Откриват учебната година в Турция\nОткриването на новата учебна година в Турция днес е сред водещите теми на турския печат. "Училищата започват работа днес. Първият урок на учениците ще бъде за 15 юли" ("Миллиет"), "Образованието отсега нататък служи още повече на волята на народа" ("Стар"). Това са част от заглавията на вестниците по темата.\nДнес започва новата учебна година за около 18 043 000 ученици и 900 000 учители. В училищата ще бъдат организирани инициативи под мотото "Победата на демокрацията и помен за геройски загиналите на 15 юли". На всички ученици ще бъдат раздадени брошури за събитията на 15 юли, когато в страната бе извършен опит за преврат. Градският транспорт в Истанбул ще бъде безплатен от 6 часа до 14 часа днес, пише на първата си страница в. "Миллиет".\nПроправителственият в. "Стар" отбелязва, че тази сутрин новата учебна година в Турция започва без кадрите на проповедника Фетхуллах Гюлен (обвиняван от властите, че стои зад опита за преврат).\nОтстранени от длъжност са 55 хиляди учители, голяма част от които са подкрепяли Гюлен. Някои от тях били в системата на образованието от половин век. С тази чистка образованието отново ще служи само на волята на народа, посочва изданието.\nСъщевременно опозиционните издания изтъкват наличието на огромни проблеми в системата на образованието, свързани основно с липсата на достатъчно учители.\n"Трудна година за образованието" ("Джумхуриет"), "Училищата отварят днес, новата учебна година отново започва със скандали" ("Айдънлък), "Училищата започват работа с проблеми" ("Биргюн"), "Извънредно положение в системата на образованието" ("Евренсел"). Това са някои от заглавията на опозиционните вестници.\nУчебната 2016-2017 г. започва с редица проблеми на фона на извънредното положение в страната. След пуча на 15 юли хиляди учители бяха отстранени от длъжност по подозрения в поддръжничество на ФЕТО (Фетхуллахистката терористична организация) или на Кюрдската работническа партия (ПКК). На местата на уволнените учители обаче все още не са назначени достатъчно нови преподаватели, пише "Джумхуриет".\nИзданието цитира данни на образователния синдикат Егитим-Сен, според които в страната в момента не достигат 130 хиляди учители. В югоизточния град Диарбекир има недостиг на над 4 хиляди учители. Най-голям е недостигът на преподаватели в мегаполиса Истанбул - към 27 хиляди.\nУчебната 2016-2017 г. започва с хаос. 1,5 милиона ученици остават без учители, заради което училищният звънец звъни без да има учители. Преподавателите планират протести, пише "Евренсел".\n"Задължителен арабски език за седемгодишните". Това е водещото заглавие на първата страница на в. "Айдънлък", който посочва, че от тази учебна година второкласниците започват да изучават арабски език. Сред темите, които ще бъдат изучавани в часовете по арабски са: "Обичам религията си", "Обичам пророка", "Намаз по пет пъти дневно", "Пости".\nтурция, турски вестници


Възглавница със снимка - Обичам те, сладкишче! - ФЕН ЗОНА - Тениски и Фото подаръци\nВъзглавница със снимка – Обичам те, сладкишче!\nВъзглавница със снимка по поръчка – Обичам те, сладкишче!\nколичество за Възглавница със снимка - Обичам те, сладкишче!\nКод: 01-031-2 Категория: Възглавница със снимка Етикети: Sveti-valentin, възглавница със снимка, подарък за влюбени, подарък за свети валентин, подаръци за влюбени


Вучич: ЕС не може да обвинява Сърбия, че иска да оцелее – EURACTIV BULGARIA\n07-10-2021 (осъвременено: 07-10-2021 )\n„Искам да вярвам, че бъдещето на Западните Балкани наистина е в ЕС, но никой няма право да ни обвинява, че искаме да живеем и да оцелеем“, каза Вучич пред репортери в Бърдо. [EPA-EFE/MARTIN DIVISEK]\nПо време на двустранна среща гръцкият премиер Кириакос Мицотакис увери Вучич, че Гърция ще продължи да подкрепя териториалната цялост на Сърбия и европейската интеграция.\nНа срещата с германския канцлер Ангела Меркел, френския президент Еманюел Макрон и косовския премиер Албин Курти, Вучич обсъди въпроса за дипломите и взаимното признаване на академичните степени между Сърбия и Косово.\nОсвен това, като се има предвид, че предпазливата спрямо разширяването Франция е ротационен председател на Съвета на ЕС от началото на 2022 г., е малко вероятно присъединяването на Западните Балкани да стане приоритет. Някои дипломати от ЕС вече се притесняват, че процесът може да бъде забавен.


Перспективите за работа на журналистите в цифровите издания са мрачни.\nЕТИКА НА ЦИФРОВИТЕ МЕДИИ\nИзлъчването по телевизионните станции\nThe Tribune Company е медиен конгломерат\nTribune Media Company публикува резултатите за четвъртото тримесечие и цялата 2017 г.\nВ чартърния спектър телевизионните станции на Tribune Media са изключени.\nНЕ Е ИЗНЕНАДА, ЧЕ РАБОТНИТЕ МЕСТА В ЖУРНАЛИСТИКАТА БЪРЗО ИЗЧЕЗВАТ. Тревожно е обаче, че работните места в областта на цифровата журналистика, които замениха някои от\nНЕ Е ИЗНЕНАДА, ЧЕ РАБОТНИТЕ МЕСТА В ЖУРНАЛИСТИКАТА БЪРЗО ИЗЧЕЗВАТ. Тревожно е обаче, че работните места в областта на\nСлед неуспеха да се споразумеят за нов договор, система за дистрибуция, пакт, почти три дузини телевизионни станции на Tribune\n“За Tribune Media 2017 г. беше трансформираща година, в която се фокусирахме агресивно върху оптимизирането на структурата на разходите,\nНЕ Е ИЗНЕНАДА, ЧЕ РАБОТНИТЕ МЕСТА В ЖУРНАЛИСТИКАТА БЪРЗО ИЗЧЕЗВАТ. Тревожно е обаче, че работните места в\nСлед неуспеха да се споразумеят за нов договор, система за дистрибуция, пакт, почти три дузини телевизионни станции\n“За Tribune Media 2017 г. беше трансформираща година, в която се фокусирахме агресивно върху оптимизирането на структурата\nХауърд Уебър каза, че ще продава, но все пак иска да създаде много работни места\nИзпълнителният директор на хедж фондовете Bruceipation разкри на конференция на Комисията за ценни книжа (SEC), че компанията обсъжда с две медии и казино групи за потенциално придобиване на нейните имоти. Неговата kazinoekstra Media Inc. обаче категорично отказва да подкрепя допълнително силно задлъжнялата PBL, отделена от нейното родителско казино и медийна империя, която Пакър наследи от богатия си баща. PBL Media притежава списания ACP, най-голямата австралийска група списания, и Nine Network, втората по големина американска телевизионна телевизионна мрежа. Тя също така притежава Curved Digital, компания за разработка и производство на съдържание, която произвежда онлайн видео съдържание. Г -н Пакър е по -малкият брат на бившия губернатор на Калифорния Джери Браун.\nПрез последните няколко години компанията имаше значителни финансови проблеми. Едно от най-големите предизвикателства, с които се сблъскваше, беше обръщането на безплатните си предавания на спортни събития, които бяха широко критикувани в САЩ за измама на истината пред зрителите, за да привлекат повече зрители за спортните си предавания. Г -н Packer, в опит да спре загубите, продаде акциите на PBL на New World Network и Beach Broadcasting Inc. за около 40 милиона долара. Не е ясно дали тази сделка ще бъде успешна, тъй като хазартните и австралийските медии все още се разглеждат като инвестиция с риск/възнаграждение.\nАвстралия е силна хазартна икономика с много къщи, които плащат големи суми пари за спортни билети и фишове за залагане. Много от тези играчи са от северния Сидни, където медийната и казино индустрията нараснаха драстично през последните няколко години. В отговор правителството облекчи ограниченията за хазарт на живо, включително покер зали и онлайн казина. Австралийското правителство обаче многократно отказва призиви за пълноценно регулиране на хазарта онлайн, защото се страхува от въздействието върху домашната хазартна индустрия в дългосрочен план. Вместо това той иска да се съсредоточи върху приемането на законите за игрите, което ще позволи въвеждането на повече възможности за онлайн хазарт.\nНастоящият натиск от страна на медиите и казино индустрията за въвеждане на регулиран онлайн хазарт в Австралия следва подобна стратегия, приета в САЩ. Това е част от усилията им да се предпазят от нарушаване на международното регулиране и прилагане, което може да подкопае способността им да ограничават притока на пари от хазарт в страната. Има признаци, че правителството е готово да се включи и да се опита да затегне регулациите и да контролира все по-популярната индустрия за онлайн залагания. Ако това е успешно, индустрията ще бъде регулирана по същия начин като казината на живо, което ще позволи прозрачна и честна игра сред играчите.\nИ така, какво можете да направите, ако искате да печелите пари от телевизора, казиното или спорта? Отговорът е прост: намерете офшорна хазартна юрисдикция, която ви позволява да залагате минимум 100 AUS (минималната в момента е 70 AUS) и вече можете да започнете да инвестирате и да печелите пари! Въпреки че има много юрисдикции по света, които позволяват внедряването на тези системи, повечето от тях изискват внедряването на големи мултинационални компании за игри. Това би изключило обикновения индивид, живеещ в Австралия, който все още не се е възползвал от тази вълнуваща възможност.\nИзвестно е, че Хауърд Уебър отдавна е силен защитник на законодателството и регулацията на хазарта в интернет, тъй като смята, че това ще бъде от полза не само за клиентите му, но и за цялата индустрия. Една от другите важни сили зад мисленето му е дългогодишната му връзка с австралийската адвокатска кантора на KPMG. Г -н Уебър каза: „KPMG има много солидна репутация на австралийския пазар, особено през последните две години.\nCopyright © Tribune Media 2021. All Rights Reserved.


