделен на дясна и лява белодробни артерии. Мястото на разделяне се нарича бифуркация на белодробния ствол (bifurcatio trunci pulmonalis).\nДясната белодробна артерия (a. Pulmonalis dextra) влиза в портата на белия дроб и се разделя. В горния лоб има задни и възходящи задни клони (rr. Posteriores descendens et ascendens), апикален клон (r. Apicalis), низходящи и възходящи предни клони (rr. Anteriores descendens et ascendens). В средния лоб се разграничават медиални и странични клонове (rr.lobi medii medialis et lateralis). В долния лоб - горният клон на долния лоб (r. Superior lobi inferioris) и основната част (pars basalis), която е разделена на четири клона: преден и заден, страничен и медиален.\nЛявата белодробна артерия (a. Pulmonalis sinistra), влизаща в портата на левия бял дроб, е разделена на две части. Възходящият и низходящият фронт (rr. Anteriores ascendens et descendens), езичният (r. Lingularis), задният (r. Posterior) и апикалният клон (r. Apicalis) отиват към горния лоб. Горният клон на долния лоб отива към долния лоб на левия бял дроб, основната част е разделена на четири клона: преден и заден, страничен и медиален (както в десния бял дроб).\nБелодробните вени произхождат от капилярите на белия дроб.\nДясната долна белодробна вена (v. Pulmonalis dextra inferior) събира кръв от пет сегмента на долния лоб на десния бял дроб. Тази вена се образува, когато горната вена на долния лоб и общата базална вена се сливат.\nДясната горна белодробна вена (v. Pulmonalis dextra superior) събира кръв от горния и средния лоб на десния бял дроб.\nЛявата долна белодробна вена (v. Pulmonalis sinistra inferior) събира кръв от долния лоб на левия бял дроб.\nЛявата горна белодробна вена (v. Pulmonalis sinistra superior) събира кръв от горния лоб на левия бял дроб.\nДясна и лява белодробна вена се вливат в лявото предсърдие.\nАортата (аортата) има три секции: възходяща част, арка и низходяща част.\nВъзходящата част на аортата (pars ascendens aortae) има разширение в началния участък - аортната луковица (bulbus aortae), а на мястото на клапата - три синуса.\nАрката на аортата (arcus aortae) произхожда от нивото на артикулация на II десен ребрен хрущял с гръдната кост; има леко стеснение или провлак на аортата (isthmus aortae).\nСпускащата се част на аортата (pars descendens aortae) започва на нивото на IV гръден прешлен и продължава до IV лумбален прешлен, където е разделена на дясната и лявата общи илиачни артерии. В низходящата част се различават гърдите (pars thoracica aortae) и коремните части (pars abdominalis aortae).\n5. БРЪЧЕН ВАЛ. ВЪНШНА КАРОТИДНА АРТЕРИЯ\nБрахиоцефалният ствол (truncus brachiocephalicus) е разположен пред трахеята и зад дясната брахиоцефална вена, отклонявайки се от аортната дъга на ниво II на десния ребрен хрущял; на нивото на дясната стерноклавикуларна става тя е разделена на дясната обща каротидна и дясна субклавиална артерии, които са нейните крайни клонове. Лявата обща каротидна артерия (a. Carotis communis sinistra) се отклонява от самата аортна дъга.\nВъншната каротидна артерия (a. Carotis externa) е един от двата клона на общата каротидна артерия, който дава много клонове.\nПредни клонове на външната каротидна артерия.\nГорната щитовидна артерия (a. Thyroidea superior) в горния полюс на щитовидния лоб е разделена на преден и заден клон. Тази артерия има странични клонове:\n1) субхиоиден клон (r. Infrahyoideus);\n2) стерноклеидомастоиден клон (r. Sternocleidomastoidea);\n3) горната ларингеална артерия (a. Laryngea superior);\n4) крикотиреоиден клон (r. Cricothyroideus).\n(Езиковата артерия (a. Lingualis) се отклонява на нивото на големия рог на хиоидната кост, отделя гръбните клони, а крайният й клон е дълбоката артерия на езика (a. Profunda linguae); преди навлизането в езика дава още два клона: хиоидната артерия (a. Sublingualis ) и надрайоиден клон (ru suprahyoideus).\nЛицевата артерия (ay facialis) произхожда точно над езиковата артерия. Лицето дава следните клони:\n1) горна лабиална артерия (a. Labialis inferior);\n2) долната лабиална артерия (a. Labialis superior);\n3) ъглова артерия (a. Angularis).\nНа врата лицевата артерия дава следните клонове:\n1) клон на амигдала (r. Tonsillaris);\n2) артерия на брадичката (a. Submentalis);\n3) възходяща палатинална артерия (a. Palatine ascendens).\n((bi) Задни клонове на външната сънна артерия.\nЗадната артерия на ухото (a.auricularis posterior) дава следните клонове:\n1) тилната клонка (r. Occipitalis);\n2) ушният клон (r. Auricularis);\n3) стилоидна артерия (a. Stylomastoidea), връщаща тимпаничната артерия (a. Tympanica posterior).\nТилната артерия (a.occipitalis) дава следните клонове:\n1) ушен клон (r. Auricularis);\n2) низходящ клон (r. Descendens);\n3) стерноклеидомастоидни клонове (rr.sternocleidomastoidea);\n4) мастоиден клон (r. Mastoideus).