Měrćin -Njechorński and His Writing in the Sokołske Listy Magazine\nMěrćin Nowak–Njechorński was with no doubt one of the most important authors publishing in the Sokołske listy magazine. In fact, in some periods, he was the author of almost the entire content of this monthly. The activity of Měrćin -Njechorński as editor of this magazine in the years 1928 – 1933 isNowak covered in this article. In his writings, the Sorbian activist tackled a variety of issues: social, political and national. He actively promoted the ideas of Sokol and considerably contributed to the formation of patriotic feelings in the generation of Młodoserbs, the “young Sorbians”. His work strongly influenced the shape of the Sorbian nation in the period between the wars as well as in the post-war era.\nMěrćin Nowak-Njechorński; Sorbs of Lusatia; Sokol; Sokołske Listy\nMěrćin Nowak-Njechorński byl lužickosrbský malíř a spisovatel. Narodil se 13. června roku 1900 jako Martin Sodan, byl nemanželským dítětem Lužické Srbky Ernestiny Sodanec a jejího otčíma, chudého německého dělníka Wilhelma Emila Neumanna (Měrćinowa 2000: 8). Chlapec vyrůstal v Njechorńu, vesnici vzdálené přibližně třináct kilometrů východně od Budyšína. Jeho rodina přitom byla atypická nejen z pohledu mravnosti (otec Martina měl s jeho matkou a její sestrou celkem čtyři nemanželské děti), ale také proto, že se v ní mluvilo jen německy, i když Njechorń tehdy byla lužickosrbská vesnice. Lze tak říci, že Nowak-Njechorński se později stal Lužickým Srbem z vlastní volby.\nMěrćin měl od útlého dětství nadání na kreslení, a proto se v tomto oboru dále vzdělával v Lipsku, Drážďanech, Praze a Varšavě. V době svých studii v Německu přestal zastávat všeněmecké názory a nechal se okouzlit slovanskou kulturou, kterou dříve považoval za nízkou a nedokonalou. Bylo to spojeno se zklamáním těžkým životem ve velkých německých městech a s nespokojeností s moderním německým uměním. V roce 1923 se proto rozhodl stát příslušníkem srbského národa, začal se podepisovat Měrćin Nowak místo dřívějšího Martin Neumann, později dodal i přídomek Njechorński a zapojil se do činnosti v prospěch nejmenšího slovanského národa. Signifikantní je, že od té doby maloval už téměř výhradně jen obrázky spojené s tradicí Srbů a dokonce se pokusil vytvořit národní lužickosrbský sloh. Jeho vzorem byl český malíř Mikoláš Aleš. V Praze studoval na Akademii výtvarných umění, kde byl žákem známých profesorů Jakuba Obrovského, Josefa Loukoty, ale hlavně Maxe Švabinského, jehož sloh se výrazně odráží v Nowakových dílech. Obrázky Měrćina Nowaka jsou v Lužici dodnes velice známé, a tak lze říci, že se v souladu se svým přáním stal ‚malířem srbského lidu‘.\nPo objevení své srbské národní identity se Nowak dokonale naučil obě varianty lužické srbštiny a v meziválečné době se stal nejplodnějším žurnalistou, který ji užíval. Celkový počet jeho článků v této době přesahuje 200 textů (Scholze 1998: 174), což činí přibližně 3.000 tištěných stran. Byl vedoucím redaktorem časopisů Sokołske listy a Serbski student, ale psal i do celé řady dalších periodik. Ve stejnou dobu publikoval také knihy, ale ne už v takovém rozsahu. Když byli v roce 1933 byli zatčeni redaktoři srbských časopisů, vláda Výmarské republiky uvedla jako důvod publikaci Nowakova textu Z Bratisławy do Krakowa. Jeho autor byl také z budyšínské věznice propuštěn jako poslední, po dvou měsících, a to jen na výraznou intervenci svých přátel z Polska a Čech.\nNowakovu činnost a práci ve službě národu v této době lze posoudit jako velmi plodnou a přínosnou. Jeho nejdůležitějšími texty jsou články pro Serbske Nowiny: My skoržimy...! (Žalujeme; SN 1929: 50), Baćon, Kral žabow (Čáp, král žab; později uveřejněno pod titulem Baćon a Žaby; SN 28. 9. a 1. 10. 1929: 227, 229) nebo Tugoměr wokoło chodźi! (Tugoměr chodí okolo; SN 105: 1924). V časopise Serbski student Nowak publikoval například stať Čehodla so 24. julija 1927 Němska powaliła njeje? (Proč 24. června 1927 nepadlo Německo; SSt 1, 1927: 11-12), ale k jeho nevýznamnějším dílům patří především články, jenž vyšly v Sokołských listech.\nZa druhé světové války byl Měrćin Nowak nucen sloužit jako člen Wehrmachtu, a protože ovládal několik jazyků, pracoval zde jako překladatel. Byl poslán do Francie, potom do Polska, kde velice silně prožíval svůj osud. Pomáhalo mu umění, a proto i kasárny zdobil svými obrazy. Nowak byl aktivní i po druhé světové válce jako umělec a národní činitel. Psal knihy a zabýval se kreslením. Dlouhá léta byl předsedou Svazu lužickosrbských umělců, za svoji práci získal celou řadu vyznamenaní. Zemřel oslavovaný ve věku devadesáti let ve svém rodném domě a celý svůj majetek odkázal lužickosrbské Domowině; dnes je v jeho domě v Njechorńi jemu věnované muzeum.\nMeziválečné lužickosrbské časopisy a sokolská myšlenka\nMeziválečná doba byla v dějinách srbského národa a jeho kultury velmi složitá (Scholze 1998: 11). Výmarská republika v článku 113 své ústavy zaručovala svobodu kulturního rozvoje pro národnostní menšiny, jako byli Lužičtí Srbové, bohužel ale většina těchto práv byla zaručena nedostatečně nebo se uplatňovala jen na papíře, nikoli v každodenní praxi. Negarantovaná byla kupříkladu možnost vystupování u soudu v srbštině, a ani školní výuka srbštiny nebyla dostačující. Německý nacionalismus však na druhou stranu vyvolával silnou reakci Srbů a projevy srbského vlastenectví.\nV období po první světové válce byla pro srbské národní vědomí velmi důležitá žurnalistika a časopisy (Völkel 1983). Ty vycházely v dosti velkém počtu, který svého času zahrnoval více než deset titulů s nějrůznější tematikou. Kupovat pravidelně nové knihy si mohl dovolit málokterý Srb, ale srbské deníky, jako bylySerbske nowiny nebo Serbski dźenik vycházející v Běłej Wodźe, odebírala více nebo méně pravidelně většina těch, kteří byli s to v srbštině číst. Časopisy byly hlasem národa, možná spíš hlasem jeho (namnoze samozvaných) vůdců, byly zbraní v boji proti germanizaci a zároveň významným projevem kultury malého srbského národa. Objevily se časopisy pro děti Raj nebo přílohy v časopisech věnované dětem, což pomohlo vzdělávat mladou generaci Srbů. V časopisech byly publikovány básně, próza i grafiky. Zároveň každý bojovník za udržení srbského národa a skoro každý umělec této doby - jmenujme z nich alespoň Jana Bartu, Jana Skalu, Jakuba Lorence-Zalěského, Minu Witkojc, Romualda Domašku, Józefa Nowaka, Jurije Wjelu, Marju Kubašec a v neposlední řadě Měrćina Nowaka - spolupracoval alespoň s jedněmi novinami. Významný žurnalista meziválečné doby Jan Skala proto napsal, že „noviny jsou všední chléb každého národa, jsou však též zbraň k boji a štít k obraně všech práv" (Skala 1922: 12). Hlavně léta 1920 - 1933 proto můžeme označit za zlatý věk lužickosrbské žurnalistiky. Meziválečná doba byla příznivá pro rozvoj kultury a umění všech slovanských národů, ale v případě Lužických Srbů to ve srovnání s předcházejícím i následujícím období platilo povýtce. Pro srbskou kulturu bylo významné to, že do roku 1933 existovala svoboda tisku a skoro neomezená činnost srbských organizací, které se vyvíjely velmi dobře a plodně.\nDějiny a vývoj sokolského hnutí jistě není třeba podrobně popisovat, je však důležité předeslat několik poznámek o vývoji sokolské myšlenky a vzniku sokolských spolků v Lužici. Srbský sokolský svaz, plným názvem Łužisko-Serbski Sokołski Zwjazk, byl založen 9. listopadu 1920 v Budyšíně (Rajš 1992). Svaz fungoval do 10. dubna 1933, kdy se pod tlakem tehdejších poměrů v Německu dobrovolně rozpustil a doporučil jednotám, které v něm byly sdružené, aby svou činnost rovněž ukončily. Počet sokolských jednot v Lužici dosáhl celkem jednadvaceti, ale ne všechny vydržely po celou dobu fungování Sokola. Účastnily se všesokolských sletů, takže například na všesokolský slet v Praze v roce 1926 přijela delegace přes 150 Srbů. Sokolský svaz však zároveň vydával i časopis s názvem Sokołske listy.\nLužickosrbský Sokol byl v meziválečné době organizací, ke které nejraději přistupovali ti, kteří se hlásili ke slovanské vzájemnosti a rozhodně odmítali velkoněmecké ideje a další projevy toho, co považovali za německý šovinismus. Někteří z nich Sokol chápali jako společnost pro mladé a nespokojené s vlivem Maćice Serbské na srbskou politiku nebo s vlivem církví, hlavně římskokatolické církve. Tyto názory jednoznačně prezentoval především právě Měrćin Nowak (např. SL 6, 1929: 88), který dával ostentativně najevo svůj antiklerikální postoj. Sokol přitom byl v roce 1930 rozdělen na dvě župy (Wićaz 1990). Jedna byla určená pro katolické sokolstvo a fungovala pod jménem Sokol župa Ćišinski, čítala sedm jednot, a druhá evangelická dostala název Lubin a měla deset jednot.\nKatolická církev nerada viděla účast Lužických Srbů v Sokole a útoky církve na sokolskou organizaci se opakovaly. Podle představy vedení církve s ní totiž každá organizace měla úzce spolupracovat, a pokud to nedělala, pak byla většinou pro katolíky zakázaná. S neutralitou se vůbec nepočítalo. I když to církev oficiálně nepřiznávala, důvodem nepřízně k sokolské myšlence byl hlavně český původ sokolského hnutí. Mám za to, že katolická církev nechtěla podporovat cokoliv, co by mohlo povzbudit nebo posílit svobodné myšlení Lužických Srbů, a za takové byly považovány právě české názory. Jak totiž psal známý meziválečný žurnalista Jan Skala už v roce 1922, „sokolství je mezikonfesní organizací, která chce podle uvedených zásad pěstovat tělo a duši, samozřejmě obzvlášť k službě národu" (Skala 1922: 10), což se neslučovalo s církevním pojetím primátu religiozity. Útoky katolických kněží na sokolskou organizaci proto časem jen zesílily.\nJak už jsem zmínila, Sokolský svaz vydával časopis Sokołske listy s podtitulem Časopis serbskeho Sokołstwa, organ Łužiskoserbskeho sokołskeho zwjazka(Völkel 1983: 102-107). Od roku 1924 byl časopis přílohou Serbských nowin. Jeho prvním redaktorem se stal Herman Šleca, který formuloval základní cíle časopisu: „Za prvé rozvíjet a utvářet sokolskou myšlenku, naši lužickosrbskou sokolskou myšlenku, a za druhé lužickosrbskou tělovýchovu na základě lužickosrbského tělovýchovného názvosloví" (Völkel 1983: 103). Časopis nevycházel pravidelně a finanční problémy nutily redakci k omezování počtu stránek. Dodržet rozsah deseti čísel ročně s každým číslem po šestnácti stranách se podařilo až v roce 1930, ale to už byl - od roku 1927 - šéfredaktorem Michał Nawka. Časopis se obohatil o novou tematiku a nové spolupracovníky, často byly přetiskovány články z jiných časopisů. Jejich počet však stále nebyl dostatečný, i když spolupracovali tak významní autoři jako třeba Jan Skala (např. SL 1927: 57). Vznikly i pravidelné rubriky jako Z našeho sokolského života, Ze svazu, Slovanské sokolstvo či Rozmanitosti; příležitostně se objevovaly i velice svérázné rubriky jako Manželství ve svazu [Kwasy w zwjazku].\nPro Měrćina Nowaka bylo sokolství totožné s lužickosrbským vlastenectvím, a proto byl horlivým Sokolem. K organizaci přistoupil v roce 1926 a byl jí plně oddán. V Sokole viděl hlavně jeden z prvků národního hnutí meziválečné doby v Lužici, ale Sokol pro něj znamenal i pokrok v nejobecnějším smyslu. O vztahu Nowaka k sokolské organizaci píše Jurij Młynk: „v Sokole Nowak viděl nosnou sílu svého ‚mladosrbství‘" (Młynk 1969: 7). Sokolská myšlenka mu byla velice blízká také proto, že jejím prostřednictvím mohl uplatňovat své antiklerikální a socialistické názory. Je třeba upozornit na fakt, že hodně mladých lužickosrbských vlastenců v té době zastávalo socialistické názory. Nowakovu spolupráci se Sokołskými listy poznamenalo i to, že psal také do Serbskich nowin; jeho texty proto byly pro tento časopis zásadní. Do redakce Sokołských listů přistoupil v roce 1929, zpočátku pomáhal vedoucímu redaktorovi Michału Nawkovi, ale již v roce 1931 se Nowak stal hlavním redaktorem časopisu a zůstal jím až do zastavení činnosti lužickosrbského Sokola (10. dubna 1933). Tento den předsednictvo Sokola informovalo v Serbských nowinach, že je nuceno svoji práci přerušit, listy však přestaly vycházet už v roce 1932. Rok 1933 tak byl nejenom posledním rokem práce Sokola v Lužici, ale i skutečným koncem svobody tisku a možnosti fungování všech ostatních srbských organizací v Sasku. Nowak byl zatčen a dva měsíce vězněn, potom dostal zákaz veškerého publikování a své texty mohl uveřejňovat pouze pod šifrou nebo ve spolupráci s polským časopisem Młody Polak w Niemczech [Mladý Polák v Německu].\nPrůřez tematikou Nowakových článků publikovaných v Sokołských listech\nV době, kdy Nowak byl vedoucím redaktorem Sokołských listů, v žádném čísle nechyběly jeho texty. Dokonce občas psal celý obsah čísla skoro sám. Jednalo se o reportáže, odborné články z oblasti sportu a bohatě zastoupený byl fejeton, setkáváme se však i s uměleckou pohádkou plnou vtipů a narážek na aktuální politická témata nebo satirickými texty, které měly za úkol zesměšnit odpůrce lužickosrbské sokolské myšlenky a zároveň čtenáře pobavit. Skoro všechna číslaSokołských listů začínala textem šéfredaktora věnovaným národní tematice, jeho texty se ale časem měnily, a to hlavně pokud šlo o poměr, v jakém byla určitá tematika zastoupena. V pozdějších letech se více jednalo o informační články, zatímco národnostní, politická a kulturní tematika byla zastoupena méně často. Nepříznivá doba nutila autora, aby své články občas podepisoval nějakým pseudonymem, nejčastěji Wóhnjoš. Čtenáři však stejně věděli, kdo se za těmito pseudonymy skrýval, jelikož vedoucí redaktor psal svým snadno rozpoznatelným stylem.\nNowak Sokołske listy chápal především jako časopis určený národně uvědomělé a vzdělané mladší generaci, již označoval termínem młodoserbstwo. Listy měly být hlasem organizace a formou propagace sokolské myšlenky, která podle Nowaka s młodoserbstwem úzce souvisela. Právě proto své články prvotně věnoval propagaci sokolské myšlenky ztotožněné s národní myšlenkou a šířením vlasteneckých názorů. Nowak přesvědčoval mládež, aby masově vstupovala do řad sokolské organizace.\nMěrćin Nowak se proslavil tím, že ostře kritizoval staré metody národního boje; zastával názor, že nejlepší možností, jak zachránit lužickosrbskou národnost a kulturu, bude vést otevřený boj proti germanizaci. Popisoval tento problém například v článku Serbska duša wotuć! (Probuď se, lužickosrbská duše) nebo v textu Náše kubłarske dźeło: Wohlad a wuhlad (Naše vzdělávací práce: Popis a výhled; SL 6, 1931: 81-86). Autor dokonce viděl Sokoly jako bojovníky, kteří mají skoro posvátný cíl zachránit Lužické Srby. Manifest této myšlenky uzavřel v článku My serbscy Sokolojo, my Boži wojownicy!! (My lužickosrbští Sokolové, my Boží bojovníci!!; SL 1, 1931: 1-2). Často lze pozorovat, že autor sám sobě dával za úkol mluvit jako hlas svého národa. V jeho textech se běžně nesetkáváme s použitím zájmena „já", Měrćin Nowak většinou psal z pozice „my" - myšleno „my Sokolové", ale i „my Lužičtí Srbové". Tím opětovně potvrzoval svůj názor, že je důležité určit opozice „my a oni", to znamená Sokolové a protivníci sokolské organizace, jak lužickosrbští, tak i němečtí, nebo i opozici Lužických Srbů a Němců.\nVe svých textech se redaktor časopisu snažil propagovat sokolská hesla. Jako příklad lze uvést heslo „Ani dobytka ani sławy", které autor prezentoval v článkuSława Njesławnym (Sláva neslavným; SL 8, 1929), nebo titulní heslo výjevu Skrućmy so! (Posilujme!; SL 9, 1931: 129-131). Je zřejmé, že sokolské symboly do lužickosrbské kultury uvedl právě Nowak. Zároveň posílil vliv dávných národních symbolů, jako byla vlajka nebo údajné staroslovanské znamení lípy. Výhodou přitom bylo, že sokolský časopis jako vůbec první lužickosrbské periodikum ve větším počtu publikovalo obrázky a fotografie. Proto nepřekvapí, že to byl právě Měrćin Nowak, kdo zpracoval znak lužickosrbského Sokola nebo slavnostní podobu sokolské uniformy. Zatímco u žen propagoval nošení národního kroje, srbští muži měli podle jeho mínění nosit sokolskou uniformu. Příkladem takové propagace může byt článek s názvem Serbski Sokoł znowa w swjedźenskej drasće (Lužickosrbský Sokol zase v svátečním kroji; SL 4, 1932). Na tomto místě je třeba připomenout, že Nowak byl nejen spisovatel a žurnalista, ale též vzdělaný výtvarník a malíř, a proto mu nejen Sokołske listy, ale v podstatě i celé tehdejší národní hnutí z velké části vděčí za svoji „grafickou podobu" (srov. SL 1, 1932: 1).\nHodně článků Nowak věnoval problematice lužickosrbsko-německých vztahů, přičemž zvlášť ostře reagoval na vše, co považoval za pokusy německé vlády germanizovat Lužické Srby. Jeho články mají občas podobu pohádek či bajek, ve kterých zvířatům dával lidské rysy, aby tak mohl kritizovat nebo zesměšňovat německé pokyny. V bajce Knot a sokoł (Krtek a sokol; SL 8, 1929) byly obě titulní postavičky alegoriemi - Němce představoval krtek a Lužické Srby sokol. Krtek z pohádky přitom chtěl učit děti sokola správně létat, což byla narážka na germanizování lužickosrbského školství, a pohádka končila tím, že sokol ukázal krtkovi ocas a tak s jeho názory skoncoval. Rozhodně to však nebyl to jediný příklad kritiky Němců v Sokołských listech. V časopise se často objevovaly polemiky s německými periodiky. Příkladem může být text Čěske pjenjezy...! (České peníze...!; SL 2, 1930), ve kterém se autor posmíval německé propagandě tvrdící, že lužickosrbské organizace financují cizí země, hlavně Československo.\nV Nowakových textech se setkáváme také se srovnáváním německé a lužickosrbské národnosti, ze kterého Němci samozřejmě vycházeli ve značně nepříznivém světle. V jednom ze svých článků Nowak píše, že „Němec měří Lužické Srby svým měřítkem" a vyčítá Němcům, že Lužické Srby posuzují podle sebe, a proto si myslí, že Slované mají finanční zisk z toho, že se zastávají svého národa a tak vlastně reprezentují zájmy cizích států a jsou zrádci německého státu (SL 2, 1930: 17). S tímto tématem souvisela i propagace úzkých styků Lužických Srbů s ostatními slovanskými národy a hlavně s Československem. Nowak považoval za nutné budovat lužickosrbskou kulturu v návaznosti na ostatní slovanské kultury, od sousedních národů chtěl čerpat podněty a inspirace pro vlastní kulturu. Sám ostatně hodně čerpal nejen z české, ale i z polské a ruské kultury. Velice důležité bylo Nowakovo upozorňování na Dolní Lužici, například v článku A što Delnja Łužica? (A co Dolní Lužice; SL 3, 1929). Nowak byl velkým zastáncem pomoci dolnolužickým Srbům a úzké spolupráce obou Lužic ve dvou lužickosrbských jazycích. Proto dokonce sepsal příručky k výuce dolnolužické srbštiny.\nV Nowakových textech byla poměrně bohatě zastoupena kulturní tematika a autor se s oblibou zaměřoval na lužickosrbské tradice, kupříkladu v textuNjezanjechajće naše pěsnički! (Nezapomeňte naše písně; SL 3, 1929: 39), nebo Serbski Sokoł znowa w swjedźenskej drasće (Lužickosrbský Sokol zase v svátečním kroji; SL 4, 1932). Měl za to, že udržení „pravých" lužickosrbských tradic zaručí budoucnost národa, a proto přemlouval krajany, aby rádi zpívali své tradiční zpěvy a nepodléhali novým módním trendům. Upozorňoval zároveň na význam tradičního lidového kroje, který podle něj symbolizoval jednotnost a samostatnost Srbů. Přitom publikoval i články, které upozorňovaly na správné sladění, sestavení a nošení lidového kroje, tak aby vycházel z národních tradic.\nSledujeme-li Nowakovy články, nelze pominout, jak dalece se v jeho textech odrážela sociální tematika. Příkladem může být velice svérázný článek Samson a Delila (SL 1, 1930: 41). Text tohoto článku, ve kterém se odvolává na známou pověst o pádu velkého bojovníka Samsona, srovnával Samsonův osud s lužickosrbskými vlastenci. Podstatné je, že podrobil ostré kritice německo-lužickosrbské manželství, což se v žurnalistice této doby objevovalo naprosto výjimečně. Bylo to téma velice kontroverzní, protože individuální soukromý život byl v meziválečné době „zakázané téma" a národnostně smíšená manželství naopak běžnou realitou - z jednoho takového ostatně pocházel i Měrćin Nowak/Martin Neumann. Nowak překonal i toto tabu a psal, že jedním z největších lužickosrbských národních problémů, je fakt, že lužickosrbská inteligence si bere za manželky Němky. Podle Nowaka to bylo velké nebezpečí, které spočívalo v tom, že německé ženy nejenom svého muže nepodporují v práci pro lužickosrbský národ, ale hlavně vychovávají své děti v německém duchu. Zároveň poukazoval na nedostatečné vzdělání Lužických Srbek, které jistě bylo jednou z příčin toho, že ve srovnání s Němkami nebyly pro vzdělané muže dostatečně atraktivními manželkami. Aby tomu tak nebylo, autor přemlouval lužickosrbské ženy, aby se učily, zdokonalovaly a také aby se podílely na kulturním životě své vlasti. Jak jinak než prostřednictvím účasti v Sokole. Přitom lze ale říci, že Nowak napsal několik feministických článků, ve kterých se zastával rovných práv žen a mužů - hlavně pokud se týkalo účasti žen ve společenském životě s přihlédnutím ke cvičení v Sokole. Nowak doporučoval takový životní způsob, i když to bylo církví odmítáno jako nemravné.\nMěrćin Nowak psal v Sokołských listech i na jiná témata. Je obtížné je všechna jmenovat a také to není cílem mé práce. Důležitější je závěr, že Měrćin Nowak-Njechorński měl jako redaktor Sokołských listů, publicista v dalších periodikách a v neposlední řadě jako malíř klíčový podíl na formovaní názorů svých vrstevníků v meziválečném období a dokonce vzdělával lužickosrbskou mládež v duchu sokolství a protiněmecky zaměřeného vlastenectví.\nKinga Kijová (Kijo) vystudovala bohemistiku a sorabistiku na Varšavské univerzitě a práva na Univerzitě Kardynała Stefana Wyszyńského ve Varšavě. V současné době studuje doktorské studium slovanské filologie na Karlově univerzitě v Praze a připravuje doktorskou práci věnovanou Měrćinovi Nowakovi-Njechorńskému. Zabývá se Lužickými Srby, především v meziválečném období. Byla redaktorkou časopisů Zeszyty Łużyckie a Českolužický věstník, je autorkou třináctidílného cyklu věnovaného lužickosrbským lidovým písním (Praha 2007-08) a řady článků věnovaných Lužici.\nZkráceně citovaná periodika\nSL - Sokołske listy\nSN - Serbske noviny\nSSt - Serbski student\nDalší použité prameny a literatura\nKašpar, Měrćin. 1976. Stawizny Serbow wot 1917 do 1945. Budyšin: Domowina.\nMěrćinowa, Marija. 2000. Měrćin Nowak-Njechorński. Grafiske tworjenje. Budyšin: Domowina.\nMłyńk, Jurij (ed.). 1969. Měrćin Nowak Njechorński. Polemiske nastawki. Wuběrk z publicistiki lět 1924-1934. Budyšin: Domowina.\nRajš, Franc. 1992. Serbske towarstwa hač do lěta 1937. Přehlad. Budyšin: Domowina.\nScholze, Ditrich. 1998. Stawizny serbskeho pismowstwa 1918-1945. Budyšin: Domowina.\nSkala, Jan. 1922. Wo serbskich prašenjach. Přispomnjenja k serbskemu programej. Praha: Společnost přátel Lužice.\nWićaz, Alfred. 1990. Serbski Sokoł. Budyšin: Domowina.\nVölkel, Měrćin. 1983. Serbske nowiny a časopisy w zašłosći a w přitomnosći. Budyšin: Domowina.\n Veškeré prameny vydané v periodické literatuře jsou citovány prostřednictvím zkratek, jejich seznam je připojen na konci studie.\n Po roce 1989 byl lužickosrbský Sokol obnoven a znovu začaly vycházet i Sokołske listy (jako příloha Serbských Nowin), stejně jako tomu bylo nakrátko po druhé světové válce; dnes však už list opět zanikl, jeho posledním redaktorem byl Křešćan Krawc. Na druhou stranu je potřeba říci, že periodika i v současnosti mají velký význam pro zachování kulturní svébytnosti Lužických Srbů. Kvůli nedostatku moderních médií přístupných v lužické srbštině jsou noviny jejím nejdůležitějším komunikátorem.\nVydání: 10, 2008, 3