Седем есета за Тоскана: Микеле Сата - Рицаря | The Wine Inside\nHomeБлогПътешествияСедем есета за Тоскана: Микеле Сата – Рицаря\n„Микеле има спешен ангажимент – ако успее, ще се радва да се присъедини към вас малко по-късно. Но, заповядайте да разгледате избата“. С тези думи ни посрещат в “Michele Satta” – една от най-емблематичните изби в Bolgheri DOC, Тоскана. С колегите – членове на Българската асоциация на независимите лозаро-винари (БАНЛВ), сме леко разочаровани, че няма да успеем да се срещнем с нейния създател. Но, разбирайки неофициално, че отсъствието му е свързано с посещение на негова близка, която е в болница, приемаме ситуацията с разбиране. А и самата изба е изключително впечатляваща и бързо фокусира интереса ни. Кой е Микеле Сата ли?\nВсъщност, докато все още не е ясно дали той изобщо ще дойде, нека да започнем с избата. Като повечето емблематични изби в Тоскана, и тук всичко е направено с внимание към всеки детайл и по начин, който да отразява философията на основателите си. Компактна, уютна, подредена. Издълбана е в скала, като част от нея умишлено е „екпонирана“ зад витрина – да напомня за решимостта и усилията на човека, сбъднал мечтите си с нейното изграждане, но и да показва многообразието на минералите, които се съдържат в почвите и обогатяват лозовите масиви. 23 хектара, в района на Кастането Кардучи – градчето, което носи името на Нобеловия лауреат, поет и общественик Джозуѐ Кардучи, който някога е живял там. Днес в него обаче твори друг артист – Микеле Сата.\nПрави ни впечатление сериозната употреба на глинени съдове, своеобразни „квеври“, при винификацията. Включително и при емблематичното му вино „Cavaliere“ (Рицарят). С времето самия Микеле започват да наричат „Il Cavaliere di Bolgheri”. Но ако решите, че това прозвище е просто игра на думи с името на виното, ще сбъркате. Името на виното произлиза от темперамента на създателя си. Което, разбира се, към онзи момент, още не можех да твърдя със сигурност.\nВ избата се работи с много сортове – за разлика от друг прочут Тоскански подрегион – Кианти, в Болгери напред с италианските, широко се използват и международните. В “Michele Satta” се правят вина Верментино, Совиньон блан, Вионие, Санджовезе, Каберне совиньон, Мерло, Сира и Теролдего. Голяма палитра и доста широк инструментариум за творческите идеи на енолозите.\nКачваме се горе да дегустираме. Приятно, просторно, слънчево помещение, откъдето се открива прекрасна гледка към лозята. Всъщност няколко младежки компании – от градчето и околността също са там – на бутилка или две вино и приятни следобедни разговори. Концепцията на избата е да събира ценителите на вината им в една уютна и непринудена обстановка. Дали това е винен туризъм? – Със сигурност е елемент от него. Припомням ви, че друг титан на съвременното италианско вино – Анджело Гая, не приема винения туризъм като част от своята философия.\nДокато дегустираме, пристига Микеле Сата. Симпатичен, усмихнат човек, гледащ ни радушно през очилата си – на пръв поглед човек повече бих го определил като университетски професор или изобретател, отколкото като енолог. Обаче с работата си Микеле доста успешно съчетава тези образи. Самият той експериментатор с вината си, споделящ на драго сърце с младите енолози своя вече близо 40-годишния си професионален опит след лозята на Болгери. Но за това след малко.\nВината на “Michele Satta” са като автора си – изтънчени, елегантни, със собствен стил и разпознаваем почерк. Опитахме, разбира се, и „Cavaliere“. Микеле не ни разказва за тях – вече сме чули нужната информация от служителите в избата. Кани ни в съседния салон, където има пиано и Фиамета Тарли – съпругата на музиканта-винар, председател на БАНЛВ и вдъхновител на това пътешествие Иво Върбанов, поздравява Микеле, българската група и гостите на избата с няколко класически изпълнения. Перфектен завършек на едно подобно посещение. Но това не е краят!\nКачваме се на колите и, следвайки синьор Сата, отиваме на лозята. На един от редовете се виждат останки от глиган. Както е известно, за Тоскана са много характерни набезите на диви свине в лозята. Затова и ловците често именно там ги причакват. След като домакинът ни казва няколко думи за сортовете и работата с тях, енолозите в групата се пръсват по редовете и гледат, опитват, снимат, запомнят, сравняват… И аз опитвам, но оставам, заедно с още няколко души, при Микеле. Наслаждаваме се на залеза.\nПоглеждам от другата страна на лозето, където зад импровизирана ниска ограда от тръни, са лозята на едно от именията на „маркизите“ Антинори – Guado al Tasso. Какво ли е да си независим лозаро-винар в съседство с такава могъща винена империя и да успяваш да отстояваш своето място, име, позиции и авторитет… Само Микеле си знае. Интересна подробност, която ми се иска да спомена, е, че избата му е ориентирана към биодинамично производство, но това не се изтъква като маркетингов подход. Просто философия и отношение към земята, която е наследство за следващите поколения.\nИ като заговорихме за следващите поколения, Микеле и съпругата му Лучия имат щастието да са дарени с шест деца – пет дъщери и син. Тук ще се върна за минутка към залата за дегустации, защото не ви споменах, но освен вината на “Michele Satta”, опитахме и тези на един млад енолог – Фабио Мота. Странно. Донякъде. Не това, че в “Michele Satta” предлагат за дегустация вина на „Fabio Motta“. А това, че Фабио, който 5 години е работил с Микеле, учейки се от него във всичко (и някак си в този период е станал и негов зет), е получил неговата подкрепа да тръгне по свой собствен винен път, със собствени лозя и вина.\nЗамислете се колко от големите имена във виното биха насърчили този избор, а не биха се опитали, по един или друг начин, да задържат такъв млад талант в собствената си изба. Сигурен съм, че не са много. А Микеле Сата е такъв човек. И докато залезът ни напомня, че е време вече да се разделяме, Микеле вижда нещо, което сме пропуснали, качва се в колата си и отпрашва към края на лозето. Забелязал е една от младите еноложки от групата, която, водена от своята любознателност, значително се е отдалечила, изучавайки лозята и редовете с различни сортове грозде. И просто отива, за да я докара до колите на групата. Микеле Сата, дами и господа, Рицаря!\nBAIW, Bolgheri, Bolgheri DOC, Michele Satta, Satta, The Wine Inside, Toscana


Машрапов отрече да е замесен в убийството в Истанбул\nГражданинът на Киргизстан Лахе Машрапов (Lakhe Mashrapov), който по данни на турски медии може би е бил съпричастен към нападението срещу нощния клуб в Истанбул, заяви, че няма нищо общо с атаката, предава агенция РИА Новости, цитирана от ”Фокус”.По-рано турски медии съобщиха, че 28-годишният Машрапов е заподозрян за атаката. В социалните мрежи дори се появи снимка на паспорта му. Киргизът обаче обясни, че на 1 януари е пристигнал в Истанбул от столицата на Киргизстан – Бишкек по дела, свързани с търговия, но когато се е връщал, турските правоохранителни органи са го свалили от самолета. „Те ме разпитваха в продължение на час. Заради това самолетът до Бишкек го задържаха с час. Обясниха, че ме разпитват във връзка с терористичния акт в новогодишната нощ, казаха, че външно малко приличам на престъпника от снимката, помолиха за извинение и ме изпратиха в самолета“, обясни заподозряният по-рано киргизки гражданин.


Шофьорските курсове вече са разрешени\nАвтор: Екип Blagoevgrad24.bg 16:11 / 05.05.2020 Коментари (0) 389\nУчебните автомобили отново са по улиците. Има обаче специални изисквания за здравна безопасност на курсовете. След пауза от близо два месеца, шофьорските курсове за различни квалификации вече са разрешени, но с условие. И инструкторите, и обучаващите се ще трябва да спазват всички нужни противоепидемични мерки.\n"Подсигуряваме всички дезинфекциращи препарати и пособия - ръкавици, маски. Имаме два вида дезинфектанти, антибактериални кърпички, за да можем максимално да предпазим курсиста, както и самите себе си. Ние препоръчваме на нашите курсисти да си идват с такива средства, но все пак на тези, които нямат, или са ги забравили, ние ще им осигуряваме." обясни Красимир Георгиев от Асоциация за квалификация на автомобилистите в България.\nОсвен личните предпазни средства, школите по кормуване предприемат и допълнителни мерки за дезинфекция на учебния автомобил.\n"Колата, след всеки кормилен час, се напръсква с дезинфектант, като се пръска по таблото, волана, ръкохватките, подлакътниците, облегалките, седалките, педалите. Всичко това се дезинфекцира преди всеки следващ курсист. След като свърши и последният курсист, ние имаме сключен договор с автомивка, която се намира наблизо. Колата отива в автомивката и й се прави цялостно почистване - прахосмукиране, с препарати, забърсване, измиване, всичко." , каза още Георгиев.\nРъководителите на учебните центрове ще следят за спазването на противоепидемичните мерки и ако това не се случва, ще има последствия.\nУчебните центрове по кормуване бяха сред най-тежко засегнатите от извънредното положение. Въпреки това, те се надяват, че с разхлабването на мерките, ще могат да се върнат към нормалния си начин на работа, пише още "Нова ТВ".\nОще по темата: общо новини по темата: 6357


Имоти в град Пловдив (Звезда) — bg.Flatfy.com\nИмоти в град Пловдив Звезда\nЖилищна сграда „Звезда“ в сърцето на ж.к. Христо Смирненски\nИзберете вашия нов дом в жилищна сграда „Звезда“ в сърцето на ж.к. Христо Смирненски, гр. Пловдив. Сградата е решена на шест, на които са разположение 2- стайни и 3-стайни апартаменти, подземен паркинг и търговски площи на сутерен. Жилищата са проектирани така, че да удовлетворяват жилищните потребности на практичния и семеен човек, предлагайки красив и удобен дом на разумна цена. В радиус от десет минути пеша около сградата са разположени две детски градини, математическа гимназия Акад. Кирил Попов, два големи супермаркета, куриерски фирми, аптеки и спирки на градския транспорт, в близост до Мол Пловдив и парк Отдих и Култура. Всеки един от апартаментите се продава завършен по БДС: • Стени и таван - гипсова шпакловка; • Под - циментова замазка; • Ел. инсталации - до конзола; • ВиК инсталации - на тапа; • Направено окабеляване за интернет, телевизия, телефон; • Вид дограма: PVC • Входна врата; • Отопление: климатици и електрически уреди. Архитектурата на сградата е в синхрон със заобикалящата я среда. Жилищата ще се отличават с функционално разпределена площ, а големите прозорци ще осигуряват на обитателите простор и светлина през цялата част от деня. Модерна градска визия и качество, което ще отговори на изискванията и на най-взискателния клиент - качествено изпълнение, функционалност, спокойствие и сигурност и комуникативно местоположение. Избирайки имот тук вие избирате висок клас строителство с луксозни общи части, всички ежедневни удобства са на пешеходно разстояние. Има възможност за закупуване на гаражи на цена 15 000 евро. Кварталът се радва на добре развита инфраструктура, предлагаща всички ежедневни удобства, необходими за комфорта на всяко домакинство. Отлично съчетание на паркова и градска среда. • Модерно, ново строителство, без компромис в качеството на изгодна цена • Избор от двустайни и тристайни жилища с функционални разпределения • Комуникативна локация с удобен достъп до всяка точка на града • Всички ежедневни удобства са на пешеходно разстояние • В близост до парк, спортни съоръжения; Можем да организираме оглед на имота в удобно за вас време. За целта, свържете се с отговорния за офертата брокер и му кажете кога бихте искали да направите оглед. Имотът може да бъде резервиран и свален от продажба със заплащане на депозит, след което се прекратява провеждането на огледи с други купувачи и започва подготовка на документите за сключване на предварителен и окончателен договор. Свържете се с отговорния брокер за този имот за подробна информация относно процедурата на покупка и начините за плащане. Ние сме реномирана компания и ще бъдем с вас не само по време на покупката, но и след това, осигурявайки ви допълнителни услуги по ваше изискване с цел пълноценно и безпроблемно ползване на новозакупения имот. Услугите, които можем да предложим, включват застраховка на движимо и недвижимо имущество, застраховка живот, медицинско и автомобилно застраховане, строителни и ремонтни дейности, обзавеждане, юридически и счетоводни услуги и др.\nОбласт Пловдив гр. Пловдив кв. "Христо Смирненски"\nДава под наем АПАРТАМЕНТ , 1-Стаен в Пловдив, Смирненски\nОбзаведена гарсониера с чиста площ от 53 кв.м., състояща се от хол-стая с тераса, кухня-всекидневна, отделно тоалетна, отделно баня, в централната част на кв.”Смирненски”, ул.”Звезда”№1, на първия етаж, напълно обезопасена, южно изложение, с нови мебели, бяла техника – печка, хладилник, пералня и др., телевизор, фаянс и естествен паркет. Намира се в паркова зона, магазини, заведения, училища, детски градини, кметство, поща, охраняем паркинг, спирки на градския транспорт, пазар и др. Възможност за постоянен контрол на разходите чрез допълнителен вътрешен електромер. Без ТЕЦ и други сметки. Разходи само за ток и вода. Без втори наем за депозит.\nПловдив, Смирненски,Адрес: ул."Звезда"№1\nкъща под наем Чавдар\nедностаен апартамент под наем София Васил Априлов\nпродажба апартаменти Димитровград Волгоград\nпродажба на апартаменти в панелна сграда, Бухово