\nВъзходящата фарингеална артерия (a.pharyngea ascendens) дава следните клонове:\n1) фарингеални клони (rr. Pharyngealis);\n2) долната тимпанична артерия (a.tympanica inferior);\n3) задна менингиална артерия (а. Meningea posterior).\nТерминални клонове на външната каротидна артерия.\nМаксиларната артерия (a.maxillaries), в която се разграничават три секции - челюст, криловидни, крило-палатинни, от които клоните им се разклоняват.\nКлонове на челюстната област:\n1) предна тимпанична артерия (a.tympanica anterior);\n2) дълбока ушна артерия (a. Auricularis profunda);\n3) средната менингеална артерия (a. Meningea media), даваща горната тимпанична артерия (a. Tympanica superior), челни и теменни клони (rr. Frontalis et parietalis);\n4) долна алвеоларна артерия (a.alveolaris inferior).\n1) криловидни клонове (rr. Pterigoidei);\n2) дъвкателната артерия (а. Masseterica);\n3) букална артерия (a. Buccalis);\n4) предни и задни темпорални артерии (rr.temporales anterioris et posterioris);\n5) задната горна алвеоларна артерия (a.alveolaris superior posterior).\nКлонове на крило-палатинския отдел:\n1) низходящата небна артерия (а. Palatine descendens);\n2) сфеноидно-небната артерия (a. Sphenopalatina), даваща задните преградни клони (rr. Septales posteriores) и страничните задни назални артерии (aa. Nasales posteriores laterales);\n3) инфраорбитална артерия (a. Infraorbitalis), даваща предните горни алвеоларни артерии (aa. Alveolares superiores anteriores).\nВ тази артерия се разграничават три секции: гръбначните, вътрешните гръдни артерии и щитовидния ствол се отклоняват от първия, реброво-цервикалния ствол от втория и непостоянната напречна артерия на врата от третия.\nКлонове на първия раздел:\n1) гръбначна артерия (a.vertebralis), в която се разграничават четири части: превертебрална (pars prevertebralis), цервикална (pars cervicalis), атлантическа (pars atlantica) и интракраниална (pars intracranialis).\nКлонове на цервикалната част:\nа) радикуларни клони (rr. radiculares);\nб) мускулни клони (rr. musculares).\nа) предна гръбначна артерия (a.spinalis anterior);\nб) задна гръбначна артерия (a. spinalis posterior);\nв) менингеални клони (rr. meningei) - отпред и отзад;\nг) задна долна мозъчна артерия (a. inferior posterior cerebri).\nБазиларната артерия (a.basilaris) е разположена в жлеба на едноименния мост и дава следните клонове:\nа) лабиринтна артерия (а. лабиринти);\nб) средни мозъчни артерии (aa. mesencephalicae);\nв) горната мозъчна артерия (a. superior cerebelli);\nг) предна долна мозъчна артерия (a. inferior anterior cerebelli);\nд) мостови артерии (aa.pontis).\nДясната и лявата задна мозъчна артерия (aa. Cerebri posterior) затварят артериалния кръг отзад, задната свързваща артерия се влива в задната церебрална артерия, в резултат на което се образува артериалният кръг на големия мозък (circulus arteriosus cerebri);\n2) вътрешната гръдна артерия (a.thoracica interna) дава:\nа) бронхиални и трахеални клонове (rr. bronchiales et tracheales);\nб) стернални клони (rr. sternales);\nв) медиастинални клонове (rr. mediastinales);\nг) пробивни клони (rr.perforantes);\nд) тимусни клони (rr. thymici);\nе) перикардна диафрагмална артерия (a.pericardiacophrenica);\nж) мускулно-диафрагмална артерия (a. musculophrenica);\nз) горната епигастрална артерия (a.epigastrica superior);\ni) предни междуребрени клонове (rr. intercostals anteriores);\n3) стволът на щитовидната жлеза (truncus thyrocervicalis) е разделен на три клона:\nа) долна щитовидна артерия (a. thyroidea inferior), даваща трахеални клонове (rr. tracheales), долна ларингеална артерия (a. laryngealis inferior), фарингеални и хранопроводи (rr. pharyngeales et oesophageales);\nб) надлопаточната артерия (a. suprascapularis), даваща акромиален клон (r. acromialis);\nв) напречната артерия на врата (a.transversa cervicis), която е разделена на повърхностни и дълбоки клони.\nКлонове на втория раздел.\nРебрено-цервикалният ствол (truncus costocervicalis) е разделен на дълбока цервикална артерия (a.cervicalis profunda) и най-високата междуребрена артерия (a.intercostalis suprema).\nАксиларната артерия (a.axillaris) е разделена на три секции, е продължение на аксиларната артерия.\n1) горната гръдна артерия (a.thoracica superior);\n2) субскапуларни клонове (rr. Subscapulares);\n3) торакоакромиална артерия (а. Thoracoacromialis); дава четири клона: гръден (rr. pectorales), субклавиален (r. clavicularis), акромиален (r. acromialis) и делтоиден (r. deltoideus).\nКлонове на втория раздел:\n1) странична гръдна артерия (a.thoracica lateralis). Дава страничните разклонения на млечната жлеза (rr. Mammarii lateralis).