Call of Duty Black Ops: Berlínská zeď (Berlin Wall) - Reklama na Relax PTC - relax-ptc.info\nCall of Duty Black Ops: Berlínská zeď (Berlin Wall)\nŠtítky: IT, média, song\n9.6/10 (12 hlasů)\nTrailer Call of Duty: Black Ops s názvem Berlínská zeď (Berlin Wall) má upozornit především na uvedení reedice First strike a novými mapami a herními možnostmi. Použitá forma je opravdu originální a na první pohled připomíná spíš reklamu na Guitar Hero než na počítačovou hru.\nPosun ve vnímání důležitosti spotů a trailerů je znát s každým novým vydáním toho, co bychom mohli shrnout pod obecný název „počítačové hry“, ať už se dnes za tím skrývá jakákoliv platforma. U Call of Duty: Black Ops je to po klasické televizní reklamě další pokus přilákat zájemce zajímavou a netradiční formou. Dva vojáci u Berlínské zdi, kteří používají své zbraně jako kytary a na hudbu od Scorpions Winds of change zpívají a tancují, určitě nejsou tím, co bychom si u traileru pro střílečku běžně představovali.\nOriginální píseň ke spotu Call of Duty: Black Ops – Berlínská zeď [+]\nCall of Duty Black Ops 2: Kdo se směje naposled...\nZnačka: Call of Duty\n# IT, média, song, hra, válka, voják, zpěv\nŠkoda že už na ty hry nějak nezbývá čas