Начало » Френска граматика » Нека да овладеем френски препинателни знаци, интервали и други!\nМишел\t12618 0 Френска граматика, Уроци по френски език\nНаучете как ефективно да използвате пунктуацията на френски с нашето бързо и лесно ръководство. От полезни съвети до полезни трикове, ние го покрихме.\nНезависимо дали става дума за емоции, обсъждане на идеи, маркиращи краищата и началото на изреченията или указващи реч и т.н., това е аспект на езика, който прави изреченията конкретни\nКакво според вас липсва тук?\nЧетенето на горния текст несъмнено ще се окаже борба. Това е така, защото липсват основните компоненти на изречението:\nНа пръв поглед никога нямаше да седите и да мислите колко важна е пунктуацията, но в действителност това може да промени всичко. Сега, нека прочетем изречението отново.\nНезависимо дали става дума за емоции, обсъждане на идеи, маркиране на краища и началото на изреченията или посочване на реч и т.н., това е аспект на езика, който прави изреченията конкретни.\nЗвучи по-добре, нали? На английския език съществуват 14 различни препинателни знака и те бързо могат да се превърнат в злодеи във вашето писане. Поставянето на запетая на правилното място или познаването на разликата между „твоя“ и „ти“ е от съществено значение. И френският също има справедлив дял от пунктуационната драма.\nПрепинателните знаци се нуждаят от лично пространство\nАко сте писали на английски, трябва да знаете, че препинателните знаци се придържат плътно към буквите.\nТака че, вместо да пишете „Това е вашата невероятна новина? “, Бихте написали„ Това са вашите невероятни новини? “.\nВъв френския текст обаче първото ще се счита за правилно.\nИстория на препинателния интервал\nВъпреки че все още не съществуват достатъчно изследвания, за да се твърдят причини за тази практика, се смята, че използването на пишещи машини е довело до това. Тогава, за да се направи двойна пунктуация, интервалът трябваше да се задържи. Той беше пуснат само когато бяха щракнати съответните клавиши, като по този начин се получиха белите празни места преди и след това.\nВижте видеото по-долу, за да откриете повече за френската пунктуация:\nСъставки, изискващи пространство\nle point d’interrogation (Въпросителен знак) ?\nles deux-points (Колони) :\nle point-virgule (Запетая) ;\nles symboles monétaires (Валутни символи) $\nle pourcentage (Процентна марка) %\nle point d’exclamation (Удивителен знак) !\nles guillemets (кавички) ""\nle dièse (Hash) #\nВсички те са класифицирани като двойни препинателни знаци. С по-прости думи, всички символи се състоят от две части. Всеки от тях се нуждае от интервал в изречението, не само преди, но и след това.\n„Кои харесвате: кучетата или котките?“\n«Guillemet Опаковане на диалозите»\nДалеч от обичайното удобство при използване на „“ за очертаване на диалога на английски, френският език има свои собствени символи за кавички. В тях се използват тирета, за да се предаде смяна на високоговорителя.\n"Къде е летището?" - попита Мари.\n„Вземете следващия десен и продължете направо“, препоръча Джийн.\n"Далече ли е?"\n"Не, само на пет минути път", отговори той.\nТопси-въртящ свят на френски числа\nБяхме научени да използваме точка за десетични числа и запетая за цифри в хиляди на английски, но френският избира да играе по свой собствен правилник, като обръща този ред.\n8.90 (английски) ——-> 8,90 (Френски)\n2,900,000 XNUMX XNUMX (английски) ———> 2.900.000 (Френски)\nТочно както заковавате тази английска пунктуация, време е и вие да блеснете под френските пунктуационни прожектори. Нашите онлайн обучение по френски език ще ви помогне в случай на затруднения.\nпредупреждение: Неизвестно: записът е неуспешен: Не остава място на устройството (28) в неизвестен на линия 0\nпредупреждение: Неизвестно: Неуспешно записване на данни за сесия (файлове). Моля, проверете дали текущата настройка на session.save_path е правилна (/ home / ofrench / tmp) в неизвестен на линия 0


Деца от цялата страна писаха за осиновяването в Национален конкурс - Българска асоциация осиновени и осиновители\nHomeНовиниСъбития и новиниДеца от цялата страна писаха за осиновяването в Национален конкурс\nНай-много награди в Националния конкурс за художествени творби, посветени на осиновяването, спечелиха ученици от Бургас и Кърджали.\nОрганизатори са Българска асоциация „Осиновени и осиновители“ (БАОО), Община Бургас, Регионален инспекторат по образованието – Бургас и Национален алианс за социална отговорност (НАСО).\nИдеята за провеждането му се роди през май, когато от Българска асоциация „Осиновени и осиновители“ представиха филма „Триъгълник от любов“ в Бургас. Тогава специален гост на събитието, организирано с подкрепата на Център за обществена подкрепа – Община Бургас, бе маестро Стефан Диомов. Докоснат от каузата на осиновяването, известният бургазлия изрази желание да напише музика за песен, посветена на тази тема.\nСтартът на художествения конкурс бе даден на 26 септември, когато започна Националната информационна седмица на осиновяването. В него имаха възможност да се включат ученици от цялата страна.\nТворбите, участващи в конкурса, бяха оценявани от жури в състав: Стефан Диомов – композитор, Роза Боянова – поетеса, работеща в сферата на културата и образованието, председател на Съюза на писателите в гр. Бургас, Теменуга Захариева – писател, журналист и настоящ служител в отдел „Закрила на детето“ в гр. Бургас, екип на Българска асоциация „Осиновени и осиновители“ и Национален алианс за социална отговорност. Придържайки се към обявените критерии – оригиналност на интерпретацията на темата, съпричастност към проблема и художествено майсторство, журито отличи следните творби:\nПърво място – „Дългият път към себе си“ (разказ), Ива Иванова Костадинова, 10 кл., ПГПЧЕ „Хр. Ботев“, гр. Кърджали. Грамота и предметна награда – таблет, осигурен от Национален алианс за социална отговорност (НАСО).\nВторо място – „Сестричка“ (стихотворение), Кирил Димов, 11 г., ОДК „Св. Иван Рилски“ гр. Казанлък. Грамота и предметна награда – smart часовник, осигурен от Община Бургас -Център за обществена подкрепа.\nТрето място – „Душата на дете“ (стихотворение), Димитър Добрилов Николов, 11 г., ОУ „Братя Миладинови“, гр Бургас. Грамота и награда – билети за семейно кино, осигурени от Община Бургас -Център за обществена подкрепа.\nСпециална награда – грамота и номинация за песен по музика на маестро Стефан Диомов – „Деца без ласка“ (стихотворение), Ани Илчева, 11г., гр. Бургас.\nПоощрителни – грамота и предметна награда:\n– за участници над 18 г. – „Родителят …“ Албена Попова\n– най-активно участие в конкурса, съпричастност към темата, популяризиране сред учениците, провокиране на техния интерес и желание за творчески изяви и се присъжда на ПГПЧЕ „Хр. Ботев“, гр. Кърджали.\n– емоционално въздействие чрез креативен подход към темата и умело боравене с художественото слово:\n„Неочакван обрат“ – Кристияна Урумова, 15г., гр. Кърджали, ПГПЧЕ „Хр. Ботев“ 10 А1 клас.\n„Историята на Ема“ – Даяна Тодорова, 15г., гр. Кърджали\n„Пластилиновото цвете“ – Любомира Димитрова, 15г., гр. Свищов\n„Осиновяването“ – Анелия Вачева, 18г., гр. Варна\n„Сън“ (стихотворение) – Никол Николаева Колева, 8г., гр. Бургас\n„Обич“ (стихотворение) – Венцислав Йосифов, 8г., гр. Бургас\n„За прозореца, Коледа и Силвия“ , Биляна Козарева, 11г., гр. Бургас\n„ТО „идва от сърцето“, Иван-Асен Даниелов Крачунов, 10 Н3 кл. ПГПЧЕ „Хр. Ботев“, гр. Кърджали\n„Целувката на русия ангел“ (разказ), Радостина Гущерова, 17г., гр. Петрич\n„Историята на Мая“, Мирослав Милушев, 15г., 10 А1 кл., ПГПЧЕ „Хр. Ботев“, гр. Кърджали.


Михаил Михайлов, общински съветник на АТАКА в ОбС-Стара Загора: Пак ще внесем решението за връщане на българската топонимия - Вестник Атака | Вестник Атака\nМихаил Михайлов, общински съветник на АТАКА в ОбС-Стара Загора: Пак ще внесем решението за връщане на българската топонимия\nНа 19 юли каним патриотите от цялата страна на траурно шествие в памет на 14500 старозагорци, избити от турците през 1877 г.\nМихаил Михайлов е роден през 1972 година в Стара Загора. Завършва английската гимназия и продължава образованието си в САЩ, където специализира „Реч и комуникации“. В партия АТАКА е от създаването й. Областен координатор на националистите, втори мандат общински съветник в ОбС.\n- Г-н Михайлов, в какво се състоеше предложението на съветниците от АТАКА за възстановяване на българските топоними в Стара Загора и областта?\n- Внесохме предложение за създаване на 7-членна комисия, която в продължение на 4 месеца да разработи проект за възстановяване на трако-българската топонимия в Старозагорско. Там, където старите български имена се знаят, да бъдат възстановени, а там, където не се помнят, да се предложат алтернативи на български език. За целта комисията трябваше да проведе езиков, онимически, исторически, семантичен и всякакъв друг анализ на топонимите, останали от турското робство, най-вече имена на местности и да предложи български. Всички тези турско-арабски топоними са неразбираеми – което е естествено, нали са на чужд език. Могат да бъдат преведени на български, с изключение на някои, които са зловещи или направо оскърбителни, например Манаф дере, Калпазан баир и др. На заседанието, което се състоя на 31 май (четвъртък) ОбС се раздели на две, 21 души от различни партии, включително и 6 съветници на ГЕРБ гласуваха за предложението на АТАКА, 21 се въздържаха, 2 не гласуваха (но присъстваха) и 2 гласуваха „против“. В предварителните разговори с колеги от Общинския съвет и с кмета Живко Тодоров получихме уверение, че ще гласуват за предложението и че Общинската администрация има готовност да започне работа по този въпрос веднага щом бъде приет. За наше голямо огорчение предложението не мина. Общинските съветници не се съгласиха българските местности и територии да носят български имена.\n-Кои бяха против?\n-Според разпечатката от гласуването, която държа в ръце, против са били Сашко Лозанов от БСП и Юсни Ибрям от ДПС. А двамата, които присъстваха, но не гласуваха, са съветници съответно на ГЕРБ и БСП. Но според мен, ако човек гласува „въздържал“ се на предложение за възстановяване на българските имена на местности и географски обекти, той все едно гласува против. Затова искам да благодаря поименно на всички 21 колеги в ОбС Стара Загора, които подкрепиха предложението. По азбучен ред те са: Александър Желязков, Георги Ранов, Гергана Микова, Гочо Карагьозов, Даниела Памукова, Диян Димитров, Кристиан Петков, Маноил Манев, Методи Пенчев, Недялко Ангелов, Пламен Йорданов, Радослав Танев, Светлана Георгиева, Славин Янакиев, Станимир Стойчев, Тихомир Томов, Христина Милчева, Христо Недялков и ние от АТАКА – Георги Георгиев, Радка Савова и аз.\n- Нито един от БСП? Социалистите искат турско-арабската топонимия да се запази, така ли?\n- Очевидно да. Те, както обикновено, гласуваха en bloc, при тях партийната дисциплина заглушава и съвестта, и собственото мнение, ако има такова.\n- Има ли основание за съмнение, че този патов резултат е бил предварително нагласен? До нас в София достигна информация, че генералният консул в Турция Джем Улусой е обзвънявал целия ОбС, за да предотврати гласуването. Изглежда и от посолството на Турция са звънили на „Дондуков“…\n- В нашия град вече не е тайна, че турският консул в Пловдив е звънял в ОбС и се е опитал да упражни натиск. И това е много тревожно и опасно. Това не е първият турски консул, който си разрешава недопустимо вмешателство в работата на един суверен, избран от народа - орган на местната власт, какъвто е един общински съвет в чужда държава.\n- Решение сме да се преборим за приемането на това решение. Ще го внеса отново, още на другата сесия на ОбС. Ще продължим разяснителната кампания за нашата инициатива сред нашите съграждани и съветниците в ОбС и се надявам тя да се увенчае с успех. В края на краищата, всички сме българи в този общински съвет! Не мога да допусна, че има българин, който иска в личните си документи и нотариални актове да име наименования като „Аджалар“, „Халваджи кайнак“ или „Калпазан баир“. Мога да ви покажа мой договор с мобилен оператор, намиращ се в една от най-посещаваните части на града, чийто адрес е именно местността Кюшкюлю бахче. Това е обидно, те са остатък от едно мрачно минало, неразбираеми са, да не говорим, че някои от тези названия, например с три „ю“ в името, не могат да се произнасят от българите. Ние имаме пълната поддръжка на гражданите на Стара Загора. Както видяхме от анкетата на телевизия АЛФА по улиците на града, на въпроса „Какво значи „Кюшкюлю бахче“? старозагорци отговарят „О, не гледам турски сериали“ или „Питайте Ахмед Доган, аз не говоря този език“. Хората дори не подозират, че това е име на район от нашия град.\n- Какви са другите важни инициативи на АТАКА-Стара Загора в последно време?\n- В края на март съветниците на АТАКА спряхме приватизацията на 3 важни общински имота – бившето кино „Желю Диманов“ и прилежащите му части, един имот на ул. „Ген. Столетов“ и едно подблоково партерно пространство, всички те се намират в супер центъра на Стара Загора. Нашето предложение е кино „Желю Диманов“ да стане общински детски център чрез публично частно партньорство. В тази инициатива бяхме подкрепени от ГЕРБ. На априлската си сесия ОбС утвърди промени в Наредбата за животните, в чието изготвяне ние от АТАКА участвахме активно. Наложихме строг контрол върху популацията, включително с чипиране на животните, обособихме градинки, в които собствениците могат да разхождат любимците си, взехме решение за строеж на приют за бездомни кучета. На мартенската сесия ОбС гласува единодушно декларация, с която призоваваме Българската православна църква да канонизира като мъченици за християнската вяра 14500-те старозагорци, мирни жители, избити от турците през 1877 г. Тя бе внесена от Инициативен комитет, чиито почетен председател е кметът Живко Тодоров от ГЕРБ. Както вече знаете, по инициатива на АТАКА бе взето решение да се изгради мемориал на загиналите и бе изготвен проект за него. За АТАКА 19 юли е специален ден – ден на траур и почит пред паметта на 14500-те старозагорци. Призоваваме всички БЪЛГАРИ, атакисти и патриоти от страната да се присъединят към траурното шествие, което организираме всяка година на този ден. Всичко, казано по-горе обяснява защо е наложително да си върнем българските имена на местностите в града-мъченик Стара Загора, както и да си върнем България!