\nКлонове на третия раздел:\n1) предната артерия, обвивката на раменната кост (а. Circumflexa anterior humeri);\n2) задната артерия, обвивката на раменната кост (a. Circumflexa posterior humeri);\n3) субскапуларна артерия (a. Subscapularis), разделяща се на артерия, циркумфлекс лопатка (a. Circumflexa scapulae) и гръдна артерия (a. Thoracodorsalis).\n8. РАМЕННА АРТЕРИЯ. ЛАКТЕНА АРТЕРИЯ. КЛОНОВЕ НА ГРЪДНИТЕ АОРТИ\nБрахиалната артерия (a. Brachialis) е продължение на аксиларната артерия, дава следните разклонения:\n1) горната лакътна колатерална артерия (a.collateralis ulnaris superior);\n2) долната лакътна колатерална артерия (a. Collateralis ulnaris inferior);\n3) дълбока артерия на рамото (a.profunda brachii), даваща следните разклонения: средна колатерална артерия (a.collateralis media), радиална колатерална артерия (a.collateralis radialis), делтоиден клон (r. Deltoidei) и артерии, захранващи раменната кост ( aa.nutriciae humeri).\nРадиалната артерия (a. Radialis) е един от двата крайни клона на брахиалната артерия. Крайният участък на тази артерия образува дълбока палмарна дъга (arcus palmaris profundus), анастомозираща с дълбокия палмарен клон на лакътната артерия. Клонове на радиалната артерия:\n1) повърхностен палмарен клон (r. Palmaris superficialis);\n2) радиална рецидивираща артерия (а. Reccurens radialis);\n3) гръбен карпален клон (r. Carpalis dorsalis); участва във формирането на гръбната мрежа на китката (rete carpale dorsale);\n4) палмарен карпален клон (r. Carpalis palmaris).\nУлнарната артерия (a. Ulnaris) е вторият краен клон на брахиалната артерия. Крайният участък на тази артерия образува повърхностна палмарна дъга (arcus palmaris supreficialis), анастомозираща с повърхностния палмарен клон на радиалната артерия. Клонове на лакътната артерия:\n1) улнарна рецидивираща артерия (a. Reccurens ulnaris), разделяща се на преден и заден клон;\n2) мускулни клонове (rr. Musculares);\n3) общата междукостна артерия (a. Interuossea communis), разделяща се на предната и задната междукостна артерия;\n4) дълбок палмарен клон (r. Palmaris profundus);\n5) палмарен карпален клон (r. Carpalis palmaris).\nВ субклавиалната, аксиларната, брахиалната, лакътната и радиалната артерии има много анастомози, поради което се осигурява кръвоснабдяването на ставите и съпътстващият кръвен поток.\nКлоновете на гръдната аорта се подразделят на висцерални и теменни.\n1) перикардни клони (rr. Pericardiaci);\n2) езофагеални клонове (rr. Oesophageales);\n3) медиастинални клонове (rr. Mediastinaes);\n4) бронхиални клонове (rr. Bronchiales).\n1) превъзходна френична артерия (a.phrenica superior);\n2) задни междуребрени артерии (aa. Intercostales posteriores), всяка от които издава медиален кожен клон (r. Cutaneus medialis), страничен кожен клон (r. Cutaneus lateralis) и гръбен клон (r. Dorsalis).\nКлоновете на коремната аорта се подразделят на висцерални и теменни.\nВисцералните клонове от своя страна се делят на сдвоени и несдвоени.\nСдвоени висцерални клонове:\n1) яйчникова (тестикуларна) артерия (a. Ovarica (тестикуларна). Яйчниковата артерия дава тръбни (rr. Tubarii) и уретерични клонове (rr. Ureterici), а тестикуларната артерия - епидидимис (rr. Epididymales) и уретерални клонове (rr. уретерици);\n2) бъбречна артерия (а. Renalis); дава уретерални клонове (rr. ureterici) и долната надбъбречна артерия (a. suprarenalis inferior);\n3) средната надбъбречна артерия (а. Suprarenalis media); анастомози с горната и долната надбъбречна артерия.\nНесдвоени висцерални клонове:\n1) багажник на целиакия (truncus coeliacus). Разделен е на три артерии:\nа) далачната артерия (a. lienalis), дава разклонения на панкреаса (rr. pancreatici), къси стомашни артерии (aa. gastricae breves) и лявата гастроепиплоидна артерия (a. gastroepiploica sinistra), като дава оменните и стомашните клони;\nб) обща чернодробна артерия (a. hepatica communis); разделена на собствена чернодробна артерия (a. hepatica propria) и гастродуоденална артерия (a. gastroduodenalis). Собствената чернодробна артерия отделя дясната стомашна артерия (a. Gastrica dextra), десния и левия клон, артерията на жлъчния мехур (a. Cystica) се отклонява от десния клон. Гастродуоденалната артерия е разделена на горните панкреатодуоденални артерии (aa. Pancreaticoduodenales superiores) и дясната гастроепиплоидна артерия (a. Gastroepiploica).\nв) лявата стомашна артерия (a. gastrica sinistra), отделя хранопроводните клони (rr. oesophagealis);\n2) горната мезентериална артерия (a. Mesenterica superior). Дава следните клонове:\nа) дясната колична артерия (a. colica dextra); анастомози с разклоненията на средната колична артерия, разклонението на артерията на илио-дебелото черво;\nб) средна колична артерия (а. colica media); анастомози с дясната и лявата артерия на дебелото черво;\nв) илио-дебелото черво (a. ileocolica); дава артерия на апендикса (a. appendicularis), дебело-чревен клон (r. colicus), предна и задна цекума артерии (aa. caecalis anterior et posterior);\nг) долни панкреатикодуоденални артерии (aa. pancreaticoduodenalies inferior);\nд) илеално-чревни (aa. ileales) и йеюнални артерии (aa. jejunales);\n3) долната мезентериална артерия (a. Mesenterica inferior). Дава следните клонове:\nа) сигмоидни артерии (aa.sigmoidei);\nб) лявата колична артерия (a. colica sinistra);\nв) горната ректална артерия (a. rectalis superior).