Предава ли се розов версиколор? - Меланом\nИма няколко вида лишеи, които могат да засегнат човек. Едно от тях е розово. За да има информация за възможните начини на заразяване с това заболяване, е необходимо да се знаят причините за неговото възникване и основните симптоми.\nТова заболяване се характеризира с появата на розови петна по тялото. Pink лиши в началния етап се характеризира с появата на единична плака (майката), с по-нататъшно изригване на множество розови петна. Най-често се среща при хора на възраст 20-40 години. Деца под 4 години и по-възрастни хора рядко страдат от това заболяване. Пиковата честота е регистрирана през есенно-пролетния период. Сезонността на розовия лишай се дължи на факта, че по това време често се проявяват настинки, на фона на които може да бъде лишен такъв тип. За да определите дали е заразна или не, трябва да знаете причините за това заболяване и как тя се проявява.\nИ накрая, причините за това заболяване не са установени. Има няколко версии за произхода на розовия лишай.\nВ проучвания на съвременните дерматолози по въпроса за инфекциозния произход на розовия лишей се потвърждава положителната реакция на организма към въвеждането на стрептококова ваксина под кожата. Смята се, че бактерии от този вид играят водеща роля в началния стадий на заболяването. След като влязат в тялото, настъпва алергична реакция, която е стимул за основните прояви на розовия лишай.\nПовечето научни изследователи смятат, че това заболяване се причинява от вирус, тъй като най-често се среща след остри респираторни вирусни инфекции. Има и версия за произхода на розовия лишай в резултат на инфекция с херпесен вирус тип 7. t\nСтимулите, които водят до разпространението на лишеи и развитието на усложнения, могат да включват: ултравиолетови лъчи; използването на лекарства, съдържащи катран и сяра като локална терапия; натиск върху тялото на тесни дрехи или триене върху кожата; измиване на тялото с дразнещи препарати.\nПрояви на розов лишай\nВ повечето случаи основната характеристика на този лихен е появата на кожата на пациента (по-често на гърдите) на характерно ярко розово петно, наречено майка плака. Неговият размер е около 3-5 сантиметра в диаметър, повърхността е люспеста.\nПриблизително седмица по-късно в тялото се добавят малки овални форми с розово оцветяване. Тези образувания могат да се наблюдават върху корема, бедрата, крайниците (с изключение на ръцете и краката), ингвиналната област, шията. Това, което е забележително при розовия лишай, е обривът, разположен по условни линии, по които се намират колагенови влакна, и които показват максималното разтягане на кожата. Такива линии се наричат Langer линии.\nРазмерът на туморите след няколко дни се увеличава до 2 сантиметра или повече, без да се сливат заедно. Централната зона на плаките придобива жълтеникав оттенък, роговият слой се откъртва. Крайната обвивка на петна остава розова, без пилинг. Нови обриви се появяват в рамките на 15-20 дни, след което процесът намалява. След изчезването на петна кожата придобива хиперпигментация, която постепенно преминава.\nПациенти с розов лихен могат да изпитат:\nСърбеж с различни силни страни.\nПодути лимфни възли (цервикален и субмаксиларен).\nНякои пациенти не усещат никакви усещания. С разпиляването на пресни елементи някои пациенти се чувстват като грип-подобно състояние. При дете възпалителният процес се проявява най-активно, с образуването на мехури, сърбеж, парене, огнищата могат да се появят на лицето и косата в областта на главата.\nСредната продължителност на розовия лишей е от 2 до 3 седмици. Пълното възстановяване настъпва след 6-8 седмици от заболяването. Рецидив, най-често, не се случва.\nВодени от тези знаци, трябва да различавате розовия версиколор от другите му видове, по-специално - червените, за да не се чудите дали червеният versicolor е заразен или не.\nМога ли да получа розов лихен при контакт\nВъз основа на горепосочената информация може да се заключи, че лихенът е заразен.\nПоради факта, че по това време няма окончателна версия на характера на появата на розов лишей, не е възможно да се отговори недвусмислено на въпроса за инфекциозността на това заболяване. Има няколко мнения по този въпрос.\nPink versicolor не е заразен\nВ повечето случаи този вид лихен не се предава от заразен пациент на здрав човек. Смята се, че основната причина за лишаването е намаляване на имунитета, особено поради предишна инфекция. Ако човек е здрав, се грижи за укрепване на имунната система, болестта не го заплашва. В допълнение, има мнение, че джил зостер може да повлияе на човек веднъж, тогава тялото произвежда имунитет срещу болестта.\nЗаболяването е частично заразно.\nИма случаи на инфекция с розово лишаване на всички членове на семейството. Има версия, че инфекцията може да възникне, когато се използват чужди неща, особено хигиенни артикули. Също така има мнение, че болезнените заболявания могат да се носят на дървеници и въшки. В допълнение, имаше масивна инфекция с този вид лихен в студентските общежития, военните казарми, спортистите от същия екип.\nPink versicolor: заразен или не\nДерматолозите често се питат дали розовият лихен може да бъде заразен или лихен е често срещан тип дерматологично заболяване.\nВирусите и гъбичките стават провокатори за развитието на болестта. Доказано е, че вирусна инфекция и гъбични заболявания се предават лесно от човек на човек, но розовият лихен става заразен?\nРозовият лисик е заразен за хората?\nПреди да определите степента на опасност от болестта, е необходимо да се изясни какво е розово versicolor (болест на Джибер) при хората. Медицина разделя versicolor на няколко разновидности. Дерматологичното заболяване е инфекциозно заболяване, което е по-често при хора с намалена ефективност на имунната система.\nнамален имунитет поради липса на подсилени и минерални компоненти в човешкото тяло;\nслабостта на защитните сили по време на извън сезона (пролетта);\nвъздействието върху човешкото тяло на неблагоприятни външни фактори (лоши условия на околната среда, въздействие върху организма на токсини и токсични химикали);\nдълъг курс на тежко заболяване;\nрецидив на хронично заболяване;\nмикро увреждания и различни кожни лезии.\nТочният характер на началото на лишаването на Джибърт не е известен на науката и медицината. Но е доказано, че развитието на болестта е възможно само на фона на патологично намален имунитет. По този начин е възможно да се определи дали болестта на розовия лишай е заразна за човек, може би само въз основа на физиологичните характеристики на тялото му.\nВъпросът дали инфекциозната инфекция на зостер в Giber е все още отворена. В това отношение има спорове между лекарите и учените. Установено е, че болестта има инфекциозен произход.\nТова се потвърждава в резултат на получаване на положителна реакция на организма след инжектиране на стрептококова ваксина. Най-важна роля в развитието на болестта играят стрептококовите бактерии.\nСлед като бактерията попадне в човешкото тяло, се появява алергична реакция, която става провокатор за развитието на розов лишай.\nДерматологичното заболяване може също да има вирусен произход, тъй като развитието на патология често започва след анамнеза за ARVI или ARI. В допълнение, има версия, че болестта на Zhiber може да бъде причинена от херпес вирус.\nВъзможно е точно да се определи дали розовият лишей е заразен, след като се определи естеството на заболяването.\nПредава ли се розов версиколор от човек на човек?\nЗа да се определи степента на инфекциозност на заболяването, е възможно да се появят признаци. Симптомите на заболяването са подобни на признаци на инфекция на тялото, а именно:\nпоявата на слабост, сънливост, апатия;\nСледващият етап в развитието на болестта е появата на специфични червеникави петна по повърхността на кожата. Петна могат да бъдат с различни размери, впоследствие те растат и се сливат.\nВ центъра на петна има възпаление, лющене и сърбеж. Активният ход на заболяването се характеризира с образуването на дъщерни петна близо до основното розово петно.\nРозовият лишай може да се предава от човек на човек, ако той има отслабена имунна система. Розовият лихен винаги става заразен за хора с лабилна нервна система, когато човек е склонен към стрес и депресия. Има случаи на инфекция на малки деца от възрастен.\nНачини на предаване на розов лихен:\nметод във въздуха;\nчрез ежедневни предмети и лични вещи на заразен човек.\nЗаболяването може да засегне всички хора, живеещи в същия апартамент. В този случай става дума за инфекция с дерматологично заболяване с вирусен или гъбичен произход.\nИнфекцията възниква поради незрял имунитет (при малки деца), наследственост, живот в неблагоприятни условия или неправилно и неправилно хранене.\nСнимки на симптомите на заболяването:\nПоследните научни изследвания са доказали, че розовият лишай на Zyber е сериозна опасност по време на бременност. Ако по-рано се е смятало, че болестта е неприятна само заради симптомите и е разрешена с подходящо лечение в продължение на няколко седмици, сега след изследването се доказва, че болестта на Джиберт за бъдещата майка и детето й не е толкова безвредна.\nАко инфекцията на бъдещата майка настъпи в ранните етапи на бременността (първи триместър), тогава това може да застраши жената с аборт или преждевременно раждане. Заболяването, което се появи в 2-ри или 3-ти триместър на бременността, не е обременено от усложнения за жената и за плода.\nРозовият лихей е заразен за човек?\nГорното позволява да заключим, че зостерът на Ziber е заразно заболяване. Рискът от инфекция се увеличава при хора със слаба имунна система, страдащи от инфекциозни или вирусни патологии, както и от живот в неблагоприятни условия. За човек със силен имунитет, който не е склонен към проявата на алергични реакции, водещ здравословен начин на живот, болестта не е ужасна.\nРозовият лисик е опасен за другите?\nDeprive е много често срещано заболяване. Тя може да бъде причинена от няколко вида гъбички и вируси. Известно е, че гъбични и вирусни инфекции могат да бъдат предавани от хора или животни на друго лице. Затова се счита, че е многослойна заразна болест. Инфекцията на Zhyber (розова) е заразна, чиято природа все още не е известна?\nКак може да се разболеете\nТе могат да бъдат заразени от деца с варицела на деца и от хора, които имат люспести и сърбящи лишайчета по кожата.\nВирусът се предава по въздушен и контактно-домашен метод. Вероятността от инфекция е много висока. Най-устойчиви на херпес вируси собственици на добър имунитет.\nСлучаите на инфекция с розово лишават един човек от друг, толкова рядко, че въпросът дали това заболяване е заразен причинява много противоречия.\nЗа да отговорите точно на въпроса за възможността за улавяне на розов лишей от друго лице, трябва да знаете причината за неговото възникване. И тя все още е неизвестна. Някои смятат, че това е вирусно заболяване, други смятат, че причината е гъбична инфекция. Има мнение, че причината е стрептококите. Тази версия е под голям въпрос, тъй като има вероятност стрептококите да се присъединят малко по-късно. Има дори предположения, че лишеният Zhiber е алергична кожна реакция.\nСамо в случай, контактите на здрави хора с болните с розови лишения се опитват да ограничат колкото е възможно повече, защото медицината познава случаи на заболяване от това заболяване в групи (семейство, екип). Но най-често, този versicolor засяга хора с отслабена имунитет, с ясна проява на признаци на бери-бери, тези, които са преживели стрес, преумора, хипотермия, са склонни към алергии, наскоро са имали настинка или имат някаква хронична болест.\nВсичко това води до заключението, че розовият версиколор е инфекциозно заболяване. А обяснението защо не е заразно за всички е много просто. Тялото на здрав човек с висок имунитет, не е предразположен към алергични реакции, води до правилния начин на живот, лишеите на zhibert не са ужасни. Той има силата да се бори с този непознат враг (вирус, гъбичка или стафилокок) на ранен етап, много преди появата на първите симптоми.\nЗащо въпросите за това колко опасен е розов лихен, дали се предава или не чрез контакт или с въздушни капчици, все още не са получили недвусмислени отговори?\nФакт е, че всички лишеи имат много подобни симптоми:\nпоявата на заоблени петна с различни нюанси;\nТова значително усложнява диагнозата и поставя под въпрос заключенията, направени не от експерти, а самостоятелно или след консултация с приятели или съсед. Вероятността от объркване на един вид с друг е много висока.\nКакво да правите, ако член на семейството има заболяване?\nПървата стъпка е да се консултирате с лекар. Той може да направи точна диагноза и да запознае всички с вероятността за заразяване на други членове на семейството и превантивни мерки. Проверете дали вашите домашни любимци не са болни. Обърнете внимание на здравето си, не допускайте хипотермия, предпазвайте се от настинки, извършвайте профилактика на бери-бери и се грижете за имунитета си.\nЗа укрепване на имунната система, правилно хранене, разходки, разходки, спортове.