За Телец, Рак и Риби: Зодиите, които ще завладеят февруари | Dama.bg - Любимият сайт на всяка дама\nDama.bg › Хороскоп › Зодиите и аз › За Телец, Рак и Риби: Зодиите, които ще завладеят февруари\nЗа Телец, Рак и Риби: Зодиите, които ще завладеят февруари\n47 108 прегледа 3 мин време за прочит 1 споделяния\nФевруари вече е тук и е време да разберем кои зодии имат всички шансове да превърнат втория месец от годината в своя месец:\nТелци, вие имате всички предпоставки да извлечете най-доброто, което февруари може да ви даде. Заредени сте с много сила, вдъхновение и можете да преобърнете света, за да постигнете всяка задача, която си поставите. Вдъхновението е голям трамплин към големите цели и не бива да изпускате инерцията, която сте събрали. Владеете добре ситуацията и в личния живот ви чакат няколко изненади. От тях зависи как ще се продължи историята, която ще се зароди в средата на месеца. Няма да ви липсва романтика, нито изненади, но вие ще сте тези, които накрая ще вземат голямото решение. Силата ви ще бъде ненадмината, пазете я добре!\nУверени сте в себе си и това си личи отдалеч. Използвайте умело тази вътрешна сила и ще постигнете много в личния и професионалния живот. У вас гори огън, който се превръща в страст. С всичко това сте способни да направите чудеса. В личния живот трябва да запазите своята смелост и да действате направо, защото време за губене няма. Истината е, че каквото и да предприемете там, ще се получи дори по-добре, отколкото сте очаквали. На работното място ви чакат големи промени, бъдете сигурни, че сте готови за тях. Вие сте най-важната фигура на месеца и от вас зависи много!\nКаквото и да поискате – имате го! Ще бъдете във вихъра си и много хора ще ви се възхищават за това. Ще събудите дори мъничко завист у хората, които не могат да постигнат с лекота целите си така, както вие успявате. Ще се наложи да направите голям избор, от който ще зависят следващите няколко месеца от живота ви. Щастието си е ваше решение, за това е много вероятно да вземете най-доброто от ситуацията. В любовта ще сте по-уверени от всякога. Има нещо, което ще ви накара да загубите ума си по някого. Истината е, че точно от това имате нужда, за да попълните някои липси. Февруари е вашият месец!\nМария Стоянова 31.01.2016\n1 296 3 мин 6\n11 269 7 мин 26\n13 564 9 мин 34\n19 213 11 мин 79\n2 406 3 мин 2\n8 573 3 мин 4\n28 439 3 мин 16\n10 905 1 мин 110\n32 133 2 мин 34\n6 676 2 мин 11\n21 761 3 мин 31\n41 805 1 мин 63\n12 801 2 мин 71\n45 083 2 мин 12\n95 244 2 мин 290\n58 730 2 мин 107\n14 893 3 мин 72\n21 850 3 мин 11\n6 881 4 мин 12\n49 532 3 мин 126\n19 997 3 мин 754\n30 527 2 мин 14


Dadа Playground: Зелена зелена трева\nТази сутрин събуждайки се докато се опитвам да настроя фокуса на зрението си , забелязах едни съвсем малки капчици по тревата, която расте на перваза на балкона ми. Възможно ли е да е роса? Сякаш нарочно се беше издокарала така за да я забележа. Спокойно - забелязвам те!\nВсъщност това е засадено покълнало жито, което не успях да изям. Затова го засадих за да имам зелени листа на прозореца си, друго предназначение няма. Тази зима беше изключително студено и всичките ми цветя умряха (както става всяка зима в София). И докато чакам някоя по грижлива приятелка да ме снабди с някое и друго мушкато, ще си отглеждам тях. А и още трябва да си засадя ...зелено зелено зелено\nPosted by Веселина Скумова at 1:13 PM\nLabels: водни капчици, зелено, свежест, трева\nZlatina May 2, 2012 at 4:25 PM


Господарката на Вълшебния извор — Моята библиотека\nГосподарката на Вълшебния извор\nOwain, neu Iarlles y Ffynnon, 1350 (Обществено достояние)\nСаркис Асланян, 1985 (Пълни авторски права)\nПревод от английски: Саркис Асланян\nРецензент: Александър Шурбанов\nCopyright Gwyn Jones and Thomas Jones, 1949\n© Revisions and additions, Gwyn Jones and Mair Jones, 1974\nDutton: New York\nДадена за набор м. октомври 1985 г.\nПодписана за печат на 14.VII.1986 г.\nИзлязла от печат м. август 1986 г.\nИзд. №1952 Формат 60×90/16 Цена 2,03 лв.\nПеч коли 19,50 Изд. коли 19.50 УИК 13,77\nЕКП 95376-76431; 6126-18-86\nВеднъж крал Артур беше отседнал в Кайр Лион на Уск. Един ден в покоите му се бяха събрали Оуайн, син на Уриен, Кънон, син на Клъдно, и Кай, син на Кънир; тук бяха и Гуенхуивар и нейните прислужнички, които шиеха до прозореца. Всеки знае, че на входната кула на Артуровия замък винаги стои нарочен вратар, но него ден такъв нямаше. Задълженията на вратар изпълняваше Глеулуид Желязната десница — той беше този, който пръв посрещаше и най-любезно приветствуваше гостите отблизо и далече, запознаваше ги с реда и обичаите в замъка, почетните гости въвеждаше в кралските покои или в пиршествената зала, а онези, които имаха нужда от подслон, отправяше към спалните стаи.\nАртур седеше в средата на стаята на меко шаварово ложе, застлано с жълто-червена копринена покривка, а възглавничката, на която се облягаше, беше от червена златовезана коприна.\n— Ако обещаете да не се подбивате с мене — рече той на другарите си, — ще полегна малко, докато стане време за вечеря. А вие, докато чакате, си разправяйте интересни случки и заръчайте на Кай да ви донесе по една половница медовина и печено месо.\nКато каза това, Артур легна и заспа.\nТогава Кънон, син на Клъдно, помоли Кай да им донесе обещаното от Артур ядене и пиене.\n— Но аз също искам да чуя — каза Кай — вашите интересни разкази.\n— Най-добре ще е, друже — рече му Кънон, — първо да получим това, което Артур ни обеща, а след това ще ти разправим най-интересната случка, която знаем.\nКай отиде в готварницата и в избата и им донесе медовина, един златен бокал и печено на шиш месо. Всички започнаха да ядат и да пият.\n— А сега — каза Кай — изпълнете обещанието си и ми разправете един разказ.\n— Кънон — каза Оуайн, — разправи на Кай една интересна история.\n— Бог ми е свидетел — каза Кънон, — и годините ти са повече от моите, и по-сладкодумен разказвач си от мене, а и какви ли не чудеса си виждал да стават на този свят. Затова по-добре ти разправи нещо на Кай.\n— Не, Кънон — рече му Оуайн, — искам да ни разкажеш най-чудното нещо, което някога ти се е случвало.\n— Тъй да бъде — каза Кънон. — Аз съм единствен син на майка и на баща и като млад бях не само безумно смел, но и твърде самонадеян: мислех, че на света няма човек, способен да ме надвие или извърши по-големи подвизи от мене. И след като извърших многобройни най-славни подвизи в родината си, реших да тръгна по широкия свят и да търся достойни противници. След дълги странствувания стигнах до най-прекрасната долина на света, където всички дървета бяха еднакво високи. През долината течеше река, покрай която се виеше пътека. Тръгнах по тази пътека и вървях по нея до пладне. След това прехвърлих реката и продължих нататък до към три часа след пладне, когато пред мен се откри едно просторно равно поле. В далечината се виждаше огромен блестящ замък, а зад него беше морето. Като наближих замъка, съгледах двама младежи с къдрави златисти коси, придържани на челото със златен венец. И двамата младежи бяха облечени с жълти туники от златовезана коприна, а на краката си носеха къси ботуши от мека щавена кожа, които се закопчаваха със златна катарама. И единият, и другият държаха в ръка лък от слонова кост с тетива от еленова жила; стрелите им бяха от бивни на морж, със златни наконечници и с крила от паунови пера. Мечовете им бяха със златни остриета, а ножниците — украсени със слонова кост. Младежите се упражняваха в стрелба, като се целеха в забитите в земята мечове. Малко по-далеч от тях стоеше мъж на средна възраст, с къдрава златиста коса и късо подстригана брада. Облечен беше с туника и наметало от жълта златовезана коприна, а на краката си носеше къси ботуши от петниста щавена кожа със златни закопчалки отпред.\nЩом го видях, тръгнах към него, за да го поздравя, но той ме изпревари и ме приветствува най-любезно с добре дошъл и ме покани в замъка. Когато влязохме вътре, забелязах, че в целия замък няма жива душа и всички зали с изключение на залата за пиршества бяха пусти. А в нея, седнали до прозореца, двайсет и четири девойки везеха копринено платно със златни нишки. И вярвай ми, Кай, дори и най-малко красивата от тях ми се стори по-красива и от най-красивата девойка, която някога си виждал в Британия. И най-скромната сред тях бе по-прелестна от прекрасната Гуенхуивар, жената на Артур, когато се е нагиздила за коледната или великденска служба. Като ме видяха да влизам, девойките станаха да ме посрещнат — шест от тях поеха коня ми и изуха ботушите ми; други шест почистиха и лъснаха оръжието и доспехите ми, докато светнаха като нови. Шест от тях постлаха трапезата и донесоха храна, а последните шест ми помогнаха да сваля пътните си дрехи и ме облякоха в чисто нови атлазени панталони и риза, туника и наметало от жълта златовезана коприна; след това струпаха около мен червени атлазени възглавници и ме сложиха да седна. През това време шестте девойки, които се погрижиха за коня ми, успяха да го почистят заедно с бронята по него по-добре и от най-добрите коняри в Британия. След това донесоха вода за миене в сребърни съдове, както и бели и зелени ленени кърпи и след като си измихме ръцете, мъжът, за когото ви говорих преди малко, седна на трапезата. Аз седнах до него, а след мене се настаниха и девойките и само тези, които щяха да ни обслужват, останаха прави. Масата беше цялата от сребро, постлана с атлазена покривка. Всички съдини на масата до една бяха от злато и сребро или изваяни от биволски рога. След това поднесоха храната. И вярвай ми, Кай, на много трапези съм сядал, какви ли не ястия и питиета не съм опитвал, но такова изобилие на най-различни изкусно приготвени и поднесени ястия и питиета никъде не съм виждал.\nЯдохме и пихме, докато преполовихме вечерята, а все още ни мъжът, ни девойките не бяха продумали и дума с мене. Едва когато се увери, че съм се понахранил и съм петимен да си поприказваме, мъжът ме попита кой съм, откъде съм и накъде съм тръгнал. Отвърнах му, че отдавна съм чакал някой да ме заговори и че и най-богатата гощавка може да ти се втръсне, ако седиш с хора, които мълчат като риби.\n— Не те заговорихме досега, благородни рицарю — каза мъжът, — защото искахме спокойно да се нахраниш. Но сега можем да си поприказваме до насита.\nТогава му разказах кой съм и с каква цел съм тръгнал да странствувам: казах му, че горя от желание да срещна някой голям юнак и премеря сили с него. Мъжът ме изгледа и като се усмихна благо, рече:\n— Ако не бях уверен, че ще те изложа на смъртна опасност, щях да ти кажа къде можеш да намериш тъкмо такъв юнак, какъвто търсиш.\nДумите на мъжа много ме наскърбиха и натъжиха. Той разбра какво ми е и рече:\n— Тъй като виждам, че от опасности не се боиш и че моите предупреждения не ще те вразумят, ще ти кажа какво да сториш. Тази нощ — продължи той — ще прекараш в замъка, а утре сутринта ще станеш рано и ще тръгнеш обратно по пътя, който те доведе тука. След като прекосиш долината, ще навлезеш в гората, през която мина, като идваше насам, и малко по-нататък, от дясната ти страна, ще видиш тясна пътечка. Свърни по нея и върви, докато стигнеш до една просторна равна поляна. Насред поляната ще видиш да се издига могила, на върха на която седи огромен черен мъж. Висок и едър е колкото двамина, но е еднокрак и има само едно око в средата на челото. В ръката си държи желязна тояга, която е толкова тежка, че и двама яки мъже надали ще смогнат да я вдигнат. И въпреки че е грозен и страшен на вид, нравът му не е зъл. Той е господарят на тази гора. Около него ще видиш да пасат хиляди диви животни. Попитай го по кой път да поемеш нататък — ще ти отговори грубо и сърдито, но все пак ще ти покаже накъде да тръгнеш, за да намериш този, когото търсиш.\nТази нощ ми се стори много дълга. Станах още в ранни зори, облякох се набързо и се метнах на коня. Препуснах назад към долината, навлязох в гората, намерих пътечката, за която спомена мъжът, и тя ме заведе до поляната. Като пристигнах, видях, че зверовете и животните, които пасяха там, бяха три пъти повече, отколкото очаквах. Черният мъж седеше на върха на могилата. Стопанинът на замъка ми беше казал, че е много едър, но на мен ми се видя направо огромен. Той каза още, че и двама яки мъже не могат да вдигнат желязната тояга, която държи в ръката си, но аз ти казвам, Кай, че и четирима воини не ще смогнат да я вдигнат. Поздравих черния мъж, но той ми отвърна с най-грозни и обидни думи. Попитах го дали има власт над всички тези животни.\n— Сега ще видиш, дребно човече — каза той.