Stefano Benni - Časoskokan\n24.04.2004 - Lenka Penkalová (LN)\nBenni, kterému se též přezdívá Vlk, je pojem: rozený vypravěč se zdánlivě nevyčerpatelnou fantazií píše básně, eseje, povídky i romány, spolupracuje s filmaři i divadelníky a neúnavně, s vtipem a lehkou ironií komentuje politické události v novinových článcích. Právě tato společenská angažovanost v nejširším slova smyslu mu získává nejen skalní příznivce, ale také zavilé odpůrce, Benni se totiž svým ostrým jazykem ohání na všechny strany a nikoho nešetří; ani jako žurnalista, ani jako spisovatel. První české překlady Benniho otiskl před lety časopis Aluze, ale teprve před několika měsíci tu jeho texty vyšly knižně. Doufejme, že sbírka ilustrovaných alegorických příběhů pro děti i dospělé Podivínsko (1984; viz recenzi rubrice K přečtení - pozn. red.) a román Časoskokan (2001) jsou jen první ochutnávkou, za přečtení by totiž stálo téměř všechno, co zatím Benni v Itálii vydal. Od povídkových souborů Bar Sport (1976), Bar pod mořem (1987) nebo Poslední slza (1994) až po romány Země! (1983), Komičtí vyděšení válečníci (1986), Společenstvo Celestýnů (1992), Elianto (1996) nebo nejčerstvější novinku - román Bleskurychlý Achilles (2003).\nBenniho předposlední opus - Časoskokan se liší od jeho ostatních knih jednak zdůrazněnou "tradičností" vyprávění, jednak potlačenou fantaskností, která souvisí s tím, že Časoskokan je román částečně autobiografický. Kostru příběhu tvoří popis "mládí a zrání" vesnického chlapce, kterému se říká nejdříve Vlček a poté Časoskokan. V první řadě tedy jde o klasický bildungsroman. Stejně dobře bychom ale mohli říci, že jde o román společenský a humoristický, ekologický, vesnický a fantastický. Jeden volně přechází v druhý, překrývají se a nijak si navzájem nepřekážejí. Kniha začíná iniciačním momentem, v němž hlavní hrdina získá své jméno. Na cestě do školy potká veselého Boha, který mu nadělí jedinečný dar - schopnost přeskakovat v čase, být časoskokanem. "Neděs se, ale budeš pořád žít s dvojema hodinkama, jedněma vnějšíma, jedněma vnitřníma. Ty vnější se ti budou hodit, abys nepřišel pozdě do školy... Ty druhé, které obsahují sto sedmdesát šest časů protologických, devadesát eschatologických a třicet šest chaotických románových časů, jsi spolkl jako malý, i když si to už nepamatuješ. Klidně jim říkej druhé hodinky, nebo spíš hodibinky." A tak Časoskokan občas vidí to, co bude, i to, co bylo, rozpráví se svou mrtvou matkou, vidí bagry, které ničí jeho vesnici, dálnici, která rozkrajuje blízké údolí, vidí útržky osudů lidí, s nimiž se setká, a někdy i svůj zestárlý obličej.\nBráním horu - bráním sebe\nTím se ale Časoskokanovy "nadpřirozené" schopnosti nevyčerpávají dokáže mluvit s různými lesními bytostmi, trpaslíky a šotky, se šiškovým mužíkem i liškou čarodějkou a citlivost k personifikovaným "přírodním hlasům" si uchová až do dospělosti. Časoskokan je intuitivní ekolog, díky dětskému, mytologicko-pohádkovému vnímání věcí kolem sebe chápe víc než ostatní. Slyší zoufalé volání hory, která má být zničena kvůli stavbě silnice, cítí, co se s ní děje, jako by s ní byl spojen pupeční šňůrou, a snaží se ji bránit, protože tím brání i sám sebe. Místo je pro Časoskokana bytostně důležité a rozmlouvání s lesními šotky a duchy naprosto přirozené. Fantazie přechází v realitu samozřejmě a téměř nepozorovaně, hranice mezi smyšlenkou a skutečností je tak mlhavá, že už ji vlastně nelze rozeznat. První část románu, Časoskokanovo dětství, se odehrává v nejmenované severoitalské vesnici 50. let, kterou hrdina v úvodu představí v několika odstavcích skrze její obyvatele. Každou ze svérázných postav dokáže sugestivně popsat jedinou krátkou větou a několika tahy vykreslí živý vesnický betlém, zalidní prostor charaktery silnými i slabými, podivíny, blázny, kariéristy, hospodskými povaleči a odkvétajícími svůdnicemi. Tak začíná sled mikropříběhů, jakási vesnická tragikomedie, v níž Časoskokan hraje roli bystrého pozorovatele a komentátora. Spolu s ním zpovzdálí sledujeme žabomyší hospodské spory, pozvolný tok dní a let. I to, jak se nakonec skupina domorodců, jíž velí jeho otec, truhlář, samorost s náklonností k alkoholu a idealistický komunista, vzbouří proti praktikám obchodníků s nemovitostmi, kteří bohatnou na nelegálních spekulacích a rozprodávají pozemky kolem vznikající dálnice. V předem prohraném boji zvítězí ti, kdo mají moc a peníze - občanské protesty nezmůžou nic proti "asfaltovému veřejnému zájmu" a těm, kdo se na něm přiživují. Vesnici dohoní pokrok, zaplaví ji přistěhovalci, komunita starousedlíků se rozkližuje a rozpadá. Ani ve fiktivním textu tedy nemizí kritické naladění Benniho - žurnalisty. Znechucení politickou praxí a jejími důsledky je zcela zřejmé. Benni sice neúnavně tepe poměry, ale dělá to s mírou a hlavně s neuvěřitelným vtipem. Umí čtenáře rozesmát a přetáhnout na svou stranu, umí je přesvědčit, aby se na svět dívali jeho očima. Umí je vtáhnout do polozapomenutého dětského světa, kde platí jiná pravidla a uznávají se jiné hodnoty, a tak spolu s Časoskokanem, drzounem a rabiátem s přebujelou fantazií, lze prožít školní dobrodružství s partou kamarádů stejně jako první erotické zmatky a smát se jemu a smát se s ním a smát se i sám sobě.\nVe chvíli, kdy hlavní hrdina začne chodit na gymnázium, začíná druhé dějství, částečně se mění obsazení i kulisy; namísto vesnice je tu město a s ním noví kamarádi a starosti puberťáka, který se sám na sebe dívá s povytaženým obočím. Sebeironicky Časoskokan vypráví i o svých milostných eskapádách, přesto je ale příběh jeho osudové lásky k Selene, který se táhne celou knihou, strhující; je to neidealizovaná a nepatetická romance, úsměvná, ale ne směšná. Se stejnou upřímností, s jakou vypráví o všech zákrutách a trapnostech vztahů, mluví Časoskokan o mýty opředeném roce 1968. Popis studentských protestů působí v jeho podání spíš groteskně, přesto je opojná bojová atmosféra schůzí a nočních hlídek v opuštěných školních budovách nakažlivá. Magickým rokem 1968 se vyprávění zvolna završuje, Časoskokanův otec zemře, když zachraňuje lidi zavalené sesuvem půdy. Hora se pomstila těm, kdo bojovali o její záchranu. Časoskokan se rozhodne vzít spravedlnost do vlastních rukou a pomstít oba - horu i otce; pod tíhou odpovědnosti se pak zřejmě definitivně přehoupne do dospělosti. Dvoje hodinky si ponechá: hodinky pozemské i hodinky možných světů. Časoskokan, ten, který přeskakuje mezi různými časy a různými světy, skutečnými i fiktivními, je bytostný fabulátor. Časoskokan je alegorií spisovatele, pohybuje se mrštně mezi jednotlivými verzemi svých příběhů, své posluchače chvíli vede a chvíli mate, mizí a zase se objevuje, hraje si s nimi. Není větší radost, než se spolu s ním ztratit v oněch "třiceti šesti chaotických románových časech", které odměřují jeho hodibinky. Věřte - nevěřte.