\nНе забравяйте, че розовият лихен е преди всичко заболяване на хора с отслабен имунитет. Укрепвайки го ежедневно, не можете да се страхувате от заразяване с тази неприятна болест.\nВ момента има много болести, включително кожни заболявания, чиято етиология не е добре разбрана. Едно от тези заболявания е лишай розово (Gibert). Той може да се появи внезапно и след известно време да изчезне сам. Въпреки това, много пациенти се интересуват от въпроса дали розов версиколор е заразен и как се предава?\nВъпреки страшното име на болестта, експертите приписват тази форма на отказ на безвредна и безболезнена, считайки я за една от проявите на алергична реакция. Характерни прояви на лишеи са дребномащабните люспести розови увреждания, които възникват предимно в резултат на рязък спад в имунитета. Като правило болните получават стабилен имунитет.\nрутинни или спешни ваксинации;\nРозовият зостер при деца възниква в резултат на депресия на имунната система, особено през пролетта и есента, когато има хиповитаминоза и сезонни обостряния на ARVI и грип.\nВ някои случаи активната употреба на козметика, като скраб, може да бъде причина за заболяването. В допълнение, пресушаването и агресивното действие върху кожата също могат да доведат до появата на негативни симптоми.\nЧесто можете да чуете въпроса дали можете да хванете розови лишей? Отговорът на този въпрос е двусмислен. Инфекцията на болестта се потвърждава от учени, но често има случаи, когато версиколорът не се предава от човек на човек, дори и с близък контакт. Експертите обясняват това състояние на имунната система. Когато тя е отслабена, има достатъчно минимален контакт с пациента за предаване на заболяването.\nВажно е да се отбележи, че въшките и дървениците могат да бъдат носители на розов лихен.\nВ резултат на техните ухапвания върху кожата на пациента се появява плака на майката (хиперемично, леко подуто място) и при липсата на необходимата терапия, елементите на кожата се разпространяват активно.\nКласифицирането на розовия лишай в лицето може да се основава на клиничната картина:\nВ началния етап на кожата се появяват овални или кръгли розови петна, които по-късно могат да нараснат до 2 см в диаметър. В рамките на 10 дни кожата е почти напълно засегната от обрив.\nС времето цветът на засегнатата кожа става жълтеникав, а горният слой е покрит с люспи. След обелваните люспи остава характерна лента, която отделя инфекциозния фокус от здравата тъкан, а самата петно става кафяво-жълта.\nРозов оттенък по ръба на табелата му придава прилика с медальона. Постепенно всички огнища се изчистват, след което показват тъмна пигментация, но понякога могат да бъдат безцветни.\nВ някои случаи симптомите на заболяването могат да се развият както следва:\nхарактерните петна са придружени от мехури и възли, които се появяват главно върху гърдите с постепенно разпространение към шията, раменете, корема, бедрата и слабините. В допълнение, обривите са най-често локализирани в естествените кожни гънки;\nподобни симптоми значително улесняват диагнозата и установяването на заболяването е доста обичайно визуално изследване;\nпатологичен обрив може да прогресира за 1 месец, след което има промяна в цвета им и постепенно изчезване, което се обяснява с цикличния характер на развитието на болестта.\nПоявата на обрив се придружава от следните симптоми:\nколебания в телесната температура (до субфебрилни показатели);\nнаблюдава се лимфаденит, особено в областта на шията и челюстта;\nобщото състояние на пациента се влошава значително.\nВ периода на обостряне на симптомите не се препоръчва да останете на открито, тъй като ултравиолетовото усилва обострянето.\nВ допълнение, не можете да използвате лекарства с добавка на катран и сяра, които могат да доведат до фоликулит, импетиго, екзема и др.\nLichen Gibert, като правило, преминава самостоятелно, без да изисква специална терапия. Има обаче някои медицински препоръки, които включват:\nспазване на правилното хранене, с изключение на хипоалергенните продукти (цитрусови плодове, шоколад, ягоди, ядки, яйца, кафе и др.). За предпочитане е да се използват пресни зеленчуци и плодове, които съдържат голямо количество фибри;\nнеобходимо е да се откаже да се носят синтетични и вълнени тъкани;\nне използвайте груби кърпи и кърпи, които могат да наранят кожата;\nпрепоръчва се използването на декоративна козметика и химикали;\nПри силни прояви на заболяването се предписват антихистамини (Супрастин, Диазолин, Кларитин и др.), местни антибактериални средства (Синалар и др.) и антивирусни лекарства (Ацикловир и др.).\nЗаразна или не, лишеи, не напълно изяснени и с оглед на това, ограничено използване на народни рецепти, за да се отървете от розовия лишай. Тези лекарства могат да се използват само симптоматично, например от тежък сърбеж, домашно приготвено мехлем от 1 част от невен и 5 части вазелин, който се използва върху засегнатите участъци от кожата 2-3 г, помага добре. на ден.\nPink versicolor се предава изключително рядко по време на контакт, и болестта не изисква специфична терапия - симптомите на заболяването се неутрализират след 14-21 дни.\nС навременна диагностика на розови лишеи, практически няма опасност за плода и майката. Като правило, при характерното развитие на симптомите на сериозни усложнения, болестта на Джиберт не напуска. Въпреки това, с развитието на първите прояви на една жена трябва да потърси медицинска помощ за терапевтични препоръки, като се вземе предвид развитието на болестта.\nВ случаите, когато се появи лихен между 16 и 22 седмици на бременността, има малка вероятност едно дете 2-3 месеца след раждането да страда от хипотония и забавена реакция. В допълнение, с развитието на тежки симптоми, преждевременно раждане е изключително рядко.\nКато поддържаща терапия се препоръчва бременна жена да приема витамин-съдържащи лекарства, както и имунотерапия и симптоматично лечение.\nТрябва да се отбележи, че лихво-розовото при бременни жени е често срещано явление, а в случай на най-малко подозрение за такава болест и промени в състоянието на тялото, трябва да се посети лекар. С комбинация от ранна диагностика и навременно лечение, рискът от развитие на усложнения е минимален.\nИнтересен факт е, че жените се разболяват много по-често от мъжете. Основният пик на обострянията е 12 - 45 години. Средната продължителност на заболяването е 2-3 месеца. Много рядко болестта на Джибер може да се превърне в хронична форма с обостряния и ремисии.\nПоявата на негативни симптоми зависи от състоянието на имунитета, така че трябва да се храните правилно, да тренирате, да ходите на чист въздух, да следвате ежедневната рутина, както и да се подлагате на медицински прегледи своевременно. Със спазването на всички превантивни мерки и наблюдението на състоянието на тялото, не може да се страхуваш от заразяване с болен човек.\nСред многото кожни заболявания могат да се различат групите лишеи, а именно: лихворовият Zhiber. Като инфекциозно-алергичен характер, това е опасност не само за тези, които са влезли в контакт с пациента, но и за хора с алергии.\nКакво е розово зостер в човек?\nРозовият лихен, наричан още болест на Джибърт, е независимо разрешаващо се остро възпалително заболяване. Той принадлежи към групата на инфекциозно-алергичната еритема и се среща предимно при жени до 40 години. Характеризира се с овални огнища в тялото и крайниците. Диагнозата често не е трудна.\nПодобно на всяка друга инфекциозна болест, розовият версиколор е заразен. Най-често засяга хора със слаб имунитет. Най-голямата вероятност от инфекция пада върху сезона на авитаминозите, когато поради липса на витамини тялото не може да се бори в пълна сила.\nКак мога да се заразя с него - възможно е да се заразя дори с инцидентен контакт, но с намаляване на имунитета. Човек с добър имунитет не се заразява.\nКатегорията с висок риск от инфекция включва хора, които често са болни:\nХората с нестабилна нервна система, които са предразположени към нервен сърбеж, могат да бъдат включени в отделна група.\nПризнаци и симптоми на розов лишей\nЗаболяването най-често започва след простуда и се характеризира с появата на кожата на тялото на едно голямо розово оцветено петно с диаметър 3 cm или повече. Нарича се още и "плака на майката". Централната част на тази плака постепенно придобива жълтеникав оттенък, бръчки и люспи.\nСлед няколко дни около мястото се появяват малки розови петна до 1 см кръгла или овална форма. Може да има лек сърбеж и напукване. Петната имат ясна граница и почти никога не се сливат в един център.\nЗаболяването продължава от 4 до 6 седмици. В типични случаи лечението не се изисква. Петната преминават сами. Но с дразнеща терапия, прекомерното изпотяване, честото измиване на обрива могат да продължат за много по-дълъг период от време.\nВ нетипични случаи през периода на изригване на свежи елементи могат да се наблюдават:\nСлед възстановяването има пигментни петна, които в крайна сметка изчезват без следа. Рецидив (реинфекция), като правило, не се случва, тъй като формира силен имунитет да лиши Zhiber.\nРозовият лихен най-често се среща обикновено, но има няколко атипични форми, при които обривите се появяват главно по лицето и шията.\nUrtikarnaya форма се характеризира с появата на мехури. Блистерът е елемент, който се появява в резултат на подуване на кожния слой. Изчезва без следа. Плътен, розов цвят, различни форми. Стани внезапно.\nВезикулозната форма се характеризира с образуването на мехурчета по кожата, пълни с течност от серозна природа, а по време на инфекция - гнойна.\nПапулозната форма се характеризира с образувания, които се издигат над повърхността на кожата и оставят пигментация след изчезване.\nНа снимката можете да видите как изглежда розовият лишай:\nНяма специфично лечение, терапията се изисква само при нетипични случаи. Целта на лечението е да се укрепи имунната система, както и симптоматична терапия, насочена към облекчаване на симптомите на заболяването.\nплодове: ананаси, червени ябълки, боровинки, грозде, сливи, малини и др.\nмлечни продукти, яйца, сирена;\nпродукти с багрила;\nбанани, праскови, диня;\nовесени ядки и оризови шрот.\nКак да се третира лишай розово с нетипични и сложни форми:\nантибиотици с широк спектър на действие (цефтриаксон, олететрин, амоксиклав). Те имат бактерициден ефект, т.е. убиват бактерии. Те съдържат помощни вещества, които подпомагат активирането на клетките на имунната система;\nантихистамини (супрастин, зодак). По различен начин - антиалергичен. Те предотвратяват ефекта на хистамин върху организма, предотвратявайки развитието на нежелани ефекти;\nантивирусен препарат. По-специално, ацикловир се приема, тъй като засяга всички видове херпес. При продължителна употреба при пациенти се образува имунитет към вируса;\nантипиретик при повишена температура (парацетамол);\nкортикостероидни мазила (хидрокортизон, бял агент). Хормоналните мехлеми имат противовъзпалителен ефект, като отстраняват подуване от засегнатите области;\nвитамини (А, С, РР, група В). Укрепване на тялото и имунитета;\nводно разбъркани суспензии (цинков оксид, нишесте, талк). Те имат изсушаващ ефект върху засегнатите райони.\nВсички лекарства и дози се предписват стриктно съгласно инструкциите на дерматовенеролога. Самолечението може да доведе до усложнения. Честите водни процедури трябва да се избягват, тъй като те водят до разпространение на инфекцията в цялото тяло и физическо натоварване, дължащо се на повишено изпотяване.\nПри заразяване с екзема могат да се развият усложнения:\nСтрептовият импетиго е инфекциозно заболяване на кожата, което се проявява като обрив под формата на мехури. Той е силно заразен. Лечението включва лечение на кожата с антибактериални мазила. Изолирането е необходимо до пълното възстановяване. Тук можете да прочетете повече за този тип пиодермия, както и да видите снимки, симптоми и лечение на пиодерма.\nФоликулит е гнойно кожно заболяване. Тя засяга космения фоликул. Проявява се с място, извисяващо се над кожата, с размери до 10 мм с гнойно съдържание. Предписана е антибиотична терапия.\nСепсисът е инфекциозно заболяване на кръвта. Той има тежък ток. При лечението се използват антибиотици, имуностимулиращи и симптоматични терапии. Ако подозирате сепсис, трябва незабавно да се консултирате с лекар. Неправилното и късно лечение е фатално. Сепсис има триада симптоми:\nХарактеристики на розов лишей при деца\nРозовият версиколор при едно дете има лек курс. Единственото нещо, което притеснява, е лек сърбеж. След като болестта се отдалечи, тялото произвежда имунитет през целия живот, който предпазва от реинфекция.\nОпасността от розов лишай по време на бременност\nПо време на бременност често можете да получите розови лишей. Причината е, че за развитието на плода тялото дава всички ресурси, които причиняват отслабването на имунната система. Тогава е най-лесният начин вирусът да влезе в тялото.