\n1) четири двойки лумбални артерии (aa. Lumbales), всяка от които отделя гръбните и гръбначните клони;\n2) долната диафрагмална артерия (a.phrenica inferior), даваща горните надбъбречни артерии (aa.suprarenales superiores).\nНа нивото на средата на тялото на IV лумбален прешлен коремната част на аортата е разделена на две общи илиачни артерии и сама продължава в средната сакрална артерия (a.sacralis mediana).\n10. СТРУКТУРА НА КЛОНОВЕТЕ НА ОБЩАТА ТЕЧНА АРТЕРИЯ\nОбщата илиачна артерия (a.iliaca communis) е разделена на вътрешна и външна илиачна артерия на нивото на илиачно-сакралната става.\nВъншната илиачна артерия (a.iliaca externa) дава следните клонове:\n1) дълбока артерия, огъваща се около илиума (a. Circumflexa iliaca profunda);\n2) долната епигастрална артерия (a. Epigastrica inferior), даваща срамната клонка (r. Pubicus), кремастерична артерия (a. Cremasterica) при мъжете и артерията на кръглия лигамент на матката (a. Lig teretis uteri) при жените.\nВътрешната илиачна артерия (a.iliaca interna) дава следните клонове:\n1) пъпната артерия (a. Umbilicalis), представена при възрастен от медиалната пъпна връзка;\n2) горната глутеална артерия (a. Glutealis superior), която е разделена на дълбоки и повърхностни клонове;\n3) долната глутеална артерия (a. Glutealis inferior); дава артерията, придружаваща седалищния нерв (a. comitans nervi ischiadici);\n4) илио-лумбалната артерия (a. Iliolumbalis), даваща илиачните (r. Iliacus) и лумбалните клони (r. Lumbalis);\n5) маточната артерия (a. Uterine), даваща тръбата (r. Tubarius), яйчниците (r. Ovaricus) и вагиналните клони (rr. Vaginales);\n6) долната пикочна артерия (a.vesicalis inferior);\n7) странични сакрални артерии (aa.sacrales laterales), отделящи гръбначните клони (rr.spinales);\n8) вътрешна генитална артерия (а. Pudenda interna); дава долната ректална артерия (a. rectalis inferior), а при жените: уретрална артерия (a. urethralis), гръбни и дълбоки артерии на клитора (aa. dorsalis et profunda clitoritidis) и артерия на преддверичната луковица (a. bulbi вестибюл); при мъжете: уретрална артерия (a. urethralis), гръбначни и дълбоки артерии на пениса (aa. dorsalis et profunda penis), артерия на луковицата на пениса (a. bulbi penis);\n9) средната ректална артерия (a. Rectalis media);\n10) обтурационна артерия (a.obturatoria); разделени на преден и заден клон. Последният отделя ацетабуларния клон (r. Acetabularis). Обтурационната артерия в тазовата кухина отделя срамния клон (r. Pubicus).\n11. КЛОНОВЕ НА ФЕМОРАЛНИТЕ, ВИСЯЩИТЕ, АНТЕРИОРНИ И ПРЕДИШНИ ТИБО АРТЕРИИ\nБедрената артерия (a.femoralis) е продължение на външната илиачна артерия и дава следните клонове:\n1) дълбока артерия на бедрото (a. Profunda femoris), даваща перфориращи артерии (aa. Perforantes); странична артерия, огъваща се около бедрената кост (a. circumflexa femoris lateralis), даваща възходящия, напречния и низходящия клон (rr. ascendens, transversus et descendens); медиалната артерия, огъваща се около бедрената кост (a. circumflexa femoris medialis), даваща ацетабуларния клон (r. acetabularis) към тазобедрената става, дълбоки и възходящи клони (rr. profundus et ascendens);\n2) повърхностната артерия, циркумфлексът на илиачната кост (а. Circumflexa iliaca superficialis);\n3) повърхностна епигастрална артерия (a. Epigastrica superficialis);\n4) низходяща колянна артерия (а. Genus descendens); участва във формирането на колянна ставна мрежа (род rete articulare);\n5) външни генитални артерии (aa.pudendae externae).\nПоплитеалната артерия (a. Poplitea) е продължение на бедрената артерия и дава следните клонове:\n1) медиалната долна колянна артерия (а. Genus inferior medialis); участва във формирането на колянна ставна мрежа (род rete articulare);\n2) страничната долна колянна артерия (a.genus inferior lateralis);\n3) медиалната превъзходна артерия на коляното (а. Genus superior medialis);\n4) страничната горна артерия на коляното (а. Genus superior lateralis);\n5) артерия на средното коляно (а. Genus media).