Ať si každej pamatuje divadlo lepších forem i Norem... ne dolem, jen horem BOŽSKÝM ZENITEM... Semafor\nAutor: mystikus (Stálý) - publikováno 12.2.2018 (11:06:42)\nPLZEŃÁK JIŘÍ SUCHÝ, NAROZENÝ 1. ŘÍJEN 1931, PRINCIPÁL TEÁTRU SEMAFOR\nS Jiřím Suchým se setkal Martin Severa (v sobotu oslavil jako Botu zvanou Melichar šedesátý druhý rok, přesto nepelichal, nešediví nešedivoun) jen týden před „mayským“ koncem světa, 14. prosince 2012, narozeninami také Michela de Nostradama, 1503. Tématem ovšem nebylo toto datum 21 12 2012, ale život „po konci světa“ Jirky Šlitra, po 26.12.1969 (narozen rovněž v únoru, 15.2.1924 jako JUDr. v buřince proti bouřce a hromu blesku… z principu vyššího Major Force). Pan Suchý přežil jako suchozemec nejen svého partnera, ale i několik zániků divadla Semafor. JS: Když Jirka Šlitr natáhl bačkory, tak asi dva tři dny nato se mně zdál sen, jakej jsme měli mezi sebou. Já jsem mu v tom snu říkal: Potřebuju někam jet a nemám na tramvaj, můžeš mně půjčit? A on říkal – půjčit, to ne, ale když řekneš průvodčímu, že se se mnou znáš, tak tě sveze zadarmo. To je odpověď, jakou by mně ten Jirka skutečně dal. A mně se to zdálo potmě a ve snu barevně.\nJo tak, mluvili jsme spolu v hledišti divadla Semafor v Dejvicích a procházeli přilehlými prostorami. Pak přišla Jitka Molavcová a mně to připadalo, jako bych se byl díval na představení a zároveň byl jeho součástí. Po rozhovoru jsem v hledišti zůstal a sledoval hru Betlém. Měl jsem pocit, že se nic nezměnilo. Pan Suchý má stejné kouzlo jako dřív, je stejně mladý jako dřív a já byl díky němu mladý aspoň dvě hodiny… ale no tak, no tak.\nNELZE ZAČÍT JINAK NEŽ PÍSNIČKOU „JÓ, TO JSEM JEŠTĚ ŽIL“. KOLIKRÁT JSTE JÓ ŽIL A PŘEŽIL?\nNo, já vám teď nebudu moct říct takhle naráz číslo, ale těch životů bylo několik. Když si vzpomenu třeba na své útlé mládí, tak se někdy za sebe až stydím. Řešil bych věci úplně jinak. Pak zas byla taková etapa, kdy už jsem si začal uvědomovat, že některý věci by měly bejt jinak, a začal se na vlastní pěst vzdělávat. Absolvoval jsem čtyři měšťanky, ale nechali mě prolézt jenom ze soucitu, poněvadž jsem byl slušnej chlapec. Místo pětky mi dali na vysvědčení štyrku pro Jirku, takže jsem prošel. Pak přišla taková pro mě důležitá etapa, kolem dvaceti let, kdy jsem tu svou nedostatečnost začal pociťovat velice těžce.\nNajednou jsem zjistil, že někteří mí spolužáci jsou už úspěšní a některé mé kamarády, jako byl třeba Ivan Vyskočil, brali dospělí vážně. Jenom já jsem byl pořád takový ořezávátko, který se tam potácelo, takže pak nastala etapa, kdy jsem začal cítit, že s tím musím něco udělat. Úplně jsem se najednou změnil. Dlužno říct, že mě třeba změnili Voskovec s Werichem. Proto dělám divadlo. Viděl jsem je naživo v Pěsti na oko, a to se mnou tak zamávalo, že jsem si říkal – já musím dělat něco takovýho. Přitom jsem byl herecky absolutní antitalent. Mě hnali i od ochotníků! Nikde mě nechtěli. Chodil jsem ze spolku do spolku a při druhý zkoušce mi vždycky řekli, abych příště už nechodil. Takže jsem na sobě musel nějak začít pracovat, a to byla taková druhá etapa. A třetí etapa byla, když jsem se jaksi čapnul. Ta měla taky svý, samozřejmě, tam jsem ztrácel jeden ksicht a přecházel jsem do druhýho. Totiž: prvně mě jaksi oslnila ta sláva. Prostě všichni o mně věděli, chtěli podpisy, zdravili na ulicích a tak, a já jsem si to užíval. Pak po letech mi to samozřejmě začalo lízt na nervy s antiklidem a utíkal jsem před tím do háje. Takže takový životní etapy, kdy jsem se změnil, ale úplně radikálně, tak těch bylo dost.\n(V kuloárech) Já vás teď provedu naším divadlem a ukážu vám, co tady máme. Toto je nejcennější exponát, to je kostým Voskovce a Wericha z jejich první hry Vest pocket revue. Voskovcův tatínek byl kapelníkem carské ruské armádní zbrojovky sborné pro noty neodborné a to byly jeho uniformy. Voskovec s Werichem, když hráli tu první hru, tak si to vzali na sebe. Tak to jsem získal.\nJAK V+W PŘIŠLI NA TO SVÉ KLAUNOVSKÉ LÍČENÍ?\nNo, oni zbožňovali klauny. Jednak zbožňovali němý americký grotesky, ale hlavně Voskovec zažil bratry Fratellini v Paris. To byli tři klauni, básnil o nich, a tak se rozhodli, že budou dělat klauny. A udělali dobře.\nVY JSTE SE V ROCE DEVATENÁCT SET ŠEDESÁT DEVĚT OCITL NA JEVIŠTI SÁM. VAŠEMU HERECKÉMU PARTNEROVI JIŘÍMU ŠLITROVI SVĚT SKONČIL DRÁHU, I BOBOVOU, I BOHOVOU.\nJá se zmíním o jedný takový zvláštní příhodě. Když Šlitr zemřel, tak asi dva tři dny nato se mně zdál sen, ve kterým se mi objevil, a co mě šokovalo – ne v tom snu, ale až jsem se ráno probudil – on v tom snu používal úplně přesně ten humor, jakej jsme měli mezi sebou. A nebyla to replika, byl to úplně novej vymyšlenej fór. Já jsem mu v tom snu říkal – potřebuju někam jet a nemám na tramvaj, můžeš mně půjčit? A on říkal: půjčit to ne, ale když řekneš průvodčímu, že se se mnou znáš, tak tě sveze zadarmo. To je odpověď, jakou by mně ten Šlitr skutečně dal. A mně se to zdálo ve snu. Považoval jsem to za nějakej takovej kontakt s ním. Jinak jsem zavalen prací a vším možným, tak si na něj někdy ani nevzpomenu, ale najednou, třeba dneska večer, když zpíváme Purpuru, nemohu se ubránit a vidím, jak on je spokojenej, že se ta jeho písnička, na kterou on tolik sázel, pořád zpívá. Poněvadž jednou v červenci přišel a říká… on byl takovej… daleko všechno víc plánoval než já, já jsem takovej spíš spontánní a on byl ten, kdo musel mít vždycky všechno přesně, jak to chtěl. No, přišel a říkal: „Víš, Bing Crosby nazpíval kdysi White Christmas, každej rok to v tý Americe hrajou. Každej rok tam vychrlej desky a ta písnička poznamenala všecky Vánoce. Taky bychom měli udělat něco takovýho.“ No, a tak jsme napsali tu Purpuru. Kdykoliv tady zazní, což bude například i dneska večer, tak je přítomnost Jirky Šlitra velice konkrétní. Řekl bych, že mě už neovlivňuje, poněvadž jsem šel trošičku i s dobou a musel jsem se postavit na vlastní nohy. Ale většinou si ho uvědomuju v jakýmkoli doteku s jeho prací, ať už jsou to jeho obrázky, který kreslil, nebo zazní písnička a už ho tu mám a najednou se mi třeba vybaví okolnost, kdy jsme tu písničku psali, jaký to bylo a tak. Takže se mi vrací spíš tahle ex post. Jiří Šlitr by teď byl myslím nesmírně spokojenej, poněvadž on byl na rozdíl ode mne velice podnikavej. On mě dokázal přemluvit, abychom nechali vyrobit Dobře placenou procházku na širokým filmu s anglickýma titulkama, což tady vůbec nebylo zapotřebí. On to vzal a letěl do New Yorku a pokoušel se to tam prodat. To já bych v životě neudělal. On chtěl proniknout na Broadway. Samozřejmě, odtud to bylo velice svízelný, ale on se o to pořád pokoušel. Myslím, že teď by byl jak ryba ve vodě. Já bych jenom čuměl.\nKDO VÁS NEJVÍC OVLIVNIL KROMĚ V+W?\nMě ovlivnili vůbec všichni komici, nejvíc snad George Formby, dneska už zapomenutej britskej komik. Ačkoliv kdykoli se o něm zmíním někde v rádiu nebo v televizi, tak vždycky dostanu aspoň jeden dopis pamětníků, který se ptaj, kde by mohli vidět jeho filmy. Ten se mnou taky pořádně zamával, ještě před Voskovcem a Werichem, ale tehdy jsem si ještě netroufl plánovat, že bych chtěl mít v Praze divadlo, to bylo až po Voskovcovi a Werichovi, ale hrozně mě ten Formby ovlivnil. On hrál na banjo, tak jsem taky začal hrát akord na banjo akorát ne suše. A v psaní mě ovlivnili Voskovec a Werich, samozřejmě, ty už nebudu jmenovat, ty už jdou automaticky, ale třeba Vítězslav Nezval, Christian Morgenstern (narozen tak, že v jeho 18 letech mu akorát otevřeli Eiffelovu věž v Paris) a celá řada zajímavejch básníků. Jazz, americkej jazz, kterej se sem začal hrnout po válce, než byl pak jako nežádoucí plevel vyplevelen teda násilně odvelen na vedlejší kolej, tak ten se mnou samozřejmě taky velmi zamával.\nVY VLASTNĚ HOVOŘÍTE SE VŠEMI SVÝMI BÝVALÝMI KOLEGY, KTEŘÍ MAJÍ „PO KONCI SVĚTA“, PROSTŘEDNICTVÍM ZACHOVANÉ KORESPONDENCE, SE KTEROU SEZNAMUJE I DIVÁKY.\nAno, teď to tady hrajeme v Dejvicích a promítáme fotografie a faksimilie těch dopisů. Je to představení, který kupodivu lidi hrozně žerou. Totiž já jsem vybral všechny dopisy, který maj nějakej vtip. Taky je podtitul, že dopisy dovedou rozesmát. A lidi se smějou a baví, poněvadž jsem si dopisoval s velice vtipnejma lidma. Vlastně jedinej, kdo ještě žije, je Miloš Forman a taky trochu já. Jinak ti ostatní už bohužel. Víte, co je zajímavý? Mně vyšlo pár knížek poezie. Nikoliv písňových textů, ale lyrika. Básničky a já jsem si to nedávno pročítal a v každý tý knize je několik básní, který jsou o smrti. Já jsem si to nějak ani neuvědomoval a říkal jsem si, tohleto téma, kde se to ve mně bere? Jsem přece komik! A když mluvíme o komikovi, když zemřel Jiří Šlitr, Voskovec mně napsal překrásnej dopis o smrti. Že my se jí bojíme, všichni z ní dostáváme strach, a říkal, možná, že smrt se nám potom objeví jako taková holčička od Renoira v rozkvetlé orosené zahradě a uškrtí nás svou zástěrkou dřív, než to stačíme živejm bytostem k radostem pak sdělit. Tak takhle vidí klaun smrt. Klaun, kterej má ovšem obrovskej poetickej náboj.\nVY VZPOMÍNÁTE I V JEDNOM RÁDIU. MÁTE TAM POŘAD, KTERÝ SE JMENUJE POZDNÍ SBĚR.\nAno, jmenuje se to Pozdní sběr. Zajímavá věc. Jeden náš přítel z Austrálie, kterej tam emigroval před mnoha a mnoha desítkami let se nad tím strašně pohoršil. On to tam prý v tý Austrálii chytá přes počítač a strašně se rozčílil, že tomu dali název Pozdní sběr. On netuší, že pozdní sběr znamená kvalitní víno, že jo, tak jsem mu to napsal a on potom říkal – jo takhle! On myslel, že to znamená sběr starých odpadků, a ještě pozdních.\nDIVADLO SEMAFOR NĚKOLIKRÁT MÁLEM ZANIKLO. ALE VY JSTE SE VŽDYCKY VZCHOPIL A NAŠEL PRO NĚJ MÍSTO NA SLUNCI. NEUVAŽOVAL JSTE NĚKDY V KRIZI O KONCI KARIÉRY PRINCIPÁLA Z PRINCIPU?\nMy jsme vždycky měli „jednou jsi dole, jednou nahoře“. Když jsme za minulýho režimu začínali, tak nám nemohli přijít na jméno. Divadlo Ve Smečkách (dnes je tam zvenku reklama na letité pozdní sběry V+W) nám sebrali tak sprostě podlým způsobem! Řekli, abychom to vyklidili, že ho zrekonstruujou, že musíme mít důstojnější stánek. Tak jsme to vyklidili, a když jsme tam potom přišli, tak to bylo zdemolovaný, rozkopaný a řekli „už to nebude divadlo, ono je to nevyhovující z požárních důvodů“. A když jsme teda odtamtaď odešli, tak už to bylo zase divadlo, už to byl Činoherák. Hráli jsme pak chvíli v různejch divadlech po celý Praze, taky v dnes již zaniklém divadle Na Slupi, a tam se stal takovej zvláštní okamžik. Přišlo tam 14 vytrvalců z ústředního výboru naší rodné strany, jak si říkali, my jsme tam hráli hru Jonáš a tingltangl, a když bylo po představení, tak jsem si říkal – to je náš konec. A oni si mě zavolali a položili otázku, kterou… já myslel, že spadnu ze židle. Říkali: „Prosím vás, co proti vám mají?“ Já jsem říkal „kdo?“ „No, my slyšíme pořád Semafor ne, ale vždyť je to velice pozitivní!“ A najednou nám dali divadlo na Václaváku, a až do roku devatenáct set šedesát devět jsme byli hýčkáni. Poslali nás třeba do Paříže na studijní cestu na útraty ministerstva. A pak přišel takovej ten nenormální stav, kterýmu říkali normalizace, a zase sešup dolů. To trvalo dvacet let, nebo ani ne dvacet let, možná šestnáct. Když přišel Gorbačov, tak se to začalo silně lepšit, pak už mě nechali, abych jel režírovat do Finska, nebo jsem tady natočil film. To byla perestrojka, 3 s pere pračkou, oni už se začali bát, co asi přijde, takže radši pro jistotu… Ale vy jste se mě ptal, jestli jsem uvažoval o konci kariéry. Když zemřel Šlitr, tak jsem si říkal: „Teď to sbalím, poněvadž jsme byli taková dvojice, tak svázaná k sobě,“ protože si lidi budou říkat – on je tam jeden místo dvou, to je jenom polovina. Už to bude volovina, už to bude neúplný a už to bude jenom suchý jako vyschlý pramen, amen. Pak jsem si ale uvědomil, jak bych nahrál režimu, kterej čekal, až toho nechám, jak na smilování. A tak jsem si řekl, že ne. I když jsem vážně uvažoval, že to asi nebude mít cenu, že už to nikdy nemůže bejt ten samej Semafor. A on už to taky nebyl. Na jeho místo přišel jako skladatel Ferdinand Havlík, něco mezi Havlem a Ferdinandem Porschem pašákem, ale partnera k sobě na hraní jsem brát nechtěl. Nechtěl jsem hrát ve dvojici a dělat jakoby nic. Tak jsem tam měl takovou jako partnerku devítiletou dívenku, ale nakonec jsem se rozhod a dali jsme dohromady trio Molavcová, Dvořák a Suchý. To fungovalo nějakej čas. Říkali jsme si Kašpar, Melicharová a Baltazar. Pak se Baltazar nějak vyeliminoval a mně zbyla na krku Melicharová, střevíček zvaný Melicharová. Je zajímavý, že s Dvořákem se tam střetly dvě školy. Já jsem odchovanec Voskovce a Wericha a on se vždycky hlásil k Vlastovi Burianovi. Zatímco Voskovec a Werich hráli v dialogu takovej ping pong, uměli se střídat a nechávat prostor jeden druhýmu, Vlasta Burian byl pověstnej tím, že všechno převálcoval. A ten Pepa Dvořák měl tutéž vitalitu. My jsme hráli Kytici, kde jsem celkem dobrovolně dělal takovýho nahrávače. Měl jsem tam sice taky nějaký ostrůvky, kdy jsem se prezentoval sám, ale jak vstoupil na scénu on jako Polednice, byl ten hlavní. Já jsem mu měl dělat nahrávače a kolikrát jsem neměl šanci tam vklínit ani větu. Vždycky jsem čekal, až se nadechne, abych mohl něco říct.\nChristian Heinrich Spiess psáno Spieß (4.dubna 1755, Freiberg – 17.srpna 1799, Bezděkov) byl německý literát, autor oblíbených strašidelných a loupežnických románů, kterého inspirovaly přírodní krásy, ale jehož tvorba patří nenávratně pouze literární historii. Průkopník krvavé, dnes bychom řekli hororové, literatury. Jeho dílo je rozsáhlé, je autorem třiačtyřiceti próz a patnácti divadelních her, uveďme aspoň některé tituly, které dokládají, že Spiess si označení literárních historiků zasluhuje: Skalní duchové, Rytíři se lvem ve znaku, Životopisy sebevrahů (4 svazky), Životopisy šílenců (4 svazky), Zazděná slečna aneb podivné příhody Marie z Hohenturu, Krásná Olivie aneb strašidlo u Bílé věže, Giovanni Liobetti vražedník přeukrutný, atd. V Čechách byl Spiess na rozhraní osmnáctého a devatenáctého století velmi oblíben a byl u nás populárnější než hlavní představitelé německé romantiky, což patrně souviselo s atraktivní volbou fantasijních námětů a s moralistním zaměřením jeho děl. Byl úředníkem, později hospodářským správcem a společníkem hraběte Künigla na zámku v Bezděkově u KIatov. Narodil se 4. dubna 1755 v Heldingsdorfu u Freibergu v Sasku a již od mládí projevoval sklony k divadelnictví a stal se kočovným hercem. Jako sedmnáctiletý přišel do Prahy a v letech 1779 až 1788 působil jako herec v Praze, vystupoval v divadle v Kotcích. Pak se ale stal úředníkem a společníkem apelačního rady, tj. hraběte Šebestiána Františka Josefa Kunigla na zámku v Bezděkově u Klatov. U Kuniglových žil i se svou krásnou družkou (a universální dědičkou) Žofií Kornerovou, rozenou Bauerovou, kterou si hrabě oblíbil stejně jako jeho. Herec Spiess se proslavil především jako autor „krvavých románů“ překládaných z němčiny do češtiny již Prokopem Šedivým a vydávaných mimo jiné i Václavem Matějem Krameriem (1753–1808). Zůstává víc než pozoruhodným tvůrcem skoro šedesátky děl, jejichž námětem bývá hrůza. Obdivoval je i grafik a spisovatel Josef Váchal. Christian Heinrich Spiess nosil podobně jako Josef Dobrovský (1753–1829; tento chrabrý přednosta spisů zemřel na narozeniny Dobrovského 17. srpna 1799) modrý plášť, a z toho pláště se zachovalo šest knoflíků v dnešním klatovském muzeu… Spiess propadal stále více zádumčivosti, zvláště když prý viděl nevěru své krásné choti. A poté, co mu zemřela matka, začal vyhledávat samotu, postavil si poustevnu na osamělé buližníkové skále jižně od vsi Tupadel. Aby místu svého ústraní dodal ještě podnětnějšího romantismu, vztyčoval pak Spiess okolo dřevěné kříže. Až jako by chtěl žít na hřbitově a mezi nimi pak psal své hrůzostrašné romány. Zemřel duševně nemocen 17. srpna 1799, jenom čtrnáct dnů po hraběnce Terezii Kuniglové, do níž byl romanticky zamilován a která se podle jedné verze dokonce otrávila zdrcena jeho nastupujícím šílenstvím. Náhrobní kameny obou stojí na bezděkovském hřbitově, kam byly přemístěny roku 1934, když je nechal obnovit spisovatel Josef Blau. Už v prvních desetiletích po své předčasné smrti ve čtyřiačtyřiceti letech stal se Spiess autorem takřka světovým, anebo byl rozhodně přetlumočen do všech hlavních evropských jazyků. Ovlivnil tak dokonce Puškina (1799–1837) anebo i jiného ruského romantického básníka Vasilije Žukovského (1783–1852). Spiess byl bezesporu géniem své doby, svého oboru i prostředí a stal se klasikem právě toho typu románků, který byl tak hojně zastoupen i v pověstné sbírce Josefa Váchala (1884–1969). Právě Spiessovi věnoval Váchal roku 1933 i jediných patnáct výtisků své barevné publikace – ódy na Spiesse napsané už roku 1931. „Spiess je krvavému románu tím, čím byl Shakespeare dramatu a čím byl Vergilius poezii“, rozplýval se Váchal v tomto textu až snad nepřiměřeně. „Jeho duch, toť Mæterlinck, jen na nižším stupni vývoje.“ A stavěl Spiessova díla provokativně až nad Máchův Máj a vcelku právem je považoval za kvalitnější etalony později stále úpadkovějších krváků, které ovšem rovněž ctil a sbíral. Za svého pobytu na zámku v Týnci u Klatov a v Nemilkově u Levhartic (1931) se prý výtvarník Váchal cítil přímo „pronikán fluidem“ Spiessových stop.