\nРозовият лихен, както всяко инфекциозно заболяване, се нуждае от превенция. Специфична профилактика не съществува, но съществуват редица превантивни мерки, като се изпълни това, което е възможно да се избегне заразяването с лишаването на Зибер.\nПринципи на профилактиката:\nНеобходимо е да се избягва хипотермия и стресови ситуации.\nЗа да се избегне прехода към хроничната форма, е необходимо да се ограничи къпането в открити резервоари, масаж по време на заболяване.\nВажно е да се следва хипоалергенна диета и да се провежда витаминна терапия по време на витаминен дефицит.\nОграничете използването на козметика.\nЗа лечение на инфекциозни и вирусни заболявания.\nНаблюдавайте хигиената на ръцете и тялото.\nВсяка алергична реакция си струва приемането на антихистаминови лекарства.\nСлед зимата имунната система на човека става много слаба. През този период, появата на месести розови петна с размити граници, които започват да растат и отлепват, е маркирана с розов версиколор или стилистичен цвят.\nКогато възникне заболяване, първото нещо, което започва да се тревожи, е дали се предава розовият лихен и какви мерки трябва да се предприемат, за да се запазят близки и приятели от инфекцията. За да отговорите на въпроса, трябва да знаете характеристиките на болестта.\nРозовият лихен е болест на инфекциозна природа, която възниква във връзка с намалена имунна система на организма. Обикновено този тип лишеи могат да бъдат спечелени през пролетта, когато има остър недостиг на витамини, макро-, микроелементи и други важни вещества. След зимата всички плодове и зеленчуци също не могат да попълнят витаминния баланс, защото те не са най-полезни през този период. Други фактори могат да включват:\nВажна роля играят неблагоприятните фактори на околната среда, които по всякакъв начин допринасят за развитието на лишаването на Гибер. Отговорът на въпроса, откъде идва розовият лихен - не. Класифицира се към група от заболявания с неизбран патоген. Естеството на възникването му все още не е определено.\nПовечето експерти смятат, че причинителят е вирусна частица, която все още не е изследвана. Друга част от дерматолозите твърдят, че стрептококовия щам на бактериите е отговорен за началото на заболяването. Но нито едно от двете не е клинично потвърдено.\nВ групата на инфекциозно-алергичните заболявания се записва розов лихен, защото установено, че тялото реагира на въвеждането на патогена с алергична реакция. Втората най-важна роля се взема от целостта и функционирането на кръвоносните съдове.\nС недостиг на аскорбинова киселина, ретинол, токоферол и други групи витамини през есента и пролетта, стените на кръвоносните съдове започват да променят структурата си:\nизтъняват и целостта може да бъде нарушена.\nКогато кръвоносните съдове се променят, кръвната плазма започва да тече директно в близките тъкани и причинява пастоз и подуване на тъканта. В резултат на това обривът става по-голям, засягайки всички нови области на човешкото тяло.\nТези, които се интересуват от това дали розовият лихен е заразен или не, може да се каже, че той може да се предава от човек на човек. Започва като най-често срещаната инфекция:\nСлед това започват да се образуват червено-розови петна с различни размери, които след малко време започват да растат. В центъра се натрупва център на възпаление и от там се появява пилинг. Дъщерни петна започват да се образуват по обиколката на основното място.\nВажно е! Колкото повече петна, толкова по-трудно е степента на заболяването.\nЗаболяването има хора, които имат лабилна нервна система, така че се разболяват поради чести стресови ситуации. Те са податливи на появата на симптоми и предаването на инфекциозен път към тях е често срещано явление. Трудно е за хората да толерират сърбежа.\nОсобено болестта става заразна, когато хората мислят, че тя се предава. Розовият лишей при децата не е рядкост, защото те имат необработена имунна система. Детето може да е заразено от възрастен.\nВъпреки това, въпреки риска от инфекция, това правило не се прилага за всички хора. Притежателите на силна имунна система са по-щастливи и рискът от инфекция се елиминира. Как патогенът преминава от човек на човек:\nчрез битови предмети, които пациентът е докоснал.\nВ редки случаи болестта може да достигне до всички близки, които живеят в същия апартамент. Това се дължи на наследствеността, отслабения имунитет или излагането на лоши фактори на околната среда или неправилно небалансирано хранене.\nКак да укрепим имунната система и как да определим нейното състояние\nЗа силна имунна система, правилното хранене е важно. Имунните клетки са с протеинов произход, следователно, за да правят биохимични процеси, те изискват въглехидрати, като енергия и липиди, без които не се извършва биохимичен процес.\nВажен компонент са витамини и минерали. През зимата и пролетта необходимостта от вземане на мултивитаминни комплекси се увеличава няколко пъти. Ако в организма няма достатъчно ензими, метаболизмът намалява, което води до отслабване на имунната система и импотентност.\nЗа да се предпазите от появата на лишаване, трябва да коригирате диетата. Включете повече плодове, зеленчуци, зърнени храни. Добре ще помогне на пшеничните зародиши или водорасли в такива случаи. Също така не забравяйте за млечни продукти и мазни риби, защото Съдържа много Омега 3.\nНе се лишавайте от въглехидрати, защото това е източник на енергия за тялото. За да разнообразят диетата на въглехидратите, яжте повече зеленчуци, зърнени храни, бобови растения. Уверете се, че менюто трябва да съдържа зеленчукови салати, винегрет.\nРазбира се, приемът на въглехидрати трябва да се дозира, така че трябва да забравите за сода, бонбони, шоколади и сладкиши. Тя не само разваля фигурата, но може да предизвика алергична реакция, която ще влоши розовото лилаво.\nРегулирането на липидния метаболизъм изисква наситени и ненаситени мастни киселини. Техните хора могат да получат риба, млечни продукти, нискомаслена риба. В редки случаи можете да прибягвате до получаване на сусам, амарант, маслини, слънчогледови масла.\nВажна роля играе и начина на живот на пациента. Ако той е заседнал начин на живот, редки разходки, тогава изчакайте, че имунитетът не трябва да се увеличава. Можете да го поправите, като се разхождате в парка и сутрешните упражнения или джогинг.\nКомбинирането на тренировъчни и спортни упражнения ще помогне за укрепване на гръбначния стълб, подобряване на общото състояние и подобряване на имунитета. Всяка спортна програма изчислява въз основа на техните параметри. През зимата, ски, конна езда, шейни или сноуборд ще бъдат много полезни и вълнуващи. В мегаполисите и големите градове няма проблеми със спорта.\nВажно е! Ако имате силен имунитет, тогава патогените на розовия лишай не се предават, така че трябва да хвърлите всички сили, за да я укрепите.\nВ резултат на това го лишават хората, които не се грижат за здравето си, водят пасивен начин на живот и имат слаба защита на тялото.\nОпасност и методи за предаване на розов лишай\nДумата "лишеи" е свързана с заразно заболяване. И това не е случайно: много от детството са запознати с тения, които често се предават от животни на хора.\nВ дерматологията няма категоричен отговор на въпроса за естеството на тази специфична инфекциозно-алергична болест на кожата, която хората най-често страдат от възраст между 20 и 40 години, както и деца над 10-годишна възраст. Най-високата честота е регистрирана през есента и пролетта. Това се обяснява с факта, че тялото в този момент е отслабено от инфекции, грип, ARVI, провокиращ появата на лишаване от Gibert.\nВъзпаление на ръката\nБолестта се усеща не веднага: инкубационният период продължава от два дни до три седмици. И едва тогава се появява първо едно място с белене на кожата отвътре, с диаметър 2-5 см - така наречената майка плака; и след това много обриви от една и съща форма на розово, розово-жълто, кафеникаво, по-малък размер - около 1,5 cm.\nОбривът покрива гърдите, гърба, крайниците; на краката, главата, ръцете и лицето не съществува.\nОсвен това, вътре в петната, които са под формата на медальон, се наблюдава пилинг. Често срещани симптоми, които предполагат розово, са обриви, сърбеж и зачервяване на кожата. По принцип заболяването продължава от един до един и половина месеца, в трудни случаи - шест месеца.\nОт всички видове, които лишават розово, се смята, че е по-малко опасно: само човек с нисък имунитет може да се зарази, ако влезе в контакт с носител. Това е мнението на повечето специалисти, но няма еднозначно мнение за степента на заразност на розоловата люспест. Това е така, защото досега в медицината няма точен отговор на въпроса защо се появява това заболяване.\nВъпреки това, съществуват няколко версии за произхода на лишаването на Гибер, в които се правят предположения за инфекциозността на това заболяване:\nИма изследователи, които смятат, че причинителят на това заболяване е херпес вирус 7 и 6 тип. В крайна сметка той се активира, когато имунната система е отслабена. Ако се придържате към тази хипотеза, трябва да се признае: болестта със сигурност е заразна.\nСъществува и друга гледна точка: розоловата люспест - последица от инфекция, бактериална или вирусна, в резултат на остро заболяване, като грип, тонзилит, ARVI. Тялото на пациента отслабва, губи способността да се противопоставя на въздействието на вредните микроорганизми, което причинява растежа на патогенни клетки.\nБлагодарение на изследванията на дерматолозите е установено, че отговорът на организма към въвеждането на стрептококова ваксина под кожата е положителен. Този факт потвърждава, че бактериите от този вид могат да провокират появата на болестта, причинявайки алергична реакция и по този начин допринасящи за появата на Zhiber's.\nТака се оказва, че ако въпросната болест е бактериална по природа, тя се предава и на здрави хора.\nСпоред още едно мнение, Pink versicolor е следствие от реакцията на организма към алергени, външни или вътрешни стимули. Освен това, хората, които са генетично предразположени към алергии, са по-склонни да страдат. Тази информация дава основание да се отрече версията на заразността на люспеста розола.\nПредположението, че болестта на Гиберт възниква като алергична реакция, която е бактериална или инфекциозна по природа, има право да съществува, тъй като в повечето случаи тя се явява като последица от усложнение след настинки.\nТакива заболявания намаляват имунитета, причиняват растежа на патогенни микроорганизми, така че обривът може да бъде реакция на кожата към токсините, които излъчват. Потвърждаването на това е положителен резултат при лечението на гъбични и антибактериални лекарства.\nСтатистиката обаче, според която само 30 от общо 186 души са били лекувани с тези средства, не дава основание да се счита, че тази версия е основната.\nМетоди за предаване на заболяването\nАко все пак, roseol се счита за люспесто инфекциозно заболяване с вирусен произход, то тогава може да се разпространи по следните начини:\nвътрешен - чрез контакт на здрав и болен човек.\nТова се случва най-вече в семейството, в трудовите колективи, където е трудно да се избегне тясна връзка помежду си. На практика са наблюдавани случаи на инфекция с розово лишаване сред членовете на семейството. Това дава основание да се твърди, че животът с болен човек не е безопасен. Но трябва да се отбележи, че такава инфекция е възможна само при намалено ниво на имунитет.\nОт гореизложеното следва, че хората с ниска защита на организма могат да се разболеят:\nцелуване на пациента;\nстисна ръката му;\nпросто е близо;\nизползване на лични вещи (и не само кърпа, спално бельо, четка за коса, но и шапка, дрехи)\nИма случаи, когато човек е бил заразен чрез докосване на вратите, перилата в транспорта, телефона, компютъра или друго нещо на носителя на инфекцията.\nСъществува мнение, че болният животно е основният източник на появата на люспест розола при хората. Тъй като не само хората, но и животните могат да бъдат носители на бактериална инфекция, тази гледна точка има право да съществува, но не е научно обоснована.\nЛипсват клинични проучвания. В момента учените са доказали само едно: животните - носители на трихофития.\nКъм днешна дата, съвременната дерматология не е стигнала до единен извод за механизма на поява на розов лишей или за възможна инфекция на това заболяване. Установено е, че има само един гарантиран начин за защита от инфекцията - за предотвратяване на намаляване на имунитета и за спазване на предпазните мерки.\nПравилното хранене е една от основните мерки за предотвратяване на заболяването. Ако има предразположение към алергии, имате нужда от диета, която изключва от диетата яйца, цитрусови плодове и всички плодове са червени.\nОсвен това трябва да се изхвърли храна, която дразни стомашно-чревния тракт. Те включват: напитки, съдържащи алкохол; солени, пушени, пикантни храни; силен чай, кафе; шоколадови ядки.\nЗа да се избегнат обостряния на заболяването или да не се заразят с него, трябва:\nчесто на открито, но не допускайте хипотермия;\nопитайте се да изпитате положителни емоции;\nне забравяйте за витамините, от които се нуждае тялото ни, особено през студения сезон.\nБолните не трябва да бъдат в контакт с вода. Ако не го намокрите, тя ще се разпространи в други части на тялото. Не трябва да се допуска контакт на кожата с синтетика, вълна, груби, твърди материали, които насърчават пациента да разрес кожата, в резултат на което други патогенни бактерии (стафилококи, стрептококи) влизат в тялото.\nНе използвайте продукти, които изсъхват, дразнят кожата, например алкохол, сяра, йод, салицилова киселина.\nБременните жени, които показват признаци на болестта на Gibert, трябва да бъдат особено предпазливи: навременното насочване към специалист и навременната диагностика изключват всяка опасност за майката и нероденото дете. Ако розовото време лиши от време, за да се излекува, тогава последствията няма да се появят, тъй като произвежда силен имунитет към патогена.\nПо този начин превенцията на това заболяване включва намаляване на риска от инфекция до минимум, за което е необходимо да се засили имунната система. Ако не е било възможно да се избегне инфекция, важно е да се свържете с дерматолог възможно най-скоро, кой ще установи точна диагноза и предпише правилното лечение.\nАко къртицата падне, това трябва да бъде сигнал за задължително лечение на лекаря. В крайна сметка, такива признаци могат да означават, че невус се преражда в злокачествен тумор.