\nПредната тибиална артерия (ayu tibialis anterior) се отклонява от подколенната артерия в подколенната ямка и дава следните клонове:\n1) предна тибиална рецидивираща артерия (a.reccurens tibialis anterior);\n2) задната тибиална рецидивираща артерия (a. Reccurens tibialis posterior);\n3) медиалната предна артерия на глезена (а. Malleolaris anterior medialis);\n4) странична предна артерия на глезена (а. Malleolaris anterior lateralis);\n5) мускулни клонове (rr. Musculares);\n6) гръбна артерия на стъпалото (a.dorsalis pedis); отделя страничните и медиалните тарзални артерии (aa.tarsales lateralis et medialis), дъгообразната артерия (a.arcuata) и е разделена на крайни разклонения: дълбоката плантарна артерия (a.plantaris profunda) и първата гръбна метатарзална артерия (.a metatarsalis dorsalis I).\nЗадната тибиална артерия (a.tibialis posterior) е продължение на подколенната артерия и дава следните клонове:\n1) медиалната плантарна артерия (a. Plantaris medialis), разделяща се на дълбоки и повърхностни клони;\n2) странична плантарна артерия (a. Plantaris lateralis); образува дълбока плантарна дъга (arcus plantaris profundus), от която се отклоняват четири плантарни метатарзални артерии (aa. metatarsales plantares I-IV). Всяка метатарзална артерия преминава в общата плантарна дигитална артерия (a. Digitalis plantaris communis), които (с изключение на I) са разделени на две собствени плантарни дигитални артерии (aa. Digitalis plantaris propriae);\n3) клон, обгръщащ фибулата (r. Circumflexus fibularis);\n4) перонеална артерия (а. Peronea);\n5) мускулни клони (rr. Musculares).\n12. СИСТЕМА НА ГОРНА ВЪНШНА ВЕНА\nГорната куха вена (v. Cava superior) събира кръв от вените на главата, шията, двата горни крайника, вените на гръдната и частично коремната кухина и се влива в дясното предсърдие. Азигосната вена се влива в горната куха вена вдясно, а медиастиналната и перикардната вени вляво. Няма клапани.\nНесдвоената вена (v. Azygos) е продължение в гръдната кухина на дясната възходяща лумбална вена (v. Lumbalis ascendens dextra), има два клапана в устата. Полуадвоирани вени, вени на хранопровода, медиастинални и перикардни вени, задни междуребрени вени IV-XI и десни горни междуребрени вени се вливат във вената на азигоса.\nПолусдвоена вена (v. Hemiazygos) е продължение на лявата възходяща лумбална вена (v. Lumbalis ascendens sinistra). Медиастиналните и езофагеалните вени се вливат в полусдвоената вена, допълнителна полусдвоена вена (v. Hemiazygos accessoria), която отнема горните междуребрени вени I-VII, задните междуребрени вени.\nЗадните междуребрени вени (vv. Intercostales posteriores) събират кръв от тъканите на стените на гръдната кухина и част от коремната стена. Междупрешленната вена (v. Intervertebralis) се влива във всяка задна междуребрена вена, в която от своя страна падат гръбначните клони (rr. Spinales) и вената на гърба (v. Dorsalis).\nВените на гъбестото вещество на прешлените и гръбначните вени се вливат във вътрешните предни и задни гръбначни венозни плексуси (plexus venosi vertebrales interni). Кръвта от тези плексуси се влива в аксесоарните полусдвоени и азигосни вени, както и във външните предни и задни гръбначни венозни плексуси (plexus venosi vertebrales externi), от които кръвта тече в лумбалните, сакралните и междуребрените вени и в аксесоарните полусдвоени и азигосни вени.\nДясната и лявата брахиоцефални вени (vv. Brachiocephalicae dextra et sinistra) са корените на горната куха вена. Нямат клапани. Събиране на кръв от горните крайници, органите на главата и шията, горните междуребрени пространства. Брахиоцефалните вени се образуват при сливане на вътрешните югуларни и субклавиални вени.\nДълбоката шийна вена (v. Cervicalis profunda) произхожда от външните гръбначни сплетения и събира кръв от мускулите и спомагателния апарат на мускулите на тилната област.\nВертебралната вена (v vertebralis) придружава едноименната артерия, като взема кръв от вътрешните гръбначни сплетения.\nВътрешната гръдна вена (v. Thoracica interna) придружава едноименната артерия от всяка страна. В него се вливат предните междуребрени вени (vv. Intercostales anteriores), а корените на вътрешната гръдна вена са мускулофренната вена (v. Musculophrenica) и горната епигастрална вена (v. Epigastrica superior).\n13. ВЕНИ НА ГЛАВАТА И ВРАТАТА\nВътрешната югуларна вена (v. Jugularis interna) е продължение на сигмоидния синус на твърдата обвивка на мозъка, има горна крушка в началния участък (bulbus superior); над вливането в субклавиалната вена е долната луковица (bulbus inferior). Над и под долната крушка има по един клапан. Вътречерепните притоци на вътрешната югуларна вена са очните вени (vv. Ophthalmicae superior et inferior), вените на лабиринта (vv. Labyrinthi) и диплоичните вени.