Stalin a Gottwald nemají nárok na čestná občanství – Forum24\nSám Stalin je přímo odpovědný za smrt desítek milionů lidí. Za jeho vlády byly v tehdejším Sovětském svazu vyhlazovány celé skupiny obyvatel, například zemědělci, kteří se stali oběťmi uměle vyvolaného hladomoru v třicátých letech minulého století především na Ukrajině. Za Stalinovy éry bylo popraveno mnoho nevinných lidí po vykonstruovaných procesech, miliony jich byly uvězněny v gulazích, které si nezadaly s nacistickými koncentračními tábory. Komunisté likvidovali celé skupiny lidí jenom kvůli tomu, že patřili mezi nesprávnou třídu. V tom jsou si podobní s nacisty, kteří zabíjeli lidi z rasových důvodů.\nStalinův český žák Klement Gottwald je odpovědný za nastolení rudého teroru v roce 1948 v Československu, kdy byli lidé souzeni, popravováni a vězněni z politických důvodů. Mezi pronásledovanými byli i členové Československé strany lidové a katoličtí duchovní.\nGottwaldovým režimem byli popraveni nebo umučeni ještě další tři lidovci: Stanislav Broj, Jan Plesl a Adolf Janáček. Desítky jich byly uvězněny, stovky emigrovaly z Československa. Není tedy pravdou, že by strana lidová za socialismu kolaborovala s komunisty, naopak její řadoví členové byli často kvůli svému členství perzekvováni, režimem protežována byla pouze hrstka nejvyšších představitelů.


Neúprosná statistika: Česko dál zůstává montovnou Evropy | E15.cz\nNeúprosná statistika: Česko dál zůstává montovnou Evropy\n4. června 2013 • 14:58\nOrganizace pro hospodářskou spolupráci (OECD) mění způsob měření exportní výkonnosti ekonomik tak, aby data reflektovala skutečnou přidanou hodnotu země pro její export. Podle nového přepočtu je podíl Česka na světovém vývozu o více než jednu desetinu menší.\nOECD zveřejnila nejnovější údaje o postavení členských zemí v globálních hodnotových řetězcích, tzv. GVC (Global Value Chains). Z dat týkajících se Česka vyplývá, že zahraniční obchod ČR je z více než ze šedesáti procent tvořen zapojením právě do GVC, přičemž v sektorech jako je elektronika či dopravní zařízení dosahují hodnoty až téměř 90 procent. Tyto výsledky naznačují, že přidaná hodnota se realizuje v té části hodnotového řetězce, kde jsou marže nejnižší, tedy zejména v montáži zařízení.\nNejvětší podíl při tvorbě skutečné hodnoty světového obchodu připadá na země, které své zisky tvoří díky patentům, inovativním řešením, případně díky logistice, či vlastnictví důležitých distribučních kanálů. Na špičce světového vývozu se s více než 12ti procentním podílem nachází Spojené státy americké, které přibližně o čtyři procentní body předběhly druhou Čínu. Přitom podle tradičního a nepřesného měření vedou USA nad Čínou jen těsně, ani ne o jedno procento.\n„Z tohoto pohledu je česká ekonomika podobná spíše čínské, neboť po přepočtení výsledků exportu dle přidané hodnoty je náš podíl na světovém exportu 0,71 procenta oproti dosud uváděným 0,82 procenta, což je zhoršení o více než desetinu“, uvádí Ivan Jukl, vrchní ředitel ekonomické sekce Ministerstva zahraničních věcí.\nSmyslem nové zprávy OECD je poskytnout vládám členských států lepší obrázek o jejich integraci do světové ekonomiky prostřednictvím účasti na byznysu nadnárodních korporací země.\nRozhoduje přidaná hodnota\n„Dnešní vlády totiž daleko více zajímá, kolik přidané hodnoty pro export se produkuje a kde se tato hodnota bere, což tradiční statistiky zahraničního obchodu neumožňují“, vysvětluje velvyslanec ČR při OECD Pavel Rozsypal. Je to dáno skutečností, že většina světa je zapojena do aktivit globálních hodnotových řetězců a pro úspěšný export je potřeba značnou část výrobků a služeb dovézt. Pro ČR se stále jedná e o relativně nový fenomén. V dobách plánované ekonomiky totiž platilo, že co se vyvezlo, bylo také veskrze doma vyrobené. Přidaná hodnota a hrubý export znamenaly prakticky totéž.\nPodle nejnovější statistiky OECD zůstává Česká republika spíše montovnou Evropy, než její laboratoří. Zpráva navíc potvrzuje, že reálný dopad ČR na světové trhy je menší, než se doposud zdálo. Ve všech sektorech je totiž podíl přidané hodnoty v ČR na hodnotě celosvětové menší, než když náš otisk ve světě měříme tradičními ukazateli hrubého exportu.\nMěřeno údaji o hrubém exportu v elektrických zařízeních má například Česko jednoprocentní podíl na světovém vývozu. Avšak podle přidané hodnoty vyprodukované na území ČR se jedná pouze o 0,5 procent. Pro Česko nikterak lichotivá zpráva má podle českých diplomatů i své výhody. Shodují se, že nová data s sebou nesou menší riziko špatných rozhodnutí, která by mohla dále zhoršit naší mezinárodní konkurenceschopnosti.\n„Budou-li se všechny příslušné instituce v Česku, včetně statistického úřadu a ministerstev, na projektu OECD aktivně podílet, může jejich pomoc našemu exportu paradoxně přidat více hodnoty, než některé dosavadní zaběhané postupy,“ domnívá se MZV.\nAutor: Euro, Dáša Hyklová\nOECD: Čínská ekonomika během čtyř let předstihne USA\nJižní Evropa v krizi upírá oči k Jižní Americe\nZahraniční obchod se na jaře zmátořil, ekonomické oživení ale stále v nedohlednu\nPlzeň – Praha Vlaky Brno – Břeclav Vlaky Ostrava – Praha\nApple Pay, Plochá Země, MasterCard, Porno insider, Cubesaty\nOtročín 98, Otročín\nBudějovická 273, Písek\nSKY CARGO airline services s.r.o. - 27181367\nMincovní 219, Kutná Hora\nSpolečenství vlastníků jednotek v domě Novosady č.p. 1328 v Holešově - 26300192\nAgro-Grüner s.r.o. - 29122945


K požáru komína vyjela jednotka PS Domažlice do ulice Masarykova.\nProfesionální hasiči ze stanice Suché Vrbné společně s jednotkou SDH obce Dobrá Voda u Českých Budějovic likvidovali v Zacharově ulici v Dobré Vodě u Českých Budějovic požár osobního auta. Vůz značky Audi byl zaparkovaný pod přístřeškem u rodinného domu.\nZásahem hasičů byl dům i přístřešek uchráněn. Auto však shořelo v plném rozsahu. Vyšetřovatel HZS stanovil výši vzniklé škody na 200 000,–. Příčina vzniku požáru je v šetření.\nV Průmyslové ulici v Českých Budějovicích likvidovali českobudějovičtí profesionálové požár odpadu ve vybydleném objektu.\nV Libé na Chebsku hořela paintballová herna v bývalé přádelně, na likvidaci požáru se podíleli také hasiči z německého Hohenbergu\nČtyřpatrový opuštěný objekt bývalé přádelny v Libé na Chebsku slouží jako paintballové hřiště. V noci z pátku na sobotu ve třetí patře objektu začaly hořet překážky na…\nDo obce Dražíč, části obce Karlov-Nepomuk vyjeli profesionální hasiči ze stanice Týn nad Vltavou k ohlášenému požáru sazí v komíně. Průzkum na místě ukázal, že komín nehoří.\nK úniku plynu v panelovém domě vyjela jednotka PS Sušice do ulice Volšovská. Společně se zaměstnancem plynáren provedli hasiči měření a následnou lokalizaci úniku.\nJednalo se o puštěný sporák v jednom z bytů.\nU dopravní nehody osobního vozidla, které narazilo do stromu v Deštné v Orlických horách, zasahovali profesionální hasiči z Dobrušky a dobrovolná jednotka z Deštného v O. h.\nBěhem nárazu unikly z vozidla provozní náplně. Během dopravní nehody nebyl nikdo zraněn. Hasiči provedli na vozidle protipožární opatření.\nU Kosova uklidili profesionální hasiči z českokrumlovské stanice silnici po střetu osobního auta se zvířetem.\nProfesionální hasiči z Nového Bydžova a dobrovolná jednotka z Chlumce nad Cidlinou zasahovali u dopravní nehody v části obce Olešnice – Levín. Na místě se stala dopravní nehoda dvou osobních automobilů. Jedno z vozidel skončilo po havárii na střeše a druhé zůstalo na komunikaci.\nJedna zraněná osoba skončila v péči lékařů. Hasiči provedli na místě zásahu protipožární opatření a u vozidel odpojili akumulátory. Poté převrátili jedno z vozidel zpět na kola. Místo události si převzali policisté.\nK požáru komína v ulici Polní v Horšovském Týně vyjela jednotka PS Domažlice, PS Staňkov a SDH Horšovský Týn. Revizní zpráva nebyla předložena.\nK dopravní nehodě jednoho osobního vozidla vyjela jednotka PS Sušice k obci Milínov. Řidič v šoku bez viditelného zranění byl předán do péče ZZS. K úniku provozních kapalin nedošlo.\nK vyproštění osobního automobilu z kolejiště vyjela jednotka PS Košutka na Sídliště Lochotín-sever v Plzni.\nElektrická požární signalizace ohlásila požár v objektu firmy v obci Hůry. Že se jedná o planý poplach, průzkumem firmy prověřila profesionální jednotka z českobudějovické stanice.\nK otevření bytu vyjela PS Klatovy do ulice Suvorovova.\nK úklidu po dopravní nehodě vyjela jednotka PS Košutka do obce Chotíkov. K úniku provozních kapalin nedošlo.\nU Kaplice došlo k nehodě tří osobních vozidel, provoz byl řízen kyvadlově\nKaždá nehoda, jež se stane na vytížené komunikaci, kterou silnice I. třídy č. 3 u Kaplice zcela určitě je, je dopravní komplikací. A to obzvláště pokud se nehoda stane v…\nV Průběžné ulici v Praze zasahují hasiči u střetu osoby s tramvají.\nK asistenci při otevření bytu vyjela jednotka PS Košutka z Plzně do ulice Sokolovská.\nV ulici Lazaretní v Brně zasahují hasiči u osoby sražené vlakem. Pomohli ji transportovat do sanitního vozu.\nVe Velkých Těšanech na Kroměřížsku zasahovaly tři jednotky u požáru auta v garáži\nPožár osobního automobilu v garáži hasily tři jednotky hasičů dne 23. 2. 2018 odpoledne ve Velkých Těšanech na Kroměřížsku.