Философия на ежедневието - ФИЛОСОФИЯ НА ЕЖЕДНЕВИЕТО - ЗА РАЯ И АДА\nФИЛОСОФИЯ НА ЕЖЕДНЕВИЕТО - ЗА РАЯ И АДА\nПонеже ада на Земята е създаван в продължение на хилядолетия, няма област в човешкия живот, която да не е била изкривена и обезобразена така, че да предизвиква страдания. Първата крачка към преодоляване на тези изкривявания, които не са някъде, а в собственото ни съзнание, е да преодолеем внушението, че някой трябва да ни спасява, някой трябва да ни казва, как да постъпваме – забелязвате ли, как човека е програмиран да бъде воден за носа? Осъзнаването на тези програми ги обезсилва, т.е. преставаме да ги приемаме като подразбиращи се и започваме да търсим ИНДИВИДУАЛНИ решения на проблемите си. Внушението, че е по-разумно да постъпваме като другите за да не грешим, създава стадото и страданията – следствие подражанието, не се интересуваме за причините, които предизвикват проблемите ни, нали сме убедени, че постъпваме правилно (за повече информация по въпроса виж „Малко енергийни подробности“ - http://yosifyorgov.eu/articles.php?lng=bg&pg=10608). Основен помощник за решаването на личните проблеми е душата, но трябва да осъзнаем и приемем наличието ѝ, да ѝ се доверим. Хиляди години ни е било внушавано, че всичките си проблеми можем да решаваме само с ума, че ако не го използваме сме глупави – долавяте ли вързанката: ума работи изключително с умствени програми, а това облекчава изключително много манипулирането на хората, превръщането им в стадо. Чрез безкрайното количество страхове, генерирани от ума (той много обича да се прави на предвидлив и полезен), ни карат да се страхуваме постоянно от всичко, т.е. да живеем в създаден от самите себе си ад. И най-важната крачка за напускане на ада е намаляване фаворизирането на ума, да го усмирим, да престанем да му се доверяваме за всичко и да пренасочим вниманието си към душата.\nВ душата е водеща/преобладаваща женската енергия, чувствата, усещанията – винаги обръщайте внимание на усещанията си за всяко едно нещо, например, какво усещате, докато четете тези редове: дали ви вдъхновяват или ви дразнят/отблъскват. Точно това е гласа на душата, отношението ви към действителността. Известен е също като съвест или интуиция. В ума е заложена програмата, да не им се доверявате, че ума е по-надежден, именно за да не слушате душата си и да нямате собствено мнение, различно от на стадото.\nЗапочвайки да обръщате внимание на тези усещания, ума се чувства пренебрегнат и опитва да възстанови позициите си, като постоянно подчертава, че усещанията са безполезни и необективни, постоянно ви кара да се съмнявате в тях, да не им се доверявате, подчертавайки, че много често не ги разбира. Но това е усещането на енергиите, с които взаимодействате, т.е. чрез тях възприемате много по-реална действителност, отколкото може да възприемете чрез сетивата, а това, че ума не разбира тази действителност е напълно естествено, нали е научен да възприема само сетивата. Когато започнете да доверявате на усещанията си, ума ви ще се приспособи постепенно и ще помага за осъзнаването/осмислянето им. В това отношение, жените имат известно предимство, първо, защото умствената/мъжката енергия е по-малко, не е доминираща, и второ, поради доминиране на чувствителността/женската енергия, още от най-ранно детство са свикнали да доверяват повече на чувствата си отколкото на ума. Но въпреки това, те също са уязвими за внушенията на стадото, поради по-слабата самокритичност.\nЛекарите и лекарствата са били създадени за да изземват престъпните пари, а престъпни са всички, които се печелят с дейности, които не носят удовлетворение и удоволствие (създават ада), т.е. не са планирани от душата и провалят въплъщението. Наистина, има и хора, които получават удоволствие от трупане на пари, но това е само изпитание, доколко лекомислено се отнасят към такива вселенски закони като: не кради, не лъжи, не убивай и т.н. Не си мислете, че се отнася само за криминално проявени, много по-голямо количество са паричните паразити, които по неясни причини (всъщност, причините са ясни – за да им подражава стадото) наричат „елит“: политици, банкери, застрахователи, менажери и рекламни специалисти от най-различен калибър, изобщо, всякакъв вид печалбари, за които печалбата никога не е достатъчна. За тях болестите са само първото предупреждение.\nАда се създава чрез поляризиране на енергията, т.е. чрез залитане в някакви крайности. Колкото по-категорично отношение имате към нещо, толкова по-силен е плюса или минуса на тази категорична енергия (желания и стремежи на всяка цена), а тези плюсове и минуси си взаимодействат (привличат и отблъскват) с други също такива категорични енергии, т.е. са постоянен генератор на конфликти (всякакви борби и конкуренция). Рая се създава със стремеж към равновесие, към златния среда, а това са неутрални/нулеви енергии, които нито привличат, нито отблъскват, т.е. няма как да предизвикат конфликт. Това е единствения начин да се възцари мир и хармония между хората. Точно тази промяна от ад към рай, която се извършва в съзнанието на хората, се нарича възнесение. Основният метод за уравновесяване е осъзнаването на крайностите и тяхното съзнателно неутрализиране. Източника на всички крайности е ума, който е натъпкан с безкрайно количество програми, внушени в обществото. Те са от рода „правилно“ и „трябва“, които повечето хора не подлагат на съмнение. Точно затова е необходимо избавянето от дуалното мислене, което е генератора на крайни поляризирани енергии.\nЗа да може всеки един човек да се избави от въздействието на тези умствени програми, на първо място, трябва да престане да превъзнася ума, да се избави от комплекса „глупав“. Точно с тази цел са практиките за спиране на постоянното умствено бърборене и насочване на вниманието към усещанията на душата, които разкриват и позволяват осъзнаването на крайните поляризирани енергии. Самопрограмирането за положително отношение към всичко, избавя от осъждането и критиката, които са основни източници на конфликти. Други такива постоянни източници на поляризирано отношение са сравняването и състезаването – понеже недостига е основния двигател и вдъхновител на ада, да си по-добър от другите е залог за оцеляване (хората много трудно осъзнават илюзорността на тези убеждения). Хората трупат пари и запаси от всякакъв вид, поради дълбоко заседналия страх от недостига, без да съобразяват, че натрупването създава този недостиг и много желаещи да отнемат натрупаното – отново постоянен източник на конфликти. Всички конфликти се решават с осъзнаването, че човека действа по чужда програма, а не по собствено желание. Като пример ще посоча, как се създават международните конфликти. Чрез СМИ се разгръща кампания за превъзнасянето на нацията като по-висша и развита. Това създава самочувствието, че трябва като по-развити, да казват на другите народи, как да постъпват правилно. И когато има няколко нации с убедеността/поляризирането, че са най-добрите, неизбежно се сблъскват с другите, за да се докажат и опитват да ангажират за това доказателство, колкото се може повече съюзници. И само осъзнаването, че са били манипулирани, може да накара хората, да престанат да се състезават и надскачват, да престанат да са марионетки.\nИска ми се да насоча вниманието ви към възможността да общувате с душата си/висшия си Аз като начин за осъзнаване на илюзиите и помощ по пътя на еволюцията. Не трябва да очаквате, да чувате глас в главата си, въпреки, че не е изключено в някакви критични ситуации. А и не забравяйте, че гласовете в главата се смятат за признак на шизофрения. Затова избягвайте да се хвалите, че общувате със себе си. Също така, не очаквайте общуването да е ясно и категорично – така губите творческата си инициатива и свободен избор – ще стоите и ще чакате да ви кажат, какво да правите. Тъй като, съзнанието е общо, в „главата“ ви могат да се въртят, както собствени мисли (на ума), така и мислите на душата ви, както и външни внушения и подсказки. Така че, винаги трябва да внимавате, на кого се доверявате, това е постоянния свободен избор (съществуването Тук и Сега), имащ за цел да се научите да различавате различните източници. Отначало, докато свикнете, душата разговаря с вас по същия начин като ума, с думи. Когато забележи, че стабилно ѝ обръщате внимание, ще намали силата на мислите, за да повишавате чувствителността си. След това изобщо ще престане да използва думи и ще премине към нормалното за висшите светове общуване, т.е. чрез картинки, настроения, желания и всякакви други нюанси на енергиите – това общуване може да предава огромно количество информация, само трябва да си го припомните. Също така може да се случи, да ви хрумнат неща, които не са ви интересували. Това може да са случайно блуждаещи нечии мисли, но и могат да са внушения на по-висша инстанция за вашата душа, така да се каже „бият самара, да се сеща магарето“. Обръщайте внимание на нюансите и не абсолютизирайте/избягвайте крайностите.\nНай-често адът се предизвиква от усещането за невинна жертва, т.е. липсват преки впечатления, какво предизвиква страданията. Производни от невинната жертва са наказанието и отмъщението. Някога е имало дори вендета (отмъщение на всяка цена), което е водело до безкрайна поредица от отмъщения, засягали цели родове, дори народности. Въпреки че сега се избягват тези крайности, убедената невинност, отмъщението и наказанието са програми, които могат да измъчват хората дълги години – дълги години да живеят в ад, който сами са си измислили.\nАд се създава и в човешките отношения. Привлечени от първоначална симпатия, действителното и чисто проявление на любовта, но после се включва ума, който генерира безброй страхове и всеки започва да „дърпа чергата към себе си“. Много бързо, от първоначалната симпатия не остава нищо. Колко хора са в състояние да осъзнаят, че в страховете няма нищо реално, а само създават страдания и пропиляват възможности. А само осъзнаването може да ви избави от самосъздаденият ад. Нали не забравяте, че към каквото насочвате вниманието си, това подхранвате енергийно.\nСъздадено: 14/09/2017 • 11:38\nОбновено : 14/09/2017 • 11:38\nСтраницата е посетена 473 пъти\nСтраницата е генерирана за 0.6 секунди


От време на време в Интернет се появява някоя снимка, която на пръв поглед не е нищо особено, но само за минути се превръща в сензация. Днес ще ви представим именно една такава снимка. На нея има две превозни средства и въпросът е много прост: Кой е с предимство? Оказва се, че хората са две противоположни мнения.\nЕдин на пръв поглед доста елементарен казус успя да раздвои интернет пространството. Само раздвои – просто защото колебанията са между две МПС-та, пишат от actualno.com. Един от ползвателте на социална мрежа призова всички, които мислят, че автобусът трябва да мине пръв, доброволно да отидат да си върнат книжките – „там, откъдето са ги купили“. Което, разбира се, предизвика буря от коментари във Facebook и… разнообразни тълкувания и отговори на въпроса: Кой е с предимство? А вие как мислите?\nПътната маркировка се състои от линии, стрелки, символи и надписи, нанесени с боя или по друг начин върху пътното платно и пътните съоръжения. Пътната маркировка се използва за: създаване на организация на движението по пътищата чрез разделяне на платното за движение на пътни ленти; обозначаване на пътните съоръжения; информиране на участниците в движението, в т.ч. за направлението на пътя, за възможността за избор на посоки за движение, за наименования на населени места и други обекти и за посоките към тях, както и за даване на други необходими указания. Пътната маркировка може да се използва самостоятелно или в съчетание с пътни знаци, светлинни сигнали и други средства за сигнализация.


Фотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 1 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 2 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 3 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 4 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 5 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 6 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 7 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 8 из 9\nФотографии Toyota Corolla 1.33 из каталога AutoNet.ru. Фото 9 из 9


Продава 3-СТАЕН, гр. София, Център в Aпартаменти в гр. София - ID22301959 — Bazar.bg\nгр. София, Център Публикувана/обновена на 13 октомври в 11:57 ч.\nОткрий Мечтания Си Дом Ви предлага, тристаен апартамент на ул. 'Сердика'! Сградата е паметник на културата! Отопление на ТЕЦ! Изложение: запад/изток и юг! Разпределение: просторен хол, кухненски бокс с трапезария, две спални, баня с тоалетна и обширна тераса! Възможност за преустрояване на многостаен! Имота е за ремонт! В близост до ЦУМ, Министерски съвет и музея на София! За оглед на този имот или за други атрактивни предложения от нашата агенция се свържете с нас на посочения телефон. БЕЗПЛАТНО ПРОФЕСИОНАЛНО СЪДЕЙСТВИЕ ЗА ЖИЛИЩЕН КРЕДИТ!!! ПРЕФЕРЕНЦИАЛНИ УСЛОВИЯ!!! НАЙ-ИЗГОДНИТЕ КЪМ МОМЕНТА! Код на офертата:'266102672'\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Център 134 900 €\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Център 135 400 €\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Център 132 850 €\nПродава 3-СТАЕН, гр. София, Център 270 000 €


Орисаха дъщерята на Наум Шопов 23 януари 2020\nТеа Минкова направи погача на дъщеричката си. Амая навърши 40 дни и по стар български обичай майка й събра приятелки и роднини да орисат бебчето. По традиция погачата се прави за здраве и благополучие. Денят на Теа и Амая започнал рано. Двете отишли в църква, за да бъде прочетена молитва. След това мама Теа посрещнала гости в дома на майка си, бабата на Амая.\nНа погачата според обичаите присъстват само жени. Всяка една от тях, като истинска орисница, носи подаръче за бебето и го нарича за щастие, здраве, късмет, богатство и благополучие. На празничната трапезата се слагат само сладки неща. Теа е приготвила за своите гостенки сладки мъфини и френски макарони в розово. Задължително е на масата да има мед и сурови орехи. В центъра на празника е сладката пита (погача).\nТя се разчупва над главата на майката и детето върху бяла кърпа. Първото парче се слага на високо място, за да успее детето в живота. После всеки от присъстващите си чупи парченце питка и го топва в меда, за да му е сладък живота на бебчето. В кърпата се оставят и монети – за богатство и благополучие.\n06 декември 2019 Наум и Теа спретнаха тайна сватба\n30 септември 2019 Наум и Теа разкриха пола на бебето


Златка Райкова - Flashnews\nсъбота, 16 януари, 09:55\nДжизъса гушна новия си наследник. Ето го неговият „дар от Бога“ (снимка)\nПлеймейтката Златка Райкова и футболистът Благой Георгиев станаха родители на момче. Щастливата новина Джизъса обяви в профила си в Инстаграм. „Вчера е история, утре е мистерия, днес е дар от Бога, ето защо ние го наричаме подарък. Благодаря ти, БОЖЕ, че ме дари с НЕГО!!! Благодаря ти @zlatka_raykova за това прекрасно създание […]\nМоделът Златка Райкова вече не крие бременното си коремче. Звездата е на почивка със своя любим Благой Георгиев в Гърция, от където двамата публикуваха снимки, на които ясно се вижда, че чакат наследник. Вижте тази публикация в Instagram. 🐾🌴🥥🐾🌴🥝 New swimwear by Bless 🌴🐾🧜🏽♀ Публикация, споделена от zlatkaraykova […]


Гръцко-Турската Война 1919-1922г. | History of Wars\n“Тази нация никога не е съществувала без своята независимост! Тя не може и няма да съществува без нея! Свобода или смърт!”\nКраят на Първата Световна война поставя Османската империя на прага на унищожението. Изтощена от пет години постоянна война на два фронта, империята рухва напълно и икономически, и във военно отношение. По-голямата част от страната е окупирана от вражески войски, правителството е пречупено, а малкото останали свободни територии, са заплашени от гръцка инвазия. Останалите съюзници на Османците – Германия, Австро-Унгария и България, са излезли от войната в доста по-благоприятна ситуация. Германия капитулира без на нейна територия да има вражеска армия. Същото се случва с Австро-Унгария, а България се предава след съюзнически пробив на петдесетина километра навътре в територията й. Всички те капитулират една след друга, примирени с поражението, предали се под диктата на победителите. Този диктат е наложен и на Османската империя чрез Севърския договор (10.08.1920г.), но за разлика от своите бивши съюзници, турците отказват да се примирят. Генералът от османската армия и герой от защитата на Дарданелите – Мустафа Кемал паша се изтегля в все още свободните територии, отхвърля властта на султана като изчерпана и старомодна и обявява намерението си да спаси държавата от катастрофата в която се намира. Противно на очакванията, човекът, който ще бъде наречен „баща на турците”, успява да надиграе съдбата и да реализира намеренията си.\n„Залезът на Полумесеца”\nКогато през 1914г. Османската империя влиза в Първата Световна война на страната на Централните сили, тя е просто сянка на древната си мощ. Само 2 години по-рано, империята е била унизена от доскорошните си поданици – българи, сърби, гърци и черногорци. Едновременно с това, една от новите Велики Сили – Италия, отнема на империята последното й владение в Африка –Киренайка и Триполитания (дн. Либия). Въпреки това, османците твърдо застават на страната на своите съюзници и войските на Антантата бързо осъзнават, че срещу себе си имат сериозен противник, а не деморализирана и разпадаща се армия, каквато вероятно са очаквали.\nРазбира се, падението н Османската империя е дълъг, вековен, процес, който съчетава в себе си икономически, военни и етнически фактори, които комбинирани се оказват невъзможни за преодоляване. Множеството международни заеми, няколкото последователни банкрута както и преплетените интереси на всички Велики сили, превръщат Османската империя в една полу-колония, която има малко възможности да маневрира и да упражнява самостоятелна външна политика. В този смисъл, войната срещу Франция, Великобритания и Русия е идеална възможност за империята да скъса с трите основни Велики сили, които задушават самостоятелното й развитие. Още повече, сътрудничеството с Германия дава възможност за продължаване на политиката по създаване на османска нация, както и дава перспективи за възстановяване на османското присъствие в Африка, с връщането на Египет и Либия.\nНе е чудно тогава, че османците не се колебаят в избора си на съюзници и с готовност поемат воденето на военни действия в Близкия Изток и района на Егейско Море и Проливите.\nПървата световна война се оказва последната война за Османската империя. Тази война сякаш е орисана да сложи край на имперската система, изграждана в Стария свят в продължение на половин хилядолетие. Заедно с Османската, рухват още три империи – Австро-Унгария, Германия и Русия. Тяхната гибел завинаги променя развитието на големи части от света и повече или по-малко предопределя бъдещето на бившите им поданици.\nЗа Османската империя, Първата световна война преминава на три фронта. На Балканите, османците воюват с Великобритания и Франция за контрола на Проливите. В Азия, османската армия се сражава с руснаците и арменците в Кавказ и с британците в Палестина и Месопотамия.\nОперацията в Дарданелите донася първия по-сериозен успех на османската армия. След продължили девет месеца боеве, османците, водени от Мустафа Кемал паша, успяват да съкрушат съюзническите сили и да ги прогонят от Дарданелите. Дарданелската катастрофа е един от най-големите военни провали на Антатата и остава като черно петно в биографията на нейния инициатор – Уинстън Чърчил.\nКавказкият фронт бележи втория голям османски успех в Първата световна война. След успешни задържащи боеве срещу руснаците и арменците, османците преминават в контранастъпление. Договорите от Брест-Литовск и Батуми бележат османският триумф над Русия и нейните кавказки съюзници. За съжаление, провалът в Месопотамия и Палестина, както и излизането на България от войната, обезмислят успехите в Кавказ и в крайна сметка, османците са принудени да се откажат от всички придобивки в региона.\nВоенните действия в Палестина и Месопотамия се развиват паралелно. Въпреки умелата съпротива на османските войски и няколкото тежи поражения, които британците понасят, силите на Антантата, подкрепяни от местното арабско население преодоляват османската съпротива и към края на войната силите на съюзниците са на прага на Киликия.\nУспехите в Палестина и Месопотамия, както и излизането на България от войната и пропускането на съюзнически войски през земите й, обезличават османските успехи в Кавказ и Дарданелите и водят до неминуемия крах на Полумесеца. Османската империя е втората страна от Централните сили, която излиза от войната след капитулацията на остров Мудрос на 30.10.1918г.\nСевърският мирен договор\nАко за рождената дата на Османската империя има различни версии, то смъртта на империята си има точна дата, която може да бъде изписана на надгробната й плоча – 10.08.1920г. Севърският мир, подписан от Османската Империя от една страна и Франция, Италия, Япония и Великобритания от другта бележи края на Първата Световна война за Османската империя, както и края на самата империя. Субекти на договора са кралство Хеджаз, Армения и Османската империя. Основните клаузи в договора са териториални, военни и юридически.\nТериториалните клаузи са свързани с разделянето на османските територии между победителките.\n– Франция получава Ливан и Сирия, а Дулкадир и Киликия остават под френско влияние.\n– Италия получава като зони на влияние Тарс, Анталия, Кония и части от централен Анадол и получава потвърждение за прякото присъединяване на Додеканезите към своите територии.\n– Армения получава Ерзурум и земите около езерото Ван, заедно с областта Трабзон.\n– Гърция получава Източна Тракия, заедно с Егейските острови и под формата на зона на влияние областта около Измир. След изтичането на 5 години, в областта се предвиждало да се проведе референдум, който да определи дали територията да стане част от Гърция или да остане в Османската империя.\n– Великобритания получава Палестина, Трансйордания и Ирак, и части от Кюрдистан като зона на влияние.\n– Босфора и Дарданелите са демилитаризирани и предадени под Международен контрол.\n– Договорът предвижда и референдум сред кюрдите, който да определят бъдещето им. Референдумът така и не е проведен заради разногласия сред самите кюрди.\nВоенните клаузи предвиждат намаляване на османската армия до 50 000, разрешават запазване само на 7 бойни кораба и 3 торпедни лодки и забраняват на Османската империя да разполага с военно-въздушни сили. Освен това, се създава съюзническа контролна комисия, която да следи за изпълнението на военните клаузи.\nЮридическите клаузи предвиждат Османската империя да предаде на военен съд всички лица в своята армия, отговорни за престъпления срещу човечеството и нарушаване на военните устави спрямо цивилното население. Това искане важало за всички територии, които били част от Османската империя към 01.08.1914г.