\nНа диплоичните вени (vv. Diploicae): задна темпорална диплоична вена (v. Diploica temporalis posterior), предна темпорална диплоична вена (v. Diploica temporalis anterior), фронтална диплоична вена (v. Diploica) и тилна диплоична вена (v. Diploica occipitalis) ) - кръвта тече от костите на черепа; нямат клапани. С помощта на емисарни вени (vv. Emissariae): мастоидна емисарна вена (v. Emissaria mastoidea), кондиларна емисарна вена (v. Emissaria condylaris) и париетална емисарна вена (v emissaria parietalis) - диплоичните вени комуникират с вените на външната обвивка на външната обвивка.\nЕкстракраниални притоци на вътрешната югуларна вена:\n1) езиковата вена (v. Lingualis), която се образува от дълбоката вена на езика, хиоидната вена, гръбните вени на езика;\n2) лицева вена (v. Facialis);\n3) горната щитовидна вена (v. Thyroidea superior); има клапани;\n4) фарингеални вени (vv. Pharyngeales);\n5) подчелюстна вена (v. Retromandibularis).\nВъншната югуларна вена (v. Jugularis externa) има сдвоени клапи на нивото на устата и средата на шията. В тази вена се вливат напречните вени на шията (vv. Transversae colli), предната югуларна вена (v. Jugularis anterior), надлопаточната вена (v. Suprascapularis)..\nСубклавиална вена (v. Subclavia) несдвоена, е продължение на аксиларната вена.\n14. ВЕНИТЕ НА ГОРНИЯ КРАЙ. СИСТЕМА ЗА ВИЕНА С НИСКА КУТИНА. СИСТЕМА GATE VENA\nТези вени са представени от дълбоки и повърхностни вени..\nПалмарните дигитални вени попадат в повърхностната палмарна венозна дъга (arcus venosus palmaris superficialis).\nСдвоени палмарни метакарпални вени се вливат в дълбоката палмарна венозна дъга (arcus venosus palmaris profundus). Повърхностните и дълбоки венозни арки продължават в сдвоени радиални и лакътни вени (vv. Radiales et vv palmares), които принадлежат към дълбоките вени на предмишницата. От тези вени се образуват две брахиални вени (vv. Brachiales), които се сливат и образуват аксиларна вена (v. Axillaries), която преминава в субклавиалната вена.\nПовърхностни вени на горния крайник.\nГръбните метакарпални вени, заедно с техните анастомози, образуват дорзалната венозна мрежа на ръката (rete venosum dorsale manus). Повърхностните вени на предмишницата образуват сплит, в който са изолирани латералната сафенозна вена на ръката (v. Cephalica), която е продължение на първата гръбначна метакарпална вена, и медиалната сафенозна вена на ръката (v. Basilica), която е продължение на четвъртата гръбначна метакарпална вена. Латералната сафенозна вена се влива в аксиларната вена, а медиалната - в една от брахиалните вени. Понякога има междинна вена на предмишницата (v. Intermedia antebrachii). Междинната вена на лакътя (v. Intermedia cubiti) е разположена в предната лакътна област (под кожата), няма клапи.\nИма париетални и висцерални притоци на долната куха вена (v. Cava inferior).\n1) бъбречна вена (v. Renalis);\n2) надбъбречна вена (v. Suprarenalis); няма клапани;\n3) чернодробни вени (vv. Hepaticae);\n4) яйчникова (тестикуларна) вена (v. Ovarica (testicularis)).\n1) долни диафрагмални вени (vv. Phrenicae inferior);\n2) лумбални вени (vv. Lumbales).\nПорталната вена (v. Portae) е най-голямата висцерална вена, нейните основни притоци са далачната вена, горната и долната мезентериална вена.\nДалачната вена (v. Lienalis) се слива с горната мезентериална вена и има следните притоци: лявата гастроепиплоична вена (v. Gastroepiploica sinistra), къси стомашни вени (vv. Gastricae breves) и панкреатични вени (vv. Pancreaticae).\nГорната мезентериална вена (v. Mesenterica superior) има следните притоци: дясната гастроепиплоична вена (v. Gastroepiploica dextra), вената на дебелото черво (v. Ileocolica), вените на дясната и средната колики (vv. Colicae media et dextra), панкреаса вени (vv. pancreaticae), вена на апендикса (v. appendicularis), вени на илеума и йеюнума (vv. ileales et jejunales).\nДолната мезентериална вена (v. Mesenterica inferior) се влива във вената на далака, образува се, когато сигмовидните вени (vv. Sigmoideae), горната ректална вена (v. Rectalis superior) и лявата вена на коликите (v. Colica sinistra).\nПреди да влезе в портата на черния дроб, дясната и лявата стомашни вени (vv. Gastricae dextra et sinistra), предпилорната вена (v. Prepylorica) и жлъчната вена (v. Cystica) се вливат в порталната вена. Влизайки в портите на черния дроб, порталната вена е разделена на десен и ляв клон, които от своя страна са разделени на сегментни, след това на междулобуларни вени, които разширяват синусоидалните съдове в лобулите и се вливат в централната вена. От лобулите излизат сублобуларни вени, които се сливат и образуват чернодробните вени (vv. Hepaticae).\n15. ВЕНИ НА ТЕЛА И ДОЛНИ КРАЙНИЦИ\nДясната и лявата общи илиачни вени (vv. Iliacae communes) образуват долната куха вена.\nВъншната илиачна вена (v. Iliaca externa) се присъединява към вътрешната илиачна вена на нивото на сакроилиачната става и образува общата илиачна вена. Външната илиачна вена получава кръв от всички вени на долния крайник; няма клапани.\nВътрешната илиачна вена има висцерални и теменни притоци.