Blog: Věříte papírům udavčů, hloupost - Oficiální česká podpora pro PHP-Fusion\nVěříte papírům udavčů, hloupost\nVýrok Slovenského nejvyšší soudu, který včera, 6. února 2017, v kauze Babiš zamítl dovolání slovenského Ústavu paměti národa proti dřívějšímu rozhodnutí nižších soudů, by měl záležitost ukončit. Měl! Avšak odpůrci nesouhlasí s tím, že český ministr financí Andrej Babiš je neoprávněně evidován ve svazcích někdejší Státní tajné bezpečnosti - StB, coby její agent. Chtějí dále rozviřovat udavačské papíry z dob éry socialismu a mávat s nimi na protest. Přitom musí vědět, že mnohé listiny StB nejsou vůbec preavdivé, neboť měly sledované občany poškodit a znemožnit.\nAno, pan Babiš mohl spadnout do kleští StB, vyšetřovatelé jej mohli pronásledovat, ale to neznamená, že s nimi spolupracoval a něco jim udával a podepisoval. Všeobecně je známo, že pouhý kontakt s StB přičinliví komunističtí špiclové evidovali v dokumentech jako navazání kontaktu atd., atd.\nProstě, udavačským papírům bývalé komunistické StB, ve vztahu k panu Babišovi, nevěřím. Už proto, že mám k tomu špatnou zkušenost. Týká se mého bývalého kamarád a kolegy Ivana Šedivého. Byl to hlasatel Československého rozhlasu Ostrava a poté, když ho komunisté z rádia vyhodili také sportovní redaktor a kameramana v Československé televizi Ostrava, z niž ho komunisté rovněž vyhodili na dlažbu. Jako vyloučený komunista z KSČ jezdil v Jeseníkách u Státních lesů s vétřieskou. Mimochodem, jeho největším proviněním bylo, že za okupace Československa v roce 1968 vojsky Varšavské smlouvy, hlásil zprávy o okupantech společně s hercem Luborem Tokošem z tajného rozhlasového vysílače.\nPo Listopadu 1989 se stal Ivan Šedivý vedoucím zpravodajské redakce. Na mé doporučení, jelikož jsem ho dobře znal a hlavně proto, že byl odborníkem na zpravodajství a vynikající hlasatel, stejně jako hlasatelka Eva Mudrová. Jednou u piva mně řekl, že příjde průser, jelikož v minulosti jej kontaktovali estebáci. A skutečně, někdo po roce 1991, za ředitele České televize Ostrava, pana Koska, zamával udavačskými papíry na Ivana Šedivého; měl být spolupracovníkem StB. A my demokraté svobodné republiky, jsme Ivana z televize vyhodili. Jako ti "spravedliví" komunisté. Přitom si vzpomínám - na Ivana Šedivého nebyl předložen jediný důkaz, že by někoho komunistům udával a tedy někoho poškodil!!\nNějak podobné to bude s udavačskými papíry StB pana Babiše. Nevěřím jim!\n07.02.2017 16:48 2,170 0 komentářů Tisk\n10,042,523 unikátních návštěv


Vánoční cukroví bez vajíčka | NejRecept.cz\nPřidal: Triniti, 23.11.2015\ntrochu vody, pokud je třeba\nMouku prosejeme přes jemné síto, přidáme na kostičky nakrájený margarín, moučkový cukr a přidáme i šťávu z poloviny citronu. Utřeme a pokud je třeba, přidáme trochu vody, abychom získali hladké těsto, se kterým se snadno pracuje.\nNa pracovní desce vyválíme na tenký plát ze kterého vykrojíme různé tvary. Ukládáme je na papírem vyložený plech a pečeme při teplotě 220 stupňů cca 15 minut.\nSlepíme marmeládou a obalíme nebo posypeme moučkovým cukrem.


Tesco dostalo na Slovensku vysokou pokutu za prošlé potraviny | Investičníweb.cz\n19. 1. 2015 19:36 | redakce\nMaloobchodní řetězec Tesco dostal na Slovensku pokutu milion eur za to, že v jednom ze svých hypermarketů opakovaně prodával prošlé potraviny a zdravotně nevyhovující ovoce a zeleninu. Rekordně vysokou pokutu mu uložila státní veterinární a potravinová správa, napsal portál Denníku N. Slovenská pobočka britského řetězce, který působí rovněž v Česku, reagovala, že sankci považuje za nezákonnou a že ji napadne u soudu.\nŠéf veterinární a potravinové správy Jozef Bíreš uvedl, že zmiňovaná pokuta je na spodní hranici. Za opakované vážné nedostatky při prodeji potravin slovenský zákon umožňuje vyměřit pokutu až pět milionů eur. "Pokuta, kterou dostalo Tesco, je v souladu se zákonem. Je to pokuta, která se neukládá při první kontrole, ale na základě opakovaných nedostatků," uvedl Bíreš.\nInspektoři veterinární a potravinové správy řetězci nejprve loni v červnu uložili pokutu 25 000 eur, protože ve svém hypermarketu v Partizánském nabízel několik druhů potravin po uplynutí doby minimální trvanlivosti. O měsíc později na pultech stejné prodejny odhalili dalších sedm druhů prošlých potravin, řetězec tam prý nabízel i zkažené ovoce a zeleninu.\nTesco podle portálu reagovalo, že pokutu napadne u soudu. "Požádali jsme o odklad vykonatelnosti. Soud vyhověl naší žádosti a odložil zaplacení pokuty až do právoplatného rozhodnutí," uvedla Zuzana Lošáková z marketingového oddělení slovenské pobočky řetězce.\nBritský řetězec je na Slovensku z hlediska tržeb jedničkou na trhu maloobchodního prodeje. V zemi pod Tatrami provozuje více než 150 prodejen.\nTesco dostalo na Slovensku vysokou pokutu za prošlé potraviny Co se děje Doporučená témata Nejnovější videa Výběr z trhů


HARMONOGRAM, Národní ústav pro vzdělávání\nDomů » Témata » Rámcové vzdělávací programy » REVIZE RVP » HARMONOGRAM\nPráce na revizích jsou členěny do několika kroků:\nZpracování podkladových studií k jednotlivým vzdělávacím oblastem; cílem je charakterizovat stávající stav realizovaného a výsledného kurikula v dané oblasti, zachytit zahraniční trendy a formulovat návrhy na změny, jsou-li potřebné. Studie jsou diskutovány v NÚV, následně v odborných skupinách NÚV. Naší snahou je to, aby po dopracování byly alespoň vybrané studie zveřejněny.\nPosílení odborných skupin NÚV, ve kterých probíhá první fáze revize; odborné skupiny tvoří zástupci akademických pracovišť, které se zabývají především didaktikou dané vzdělávací oblasti, resp. oboru/předmětu. Jejich členy jsou ale také učitelé ze škol či pracovníci dalších institucí působících ve školství. Složení odborné skupiny je plně v kompetenci příslušného metodika/garanta NÚV. Pokud projeví zájem o jednání některá z profesních učitelských asociací, je jí umožněna účast.\nPrvní fáze revize zahrnuje především „vyčištění“ obsahu dané vzdělávací oblasti; oblast je sledována od předškolního vzdělávání do ukončení středního vzdělávání, odstraňují se překryvy či naopak zaplňují bíla místa, formulují se výsledky učení pro jednotlivé uzlové body (konec předškolního vzdělávání, 3., 5., 7. a 9. ročník ZŠ; úroveň vzdělávání E, H; M, L0, K). Tato fáze revize je poměrně dlouhá, vzdělávací obory/předměty jsou rozděleny do obsahových částí a postupně projednávány (např. matematika – geometrie v rovině, geometrie v prostoru, analytická geometrie atd.); pro každou z částí jsou formulovány výsledky učení žáka pro uvedené uzlové body. Výchozí materiál připravuje metodik/garant NÚV, skupina jej projedná, metodik/garant zpracuje, pošle skupině k vyjádření, skupina připomínkuje, pošle metodikovi/garantovi, ten opět zapracuje a rozešle skupině ke kontrole. Do projednávání jsou zapojeni i odborníci na předškolní vzdělávání, primární vzdělávání atd. Za realizaci popsaného procesu plně odpovídá metodik/garant NÚV, který jej samozřejmě může různým způsobem modifikovat tak, aby jeho průběh byl skutečně efektivní.\nDalší fáze revize předpokládá vznik oponentních skupin, které se jednak budou k návrhům vyjadřovat písemně, jednak se zúčastní ústního projednávání. Oponentní skupiny budou různého zaměření (předškolní vzdělávání, základní vzdělávání, střední vzdělávání – maturitní, nematuritní), budou tvořeny zejména učiteli ze škol, zástupci učitelských asociací. Výsledky práce oponentních skupin budou vyhodnoceny a relevantní z nich budou zapracovány. Takto vytvořená konečná verze příslušného RVP bude předána MŠMT.\nV současné době pracují dvě odborné skupiny (matematika; ICT) v první fázi (bod c); ostatní se svou činností začínají (bod b).


Vieweghovi Účastníci zájezdu míří do kin - Novinky.cz\nNovinky.czKulturaVieweghovi Účastníci zájezdu míří do kin\nVieweghovi Účastníci zájezdu míří do kin\n13. 4. 2006, 9:46\nNa cestu českými kiny se chystají vyrazit Účastníci zájezdu, další z bestsellerů jednoho z nejčtenějších spisovatelů, Michala Viewegha. Po Báječných letech pod psa a Výchově dívek v Čechách slavil naposledy úspěch jeho Román pro ženy v režii Filipa Renče, který přivedl loni do kin nejvíc diváků.\nFilm sleduje skupinu turistů, složenou z výrazných typů (staří rozhádaní manželé, důchodkyně, homosexuální pár, hezký mladík, ošklivá dívka), na dovolené v Chorvatsku. Postavy jsou oproti knižní předloze dost pozměněné.\nPředstavitelka průvodkyně Pamely Jitka Kocurová, která měla tu smůlu, že její "kostým" byl na množství látky nejúspornější, si postěžovala na zimu, která panovala při natáčení. "Byla jsem zvědavá, jestli mi bude na plátně vidět husí kůže a fialová pusa, bylo to někdy opravdu kruté," řekla Kocurová\nRežisér Jiří Vejdělek dodal: "Přesto, když se rozkřiklo, že bude na pláži točit milostnou scénu právě Jitka, seběhly se tam davy Italů a plachetnice přijely blíž ke břehu."\nViewegh napsal Účastníky zájezdu na počátku devadesátých let jako reakci na tehdejší ohromný cestovatelský boom, kdy lidé začali po dlouhých letech houfně jezdit do zahraničí. "Tehdy to bylo velmi současné, ale my jsme začali točit o desetiletí později, kdy už to tak výrazné není. Proto jsem chtěl záměrně vytvořit jakési bezčasí, setřít zakotvení v čase," řekl Vejdělek, který se s Vieweghem podílel na scénáři.\n"Dovolená je obecná záležitost, kdy si člověk jede odpočinout, problémy nechá doma - a ony ho tam třeba doženou. Týká se to každé doby, proto jsme točili současnost, ale schválně jsme v ní ponechali odkazy k minulým letům," dodal.\nPráce s časem nebylo to jediné, s čím se museli autoři scénáře při adaptaci potýkat. Román má hodně postav a nebylo možné do filmu převést všechny natož celý děj.\n"Vypravěče jsme odstranili úplně, protože jsem nechtěl, aby na plátně někdo konkrétní vyprávěl, chtěl jsem, aby lidé své příběhy žili. Malinko jsme vypíchli Jolanu a to, co se děje kolem ní, některé postavy jsme jakoby zhustili do menšího počtu," přiblížil práci na scénáři Vejdělek a dodal, že už se mu dnes rozdíl mezi knihou a filmem trochu smývá. "Ale na dnešek v noci se mi zdál strašný sen - román vyskočil z knihovny, létal pokojem a Vieweghovým hlasem volal: Cos mi to udělal!"\nPolívková se necítí ošklivá\nJolanu - dívku, která na dovolenou pozvala své rodiče, protože partnera nemá - hraje Anna Polívková. Ve filmu sama o sobě říká, že je ošklivá a tlustá, ale z toho si herečka nic nedělá. "Beru to jako roli, neumím si představit, že bych žila v jiném než ve vlastním těle, v němž se cítím příjemně. Často se mě teď ale ptají, jestli se cítím ošklivá: Ne, necítím," zasmála se dcera Boleslava Polívky a Evelyny Steimarové.\nJejí filmové rodiče - v manželské krizi po třicetiletém svazku - hrají Eva Holubová a Bohumil Klepl. "Byli úžasní, roztomilí, chovali se ke mně opravdu jako k dceři a pořád se navzájem špičkovali i mimo natáčení," řekla Polívková a Vejdělek dodal: "Skutečně to tak bylo. Nejednou, když jsme mluvili na place o tom, jak scénu zahrát, stačilo, že jsem jim řekl: "Chovejte se jako ráno u snídaně - a bude to."\nKromě zmíněných herců ve filmu uvidíme Květu Fialovou a Janu Štěpánkovou v rolích dvou šarmantních dam, Miroslava Krobota a Pavla Lišku jako řidiče Karla a Karla, Adriana Jastrabana a Jaromíra Noska, kteří hrají homosexuální pár, Martina Pechláta jako potápěče a voyeura, Ondreje Kovala jako zpěváka Maxe a řadu dalších. Účastníci zájezdu vstoupí do kin 20. dubna ve 36 kopiích.


Strakova akademie prošla rekonstrukcí aneb sídlo vlády v novém kabátě | Časopis Střechy-Fasády-Izolace\nDomů Realizace Strakova akademie prošla rekonstrukcí aneb sídlo vlády v novém kabátě\nO zdárné rekonstrukci historické budovy Strakovy akademie, neboli sídla Vlády a Úřadu vlády České republiky, informovala během července letošního roku stavební společnost Hochtief CZ. Jedním z hlavních cílů projektu byla obnova vnější fasády a dalších prvků vnějšího pláště budovy, jejíž fasáda byla v neutěšeném stavu a stav některých oken havarijní.\nBudova Strakovy akademie má více než 700 oken, která byla buď repasována nebo částečně či úplně nahrazena replikami původních oken, čímž se významně snížila její energetická náročnost. Opravena byla i střecha, doplněna hromosvodná soustava a ochrana proti ptactvu. Restaurovány byly kamenné, štukové a kovové prvky a opraveno oplocení areálu.\nStavební práce probíhaly během běžného provozu úřadu a pod dohledem restaurátorů a zástupců památkové péče – budova Strakovy akademie je totiž chráněnou kulturní památkou ČR a její zahrada je zapsána do seznamu památek UNESCO.\nPůvodní omítky byly dvouvrstvé, kdy na jádrové omítce béžové barvy byla okrová štuková vrstva. Při rekonstrukci byla použita jádrová omítka a fasádní nátěr. Povrch balustrád, hlavic pilastrů, sloupů oplocení, kamenných portálů, váz, znaku na hlavním rizalitu a soch Víry a Vlastenectví z hořického pískovce byl místy silně znečištěn povětrnostními vlivy. Restaurátorský zásah byl prováděn převážně konzervační metodou – očištěním, neutralizací povrchu kamene znečištěného ptačím trusem, odstraněním některých nevyhovujících doplňků a celkovým zpevněním. Následovala repase prvků zábradlí anglických dvorků, hlavních mřížových vrat do zahrady objektu, okenních mříží či kovových prvků soch.\nVelkou výzvu představovala konstrukce krovu, která vykazovala střední stupeň poškození dřevěných prvků škůdci. Byla proto použita chemická ochrana dřeva a zdiva proti dřevokazným houbám, plísním a dřevokaznému hmyzu. Proběhla i výměna bednění, oprava tesařských spojů či osekání zhlaví vazných trámů. Nakonec byl proveden nátěr protipožární vrstvou.\nZdroj: tisková zpráva společnosti Hochtief CZ\nPředchozí článekS kvalitou a slušností nejdál dojdeš\nDalší článekVeletrh Střechy Praha bude zahajovat stavební sezonu 2021\nVodárenská věž jako rozhledna a moderní víceúčelové centrum\nNenápadný dům se pyšní třemi oceněními\nMüllerův dům: Památka ověnčená uznáním\nStřechy-Fasády-Izolace 5/2021: Šikmé střechy vyžadují dobré znalosti řemeslníků 4. 5. 2021\nNové Museum+ se bude starat o vítkovické vysoké pece 30. 4. 2021\nJak předcházet vzniku a růstu řas a plísní na fasádách 28. 4. 2021\nDobré větrání je alfou a omegou šikmých střech 26. 4. 2021


činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) | TISCALI, s.r.o.\nAktuální nabídka činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) než Vás někdo předběhne.\nKategorie činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), a to činžovní domy na prodej Nové Dvory (Kutná Hora), pronájem činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), dražby činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii činžovní dům Nové Dvory (Kutná Hora) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), činžovní domy na prodej Nové Dvory (Kutná Hora), pronájem činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), dražby činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora).\nNehledáte činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) ?\nPokud jste v této kategorii činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora). Určitě lépe naleznete činžovní domy Nové Dvory (Kutná Hora), který hledáte.