\nАрмения и Хеджаз получили международно признание в териториите, предвидени от договора.\nРаждането на една държава\n„Суверенитета не се получава, той се взима!”\n„На 19 май 1919г. дебаркирах в Самсун. Ето как изглеждаше положението на тази дата: Групата от сили, в която участваше Османската империя, бе победена в една всеобща война. Объркването бе обхванало цялата османска армия. Примирието бе подписано в тежки условия. Нацията излезе от тази продължителна война измъчена и обедняла. Тези, които въвлякоха народа в нея, грижейки се само за собственото си спасение, избягаха (…) Армията остана без оръжие и муниции (…) Флотите и войските на съюзниците са в Истамбул. Провинция Адана е окупирана от французите. Урфа, Мараше, Аънтаб – от англичаните. В Анталия и Кония се намират италиански войски. Чуждите офицери и чиновници, както и техните агенти, са разгърнали навсякъде своята дейност. И най-сетне, на 15 май 1919г., т.е. четири дни преди датата, която взехме като отправна точка на настоящото изложение, гръцката армия дебаркира в Смирна със съгласието на силите на Антантата. Нещо повече, из цялата страна, християнските елементи легално или нелегално работят за своя собствен интерес, като по този начин ускоряват сгромолясването на държавата…”\nС тези думи, започва голямото Слово, произнесено от Мустафа Кемал през 1927г. пред Първия конгрес на републиканската партия на народа. Безкрайна реч, четена в продължение на шест дни и замислена от основателя на републиката като един вид отчет, излагащ историята на четирите съдбоносни години 1919-1922, през които анадолската революция поставя основите на съвременна Турция.\nСъпротивата на турците срещу Съюзническата окупация и преразпределянето на османските територии започва още след подписването на примирието от Мудрос и началото на съюзническата окупация. Още първите действия на англичани и французи – завземането на Проливите, Източна Тракия и Киликия, както и настъплението на гърци и арменци показват на турския народ, че бъдещето, което го очаква е изключително несигурно и мрачно.\nМустафа Кемал е един от първите, който ясно си дава сметка за предстоящата заплаха, надвиснала над империята и над турския народ и още с назначаването си за инспектор на Трета армия решава да действа за отхвърляне на вражеското присъствие и за запазване на суверенитета на държавата. В този смисъл, той се заема бързо да установи контакт с някои от основните полеви командири, на това, което е останало от османската армия. Едни от първите му поддръжници и съюзници са талантливия генерал Казъм Карабекир и влиятелният бивш министър на флота Хюсеин Рауф бей.\nСлед като печели подкрепата на армията, Кемал се заема да си осигури подкрепата и на народа. Още на 22.06.1919г., възползвайки се от своя пост на инспектор, Кемал използва телеграфа за да изпрати официално писмо до всички патриотични организации в държавата, в което обявява, че нацията е в опасност и че само свикването на национален конгрес, който да изрази и въплъти волята на народа, може да спаси държавата. Писмото от Амасия се превръща в лозунг на анти- окупационната съпротива, но и дава сигнал на правителството в Истамбул, че Мустафа Кемал може да се окаже изключително опасен противник. Около седмица след разпращането на писмото, правителството в Истамбул, направлявано от съюзниците, отправя ултиматум до Кемал, подписан от султана, в който приканва своя доскорошен служител да се завърне в столицата незабавно. Кемал осъзнава, че завръщането му в окупирания от Съюзниците град, ще означава да попадне в ръцете на Антантата и нейното марионетно османско правителство и в отговор изпраща следната телеграма – „Ще остана в Анадола, докато нацията извоюва пълната си независимост!”\nСлед като отхвърля заповедта на правителството, Кемал подава оставка от всичките си постове и се заема да спечели политическата борба сред народа. Поддържа постоянни контакти с политическите лидери на различните фракции. Изпраща писма и призиви до хората. Дори влиза в преговори с кюрдските вождове. В резултат от цялата си дейност, Кемал успява да свика още в края на месец юли конгрес в Ерзурум. На него присъстват петдесет и четири делегати от източните провинции на Османската империя. Конгреса заседава две седмици и излиза с нота до правителството в Истамбул, в която се настоява за свикване на Народно събрание и за запазване целостта и неделимостта на източните провинции на държавата. Ако тези условия не бъдат спазени, конгреса заплашва да обяви правителството в Истамбул за нелегитимно и да назначи свое временно правителство. Два месеца по-късно, в началото на септември, в Сивас се състоял нов конгрес, на който присъствали още повече представители, вече от цялата страна. Този конгрес потвърдил решенията на събранието в Ерзурум и отправил остри критики към правителството и султана. В отговор, либералите в Истамбул, подкрепяни от султана и най-вече от западноевропейския печат, започнали да рисуват образа на Кемал и неговите поддръжници като войнствени германофили, завърнали се малотурци, разбойници и убийци. Малцина обаче приели тези твърдения и вече за всички било ясно, че националното движение в Анадола постоянно набирало мощ.\nСледващата 1920г. била белязана от четири основни събития, които подпечатали бъдещето на Османската империя. На първо място, кемалистите спечелили изборите за Народно събрание и благодарение на мнозинството си, приели за официални решенията, постигнати в Ерзурум и Сивас. Безсилни да се справят със кемалистите, британците предприели отчаян ход – арестували някои от членовете на парламента. Това само предизвикало възмущението на целия турски народ и окончателно убедило мнозинството в правотата на Кемал. Народното събрание било разпуснато и само месец по-късно се случило второто ключово събитие – свикването на Велико народно събрание в Анкара. Мечтата на кемалистите се сбъднала. Явили се над 400 делегати, представители на най-различни политически фракции и течения. Кемалистите били най-много, но се чували и гласове за запазване на монархията, помирение със Съюзниците и дори за създаване на Анадолска съветска република по руски образец. Край на разногласията и начало на въоръжената съпротива поставили две важни събития – нахлуването на гърците отвъд позволената им от Съюзниците зона на 20.06.1920г. и подписването от правителството в Истамбул на Севърският мир на 10.08.1920г. Турците окончателно били убедени, че апетитите на Запада са прекомерни и за победените няма да има никаква милост. Дипломацията трябвало да замълчи, защото дошло време да говорят оръжията.\nГръцко-Турската война (1919-1922г.)\n„Както са дошли, така и ще си отидат”\nНоминално, войната между Гърция и турските националисти започва през 1919г. след подписването на мира от Мудрос и началото а гръцката окупация на Смирна (дн.Измир). Войната може да се раздели най-общо на три основни периода – май 1919 – октомври 1920г. – бележи окупирането на западна Мала Азия от гърците; октомври 1920 – август 1921г. – периода на гръцка офанзива в централна Мала Азия; август 1921 – август 1922г. – обрата в хода на войната и надмощието на турците.\nПаралелно с борбата срещу Гърция, турските националисти воювали с французите в Киликия и с арменците в Арарат и около езерото Ван. Именно военните действия на изток, попречили на Кемал и неговите генерали да окажат по-сериозна съпротива на гръцкото настъпление преди август 1921г.\nОкупацията на Смирна започва на 15.05.1919г. с навлизането на двадесет хилядна гръцка армия в града, прикривана от флотите на Великобритания и Франция. Съпротивата в града бързо е преодоляна, а по-голямата част от османските военни части се изтеглят към вътрешността на Анадола. Единствения по-сериозен инцидент е свързано с убийството на един гръцки знаменосец от турския националист и в последствие национален герой Хасан Таксин. Таксин е интересна личност, който освен с този свой изстрел на улицата в Измир, ще остане в историята си и като служителя на османските тайни служби, отговорен за покушението срещу братята Бъкстон в Букурещ. Гръцките войници отвръщат на огъня и до края на деня загиват между 300 и 400 турци и около 100 гърци. Местното християнско население посреща гръцката армия като освободители, докато мюсюлманите, макар и пасивни в своята съпротива, смятат гърците за врагове и нашественици.\nЛятото на 1920г. бележи следващата стъпка от гръцката офанзива. Въпреки постоянно нарастващата турска съпротива, гръцката армия успява да завоюва долината на река Меандър (Бююк Мендерес), Каршъяка (Пергам – гр.) и Алашехир (Филаделфия – гр.) Стратегическия план на гърците, предвиждал осъществяване на пробив в дълбочина и създаване на по-широк защитен периметър около Смирна.\nМеждувременно, през август бил подписан Севърският мир, но той така и не бил ратифициран от турска страна и Лойд Джорд подкрепил по-нататъшна гръцка офанзива, като се надявал по този начин да принуди турците да признаят договора и да се откажат от своята съпротива. Офанзивата започнала през октомври 1920г. и била съчетана с настъпление на френски и арменски части на източния фронт. Настъплението на гърците било посрещнато от подредено и планомерно отстъпление на турските части. Турците били на ясно че към момента са по-малочислени и по-зле въоръжени и евентуална пряко конфронтация с противника може само да доведе до катастрофа. Ето защо, по заповед на главното командване, турските части се възползвали от предимството да се сражават на своя територия и ловко се измъквали от гръцките опити за обкръжение.\nПрез ноември, обаче, се случило едно непредвидено събитие, за което се смята, че променило историята на Гърция. Крал Александър, по време на една от разходките си в дворцовите градини, бил ухапан от една от маймуните, държани в градините и няколко дни по-късно починал от сепсис. Кралят умрял без да остави живи наследници и Венизелос бил на път да обяви република, но бил разколебан от твърдата опозиция на западните сили за запазване на монархията. Междувременно били насрочени парламентарни избори и в Гърция се разразил нов политически конфликт между венизелистите и поддръжниците на новия стар крал Константин I. На провелите се избори става ясно, че антивенизелистаката кампания на опозицията успява и Венизелос печели едва 118 от 369 места в парламента. Тази унизителна загуба принуждава Венизелос и най-приближените му съратници да напуснат страната. Новият министър-председател Димитриос Гунарис организира плебисцит за признаването на Константин за крал на Гърция. Народа подкрепя стария крал, но Антантата заявява, че ако Константин се завърне на трона, Гърция няма да може да разчита на финансова подкрепа от страна на Съюзниците. Плебисцита дава право на Константин да си върне трона и едно от първите му действия е да разчисти армията от офицерите – венизелисти и да ги замени с верни нему офицери. След чистката, гръцката армия се лишава от голяма част от опитното си командване, за сметка на неопитните, но верни на краля монархисти. Командването на полевите части е поверено на Анастасиос Популас, а крал Константин е обявен за върховен главнокомандващ.