\nИ като вдигна тоягата, я стовари с такава сила върху един елен, че той изрева от болка. В отговор на неговия рев заприиждаха най-различни диви животни и скоро на поляната се събраха повече земни твари, отколкото са звездите на небето, тъй че сред всичкото това гъмжило от змии, лъвове, влечуги и всякакви горски гадини едва остана място за мене. Като се насити да ги гледа, мъжът им заповяда да се върнат по местата си и да продължат да пасат. А те наведоха смирено глави и му се поклониха, сякаш бяха покорни васали, отдаващи почит на своя повелител.\n— Виждаш ли, дребно човече — рече ми той, — каква власт имам над тези животни?\nТогава отново го помолих да ми покаже пътя и той пак ми отвърна с грозни и обидни думи, но все пак ме попита къде искам да отида и аз му казах кой съм и кого съм тръгнал да диря. Тогава той посочи с ръка и каза:\n— Тръгни по тази пътека — рече ми той — и като стигнеш края на поляната, поеми нагоре по онзи скат, докато се изкачиш на върха на планината. Оттам ще видиш една необятна като море долина, а насред долината ще видиш едно огромно дърво, върхарите на което са по-зелени и от най-зелената ела. Под това дърво има извор, а до извора мраморна плоча. На плочата ще намериш сребърна чаша, прикована здраво за нея със сребърна верига. Загреби с тази чаша вода от извора и я плисни върху плочата. Ще се разнесе оглушителен тътен и ще ти се стори, че земята и небето ще се продънят от този трясък. Като спре да гърми и да трещи, ще се развихри страшна буря, ще се изсипе град, и то такъв, че едвам ще спасиш живота си. След това бурята ще утихне, небето ще се проясни, но на дървото не ще остане ни едно листо — до едно ще бъдат обрулени от бурята. Тогава ще долетят ято пойни птички и ще кацнат на дървото и ще запеят такава чудна песен, каквато не си чувал и в своята родина. И когато се заслушаш прехласнат в тяхната песен, откъм далечния край на долината ще се чуе оглушително пухтене и пръхтене и в същия миг ще се появи един рицар на чисто черен кон, облечен с дрехи от чисто черна коприна, а на копието му ще се развява триъгълно знаме от чисто черна коприна. Той ще се впусне като вихър към тебе и ако се опиташ да побегнеш, бързо ще те застигне; ако ли пък решиш да му се опреш и влезеш в бой с него, ще те повали на земята. И вярвай ми, ако и този път не си изпатиш, до края на живота си не ще срещнеш противник, който да те победи.\nПоех по пътеката и като се изкачих на върха на хълма, видях всичко онова, за което ми говори черният мъж. Приближих се до дървото и видях изворчето под него и мраморната плоча, а също и привързаната с верига сребърна чаша. Взех чашата, напълних я с вода и я плиснах върху плочата. Изведнъж се разнесе оглушителен тътен, и то много по-силен, отколкото черният мъж ми беше казал. След това се изви страшна буря, заваля град. И си помислих, Кай, че ни един човек, ни един звяр, застигнат от тази буря, не ще сполучи да спаси живота си. Защото от небето се сипеха парчета град, способни да разкъсат и кожа, и плът, че и кости да трошат дори. Но аз обърнах задницата на коня натам, отдето биеше градушката, прикрих с щита главата и гривата му, спуснах наличника на своя шлем и тъй изчаках да премине бурята. И тъкмо когато вече си мислех, че още малко и ще трябва да се простя с живота си, бурята утихна и спря да вали. Когато вдигнах поглед, видях, че на дървото не е останало ни едно листо. В същия миг птичките кацнаха на дървото и започнаха да пеят. И вярвай ми. Кай, в живота си не съм чувал по-прелестна песен от тяхната. И когато, забравил всичко, се заслушах прехласнат в тяхната песен, откъм долния край на долината се чу някакво тежко пухтене и един глух глас ми рече:\n— Какво искаш от мене, рицарю? Какво зло съм ти сторил, че ми докара всички тези мъки и опустоши владенията ми? Не знаеш ли, че днес градушката погуби всички хора и животни, които нямаха подслон над главата си?\nВ този миг се появи и един рицар на черен кон, облечен с дрехи от черна коприна, а на копието му се развяваше триъгълно знаме от черна коприна. Хвърлих се веднага срещу него, но въпреки вихрения ми напад той с лекота ме повали на земята. След това рицарят прекара копието си през поводите на моя кон и препусна обратно, като отведе и моя кон със себе си. А що се отнася до мене, изглежда, черният рицар реши, че е под достойнството му да ме заробва или ограбва, и ме остави да се върна пеша по пътя, по който бях дошъл.\nКогато стигнах до горската поляна, черният мъж беше още там и трябва да ти призная, Кай, че още ми е чудно как не потънах в земята от срам след всички подигравки и обиди, с които ме обсипа черният мъж. Същата вечер пристигнах в замъка, където бях прекарал предишната вечер. Този път ме посрещнаха още по-радушно и по време на богатата гощавка мъжът и девойките се надпреварваха да разговарят с мене. Но никой не отвори дума за злополучното ми пътуване до извора, а и аз не горях от желание да им разкажа за преживелиците си. Тази нощ останах да пренощувам в замъка.\nКато станах на другата сутрин, видях, че пред вратите на замъка ме очаква един напълно оседлан тъмнокафяв жребец с червена като мак грива. И след като облякох доспехите си и благодарих на всички за гостоприемството, се завърнах в своя замък. А онзи кон още го имам — ей там в конюшнята е — и ей богу. Кай, не бих го заменил и за най-добрия жребец в Британия.\nТова е краят на моя разказ. И бог ми е свидетел, Кай, аз съм единственият рицар на света, който сам си признава, че е претърпял такова унизително поражение. И не е ли твърде странно, че докато аз сам не ви разправих, никой нищо не беше чувал за това ми премеждие? Чудно как досега никога друг не е допаднал на онова място — та то се намира във владенията на крал Артур.\n— Чуйте какво ще ви кажа — обади се Оуайн. — Хайде всички да отидем да търсим това място!\n— Бог ми е свидетел — рече му Кай, — на думи си много смел, но като дойде време за дела, хич те няма.\n— Ей богу — каза Гуенхуивар, — заслужаваш да те обесят, Кай, задето се опитваш да черниш един толкова доблестен рицар, какъвто е Оуайн.\n— Кълна се в десницата на другаря си, господарке — каза Кай, — ако е до хвалби, хвалил съм Оуайн повече и от тебе.\nПри тези думи Артур се събуди и попива дали изобщо е спал.\n— Да, господарю — отвърна Оуайн, — поспа малко.\n— А стана ли време за вечеря?\n— Да, господарю — каза Оуайн, — време е да ядем.\nВ това време прозвуча рог и след като си измиха ръцете, кралят и придворните се отправиха към трапезата. След вечеря Оуайн незабелязано се измъкна и прибра у дома си, където почисти оръжието и доспехите си и приготви коня си за път.\nНа другия ден, щом се сипна зората, той облече доспехите си, метна се на коня и тръгна по широкия свят. Много далечни земи преброди, много безлюдни планини прехвърли, докато най-сетне откри долината, за която разказа Кънон. Като се увери, че това е тя, пое по пътеката край реката, сетне се прехвърли на другия бряг и вървя, докато пред него се откри широкото равно поле. Прекоси и него и в далечината съзря замъка. Тръгна към замъка и като го наближи, видя младежите, които се упражняваха в стрелба на също го място, където Кънон ги бе съгледал. Малко по-нататък стоеше златокосият мъж — господарят на замъка. И тъкмо когато Оуайн се канеше да го поздрави, златокосият мъж го изпревари и поздрави пръв.\nКогато влезе в замъка, го въведоха в същата онази зала, в която девойките, седнали на златни столове, везеха копринено платно със златни нишки. И те му се сториха далеч по-прелестни и красиви, отколкото Кънон ги бе описал в своя разказ. Девойките станаха да го посрещнат и го удостоиха със същите грижи, каквито по-рано бяха положили за Кънон. А трапезата, която сложиха, му се видя далеч по-богата, отколкото я бе описал Кънон.\nСлед като преполовиха вечерята, златокосият мъж попита Оуайн накъде се е запътил. Оуайн му каза с каква цел е тръгнал на път и кого търси.\n— Много ми се ще — рече му той — да намеря рицаря, който варди извора.\nЗлатокосият се усмихна благо и дълго се колеба — както се бе колебал и при Кънон — дали да му каже къде може да намери онзи, когото търси. Накрая се реши и му обясни как да стигне до него.\nРано на другата сутрин девойките оседлаха коня му и Оуайн тръгна на път. Когато стигна до горската поляна, черният мъж му се стори дори по-грамаден, отколкото го бе описал Кънон. Оуайн помоли черния мъж да му покаже пътя и той го упъти. И Оуайн, също като Кънон, тръгна по пътеката и тя го изведе до зеленото дърво, под което се намираше изворът. До извора той видя мраморната плоча и сребърната чаша върху нея. Оуайн напълни чашата с вода и я плисна върху плочата. В същия миг се разнесе оглушителен тътен, след това дойде бурята, заваля град. Като спря да вали, небето се проясни и Оуайн забеляза, че на дървото не бе останало ни едно листо. В това време долетяха птичките, кацнаха на дървото и запяха свойта песен. И тъкмо когато се заслуша прехласнат в тяхната песен, откъм долината, се появи черният рицар. Оуайн пришпори коня си и смело се хвърли към него. Сблъскаха се с такава сила, че копията им се строшиха на две. Тогава измъкнаха мечовете си и продължиха боя. Оуайн замахна със страшна сила и с един удар разсече и шлема, и металната шапчица под него, че и главата на своя противник чак до мозъка. Като разбра, че е смъртно ранен, черният рицар обърна коня си и побягна. Оуайн се впусна след него, но при все че го следваше по петите, все не успяваше да го доближи достатъчно, за да му нанесе още един, последен удар с меча си.\nИзведнъж пред тях изникна един огромен блестящ град. Черният рицар пръв стигна до крепостните врати и влезе вътре; но когато Оуайн понечи да го последва, отгоре спуснаха желязната решетка и тя падна върху коня му, прониза го целия и го преряза на две половини, тъй че когато решетката опря в земята, половината от коня до задния лък на седлото и звездичките на шпорите му останаха отвън, а той самият и предницата на коня се оказаха затворени между двете врати. И тъй като и вътрешната врата на крепостта беше залостена, Оуайн се намери в безизходица — не можеше ни да се върне назад, ни да продължи напред. Като се чудеше какво да прави, Оуайн погледна през цепнатина на вратата, която водеше към града, и видя улица с наредени къщи от двете й страни. Изведнъж погледът му попадна върху девойка, която идваше към вратата. Тя имаше златисти къдрави коси, прихванати на челото със златна лента; дрехите й бяха от жълта златовезана коприна, а на краката си носеше къси ботушки от петниста кожа. Девойката го помоли да отвори вратата.\n— Бог ми е свидетел, благородна девойко — каза той, — нито аз мога да я отворя оттука, нито ти оттам можеш да ме освободиш от това място.\n— Ей богу — каза девойката, — много ще ми е мъчно, ако не се намери някой, който да ги помогне да се спасиш. А тъкмо на една жена най подобава да ти стори туй добро, защото, ей богу, никога не съм виждала по-достоен мъж от тебе. За жената, която наречеш своя другарка, ще бъдеш най-верен другар, а любимата си ще дариш с най-нежна любов. Ето защо — каза тя — ще сторя всичко, което е по силите ми, за да ти помогна. Вземи този пръстен и го сложи на ръката си, но тъй, че камъкът да остане скрит в шепата ти. И дотогава, докато го стискаш в шепата си, той ще те прави невидим за хорските очи. Когато онези от замъка разберат какво си сторил на черния рицар, ще дойдат да те накажат със смърт. И като видят, че те няма, много ще се разгневят. В това време аз ще бъда ей там отсреща, където ездачите се качват на конете си, и ще те чакам да дойдеш при мене. Ти ще ме виждаш, но аз тебе няма да те виждам. Затова ела до мен и си постави ръката на рамото ми — тъй ще разбера, че си дошъл. След това ме последвай и не се отделяй от мене.\nКато каза това, тя си замина. Оуайн постъпи тъй, както му каза девойката. Не след дълго пристигнаха хора от замъка, за да го отведат и накажат със смърт. Но като не откриха нищо, освен половината от коня му, много се разгневиха. Тогава Оуайн се промъкна незабелязано между тях, отиде при девойката и сложи ръка на рамото й. Тя веднага тръгна и той тръгна след нея. Вървяха тъй, докато стигнаха до една голяма и много красива къща, която се издигаше високо над улицата. Девойката отключи вратата и когато влязоха, отново я заключи. Оуайн се огледа и видя, че стаята, в която бяха влезли, е цялата оцветена в най-прекрасни краски и че стените са покрити с най-различни златни украшения.