Úvod » Nábytek » Stolové desky » Stolové desky KENTUCKY\nNábytek / Stolové desky KENTUCKY\nStolové desky vyrobeny z masivního dřeva - dub a buk. Hladké desky s povrchovou úpravou lze snadno čistit pouze vlhkým hadříkem. Stolové desky se jednoduše připevní na stolové podnože. Montážní materiál je součástí dodávky stolových podnoží.\nTloušťka materiálu 3 cm! Kovová výztuž zabraňuje prohýbání desek!\nVhodné pouze do interiérů!\nstolová deska (15)\nbuk / mořený tabák (5)\nbuk / natur (5)\ndub / natur (5)\n80x60 cm (3)\nmasivní dřevo (15)\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 60x60 cm - buk/mořený tabák\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 70x70 cm - buk/mořený tabák\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 80x80 cm - buk/mořený tabák\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 80x60 cm - buk/mořený tabák\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 120x80 cm - buk/mořený tabák\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 120x80 cm - buk/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 120x80 cm - dub/natur\ncena 6 075,0 Kč\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 80x80 cm - dub/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 70x70 cm - buk/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 80x80 cm - buk/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 80x60 cm - dub/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 70x70 cm - dub/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 60x60 cm - buk/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 80x60 cm - buk/natur\nStolová deska z masivního dřeva Kentucky, 60x60 cm - dub/natur\ncena 2 835,0 Kč


Advokát Jiří Vyvadil: ROZTRHEJTE TU ZPRÁVU ÚVN. JE TO JEN CÁR PAPÍRU… – CZ24.NEWS\nAdvokát Jiří Vyvadil: ROZTRHEJTE TU ZPRÁVU ÚVN. JE TO JEN CÁR PAPÍRU…\nČESKO: Takhle nějak jsem si představoval Únor 1948, když na po mrtvici nemocného prezidenta Beneše nejprve naklusala smečka kolem Gottwalda a následně milicionáři obšancovali přístupové cesty k Hradu, aby se k prezidentovi nikdo přátelský nemohl dostat, aby podepsal. Dnes policie ve spolupráci s Koudelkovou BIS, který už si je jist slavným návratem do rozdělené práce už společně s NCOZ stíhají kancléře Mynáře a spol. a nová vládní většina s celým Senátem a náhle ke všemu ochotnému končícímu premiérovi dává najevo, že Zeman už skončil.\nObjektivně, bude-li hlasovat Senát, bude to tam zřejmě s výjimkou hlasu J. Doubravy znít jako nadšené ano pro zbavení pravomocí prezidenta a ve Sněmovně to v každém případě budou hlasy pravicové koalice, nesouhlas SPD a v lepším případě spíše jen pouhé zdržení se hlasování u poslanců ANO, možná se někteří odvážlivci najdou. Ale odstranění Vondráčka z možnosti býti místopředsedou, protože se odvážil konverzovat s prezidentem a drze tak potvrdil, že pan prezident žertoval, když přece lékaři řekli, že není schopen žádné činnosti, tak tím narušil zřejmě nějaké dohody…\nBude to morální selhání české politické reprezentace. A na pomyslném těle dočasné politické mrtvoly prezidenta budou křepčit Fiala a spol.\nCo je ovšem až tragikomické, že u každého obyčejného zloděje, u kterého se byť náznakem objeví možnost, že nemá v pořádku duševní stav se obratem provádí znalecký posudek znalcem z oboru psychiatrie. Ne žádný specialista na játra, krevní oběh, nohy či zuby, srdce a já nevím co ještě, ale základem toho, že člověk je člověkem jsou rozpoznávací a poznávací schopnosti a ty čurologové rozpoznat nemohou a ani nesmějí.\nZákladem toho, zda může vykonávat prezident svou funkci je, zda způsobem nevzbuzujícím pochybnost projeví svou právní a tím i politickou vůli. To v celé té komis a není jasné kdo v ní byl posoudit neumí. Zda jeho perspektiva je v otázkách nemoci jater se špatnou prognózou jistě není veselá, ale je irelevantní. Jestli má zemřít za půl roku, tak mu to v žádném případě nebrání ve výkonu prezidentských pravomocí.\nZpráva musí být objektivním seznám stavu. Jestliže tedy není schopen vykonávat své prezidentské pracovní činnosti, pak to znamená, že už teď není schopen vyjevit svou vůli, které je zaznamenána. Ale opak se ukázal pravdou. Podepsal listinu o svolání schůze poslanecké sněmovny. A podle přítomného předsedy poslanecké sněmovny Radka Vondráčka a kancléře Mynáře listinu podepsal a ještě žertoval. Proto oba musejí být odstraněni.\nTo, co píši je pro mě po budování tzv. demokracie na hranici dosud nepředstavitelného. Je to okamžité spojení policie, BIS, předsedy vlády současného i budoucího, předsedy Senátu na dojednaném puči s využitím lživého materiálu, a nebo trochu korektněji nepodstatného materiálu. Zkrátka cár papíru k roztrhání.\nBez řádného a kvalitního znaleckého posudku dvou znalců z oboru psychiatrie, kteří by se shodli na tom, že rozpoznávací a ovládací schopnosti prezidenta republiky ve vztahu k výkonu funkce prezidenta jsou vymizelé, není možné seznat jeho nezpůsobilost\nNa 100% vám garantuji, že maximálně, možná i v důsledku opiátu, či co do pana prezidenta cpou, by byly nepatrně snížené.\nV rámci svatého nadšení redaktor Mladé fronty Dnes Miroslav Korecký ve prospěch spojení Babiše s Fialou do dnešních dnů velmi normální a skvělý redaktor burcoval, že prezident bude muset vykonávat plno úkolů, které prostě vykonávat neumí, jako přijetí demise, či jmenování předsedy vlády… Jak to proboha ti urologové či gastrologové mohou vědět. Vždyť tomu přece vůbec nerozumí, tak jako já vůbec nerozumím známkovému právu. A opak už se prokázal při jednání s předsedou Poslanecké sněmovny\nNaopak bude-li prezident uznán svéprávným, a řekne jmenuji Ferdinanda Opičku premiérem, bude Ferdinand Opička oprávněn sestavit vládu, i kdyby se Fiala s Vystrčilem stavěli na hlavu. Stejně tak dosavadní premiér, pokud najde odvahu podívat se mu do očí jej klidně může navštívit na lůžku a předat mu demisi. Tam jde jen o tu odvahu se mu do těch očí podívat. Ale to je problém schopnosti Babiše ne neschopnosti prezidenta. A mimochodem pověření sestavením vlády, což je mimoústavní úkon, podle kolegů ústavních právníků se může dít klidně písemně, ale rotéž platí tak i jmenování.\nTen puč zřejmě nebude zastaven a pan prezident nelegitimně bude zbaven svých pravomocí.\nAle bojujme to posledního okamžiku, aby to nastalo.\nAutor: Jiří Vyvadil\nTagy: Miloš ZemanPrezident\nPolitický sluha, MEGA GAUNER MIKAS po tom čo zničil životy státisícom Slovákom sa zrazu cíti byť "ublížený" a žiada, aby ho vraj politici nezaťahovali do politiky!!!