\nМеждувременно, до края на декември 1920г., гърците успява да консолидират цялата своя зона на влияние, предвидена по Севърския договор и в началото на 1921г. преминават в настъпление към Анкара с цел да отстранят Кемал и да принудят турците да подпишат примирие и да признаят своето поражение. Първият ключов сблъсък за новата 1921-ва година се оказва първата битка при Инюню. Водени от полковник Исмет, нередовните турски части успяват да спрат настъплението на гръцките дивизии под командването на Анастасиос Папулас. Победата сама по себе си не е решаваща, но Франция, Великобритания и Италия се заемат да преразгледат позицията си спрямо Турция и свикват конференция в Лондон, на която и османското и националистическото правителства са представени. Конференцията продължава почти една година без да постигне реален успех, тъй като представителите на Анкара отказват да се съобразяват с договора от Севър и отхвърлят неговата валидност. Политическият отзвук от сражението се оказва доста по-голям за самата Турция. На 20.01.1921г., едва девет дни след победата на повишения в генерал Исмет, правителството в Анкара обявява първата конституция (Teşkilat-ı Esasıye), подготвена още при заседаването на Великото народно събрание през април 1920г. Второто важно последствие са започналите преговори между Анкара и Москва, които в крайна сметка завършват на 16.03.1921г. с договора от Москва („Договор за Братство”). Въпреки опасността от болшевизиране на Турция, Кемал рискува и предава Батуми на Грузия в замяна на руско злато, оръжия и амуниции – трите основни суровини, от които се нуждае турската съпротива.\nГърците отказват да преговарят, сигурни в своето стратегическо предимство и решават да подновят офанзивата си в края на март. Междувременно, Великобритания заявява че подкрепя гръцко разширение в Мала Азия, но отказва да осигури на гърците военна подкрепа. Офанзивата отново започва при Инюню, където генерал Папулас събира по-сериозна военна сила, която надвишава като брой армията на Исмет паша. Атаката започва на 27.03.1921г и три дни по късно е прекършена от турците, които преминават в контра настъпление. Загубите понесени и от двете страни са сериозни и турците не успява да обградят и ликвидират гръцката армия, която се оттегля в добър ред. Все пак това е важна победа, която помага на Кемал да се наложи над своите политически противници в Анкара. Друг отзвук от битката е промяната на френската и италианската подкрепа в полза на Турция.На 20.10.1921г. в Анкара е подписан мирен договор между Франция и Турция, който прекратява Киликийската война. В замяна Турция признава френският мандат в Сирия. Междувременно, арменците са принудени да капитулират още края на 1920г. и с договора от Александропол, границата между Армения и Турция е възстановена съгласно Брест-Литовският мир. Що се отнася до италианската позиция, подкрепата за Турция се състои в осигуряване на логистиката и снабдяване с оръжия посредством контролираното от италианците пристанище Анталия.\nДокато французи и италианци сменят своя фаворит, а съветските ресурси прииждат през Черно море, гърците отказват да признаят неуспеха си и решават да започнат мащабна операция за разгрома на турския фронт. Придвижени са девет дивизии и армията се подготвя да щурмува линията Афион-Карахисар-Ескишехир. Освен генерал Папулас, на бойното поле присъства лично крал Константин. Турците са командвани отново от Исмет паша. Този път съдбата се усмихва на гърците и те успяват да пробият турските линии. Вместо, обаче, да преследват и обкръжат врага, гърците се заемат да завладеят Афион, Карахисар, Кютахия и Ескишехир. Армията на Исмет паша се изтегля, запазва добър ред и успява да се прегрупира. Заслепени от успеха гърците смятат че са постигнали ключов успех, а крал Константин не пести медалите за своите войници. Гръцкото командване се отказва от идеята да се вклини още по-навътре в Анадола и да раздели на две турската територия. Вместо това, кралят, Папуас и Гунарис решават да атакуват последната линия на турската отбрана при река Сакария, недалеч от столицата Анкара.\nМеждувременно, в лагера на турците, ситуацията изглеждала критична. Съветските доставки се бавели и армията се принудила да реквизира пушки и пистолети от частни лица, а домакинствата в Анкара трябвало да осигурят дрехи и обувки за армията. Освен това в парламента се надигнало силно недоволство срещу Исмет паша и по настояване на депутатите, начело на предстоящата кампания трябвало да застанат Февзи Чакмак, шеф на генералния щаб и лично Мустафа Кемал.\nБитката започнала на 23.08.1921г. и остава в историята като Битката при река Сакария. Продължилите двадесет и един дни сражения остават най-интензивните и ожесточени в рамките на войната. На няколко пъти по-многобройната и добре въоръжена гръцка армия успявала да пробие турските линии, но окуражени от Кемал и Февзи паша, турските войници отстъпвали едва няколко километра, прегрупирали се и давали свиреп отпор на гърците. Гръцкото настъпление достигнало на 40 километра от Анкара, но войските на Константин не успели да пробият повече турската отбрана. Изтощение от загуби и с привършващи боеприпаси, и двете армии се готвели да се оттеглят, но първи отстъпили гърците, принудени да се завърнат на старата си позиция заради прекомерно разтеглените снабдителни линии. Битката при Сакария бележи поврата в хода на Гръцко-Турската война и маркира най-голямото настъпление на гръцката армия по време на конфликта.\nДвижение на гръцките (синьо, зелено, цикламено) и турските сили (тъмно червено) и по-важни сражения\nОт септември 1921 до август 1922г. на фронта се наблюдава затишие. На започналия втори етап от Лондонската конференция, съюзниците се опитали да наложат на Турция да приеме един ревизиран Севърски мир, но уверен във възможностите си, Кемал отказал да преговаря, докато всички гръцки части не се изтеглят от Анадола. Сред турците дори се появили идеи за окупиране на Истамбул, но те така и не били реализирани. Междувременно, в гръцкия лагер царели примирение и деморализация. Гръцката армия била уморена от битки, анти-военна и антиправителствена пропаганда набирала сила. Стигнало се до там, че група бивши офицери-венизелисти започнали подготовка на държавен преврат. Единствено липсата на подкрепа от страна на Венизелос им попречила да осъществят своите намерения.\nТурската офанзива била подновена едва през август 1922г. след като станало ясно че и на този етап всякакви преговори са безплодни. На 26.08.1922г. започналата т.нар. „Велика Офанзива” (Buyuk Taarruz). На 27.08 бил превзет Афион. Три дни по-късно, на 30.08, турската армия, водена от Кемал разгромила гръцките войски при Думлупинар, близо до Кютахия. Половината гръцка армия била пленена или загинала по време на сражението. По-голямата част от снаряжението и техниката на гърците също попаднали в плен, заедно с двама генерали – Дионис и Трикупис. Последният научил след пленяването си, че по време на сражението бил повишен в командир на генералния щаб, на мястото на Хацианестис. 30-ти август се превърнал в празник на Победата. Два дни по-късно Кемал издал прословутата заповед – „Войници, първата ви цел е Средиземно море! Напред!”. Ден по-късно, на 02.09.1922г., турците си възвърнали Ескишехир и гърците започнали да молят Великобритания да им осигури мир, в който поне да си запазят владението на Смирна. Междувременно, турското настъпление продължавало неудърживмо. В рамките само на шест дни, до 08.09, били превзети Балъкесир, Биледжик, Айдън и Маниса. На 09.09.1922г. турски кавалерийски части влезли в Смирна, а до 14-ти септември града окончателно е покорен. По време на турската окупация на Смирна избухва прочутия Голям Смирненски Пожар, който е съпътстван с разграбване на гръцките имоти. Още преди завземането на града, Кемал изпраща декларация до гражданите на Смирна, че турското правителство се отказва от всякаква отговорност за действията на своите войници и предупреждава гърците да евакуират града. Междувременно, турската армия се отправила към Дарданелите, където французи и италианци изтеглили своите контингенти и изоставили британците. Правителството в Лондон се оказало въвлечено в кризата „Чънак” – доминионите отказали да изпратят армия в подкрепа на британските войски в случай на война с Турция. Лойд Джордж подал оставка , а британската армия в Източна Тракия отказала да се сражава с турците и принудила гърците да изтеглят флота си от Истамбул, а армията си – отвъд река Марица.\nВ крайна сметка, на 11.10.1922г. в Мудания било подписано примирие, което влязло в сила четири дни по-късно. Съюзниците запазвали контрола над Босфора и Източна Тракия, а гърците трябвало да изтеглят всички свои части от тези райони. Примирието било последвано от конференцията в Лозана през юли 1923г. която поставила началото на независимата република Турция.\nНа 30.07.1923г. между Гърция и Турция бил подписан договор за размяна на населението, съгласно който над милион и половина гърци трябвало да напуснат Мала Азия в замяна на около половин милион мюсюлмани, които били изселени от Македония и Тракия. И докато за Турция този прилив на население се оказал изключително ползотворен, бежанският въпрос в Гърция придобил катастрофални размери. Кризата, която обхванала Гърция, далеч надвишавала бежанският проблем в България, тъй като се оказало, че гръцката икономика, макар Гърция да била страна победителка, се намирала в доста тежко състояние и проблемът с настаняването на бежанците прераснал в постоянна политическа криза.\nОтделно от бежанският въпрос, медиите в Западна Европа постоянно разкривали случаи за кланета извършени от турци срещу гърци и арменци и за избивания на турско население от страна на гръцките и арменските части в по-ранните етапи на войната. Може би никога няма да разберем мащаба на тези престъпления, но е сигурно че десетки хиляди невинни загубили живота си в хода на военните действия.\nОтделно от цивилните загуби, във войната загинали общо над 45 000 души, други над 70 000 били ранени и над 18 000 изчезнали. Около 65% от загубите били понесени от гръцка страна. На фона на Първата световна война и понесените в нея загуби от Гърция и Османската империя , Гръцко-Турската война изглеждала като ограничен конфликт, но десетките хиляди човешки животи не бива да бъдат пренебрегнати с лека ръка.\nКонференцията в Лозана завършила своята работа през юли 1923г., като официалният протокол бил подписан на 24ти юли. Съгласно решенията на Конференцията, Турция си врънала контрола над Източна Тракия и областта около Смирна. Франция, Италия и Великобритания се отказвали от зоните на влияние, но Турция потвърждавала мандатите в рамките на бившите арабски провинции на Османската империя. Статутът на Мосул и областта около него трябвало да се разреши на по-късно, специално заседание на Обществото на Народите. Италия получила потвърждение на властта си над Додеканезите и Либия. Границите на Турция с България и Гърция била обявена за демилитаризирана зона. Областта Александрета била предадена на франция и инкорпорирана във френския мандат в Сирия. Що се отнася до икономическата страна а договора, Турция била освободена от режима на Капитулациите, но специална поредица от клаузи олекотявала прилагането на това освобождаване, така, че да не руши крехкия следвоенен икономически баланс, постигнат на конференцията в Генуа година по-рано.