\n1) вагиналният венозен сплит (plexus venosus vaginalis), преминаващ в маточния венозен сплит (plexus venosus uterinus);\n2) простатният венозен сплит (plexus venosus prostaticus);\n3) пикочен венозен сплит (plexus venosus vesicalis);\n4) ректален венозен сплит (plexus venosus rectalis);\n5) сакрален венозен сплит (plexus venosus sacralis).\n1) илио-лумбална вена (v. Ilicolumbalis);\n2) горни и долни глутеални вени (vv. Glutealis superiores et inferior);\n3) странични сакрални вени (vv. Sacrales laterales);\n4) обтурационни вени (vv. Obturatoriae).\nДълбоки вени на долния крайник:\n1) бедрена вена (v. Femoralis);\n2) дълбока вена на бедрото (v. Femoris profunda);\n3) подколенна вена (v. Poplitea);\n4) предни и задни тибиални вени (vv. Tibiales anteriores et posteriores);\n5) перонеални вени (vv. Fibulares).\nВсички дълбоки вени (с изключение на дълбоката вена на бедрото) придружават едноименните артерии; имат много клапани.\nПовърхностни вени на долния крайник:\n1) голяма сафенозна вена на крака (v. Saphena magna); влива се във феморалната вена, има много клапи. Събира кръв от стъпалата на краката, предмедиалната повърхност на подбедрицата и бедрото;\n2) малка сафенозна вена на крака (v. Saphena parva); влива се в подколенната вена, има много клапи. Събира кръв от страничната част на стъпалото, калканеалната област, сафенозните вени на подметката и гръбната венозна дъга;\n3) плантарна венозна дъга (arcus venosus plantares); събира кръв от плантарните дигитални вени; от дъгата кръвта се влива в задните тибиални вени по плантарните вени (странични и медиални);\n4) гръбна венозна дъга (arcus venosus dorsalis pedis); събира кръв от гръбните дигитални вени; от арката кръвта се влива в по-голямата и по-малката сафена вени.\nСъществуват множество анастомози между системите на горната и долната куха вена и порталната вена.


Всичко, което трябва да знаете за брака на Лиза Мари Пресли с Николас Кейдж - Истории\nВсичко, което трябва да знаете за брака на Лиза Мари Пресли с Николас Кейдж — 2021\nЛиза Мари Пресли е добре известна с многобройните си бракове от знаменитости, от Майкъл Джексън на Дани Киоу. Тя обаче имаше относително кратък брак и с актьора Николас Кейдж. Сред четирите брака на Пресли връзката й с Кейдж определено беше една от най-забележителните.\nВъпреки че брак беше краткотраен, двамата не завършиха непременно при лоши условия. След развода Пресли всъщност го нарича приятел. Освен това Кейдж е преживял собствените си любовни връзки и разводи, така че не е изненадващо, че двамата се оказват заедно или се развеждат.\nMark-Paul Gosselaar Нетна стойност\nНиколас Кейдж и Лиза Мари Пресли през 2001 г. / Рон Галела, ООД / WireImage / Гети изображения\nПресли и Кейдж се бяха срещнали някъде между 2000 и 2002 г. Пресли се беше развел наскоро с Майкъл Джексън и беше прекратил годеж с Джон Осаджа. По това време тя вече споделя две деца с първия си бивш съпруг Дани Кий . Освен това Кейдж вече имаше дете и беше женен и разведен с Патриша Аркет.\nДвамата се разделиха през 2002 г., когато Кейдж беше тази, която подаде молба за развод. Те не финализираха нищо до 2004 г.\nЛиза Мари разкрива за брака си с Кейдж по време на бракоразводния процес\nНиколас Кейдж и Лиза Мари Пресли / Ron Galella, Ltd./Ron Galella Collection чрез Getty Images\nПресли направи интервю през 2003 г. по CNN Лари Кинг на живо. Тогава тя го нарича приятел и казва, че вероятно е била привлечена от него, защото се е чувствала равна с него. „Подобни ситуации, сходни среди“, каза тя казва . „Така че ние се свързахме, имахме страхотна връзка. И двамата бяхме малко - ние сме нещо като тези цигански духом, знаете, тиранични пирати. '\n„И един пират се жени за друг, ще потъне кораба, в основата си е всичко“, казва Пресли.\nНапрежение върху връзката\nкъде са малките мошеници\nПресли смята, че огромно напрежение върху връзката им е разликата в славата в нивата им на слава. „Седях отвън, защото той беше в жълтата преса имаше цялото това очарование на Елвис и манията на Елвис и аз - казах, че не мога да повярвам, че всъщност го правят и с вас сега “, казва Пресли.\nИмаше и въпросът „да бъдеш дъщеря на Елвис Пресли“, който я следва, където и да отиде. Холивудски брачен терапевт д-р Карол Либерман казва че „Ник Кейдж се влюби във фантазията да бъде женен за дъщерята на Елвис Пресли. Той откри, че реалността да живееш с нея не е това, което той очаква. “\nЛиза Мари Пресли / Instagram\nДвамата бяха заедно общо три месеца. След развода адвокатът на Кейдж наистина съобщи, че двамата са „разрешили приятелски“ раздялата си. И на двамата не желаем нищо, освен най-голямото щастие в това, което правят днес!\nМислите ли, че знаете всичко за Лиза Мари Пресли? Вижте тези интересни факти за нейния уникален живот.\nЕн Маргрет за смъртта на Елвис\nако случайно видите най-красивото момиче на света\npatti labelle мулен руж\nбойни изкуства judson mills\nдума с една гласна