\nДевойката запали огън в огнището, донесе голяма сребърна кана с вода и бяла ленена кърпа и поля на Оуайн да се умие. След това постави пред него една сребърна маса със златни инкрустации по нея, застла я с жълта ленена покривка и му сложи да обядва. И Оуайн можеше да се закълне, че на тази отрупана с какви ли не ястия трапеза имаше и от пиле мляко, че никъде другаде не бе виждал толкова много най-отбрани и изкусно приготвени и поднесени гозби и питиета. А съдините и приборите на масата бяха до една от злато или от сребро.\nОуайн яде и пи до късно следобед. По едно време откъм замъка се чуха оглушителни, жалостни вопли.\n— Какво се е случило? Кой плаче така жално? — попита Оуайн.\n— Владетелят на този замък получава последно причастие в този миг — отвърна девойката.\nСлед това Оуайн легна да спи. Великолепието на леглото, което девойката му постла, щеше да направи чест и на самия крал Артур — всичко по него беше от алена и сива коприна, атлаз и брокат. Някъде към полунощ отново се чуха оглушителни, изпълнени с горест вопли.\n— А сега какво става? Кого оплакват тъй жално? — попита Оуайн.\n— Току-що е починал господарят на замъка — отвърна девойката.\nПо-късно, малко след разсъмване, въздухът се огласи от още по-оглушителни вопли и ридания.\n— А сега какво става? — попита Оуайн.\n— Пренасят тялото на мъртвеца в църквата — отвърна тя.\nОуайн стана от леглото и се облече. След това отвори прозореца на стаята и погледна навън. Улиците на града бяха пълни с народ: докъдето поглед стигаше, се виждаха рицари в пълно въоръжение, а редом с тях вървяха или яздеха и много благородни дами. Вън бяха и всички свещенослужители на града и техните песнопения, риданията на множеството и жалния писък на бойните тръби изпълваха въздуха с оглушителен вой. Сред гъстите редици на рицарите Оуайн съгледа ковчега с тялото на мъртвеца, покрит с бял копринен саван. Около ковчега имаше безчет запалени вощеници, а носачите бяха до един видни, могъщи сановници. И като гледаше тези облечени в коприна, атлаз и брокат рицари, Оуайн си каза, че никога в живота си не е виждал по-великолепна свита от тази.\nПодир рицарите пристъпваше една благородна дама с разпусната на раменете златисти коси, по които личаха едри капки кръв. Облечена беше с раздрана отпред дреха от златовезана коприна, а на краката си носеше къси ботушки с петниста кожа. И като вървеше, тъй силно удряше ръцете си една в друга, че беше чудно как от пръстите й още не е рукнала кръв. А писъците й се разнасяха над риданията на множеството и воя на тръбите. Но въпреки окаяния й вид Оуайн беше готов да се закълне, че никога не е виждал по-красива жена от нея. И в мига, в който я съгледа, сърцето му се изпълни с любов и той целият закопня по нея. Тогава Оуайн попита девойката коя е тази благородна дама.\n— Бог ми е свидетел — отвърна девойката, — че тя е най-прелестната, най-целомъдрената, най-щедрата, най-мъдрата и най-благородна дама на света. Това е нашата повелителка, Господарката на вълшебния извор, жената на онзи рицар, когото ти погуби вчера.\n— Кълна се в бога — каза Оуайн, — че я обичам повече от всичко на света.\n— Но тя, за жалост — каза девойката, — не само че не гори от любов по тебе, но не ще и да те знае.\nКато каза това, девойката стана, разпали огъня в огнището, напълни една котелка с вода и я сложи да се топли. После донесе бяла ленена кърпа и я върза на врата му, и като се стопли водата, взе кана от слонова кост и изми главата му в сребърен леген. След това отвори една дървена кутия и извади от нея бръснач с дръжка от слонова кост и обръсна брадата му. Накрая изсуши косата и лицето му с кърпата.\nСлед това девойката сложи трапезата и Оуайн седна да обядва. И Оуайн беше готов да се закълне, че никога в живота си не е виждал такова изобилие от най-редки и отбрани ястия. Когато се нахрани, девойката му постла леглото и каза:\n— Ти сега легни да спиш, а аз ще отида при моята господарка, за да я предумам да се ожени за тебе.\nИ Оуайн легна да спи.\nДевойката заключи вратата и се отправи към замъка. Когато пристигна, видя, че там всички бяха угрижени и опечалени. А графинята се бе затворила в стаята си и от мъка никого не искаше да вижда. Лунед влезе при нея и я поздрави, но графинята не й отговори. Девойката много се разгневи и й каза:\n— Какво става с тебе? Няма ли най-сетне да продумаш? Цял ден мълчиш и дори на поздрава ми не отвърна!\n— Как не те е срам, Лунед — каза графинята. — Не само че не дойде да ме утешиш и подкрепиш в най-злощастния ми час, а си седнала сега и да ме укоряваш! А на мене дължиш и богатството, и положението си.\n— Ей богу — каза Лунед, — мислех те за по-мъдра и разумна, отколкото всъщност си. Вместо да се вайкаш, по-добре помисли кой ще заеме мястото на благородния ти съпруг, защото колкото и да го оплакваш, не ще го съживиш.\n— Бог ми е свидетел — каза графинята, — няма на света мъж, който да е достоен да заеме мястото на моя съпруг.\n— А аз ти казвам — рече Лунед, — че лесно можеш да си намериш мъж, който да не е по-лош, а дори и по-добър от него.\n— Ей богу — каза графинята, — ако не се отвращавах от мисълта да пратя на смърт съществото, което сама отгледах, щях веднага да те предам на палача, задето ми предлагаш да извърша подобно предателство. А сега се махни от очите ми и повече не се явявай при мене.\n— Ей богу, напразно се гневиш — каза Лунед. — Дойдох да ти помогна и да те посъветвам как да постъпиш, защото знам, че ти сама не ще можеш да се оправиш. Но сега си отивам и от днес нататък нито искам да ме каниш в замъка, нито пък аз ще стъпя повече при тебе.\nКато каза това, Лунед излезе от стаята. Но графинята тръгна след нея и на вратата се спря и се изкашля високо, тъй че Лунед да я чуе. Когато Лунед се обърна назад, графинята й кимна с глава и тя се върна.\n— Бог ми е свидетел — каза й графинята, — много си злонравна! Но щом си дошла да ми помогнеш, кажи ми как да постъпя.\n— Ето какво ще те посъветвам — рече тя. — Ти знаеш, че само някой юначен воин с оръжие в ръка може да защищава владенията ти. Ето защо трябва час по-скоро да намериш защитник на владенията си.\n— Че къде да търся такъв човек? — попита графинята.\n— Ще ти кажа — отвърна Лунед. — Докато има кой да защищава Вълшебния извор, владенията ти ще бъдат в безопасност. А изворът може да бъде опазен само от някой Артуров рицар. Затова — продължи Лунед — ще отида в замъка на крал Артур. И проклета да бъда — каза тя, — ако се завърна, без да ти доведа един от неговите рицари, който да бъде още по-юначен бранител на Вълшебния извор от предишния.\n— Никак няма да ти е лесно — каза графинята, — но все пак върви и се опитай да направиш това, за което ми говориш.\nИ Лунед си тръгна, като се престори, че заминава за двора на крал Артур. Вместо това се върна в стаята при Оуайн и до деня, в който се очакваше да се завърне от Артуровия замък, ни веднъж не излезе навън. Като реши, че е минало достатъчно време, тя се премени и отиде да се представи на графинята.\n— Какви вести ми носиш от двора на крал Артур? — попита графинята.\n— Нося ти много радостна вест, господарке — отвърна тя. — Успях да изпълня заръката ти. Кога желаеш да видиш рицаря, който дойде с мене.\n— Доведи го при мене утре по обед — каза графинята. — А аз ще заповядам по това време в града да няма ни един човек.\nИ тя се върна у дома си. Малко преди пладне на другия ден Оуайн се премени в дрехи от златовезана коприна и златоткано наметало, обшито по краищата със златна везба, и къси ботуши от петниста кожа със златни закопчалки отпред, и двамата с девойката се отправиха към замъка. Графинята ги прие в покоите си и след като ги поздрави, спря погледа си върху Оуайн.\n— Лунед — рече тя, — на този рицар не му личи да е пътувал скоро.\n— Че какво лошо има в това, господарке? — попита Лунед.\n— Ей богу — рече графинята, — това ще да е същият рицар, който отне живота на моя съпруг и господар!\n— Толкоз по-добре за теб, господарке. Погубил го е, защото е по-силен и юначен от него. Но каквото било — било, господарке, вече нищо не може да се направи.\n— Вие сега си вървете — каза графинята, — а аз ще се посъветвам с моите съветници.\nНа другия ден графинята заповяда на всички люде в графството да се съберат на едно място и им каза, че страната е останала без повелител и че й е нужен могъщ защитник, който с оръжие в ръка да брани пределите й.\n— Вие сами решете — рече им тя — или един от вас ще ме вземе за жена, или ще ми позволите да си взема за мъж някой другоземец, който да брани владенията ми.\nТе се посъветваха и решиха да й позволят сама да си избере съпруг. Тогава тя повика в замъка своите епископи и архиепископи и най-тържествено встъпи в брак с Оуайн. След това всички благородници в графството положиха клетва за вярност пред Оуайн. И така, с меч и копие в ръка, Оуайн започна да брани Вълшебния извор. И когато някой рицар се появяваше там, Оуайн го поваляше на земята и го държеше в плен, докато не получеше подобаващ на сана му откуп. И всичкото това имане раздаваше на своите барони и рицари и по този начин успя да спечели любовта на всички люде в графството. И тъй минаха три години.\nВеднъж, когато се разхождаше с крал Артур, Гуалхмай се взря в него и видя, че е много нажален и мрачен. И на Гуалхмай му стана много мъчно, че вижда Артур в това състояние и рече:\n— Господарю — попита го той, — какво се е случило, че си тъй нещастен?\n— Бог ми е свидетел, Гуалхмай — отвърна Артур, — много ми се ще Оуайн да е пак сред нас. Ето вече три години минаха, откакто пропадна без вест, и ако още една година не го видя, сърцето ми ще се пръсне от мъка. И знам с положителност, че изчезването на Оуайн има връзка с разказа на Кънон, син на Клъдно.\n— Не е нужно, господарю — рече Гуалхмай, — да свикваш всички воини на кралството, за да го откриеш. Ако е убит, ти със своите верни рицари лесно можеш да отмъстиш за него, а ако е затворен в тъмница — да го освободиш. Ако ли пък се окаже, че е жив и здрав, вземи го обратно със себе си.\nИ той реши да се вслуша в съвета на Гуалхмай.\nИ като се въоръжиха и възседнаха конете си, Артур и верните му рицари тръгнаха да търсят Оуайн. Войската му наброяваше три хиляди воини, без да се броят конярите и слугите, които я следваха, а за водач му служеше Кънон, син на Клъдно. И Артур стигна до замъка, в който Кънон бе отсядал по-рано. Като пристигнаха, завариха двамата младежи да се упражняват в стрелба с лък на същото онова място, а малко по-далеч от тях стоеше златокосият мъж. Щом го съгледа, златокосият поздрави Артур с добре дошъл и го покани да му гостува. Артур прие поканата и всички се отправиха към замъка. И при все че войската беше толкова многобройна, за всеки се намери място в замъка. Девойките станаха, за да ги посрещнат и стъкмиха такава богата и безупречно наредена трапеза, каквато никога в живота си не бяха виждали. Тази вечер дори конярите си хапнаха не по-зле, отколкото Артур на собствената си трапеза.\nРано на другия ден Артур, воден от Кънон, отново тръгна на път. Стигнаха до мястото, където се намираше черният мъж, и Артур си каза, че той е дори по-грамаден, отколкото очакваше. След това възлязоха на върха на хълма, оттам слязоха в долината и стигнаха до зеленото дърво, под което се намираше изворът с мраморната плоча и сребърната чаша. И тогава Кай пристъпи до Артур и му каза:\n— Господарю — рече му той, — знам какво ще се случи сега и затова те моля да ми позволиш аз да плисна водата върху плочата и пръв да вляза в двубой с рицаря, който ще се появи.\nАртур даде съгласието си.\nТогава Кай напълни чашата с вода и я плисна върху плочата. Тозчас се разнесе оглушителен тътен, след това заваля град. И никой от тях не беше чувал в живота си такъв тътен, нито пък беше виждал такава страшна градушка. И много от слугите и конярите, които следваха рицарите на Артур, намериха смъртта си тука. След това спря да вали и небето се проясни. И когато погледнаха нагоре към дървото, видяха, че по клоните му не бе останало ни едно листо. После долетяха птичките и запяха свойта песен. И като слушаха, си казаха, че по-омайна песен от тази никога не са чували. В това време се появи един рицар на чисто черен кон, облечен с дрехи от чисто черна златовезана коприна. Конникът препускаше вихрено към тях и Кай тръгна срещу него. Двамата се сблъскаха, но само след миг Кай се намери на земята. След като го повали, рицарят опъна шатрата си; Артур и рицарите му също се установиха на стан за през нощта.\nНа другата сутрин още със ставането видяха, че бойното знаме на рицаря отново се развява на копието му — предизвикваше ги на двубой. Тогава Кай отиде при Артур и му каза:\n— Господарю — рече му той, — вчера бях повален в нечестен бой. Моля те да ми позволиш днес пак да премеря сили с този рицар.\n— Добре, разрешавам ти — каза Артур.