\nГръцко-Турската война бележи края на борбата на турския народ за постигане на единна и независима държава. Турското национално движение преминава през поредица от проблеми, кризи и перипетии докато успее да консолидира по-голямата част от нацията около идеята за единна, неделима и суверенна Турция. До голяма степен заслуга за изграждането и съхраняването на новата държава има Мустафа Кемал, наречен Ататюрк. Този опитен, решителен и харизматичен водач успява да обедини около себе си хора с различни възгледи и идеи за бъдещото развитие на Турция и да изкове от тях единна политическа сила, която през следващите десетилетия ще се превърне в гръбнака на младата турска република.\nГръцко-турската война се превръща в люлката на политическата кариера на много от бъдещите турски държавници. Февзи Чакмак и Исмет Инюню са само двама от тях. Мнозина от водачите на армията – полковници, генерали и офицери се превръщат в герои за турския народ и са възприемани като лидери и водачи на народа дори и след Втората световна война. Полага се началото на се неделимата връзка между политическия и военен живот в Турция и военните за напред се превръщат в ключов фактор за развитието на страната, фактор, който не е загубил силата и влиянието си и до ден днешен.\nОт чисто фактологична гледна точка раждането на съвременна Турция преминава през няколко етапа. На 22.11.1922г. под натиска на Кемал, Народното събрание ликвидира султанската институция. Година по-късно, 29.10.1923г. официално била обявена турската република, а на 03.03.1924г. бил премахнат и последният остатък от стария режим – титлата „халиф”. Така след над пет века съществуване, Османската империя умряла за да възкръсне от пепелта й една нова държава, която бързо се наложил като значим фактор първо в региона, а по-късно и в Европа. Турция несъмнено е една от големите военни сили на нашето време и е важно да се помни, че за разлика от други държави, Турция не се предала пред на пръв поглед неминуемата гибел, народът на Турция грабнал оръжието и защитил правото си на суверенитет и единство. Може би, когато тук в България кротко свеждаме глави и размахваме юмрук във въздуха срещу „престъпния Ньой”, трябва да си спомним че една съседна нам държава, пристисната доста повече до стената от нас, е успяла да намери своя път и да се въздигне от пепелта на Голямата война. Може би и България би успяла да ревизира гибелния за цялото й по-сетнешно развитие мир, обрекъл страната ни да е политическа гнида преди Втората световна война а в последствие и най-вярна хрътка на режима в Москва. Но както винаги Историята ни учи, че никой не се учи от Историята…\nДюше, Жан – История на Запада; С.2003г.\nЛоранс, Анри – История на Арабският Изток 1798-1945; С. 2008г.\nМакмилиан, Маргарет – Миротворците; С.2008г.\nМантран, Робер – История на Османската Империя; С.1999г.\nлорд Морган, Кенет – Оксфордска история на Великобритания; С.2006г.\nСтивънсън, Дейвид – История на Първата Световна война; С.2008г.\nhttp://en.wikipedia.org/wiki/Greco-Turkish_War_%281919%E2%80%931922%29 – Статия за Гръцко-Турската война (1919 – 1922г.) с включени 75 бележки под линия от различни извори, ползвани от автора на статията; записано на 25.05.2010г.\nhttp://www.allaboutturkey.com/ata_speech.htm – Известни фрази и речи на Кемал Ататюрк; записано на 25.05.2010г.


И Лео Меси е просто човек - Футбол свят - Мондиал 2014 - Gong.bg\nИ Лео Меси е просто човек\n16 юли 2014, 8:28\nЛегендата на Испания и Реал Мадрид Раул смята, че Аржентина бе наказана, заради пропуските им във финала на Световното първенство по футбол. Раул твърди още, че представянето на Лионел Меси във финала просто е показало, че и той е човек. Меси често е описван като футболист, който „не е от този свят“. Но в решителния мач срещу Германия звездата на Аржентина не успя да се разпише във вратата на Мануел Нойер.\nРаул вярва, че Аржентина е изпуснала златни шансове в битката за титлата. „Именно Аржентина имаше две отлични възможности“, пише испанецът в блога си в изданието Times of India.\n“Ако не можеш да реализираш при такива възможности във финала, то ще бъдеш наказан. Въпреки работата, която свършиха, аржентинците се провалиха накрая“, казва бившият играч на Реал Мадрид.\n“Меси бе този, който пропусна втората удобна възможност. Нойер нямаше да може да спаси, но Лео Меси не стреля добре“, смята Раул и добавя: „Логично, всички очакваха Меси да отбележи от такава позиция. Неуспехът му показа, че и той е просто човек.“\nКройф против триото в атака Меси-Неймар-Суарес\n14 юли 2014, 18:33\nРаул: Германия е готова да спечели Световното\n13 юли 2014, 18:16\nЛионел Меси Раул


Вестник „Ню Йорк Таймс“ сравни систематичната употреба на допинг от руснаците през последните години с масовата допингкампания в Източна Германия през 60-те, 70-те и 80-те години на миналия век.; Снимки: Gulliver photos/Getty images\n16-12-2017 12:08 | Яна Касова\nИзключването на Русия от Зимните олимпийски игри в Пьончан, които ще се проведат през февруари 2018 г., бе безпрецедентно, но и до голяма степен очаквано. До решението на Международния олимпийски комитет (МОК) от тази седмица се стигна след 17-месечно разследване, водено от бившия президент на Швейцария Самуел Шмид, и започнало като проверка на разкритията на бившия директор на Московската антидопингова лаборатория Григорий Родченков за държавно спонсорирана схема за употреба, разпространение и прикриване на допинг по време на Зимните игри в Сочи през 2014 г.\nРуските спортисти все пак ще могат да участват в Пьончан, но под неутрален флаг и под името "олимпийски атлети от Русия" (ще се изписва с английската абревиатура OAR). За първи път в историята на олимпизма ще има цял отбор, който ще носи такова име. И до момента МОК е допускал неутрални атлети и спортисти под олимпийското знаме, но е ставало въпрос за бежанци или представители на държави без олимпийски комитет.\nТази руснаци, които все пак пожелаят да се включат в OAR, трябва да докажат, че са чисти от допинг. Националните символи на Русия няма да фигурират по никакъв начин на Олимпиадата – спортистите ще носят екипи без герб и цветове на знамето, а при евентуална тяхна победа ще звучи олимпийският химн. По време на церемониите по откриването и закриването на Игрите руските спортисти ще дефилират под олимпийския флаг. Атлетите няма да участват и в отборното класиране по медали.\nБез политика, но ...\nТова не е единственото наказание, защото на Руския олимпийски комитет е наложена глоба $15 млн., която трябва покрие огромните разходи, направени в хода на разследването и повторните тестове на допингпробите от Зимната олимпиада в Сочи от 2014. Вицепремиерът на Русия Виталий Мутко пък получи доживотна забрана за присъствие на олимпийски игри, а членът на изпълнителния комитет на МОК Александър Жуков е отстранен от поста си. Отстранени от олимпизма са и изпълнителният директор на организационния комитет на „Сочи 2014“ Дмитрий Чернишенко и Юрий Нагорних, който беше заместник-министър на спорта, докато начело на ведомството беше Мутко.\n"Допингпрограмата е била под властта на руското спортно министерство. Затова тогавашният спортен министър Мутко носи отговорност за провала на тази система”, каза Шмид след обявяването на съдбоносното решение.\nСпоред неговия доклад в Русия ”системно са манипулирани антидопинговите правила и система, регистрирани са случаи на изчезване на положителните проби на Олимпийските игри в Сочи, както и неспазване на задълженията на участващите организации на различни нива, включително такива, които имат административни и правни отговорности”. Въпреки ясното участие на политически фигури в схемата в доклада е отбелязано, че Комисията на МОК не е намерила „никакви документирани, независими и безпристрастни доказателства за това, че висшите държавни органи на властта в Русия са подкрепяли или са били осведомени за т. нар. допингова система”.\nБах (вляво) и Путин (вдясно) бяха в прекрасни отношения в Сочи през 2014 г., но вече са врагове.\n„Тези наказания трябва да сложат край на този толкова тъжен период за олимпийското движение. МОК намери баланса между налагането на наказания на виновните и даването на възможност на невинните спортисти да участват в Пьончан”, обобщи президентът на МОК Томас Бах. Той на няколко пъти повтори, че организацията, която оглавява, е неутрална и решението не е политически повлияно.\n34 35 rus MOK 2ПРОМЯНА: Бах (вляво) и Путин (вдясно) бяха в прекрасни отношения в Сочи през 2014 г., но вече са врагове Gulliver photos/Getty images\nПрез 2016 г. разследване на независимата комисия на Световната антидопингова агенция (WADA), ръководено от Ричард Макларън, установи, че над 1000 руски спортисти в повече от 30 спорта – и летни, и зимни, са били замесени в допингсхема, обхващаща петгодишен период. В резултат на тези разкрития Русия беше заплашена от недопускане до Олимпиадата в Рио. В крайна сметка тогава Бах остави в ръцете на международните федерации да определят кои спортисти от Русия да участват.\n"Преди Рио нямаше възможност да изслушаме руската страна, а и тогава ставаше въпрос главно за провала на московската лаборатория. Сега говорим за манипулирането на една цяла олимпийска лаборатория. Условията тогава и сега са коренно различни", отговори Бах на въпроса защо още тогава не са взети по-категорични мерки.\nЗападният свят е доволен и оценява като правилно решението на МОК да изключи Русия от Зимната олимпиада догодина, но на местно ниво се обмисля дали „Сборная” да не бойкотира Игрите като остра реакция на несъгласие с наказанието. От една страна, бойкотът може да доведе до допълнителни наказания за руския спорт, а от друга, ако руснаци участват в Пьончан, това може да се разтълкува като признаване на вина, което руските официални лица продължават да не правят.\nБах призова да не се стига до бойкот. „Надявам се те да използват този шанс и да видят страхотната възможност, която това решение им дава, а именно да представят една нова и чиста генерация от руски спортисти. По този начин те ще бъдат мост към бъдещето на един чист спорт”, аргументира се шефът на МОК.\nПолитиците в Русия определиха решението като „расизъм”, но пък смекчиха тона към участието в Пьончан.\n„Руските спортисти трябва сами да решат дали да участват в Пьончан под неутрален флаг, или не. Не трябва да забравяме тяхната гражданска позиция”, заяви заместник-председателят на Комисията по физическа култура, спорт, туризъм и въпросите на младежта към Държавната Дума Валери Газаев, въпреки че е застъпник на идеята, че Руската федерация не трябва да участва под неутрален флаг, тъй като решението на МОК е политическо.\nСамите спортисти пък трудно си представят да не стартират на олимпийските игри, които за някои биха били последни.\n„Обезателно трябва да отидем на Олимпиадата! Да се откажем, означава, че сме се предали, каза нападателят на руския тим по хокей Иля Ковалчук. - Напълно разбираме, че решението на МОК е чиста политика и срещу кого е насочено. Ако спортистите отидат на Олимпиадата, то това ще сплоти страната. За това не е необходимо да крещите или дори да носите знаме на гърдите си. Ако Бог ни позволи да се състезаваме добре, със сигурност ще пеем химна.”\nМатериалът е публикуван е списание "Икономист"\nТагове: Русия, ЗОИ 2018, Владимир Путин, МОК, Томас Бах, Допинг