Кариерна промяна и капките на д-р Бах – Все по-добре\nБаховата терапия ме подкрепи да осъзная къде съм и какво точно искам, кои са важните за мен неща и в каква последователност. И не на последно място – да ги изчакам да се случат в правилния момент.\nЩо е то кариерна промяна, може да се намери в редица източници. Ценно и безплатно съдържание може да се прочете на сайта https://lilliegeorgieva.com/. А относно капките на д-р Бах ще се постарая да обясня в следващите редове.\nЦветотерапията работи с модели на поведение и психосоматични състояния, които са в основата на голяма част от болезнените преживявания и травми. Целта е траен и цялостен терапевтичен резултат, базиран на естествения ритъм и баланс на организма.\n– Система за лечение с цветя, която лекува по-скоро емоционалните, менталните и духовните състояния, отколкото физическото тяло.\n– Развита през 30-те години на ХХ век от английския лекар д-р Едуард Бах. Баховата терапия е официално призната през 1936 г.\n– Като принцип на действие Цветните есенции са най-близки до хомеопатичните лекарства.\n– Могат да се употребяват неограничено време.\n– Могат да се комбинират с всички други лечебни системи, включително и с лекарства от класическата медицина.\n– Меко и деликатно действие – понякога хората описват действието на есенциите като недоловимо. Действието им по принцип е много нежно и някои хора може да не регистрират промяната. Есенциите възстановяват хармонията – понякога може дори да не забележим, че проблемът вече не съществува. А понякога е нужно време, за да се осъзнае промяната.\nИ така, как могат да помогнат капките на д-р Бах, когато сме в ситуация на кариерна промяна? Основно в две направления – за самопомощ и като Алтернативна Бахова терапия с консултант.\nКакво можем да направим сами, ако сме изправени пред:\n– Токсична среда: Спасителна смес (Rescue Remedy) и Цикория (Chicory)\n– Преломен момент: Орех (Walnut)\n– Нервно напрежение и нетърпение: Трепетлика (Aspen) и Слабонога (Impatience)\n– Колебливост (често съпътствана от болки в коремната област): Хрущялка (Scleranthus)\n– Промяна и строги правила: Скална вода (Rock Water)\n– Недостатъчна увереност: Лиственица (Larch) или Тинтява (Gentian)\n– Самокритика, чувство за вина: Бор (Pine)\nСписъкът не е изчерпателен. При страх от всякакъв характер цветните есенции също са незаменим помощник.\nБележка: Посочени са и английските названия, тъй като често те са по-познати.\nКапките се приемат след разреждане във вода и се пият по 4 капки, на 4 приема през приблизително равни части на деня. За по-точни указания как да си приготвите сами “бързи капки”, ако вече разполагате с комплекта есенции на д-р Бах, моля да се свържете с мен на е-поща neli.moutafova@gmail.com.\nКато помощен инструмент може да се ползва и терапевтичната музика по цветята на д-р Бах. Това са музикални файлове с продължителност около минута, композирани от Мария Попова. Най-удачно е музиката да се слуша със слушалки.\nКак да я ползвате? Просто плъзнете поглед върху списъка с цветя и щракнете с мишката там, където Ви привлече. Или потърсете кое е цветето, посочено като подходящо за моментното Ви състояние.\nПясъчна тилия, плаж Каваците\nСнимка: Нели Мутафова\nА ако искаме да поработим в дълбочина, да „разсекретим” дълбоко скрити модели и блокажи, то тогава идва на ред работата с консултант. Особено продуктивен е методът Алтернативна Бахова терапия. При него в началото се формулира намерение. Това е особено важен момент, който предопределя цялата по-нататъшна работа. Прави се диагностика и анализ на капките – поредност, взаимовръзки, влияния. Характерно за Алтернативната Бахова терапия е, че има серия от консултации, за да се открие кои есенции се повтарят 3 пъти – именно те характеризират хронично слабите места – и те участват във финалните капки.\nТова знание, че кариера и Бахови капки могат да се съчетават успешно, го имам повече от седем години. Но едва след уъркшопа за осъзната кариерна промяна ПРОБИВ успявам да го формулирам. Огромно благодаря на Лиляна Георгиева, че ми помага да извадя от себе си късчетата знание и да ги споделя. И като израз на признание до края на декември 2019 г. важи отстъпка специален клиент за всички читатели на Лили Георгиева -10% с промокод PROMO10. В случай, че искате да се възползвате, моля да изпратите е-майл на адрес: neli.moutafova@gmail.com.\nРЕДАКЦИЯ: 10.04.2020 г.\nПубликувано на 27.11.2019 12.04.2020 Автор NeliКатегории UncategorizedЕтикети кариерна промяна, осъзнаване, самопомощ\nПредишна Предишна публикация: Витлеемска звезда – цвете на успокоението\nСледваща Следваща публикация: Бахова терапия в криза – част 1