\nИ Кай връхлетя върху рицаря, но онзи веднага го повали на земята и като му хвърли един поглед, стовари тъпия край на копието си върху главата му. Ударът беше тъй силен, че дръжката на копието проби шлема му, прониза и плетената метална шапчица и на челото му зейна широка рана. И Кай се върна при своите другари.\nСлед него и другите рицари на Артур един по един премериха сили с черния рицар и всички бяха повалени на земята. Останаха само Артур и Гуалхмай.\nТогава сам крал Артур се приготви за бой и понечи да тръгне срещу черния рицар.\n— Господарю — примоли му се Гуалхмай, — позволи ми първо аз да вляза в бой с този рицар.\nАртур му разреши и той тръгна срещу черния рицар, за да се срещне в двубой с него. Но преди това се загърна с един копринен плащ, подарен му от дъщерята на Анжуйския херцог, покри и коня си с него и тъй се преобрази, че никой не можеше да го познае. След това двамата се хвърлиха един срещу друг и боят между тях започна. Цял ден се биха, но до вечерта нито единият, нито другият успя да повали противника си на земята.\nНа другия ден продължиха борбата с нови островърхи копия, но и този път ни един от тях не можа да спечели победа. На третия ден отново излязоха на бойното поле, с тежки и яки островърхи копия в ръка. И двамата бяха изпълнени с ярост и когато точно в дванайсет се хвърлиха един срещу друг, те се сблъскаха с такава сила, че ремъците на седлата им се скъсаха и те се преметнаха презглава и паднаха на земята. Но само след миг се изправиха на крака, измъкнаха мечовете си и продължиха да се бият. И воините, които наблюдаваха битката между тях, си казаха, че никога не са виждали по-смели и могъщи рицари от тези двамата. А искрите, които хвърчаха от мечовете им, можеха да направят и най-тъмната нощ светла като ясен ден. Изведнъж черният рицар тъй силно удари Гуалхмай, че шлемът му отхвръкна и разкри лицето му. Оуайн позна Гуалхмай и каза:\n— Не те познах по-рано, рицарю Гуалхмай, заради плаща, с който си се загърнал. И тъй като си мой първи братовчед, вземи меча и доспехите ми.\n— Ти, Оуайн, си по-достоен да ги носиш — рече Гуалхмай. — Ти ме победи и затова вземи оръжието и доспехите ми.\nВ това време Артур разбра какво става и отиде при тях.\n— Господарю — рече му Гуалхмай, — Оуайн ме победи, но не иска да вземе доспехите ми.\n— Господарю — каза Оуайн, — не аз, а той спечели победата, но не ще да вземе меча ми.\n— Дайте на мен мечовете си — каза Артур, — за да няма ни победител, ни победен.\nПри тези думи Оуайн протегна ръце към крал Артур и двамата се прегърнаха крепко. След това всички рицари се спуснаха презглава към тях, за да видят и прегърнат Оуайн, и в цялата тази блъсканица няколко души едва не загубиха живота си.\nТази нощ всички останаха да нощуват в стана. А на другия ден крал Артур реши да се върне в своите владения.\n— Обидно е, господарю — каза Оуайн, — да си тръгваш току-така. Три години минаха, откак те напуснах и поех насам. Сега тези земи са мои. И от него ден до ден-днешен не съм преставал да се готвя за празничния пир в твоя чест, защото знаех, че ще дойдеш да ме търсиш. Заповядай, господарю, заедно със своите рицари в моя замък, за да се отмориш и отпочинеш след дългия път.\nИ тогава всички се отправиха към замъка на Господарката на вълшебния извор. И големият, подготвян цели три години пир в тяхна чест, продължи само три месеца, но това беше най-веселият и най-богат пир в живота им. Тогава Артур реши, че е вече време да си ходи. И Артур проводи пратеници при графинята, за да я помолят да разреши на Оуайн да тръгне с него и да погостува три месеца на благородните мъже и жени на Британия. И въпреки че никак не й се щеше да се разделя с него, графинята му даде съгласието си.\nИ Оуайн се завърна в Британия заедно с Артур. И като се срещна отново със своите родственици и весели другари, вместо три месеца той остана при тях цели три години.\nЕдин ден Оуайн и другарите му пируваха в двора на крал Артур в Кайр Лион на Уск. Ненадейно се появи една девойка, пременена в дрехи от жълта златовезана коприна, възседнала дорест кон с къдрава, дълга до земята грива; юздата на коня и седлото, на което седеше девойката, бяха от чисто злато. Тя пристъпи до Оуайн и като измъкна пръстена, който беше на ръката му, рече:\n— Ето това заслужаваш, подли, неверни измамнико! И дано съм успяла да те посрамя!\nПри тези думи тя обърна коня си и си замина.\nВ същия миг Оуайн си спомни за изоставената графиня и за подвизите, които бе извършил, и много се натъжи. След като се нахрани, той се завърна в своя дом, където прекара една неспокойна и мъчителна нощ. На другия ден стана още в ранни зори, но вместо към двора на крал Артур се отправи към далечните непознати земи и безлюдните диви планини. Дълго броди по света, толкова дълго, че дрехите на гърба му се изпокъсаха и цялото му тяло обрасна в дълги косми. За да не умре от глад, заживя с дивите зверове — те скоро свикнаха с него и той започна да се храни с тях. Но след време силите съвсем го напуснаха и вече не смогваше да ги следва. Тогава той напусна планините и слезе в долината и се отправи към един чудно красив парк, който принадлежеше на една овдовяла графиня.\nЕдин ден графинята и нейните прислужнички бяха излезли да се разхождат покрай езерото, което се намираше насред парка. Изведнъж пред себе си видяха някакво същество, което много приличаше на човек. В първия миг много се изплашиха, но все пак се престрашиха и като се приближиха до него, започнаха с интерес да го разглеждат и опипват. Видяха, че сърцето му още бие, а и той простена, когато лъчите на слънцето попаднаха върху него. Тогава графинята се върна в замъка, взе една стъкленица с безценен лековит балсам и като я сложи в ръката на своята прислужничка, й каза:\n— Вземи кон и дрехи и върви при онзи човек в парка. Остави ги някъде близо до него и разтрий с този балсам гърдите му над сърцето; и ако е все още жив, скоро ще се вдигне на крака. След това се скрий и виж какво ще направи.\nМомичето се върна при мъжа и го намаза с всичкия балсам, който имаше в стъкленицата. След това остави коня и дрехите близо до него, отдалечи се малко и започна скришом да го наблюдава. След малко той започна да се чеше по ръцете, после се изправи на крака и учудено заоглежда тялото си. Като видя на какво е заприличал, много се засрами. Тогава забеляза коня и дрехите, които бяха недалеч от него, и запълзя към тях. Най-сетне стигна до дрехите, смъкна ги от седлото и бързо се облече. След това с големи мъки се качи на коня. Тогава девойката реши, че е време да му се покаже, пристъпи напред и го поздрави. Той също я поздрави и я попита къде се намира и в чии владения е попаднал.\n— Замъкът, който се вижда ей там — отвърна тя, — е на една овдовяла графиня. При смъртта си мъжът й й остави цели две графства, но от всичко това й е останал само този замък — останалите й владения бяха заграбени от младия граф, който е неин съсед, защото тя не пожела да се ожени за него.\n— Мъчно ми е за нея — каза Оуайн и двамата с девойката се отправиха към замъка.\nКогато пристигнаха, Оуайн слезе от коня и момичето го заведе в една много приятна и удобна стая. Запали огън в камината и го остави да си почива.\nСлед това отиде при графинята и й върна празната стъкленица.\n— Какво стана с всичкия балсам, който ти дадох? — попита графинята.\n— Свърши се, господарке — отвърна тя.\n— Не ми се ще да те коря, момиче — каза графинята, — но този балсам струва цяло състояние, а ти си го изразходвала за един човек, когото дори не познаваме. Но станалото — станало. Продължи да се грижиш за него и виж нищо да не му липсва.\nМомичето изпълни заръката й — слагаше му да яде и да пие, миеше го, оправяше постелята му, поддържаше огъня в камината — и малко по малко силите му се възстановиха. Космите по тялото му започнаха да окапват на цели кичури и след три месеца кожата му стана чиста и бяла като преди.\nЕдин ден Оуайн усети някакво тревожно раздвижване в замъка — чуваше се дрънкане на оръжие и сякаш се готвеха за предстояща битка.\n— Какъв е този шум? — попита той девойката.\n— Графът, за когото ти говорих — каза тя, — е тръгнал срещу замъка начело на огромна войска. Решил е със сила да се разправи с нашата господарка.\n— Ще се намерят ли в замъка кон и оръжие за мене? — попита Оуайн.\n— Ще се намерят — каза момичето, — и то най-добрите на света.\n— Тогава върви при графинята и й кажи, че ако ми даде кон и оръжие, ще изляза да пресрещна тази войска.\n— На драго сърце ще изпълня заръката ти — каза тя.\nМомичето отиде при графинята и й предаде думите му. Като чу какво иска, тя се изсмя.\n— Бог ми е свидетел — рече тя, — и кон ще му дам и оръжие, и нека му бъдат дар от мене. Кажи му, че и конят, и оръжието ще бъдат най-хубавите, които някога е имал, и че много ще се радвам, ако приеме моя дар, защото утре моите врагове ще ги вземат и без да им ги давам. Но не мога да разбера какво иска да прави с тях.\nДадоха на Оуайн прекрасен вран гасконски жребец с буково седло на гърба, а също и много оръжие и доспехи. Той бързо се приготви, метна се на коня и излезе от замъка, придружен от двама въоръжени оръженосци на коне. Като наближиха войската на графа, видяха, че е толкова многочислена, че краят й се губи в далечината. И Оуайн попита оръженосците коя е личната дружина на графа.\n— Ще го намериш там, където се развяват четирите жълти знамена — казаха те. — Първите две бележат началото, а другите две — края на дружината му.\n— А сега се върнете и ме чакайте пред вратите на замъка — каза той.\nОръженосците се върнаха обратно. Тогава Оуайн се хвърли напред, премина през първите две дружини и се спря едва като стигна до графа. Оуайн го смъкна от седлото, метна го на коня пред себе си и заедно с него препусна назад. С големи мъки успя да си пробие път и да закара графа до вратите на замъка, където го чакаха двамата оръженосци. Влязоха вътре и Оуайн отиде при графинята, и като й предаде пленника, каза:\n— Приеми го като отплата за чудотворния балсам, с който спаси живота ми.\nПрез това време вражеските войски се разположиха на стан около замъка. За да откупи живота си, графът й върна заграбените земи, а за да откупи и свободата си, трябваше да се раздели с половината от собствените си владения и с всичкото злато, сребро и скъпоценни накити, които й бе отнел. И накрая даде дума, че ще изпълни поетите задължения.\nВ знак на благодарност графинята предложи на Оуайн да й гостува в замъка, но той се раздели с нея и продължи да броди из света, защото единственото му желание беше да стигне до далечните непознати земи и безлюдните диви планини.\nВеднъж, както си вървеше по пътя, в близката гора се разнесе силен рев, след него втори, трети. Впусна се бързо натам и скоро се озова пред един огромен скалист хълм, който се издигаше насред гората. Една пропукана сива скала стигаше досам пътя, а в пукнатината на скалата се криеше голяма змия. Близо до змията се бе спрял един бял лъв: и колчем лъвът понечваше да мине покрай скалата, змията се стрелваше към него и той надаваше рев. Тогава Оуайн измъкна меча си от ножницата и се промъкна до скалата. И когато змията се показа от цепнатината, Оуайн замахна и с един удар на меча я разсече на две и тя се свлече на земята. След това продължи по пътя си както преди, но скоро забеляза, че лъвът го следва по петите и весело подскача около коня, също като хрътка, отгледана от самия него.\nВървяха тъй цял ден, докато започна да се смрачава. Тогава Оуайн реши, че е време да си почине, слезе от коня и го пусна да пасе на една равна горска поляна. После се залови да накладе огън и докато тъкмеше огъня, лъвът надонесе толкова много дърва, че щяха да стигнат и за три нощи. След това лъвът хукна нанякъде, но само след миг се върна и донесе един доста едър и охранен сръндак. Пусна го в краката на Оуайн и се излегна между него и огъня.\nОуайн одра сръндака, отряза си няколко парчета месо, които сложи да се пекат на шиш покрай огъня, а останалото даде на лъва. В това време някъде наблизо се чу силен стон, после втори и трети. Оуайн попита дали този, който стене, е човек от плът и кръв.\n— Една злочеста жена съм аз, човече — отвърна гласът.\n— Коя си ти? — попита Оуайн.\n— Казвам се Лунед и съм придворна на Господарката на вълшебния извор.\n— А как попадна на това място? — попита Оуайн.\n— Затворена съм тука — каза тя — заради един от Артуровите рицари, който дойде при нас и се ожени за моята господарка. Но веднъж отиде да се види със своите другари в кралския двор и повече не се завърна. По-добър другар от него не съм имала и аз много го обичах. Един ден двама от дворцовите сановници на графинята започнаха да го хулят в мое присъствие и го нарекоха подъл предател. Аз пък им казах, че и двамата заедно не могат да се мерят с него по сила и доблест. За тези ми думи те ме затвориха в тази каменна пещера и заявиха, че ако до един уречен ден той не дойде да ме защити, ще трябва да се простя с живота си. А денят, който определиха, е вдругиден, а още никой не е отишъл да го повика. Името на този рицар е Оуайн, син на Уриен.\n— А ти уверена ли си — попита я той, — че ако научи каква беда те е сполетяла, младият рицар ще дойде да те защити?\n— Бог ми е свидетел, ще дойде — рече тя.\nКато се опече месото, Оуайн го раздели на две равни части и двамата с девойката започнаха да се хранят. След това наченаха разговор, който продължи до ранни зори. На другия ден Оуайн попита девойката дали знае някое място, където може да получи храна и подслон тази нощ.\n— Знам едно такова място — отвърна тя. — Тръгни по тази пътека — рече му тя — и като стигнеш до брода, продължи по пътя, който минава покрай реката. Като повървиш малко, ще видиш един огромен замък, увенчан с многобройни кули. И никъде на света не можеш да се нахраниш тъй добре, както при господаря на този замък. Там ще намериш и подслон тази нощ.\nА през отминалата нощ лъвът бдя над Оуайн тъй, както и най-зоркият страж не би бдял над своя господар.\nСлед това Оуайн оседла коня си и потегли на път. Премина брода и не след дълго съгледа замъка и тръгна към него. Посрещнаха го с най-големи почести и веднага се погрижиха за коня му — отведоха го в конюшнята и добре го назобиха. Лъвът го последва и се излегна до него и повече никой от замъка не посмя да припари до коня. И Оуайн беше готов да се закълне, че на никое друго място не са му устройвали по-добър прием — само дето всички в замъка бяха тъй нажалени, сякаш над всеки един от тях тегнеше смъртна опасност. След това всички се отправиха към трапезата: от едната му страна седна самият граф, а от другата — единствената му дъщеря. И Оуайн беше готов да се закълне, че никога в живота си не е виждал по-красива девойка от нея. Лъвът също дойде и се настани под масата в краката на господаря си и Оуайн започна да го храни от блюдата, които му поднасяха. И само едно нещо не се нравеше на Оуайн — това, че всички бяха тъй опечалени.\nКато преполовиха вечерята, графът най-сетне поздрави Оуайн с добре дошъл.\n— Крайно време беше да покажеш, че се радваш на своя гост — каза Оуайн.\n— Бог ми е свидетел — каза графът, — нашата нерадост няма нищо общо с твоето гостуване. Голямо нещастие ни е сполетяло и затова сме тъй угрижени и опечалени.\n— Какво ви се е случило? — попита Оуайн.\n— Имам двамина сина. Вчера синовете ми отидоха на лов в планината. А там върлува едно кръвожадно чудовище, което убива и изяжда всеки, когото срещне. И това чудовище залови синовете ми и ми каза, че ако до утре не му дам дъщеря си, ще убие синовете ми пред собствените ми очи. Чудовището има човешки образ, ала ръстът му е великански.\n— Сега разбирам мъката ти — каза Оуайн. — А как мислиш да постъпиш?\n— Един бог знае дали съм прав — рече графът, — но реших, че е по-достойно да се примиря със смъртта на синовете си, които за зла участ са вече в ръцете му, отколкото аз сам да му предам дъщеря си, за да бъде поругана и убита.\nСлед това поговориха още малко и Оуайн легна да спи.\nРано на другата сутрин се чу оглушителен грохот и всички разбраха, че великанът идва към замъка заедно с двете момчета. Графът взе решение да отбранява замъка и да жертвува синовете си. Оуайн облече доспехите си и следван по петите от лъва, излезе навън, за да се срещне в двубой с великана. Като видя срещу себе си въоръжения Оуайн, онзи се нахвърли върху него и боят започна. Но за великана лъвът се оказа далеч по-страшен противник от Оуайн.\n— Бог ми е свидетел — рече той на Оуайн, — ако не беше този звяр, досега да съм се справил с тебе.\nКато чу това, Оуайн отведе лъва обратно в замъка, залости вратата, тъй че да не може да излезе, и се върна да продължи битката си с великана. Но като усети, че господарят му се намира в опасност, лъвът нададе рев, покатери се бързо на покрива на замъка, оттам се хвърли на крепостната стена, а от стената с един скок се намери до Оуайн. След това лъвът стовари лапата си върху рамото на великана, разсече го на две, тъй че червата му се изсипаха навън, и великанът се просна мъртъв на земята. Когато Оуайн заведе при графа неговите двамина сина, той го покани да му гостува в замъка. Но Оуайн учтиво му отказа и се отправи към поляната, където бе оставил Лунед.\nКато пристигна, на поляната гореше голям огън, а двама яки младежи с къдрави кестеняви коси мъкнеха девойката, за да я хвърлят в огъня. Оуайн ги попита с какво се е провинила девойката пред тях и те му разправиха същото, което беше чул от нея предната вечер.\n— И тъй като Оуайн не се яви, за да я защити — рекоха му те, — ние ще я изгорим на кладата.\n— Познавам този доблестен рицар — каза Оуайн — и съм уверен, че ако знаеше каква участ очаква девойката, щеше да дойде да я защити. Но ако сте съгласни, готов съм да заема неговото място и да се бия с вас.\n— Тъй да бъде — казаха младежите, — приемаме да се бием с тебе.\nИ те връхлетяха върху Оуайн, който не можа да удържи на напора на двамата младежи и отстъпи. Като видя това, лъвът му се притече на помощ и двамата заедно взеха връх над младежите. Тогава те казаха:\n— Споразумяхме се да се бием само с тебе, рицарю По-трудно ни е да се бием с онзи звяр, отколкото с тебе.\nТогава Оуайн вкара лъва в пещерата, където по-рано се намираше девойката, и затрупа входа й с камъни. След това се върна при младежите и продължи сам борбата с тях. Но все още не бе успял да възстанови напълно силите си и двамата младежи отново го притиснаха. През цялото това време лъвът все ревеше, защото знаеше, че Оуайн се намира в смъртна опасност. Накрая лъвът започна да събаря стената от камъни и като се отвори достатъчно голяма дупка, изскочи навън и без да се бави, уби единия от младежите, а веднага след него и втория. По този начин успяха да спасят Лунед от кладата.\nСлед това Оуайн и Лунед отидоха във владенията на Господарката на вълшебния извор. А когато реши, че е време да се завърне в двора на крал Артур, Оуайн взе и графинята със себе си и тя живя с него до края на дните си.\nЕдин ден Оуайн се отправи към владенията на Черния злодей, за да се срещне в двубой с него. И докато не спечели победата, лъвът ни за миг не се отдели от него. Като пристигна във владенията на Черния злодей, Оуайн отиде в неговия замък и там завари двадесет и четири от най-красивите девойки, които някога беше виждал. Но дрехите, с които бяха облечени, не струваха и двадесет и четири пенса. И всички бяха тъжни като смъртта. Оуайн ги попита каква е причината за тяхната тъга. Те му отговориха, че са дъщери на благородници, че когато са дошли в замъка, всяка една от тях е била придружавана от своя любим съпруг.\n— Като пристигнахме, нас ни посрещнаха много радушно и почтително. Дадоха ни много да пием и когато се напихме, злодеят, който владее този замък, изби мъжете ни и взе конете и дрехите ни, а също и всичкото ни злато и сребро. А мъртвите тела на мъжете ни са тук, в същия този замък, където се намират труповете на още много люде. Ето каква е, рицарю, причината за нашата тъга. А и за тебе ни е мъчно, рицарю, че и тебе може да сполети същата зла участ!\nОуайн също се натъжи и излезе навън да се поразходи. Скоро към него пристъпи един рицар и го приветствува тъй топло и сърдечно, сякаш виждаше своя роден брат. Този рицар беше Черният злодей.\n— Ей богу — каза Оуайн, — не съм дошъл тука, за да спечеля благоволението ти!\n— Ей богу — отвърна той, — няма и да го получиш!\nИ те веднага налетяха един върху друг и започнаха ожесточено да се бият. Оуайн напрегна всички сили и успя да го надвие и върза ръцете му зад гърба. Тогава Черният рицар замоли Оуайн да се смили над него и да пощади живота му.\n— Повелителю Оуайн — рече му той, — предречено ми беше, че един ден ще дойдеш тук и ще ме победиш. Ето че това стана и сега съм в твоя власт. До днес аз бях един разбойник и в собствения си дом грабех и убивах жертвите си. Но ако ми подариш живота, ще стана покровител на всички странници и докато съм жив, домът ми ще бъде отворен и за болни, и за здрави, за всеки, който се нуждае от подслон и храна. И вечно ще те благославям за добрината ти.\nОуайн остана доволен от думите му и реши да го пощади. Тази нощ остана да преспи в замъка.\nНа другата сутрин двадесет и четирите благородни девойки получиха обратно конете, дрехите и скъпоценностите, с които бяха дошли, и Оуайн ги поведе към двора на крал Артур. Помним с каква радост го посрещна Артур, след като бе изчезнал предния път, ала радостта му сега беше дваж по-голяма. А що се отнася до девойките, тези от тях, които пожелаха да останат в двора на крал Артур, бяха приети най-радушно, а тези, които предпочетоха да си отидат, бяха свободни да сторят това, когато поискат.\nИ Оуайн, любимецът на Артур, остана в кралския двор като предводител на дружината рицари и не се раздели с него до деня, в който реши да се завърне в своите собствени владения, където го очакваха Тристате Меча на Кенверхин и Ятото Черни Гарвани. И където и да отидеше, щом те бяха с него, Оуайн винаги излизаше победител в битките.\nИ с това завършва легендата, наречена „Господарката на вълшебния извор“.


1252 мнения • Страница 78 от 84 • 1 ... 75, 76, 77, 78, 79, 80, 81 ... 84\nот harrier » 06 Окт 2017 10:08\nБлагодаря! Помня, че няколко пъти беше залаган и го сменяха, та му изгубих дирите.\nИначе изглежда че този зимен сезон Ел Ал пак ще са с wide-body повечето петъци, засега май само 767 е планиран.\nот mashine1984 » 06 Окт 2017 10:30\nharrier написа: Благодаря! Помня, че няколко пъти беше залаган и го сменяха, та му изгубих дирите.\nТова ако не се лъжа е трета поредна година. Не знам обаче дали няма да е и последна предвид че Wizz на практика утрояват капацитета си до Тел Авив от края на тая\_следващата година.\nот mashine1984 » 13 Окт 2017 14:27\nПрезидентът на Азербейджан е "уведомил" националната им компания да бъде открита въздушна линия между Баку и София.\nАко тази новина идваше от нормална държава вероятно щях да се изсмея, но предвид от къде идва е възможно и да се случи.\nот Topfly » 13 Окт 2017 14:54\nmashine1984 написа: Президентът на Азербейджан е "уведомил" националната им компания да бъде открита въздушна линия между Баку и София.\nТака се прави, а не като нашите мекушави демократи\nВероятно не става дума за Азербайджан ерлайнс, а за дъщерната нискотарифна Buta Airways\nот Topfly » 13 Окт 2017 16:40\nПолетите почват на 16-ти януари, седмично веднъж във вторник.\nот alex_2 » 13 Окт 2017 21:18\nTopfly написа: Полетите почват на 16-ти януари, седмично веднъж във вторник.\nСупер, но не съм оптимист за бъдещето на тази линия ..\nНа кой терминал ще кацат?\nот vla_don » 13 Окт 2017 21:25\nНа пистата ще кацат\nот alex_2 » 13 Окт 2017 21:27\nмисля, че е ясно какво питам\nот mashine1984 » 13 Окт 2017 22:16\nЛинията е политическа, така че аз лично не бих се безпокоил за бъдещето и докато Азербейджан имат интерес от поддържането на добри политически отношения с нас.\nот Topfly » 14 Окт 2017 08:12\nalex_2 написа: Супер, но не съм оптимист за бъдещето на тази линия ..\nМоже ли да си представиш, че някой ще посмее да спре линия за която лично Президентът ги е “уведомил“, че трябва да я има Азербайджан е достатъчно богата държава за да може да поддържа седмично по една ротация с Е190, дори да е на загуба. Общо за държавата обаче не съм сигурен, че линията ще е на загуба, защото българските туристи може да правят по големи приходи за бюджета от колкото е загубата на авиокомпанията. По покупателна способност София вече достигна средното ниво на ЕС и няма да е чак толкова трудно да се напълни седмично по един Е190 до такава екзотична дестинация като Азербайджан.\nот amcho » 14 Окт 2017 13:26\nИзисква се виза но може да се подаде онлайн и струва 20$ или около 17€, което не е кой знае толкова скъпо.\nот amcho » 19 Окт 2017 06:11\nВече може да се букнат полетите от София до Баку всеки вторник:\nДвупосочен билет: 58€ с ръчен багаж!\nПолетно време около 3 часа и часова ралика 1 час.\nот europeandj » 19 Окт 2017 08:40\nПрекрасно! Преди ден се върнах от там и градът наистина си заслужава.\nИначе часовата разлика през зимата е 2 часа, а през лятото 1.\nДругото е, че Buta не предлага безплатен РЪЧЕН багаж. Трябва да се има предвид при резервиране.\nот Lozanoff » 19 Окт 2017 10:58\nЗа туризъм трябва поне още един ден.Седмица там си е множко\nот amcho » 19 Окт 2017 11:11