Konec Ameriky? Známky toho, že Spojené státy jsou upadajícím státem | Agroworld\nČtyři známky toho, že Amerika je „upadajícím státem“ – varování před budoucností USA\n26. června 2020 18:46\nTento krok následuje po týdnech násilných střetů mezi demonstranty hnutí Black Lives Matter a policií ve Spojených státech.\nPo celé generace byly Spojené státy díky své ekonomické, vojenské a sociální zdatnosti vnímány velkou částí světa jako neomylný maják síly a moci.\nV dnešní době však tato země zdaleka není dominantní.\nNaopak, Amerika vykazuje všechny klíčové ukazatele, které političtí experti používají k charakteristice upadajícího státu – takového národa na pokraji sil, jaký jste mohli najít v postsovětské éře nebo ve válkou zmítaných oblastech Afriky a Blízkého východu.\nPředstava, že by nejstarší fungující demokracie na světě mohla někdy selhat, byla donedávna „nemyslitelná pro všechny kromě nejradikálnějších kritiků“, říká George Rennie, odborník na americkou politiku a mezinárodní vztahy z Melbournské univerzity.\nNa základě nejběžnějších ukazatelů, které mají politologové k dispozici, však podle něj existují jasné známky toho, že se tato velmoc nachází v problémech.\n„USA si stále hůře vedou v klíčových predikátorech selhání státu – etnických a třídních konfliktech, demokratickém a institucionálním zaostávání a dalších socioekonomických ukazatelích včetně zdravotní péče a nerovnosti,“ napsal pan Rennie v článku pro The Conversation.\n„Jsou v krizi – zmítají jimi nepokoje a protesty, pohání je virus, který cválá pryč od těch, kdo na něj mají dohlížet, a míří k prezidentským volbám vedeným mužem, který možná rozdělil národ jako žádný jiný před ním.“\nPokud zamíříte do Googlu a zadáte do vyhledávače „Amerika se hroutí“, zobrazí se vám nepřeberné množství analýz, jejichž počátky sahají až ke zrodu vyhledávače.\n„Už jsme tu jednou byli,“ říká doktorka Gorana Grgicová z Centra pro studium Spojených států na Univerzitě v Sydney.\n„V uplynulém půlstoletí proběhly tyto vlny debat o úpadku USA, po válce ve Vietnamu, během ekonomických otřesů na přelomu osmdesátých a devadesátých let, po 11. září, během globální finanční krize, takže to není nová konverzace.“\nRELEVANTNÍ: Amerika se zdá být rozdělená více než kdy jindy – v mnoha otázkách. Obrázek: Zdroj: AP:\n„Nyní se nacházíme uprostřed všech těchto věcí, které se dějí najednou,“ řekl doktor Grgic.\nAle desítky let nečinnosti při řešení systémových selhání, zejména v souvislosti se sociální nerovností, se vrátily domů.\nA rostoucí nerovnost mezi velkou částí americké populace dodává problémům, kterým země čelí, jinou dynamiku.\n„Je to nesmírně znepokojující,“ řekl doktor Grgic.\n„Nerovnost se zhoršuje už nějakou dobu. Narůstá rozdíl mezi těmi, kteří mají, a těmi, kteří nemají. Ti, kteří mají, hromadí bohatství mnohem rychleji. Na těchto frontách nedošlo k žádnému pozitivnímu posunu.“\nPODNIKÁNÍ A ROZDĚLOVÁNÍ\nEtnický a třídní konflikt je jednou z největších výzev pro „‚sjednocenou‘ část Spojených států“, řekl pan Rennie.\nNa protestech Black Lives Matter (Na životech černochů záleží) vyšly do ulic statisíce lidí rozzlobených policejní brutalitou vůči Afroameričanům.\nAčkoli demonstrace reagovaly na aktuální události, jsou spíše známkou dlouho budovaného bodu zlomu, který se nese v duchu prohlubující se nerovnosti a chudoby vyostřující rasové napětí.\n„Zkušenosti mnoha černých Američanů jsou výmluvné,“ řekl pan Rennie.\n„Cítí se ‚kriminalizováni už při narození‘, a když toto vnímání dosáhne kritického množství mezi dostatečně velkou populací, státy selžou.“\nTento článek obsahuje prvky, které jsou k dispozici pouze ve webové verzi\nPodobně i rozsáhlý odpor proti omezení koronárních opatření v jižních státech, při němž v některých z nich ozbrojení demonstranti vtrhli do vládních budov, se týká nejen bezprostředního znevýhodnění.\nJe to známka toho, že obyvatelstvo z nízkých a středních vrstev, které se stále vzpamatovává z ekonomické devastace způsobené globální finanční krizí, je za hranicí únosnosti.\nPředtím, než propukla krize způsobená koronavirem, dosáhla Amerika rekordně nízké nezaměstnanosti a její ekonomika pokračovala v rychlém růstu.\nJak ale upozorňuje pan Rennie, velkou část tohoto bohatství a prosperity pohltili převážně ti na samém vrcholu hory.\nPropast mezi bohatými a chudými se zvětšuje, americká střední třída se zmenšuje a horní 1 % si ukrajuje větší kus koláče.\n„Například plat generálních ředitelů se zvýšil z dvacetinásobku průměrného platu dělníků v roce 1965 na 278násobek jejich platu v roce 2018,“ uvedl.\n„V reálném vyjádření se od roku 1979 jako skupině zvýšil plat pouze vysokoškoláků, a to v době, kdy 21 procent amerických dětí žije v chudobě.\n„Zdravotní výsledky Američanů jsou navíc ve srovnání s ostatními zeměmi OECD velmi špatné, přestože mají nejvyšší náklady na zdravotní péči na obyvatele na světě.“\nRELEVANTNÍ: Američané v San Diegu protestují proti uzavíracím opatřením proti koronaviru. Obr: Zdroj: AFP\nA když hněv dosáhne kritického množství a znevýhodnění barevní lidé se postaví na odpor, jako tomu bylo v posledních týdnech, paradoxně to zasévá další rasové rozdělení.\nChudí bílí Američané se zdají být „stále náchylnější k boji proti vnímané nespravedlnosti jiných etnických skupin“, řekl pan Rennie.\n„Dělají to tak, že se staví proti podobně politicky a ekonomicky znevýhodněným skupinám, spíše než proti mocenskému systému, který je udržuje v bezpráví.“\nINSTITUCE SE ROZKLÁDAJÍ\nKdyby byla Amerika palubní deskou automobilu, blikaly by na ní kontrolky varující před erozí kritických demokratických institucí.\nTakový je názor pana Rennieho, který se domnívá, že „odpojení od bohatství“ přispívá k tomu, že politika je méně reprezentativní.\nAnalýza provedená v loňském roce zjistila, že průměrné čisté jmění senátorů i členů Sněmovny reprezentantů činí 500 000 dolarů. To je pětinásobek průměrného jmění domácnosti v USA.\nExistuje 76 federálních politiků s čistým jměním vyšším než 3 miliony dolarů.\nNejbohatší z nich, Greg Gianforte, republikánský kongresman z Montany, má majetek 135 milionů dolarů, zatímco senátor Mark Warner, demokrat zastupující Virginii, má majetek 90 milionů dolarů.\nPodle zpravodajského serveru RollCall se kolektivní majetek politiků za dva roky zvýšil o pětinu na 2,4 miliardy dolarů.\nPan Rennie uvedl, že existují významné důkazy o tom, že „většinu občanů demokracie nezastupuje“.\n„Černobílé, rasové vyprávění o amerických potížích opomíjí důležitou, ale ještě podstatnější věc,“ řekl.\n„I když není pochyb o tom, že černí Američané neúměrně trpí, prohrává stále větší většina bez ohledu na rasu.“\nEkonomická nerovnost v Americe prudce vzrostla a prohloubila se propast mezi bohatými a chudými. Obr: Zdroj: Michael Nagle:\nV knize First-Class Passengers on a Sinking Ship (Cestující první třídy na potápějící se lodi) autor Richard Lachmann, rovněž profesor na univerzitě v Albany-SUNY, píše, že selhání v řadě oblastí je patrné již několik desetiletí.\n„Výdaje na infrastrukturu stagnují, zatímco se hroutí mosty, praskají vodovodní a kanalizační potrubí a přehrady, letecká a silniční doprava se stále více zadrhává a osobní vlaky na zmenšující se síti se snaží dosáhnout rychlosti z počátku 20. století,“ uvedl Lachmann.\n„Úspěšnost studentů na základních, středních i vysokých školách se propadla z předních příček. Američtí studenti, kteří navštěvují stále chátrající školy, dosahují horších výsledků než jejich vrstevníci v zemích s mnohem nižšími příjmy nebo výdaji na vzdělání.“\n„Spojené státy sice vydávají štědré prostředky ve dvou odvětvích, ve zdravotnictví a v armádě, ale jejich relativní postavení v obou sférách již po desetiletí klesá.“\nAmeričané platí za zdravotní péči a léky více než jinde ve světě, přestože chodí méně k lékaři a tráví méně dní v nemocnici, napsal.\nAmeričané jsou na 34. místě mezi národy v průměrné délce života. Zdravotnický systém vynakládá na administrativní náklady více než dvojnásobek výdajů než kterákoli jiná země OECD.\nPokud jde o úspěšnost dalšího nejnákladnějšího úsilí země – obrany – Lachmann uvedl, že Amerika je mezi dominantními mocnostmi jedinečná ve svém „opakovaném selhávání při dosahování vojenských cílů“ v posledních několika desetiletích.\n„Americká armáda je stále méně schopná vyhrávat války, i když její náskok ve výdajích a v množství a sofistikovanosti výzbroje se oproti jejím skutečným i potenciálním soupeřům zvýšil na úroveň, která nemá ve světových dějinách obdoby.“\nU vchodu do stanice metra poblíž Bílého domu ve Washingtonu spí bezdomovec přikrytý dekami, aby se zahřál. Obr: Zdroj: AFP:\nVe „zlaté éře bipartismu“ v polovině 20. století nebylo neobvyklé, že politici překračovali stranické hranice. Tyto časy jsou prakticky pryč.\n„Když se podíváte na záznamy o hlasování v americkém Kongresu, skutečně vidíte tuto stranickou disciplínu a neschopnost najít střední cestu,“ řekla.\n„Nyní to dosáhlo téměř bodu zvratu. Obě strany jsou si velmi vzdálené, protože do značné míry mluví k různým voličům.“\n„Dosáhlo to horečky. Nepřichází to však s Donaldem Trumpem. Příčiny tu byly už velmi dlouho.“\nSnadno se svádí vina na TRUMPA\nMezi mnohými je pravděpodobně pokušení okamžitě svalit vinu za současné potíže Ameriky na prezidenta Donalda Trumpa.\nDoktor Grgic však řekl, že „historie nezačala v roce 2016“ a problémy, které národ svírají, jsou „příznaky nemoci, která má velmi hluboké kořeny“.\nSložité problémy Ameriky nezačaly v roce 2016 zvolením Donalda Trumpa. Obr: Zdroj: AFP\n„Je to něco, co je velmi strukturální a sahá daleko do minulosti – dávno před Trumpem, dávno před Obamou, před Bushem … není to nic nového, ale je to stále horší.\n„To, co vidíme nyní, podle mě svědčí o desetiletích a desetiletích obrovských problémů, které nebyly řešeny.“\nRasovou nerovnost zhoršují také systémy, které ztěžují vymanění se z chudoby a hromadění bohatství.\nPan Rennie souhlasil, že po sobě jdoucí vlády „se ukázaly jako neschopné reagovat a naslouchat svým občanům“.\n„Vnitřní úpadek největší světové jaderné a vojenské supervelmoci by se ukázal jako bezprecedentní a děsivý nad rámec racionální analýzy,“ řekl.\n„Výzvou nyní je, zda nejstarší nepřetržitá demokracie na světě dokáže dostát svým vlastním ideálům.“\nZánik Spojených států byl předpovězen nesčetněkrát.\nNení však pochyb o tom, že množství složitých výzev, kterým země čelí, je větší než po dlouhou dobu a probíhá současně.\n„Výzva je nyní jiná také proto, že se již nějakou dobu rozdělení globální moci přesouvá od USA – jiné státy hromadí moc, ať už ekonomickou nebo vojenskou,“ řekl doktor Grgic.\n„Moc se však přesouvá také od národních států. Máme různé nestátní aktéry, kteří hromadí moc … bohaté jednotlivce a korporace, dokonce i militantní organizace.“\nPředpokládat však, že další významný hráč na žebříčku – Čína – převezme plášť velké světové supervelmoci, je podle ní možná předčasný závěr.\n„Pravděpodobně směřujeme, a v tom se to liší od 70. a 80. let, ke světu, který je stále více roztříštěný.“\nK mnoha problémům Ameriky se přidala i koronavirová krize, která nevykazuje žádné známky zmírnění. Obr: Zdroj: AFP\nUpozorňuje na část obyvatelstva, které „nechybí vůle a motivace řešit některé problémy, ať už jde o příjmovou nerovnost nebo rasové vztahy, a dosáhnout tak skutečných systémových změn“.\nPodle ní by se o osudu Ameriky mělo diskutovat „o relativním úpadku, nikoli o úpadku absolutním“.\n„Když někdo slyší úpadek, spojuje si to s kolapsem – víte, ‚to je ono‘. Ale musíte být opatrní a rozlišovat mezi relativním a absolutním.“\nPodle ní nakonec „nikdo nemá křišťálovou kouli“.\n„Ale Spojené státy už několikrát ukázaly, že jsou schopny se odrazit ode dna.“\nPodle ní „nikdo nemá křišťálovou kouli“.\nPrevious PostPrevious Obnovení klíče USB do původního stavu\nNext PostNext Signs It’s Time to Ditch the Swaddle!


Paralyzér Streetwise Lightning Rod 26 000 000 - Paralyzery-vychytavky.cz\n› PARALYZÉRY › PARALYZÉRY S BATERKOU › Paralyzér Streetwise Lightning Rod 26 000 000\nParalyzér Streetwise Lightning Rod 26 000 000\nParalyzér Streetwise Lighting Rod 26 000 000 s kompaktními rozměry je jedním z nejnovější generace paralyzérů této značky a představuje spojení vestavěné XPE LED svítilny o síle 180 Lumenů s nově navrženou vysokonapěťovou cívkou.\nKód produktu SWLR26\nParalyzér Streetwise Lighting Rod 26 000 000 s kompaktními rozměry a vestavěnou XPE LED svítilnou (180 Lumenů). Výrobce uvádí o 80% lepší efektivitu paralyzéru oproti podobným přístrojům. Tento nový model přichází s vylepšenou technologií svítilny a také s efektivnějším paralyzujícím výbojem. Přístroj je vhodný ke každodennímu nošení.\nSilný výboj paralyzéru (výrobce uvádí o 80% efektivnější výboj než u podobných modelů)\nKvalitní XPE LED svítilna (180 lumenů)\nVelmi kompaktní rozměry a lehká váha paralyzéru se hodí pro každodenní nošení\nVyrobeno z velmi odolného ABS plastu + pogumovaná rukojeť\nPět módů svítilny (SOS, blikání, low, medium, high)\nParalyzér Lightning Rod 26 000 000\nNabíjecí kabel + adaptér na 220V\nKvalitní nylonové pouzdro na opasek\nNákupem stvrzujete, že jste dosáhli 18-let!


Nadzvukové, ale s vysokými provozními náklady. Před 15 lety letělo naposledy letadlo concorde | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Věda a technologie / Technologie | Související témata: Concorde výročí British Airways Air France spotřeba\nPřed 15 lety skončila nadzvuková éra v dopravním letectví. Na palubě posledního komerčního letu slavného concordu z New Yorku do Londýna přicestovala 24. října 2003 stovka prominentních pasažérů společnosti British Airways, která jako poslední nadzvukové stroje provozovala. Air France lety concordů ukončila už v létě.\nNew York/Londýn 13:54 24. října 2018 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nLetadlo concorde | Zdroj: Fotobanka Pixabay | CC0 1.0,©\nVývoj nadzvukového letadla pro stovku pasažérů umožnily vysoké státní podpory francouzské a britské vlády. „Konstruktéři stavěli letadla větší pro víc cestujících s kvalitnějšími motory a jednou z těch možností právě v takové té euforii bylo, že doprava se musí zrychlit, že bude doprava nadzvuková, že spojení mezi kontinenty bude otázkou hodin,“ vysvětluje Radiožurnálu letecký expert Martin Salajka.\nPřed 15 lety naposledy letělo nadzvukové letadlo concorde. Více si poslechněte v reportáži Jaroslava Skalického.\nOd roku 1976 létalo 14 elegantních letadel se štíhlým trupem ve službách Air France a British Airways, většinou z Paříže nebo Londýna do New Yorku. Concorde se stal symbolem technického pokroku a luxusu. Využívali ho hlavně obchodníci a také celebrity.\nAtlantik letoun překonal za 3,5 hodiny. „Let concordem je rozhodně jedním z nezapomenutelných zážitků. Vysokou rychlost člověk vnímá zvláště při startu, concorde opouštěl runway při rychlosti kolem 450 kilometrů, a pak samozřejmě ten neuvěřitelný prudký výstup do téměř dvaceti kilometrů, kdy člověk má dojem, že letadlo letí kolmo nahoru, pak letí chviličku rovně a pak zase jde na přistání, takže ten vodorovný let je velmi krátký,“ vzpomíná publicista a někdejší politik Miroslav Macek na několik svých letů concordem.\nLetadlo náročné na spotřebu paliva ale bylo v běžném provozu ztrátové. Definitivně o jeho osudu rozhodla tragická havárie v roce 2000 u Paříže. Hned po startu concorde začal hořet na levém křídle a zřítil se v plamenech. Zahynulo 113 lidí, většinou němečtí turisté.\nNadzvukové letadlo concorde | Zdroj: Fotobanka Pixabay | CC0 Creative Commons,©\nVyšetřovatelé zjistili, že hlavní příčinou katastrofy bylo proražení palivové nádrže kusem pneumatiky, kterou předtím roztrhla lišta upadlá z jiného letounu na startovací dráhu. Obě společnosti lety concordů obnovily, zájem o ně už byl ale malý. Na podzim roku 2003 letěly concordy naposledy.\nSedmadvacet nadzvukových let v historii letecké dopravy skončilo. V případě velkých letadel nejspíš nenávratně. Podle Marina Salajky jsou důvodem hlavně vysoké provozní náklady.\n„Zdá se, že v tuto chvíli spíš vyšla sázka na velké stroje, jako je Boeing 747 nebo Airbus 380, protože dopravit co největší počet cestujících za co nejnižší cenu je asi v tuto chvíli nejdůležitější hledisko,“ vysvětlil Salajka.\nPokud se nadzvukové dopravní letadlo objeví, bude to malý stroj pro několik cestujících. „Malé obchodní letouny se rychlostí blíží rychlosti zvuku, zatím ji nepřekračují, protože to by bylo samozřejmě konstrukčně i technicky náročnější. Pro byznysmeny nebo lidi, kteří jsou na rychlosti závislí, je asi výhodnější si pořídit nebo nejmout menší stroj a letět tam, kam opravdu potřebují, a ne létat pravidelné trasy,“ dodal Salajka.\nLetečtí fanoušci na legendární concordy nemohou zapomenout. Obdivovat je ale už mohou jen v muzeích, kde většina vyřazených letadel skončila.\nLinka Praha - London City bude od podzimu létat denně, oznámilo Letiště Praha


MyProtein - Conexfit\nMyprotein - britská značka,terá postupně dobývá svět. Mnoho pozitivních recenzí a kadných ohlasů. mají velice široký sortiment. Mezi nejobllíbenější produkty patří Myprotein impact whey protein, myprotein arašídové máslo a myprotein almond butter.\nMICELÁRNÍ KASEIN S POSTUPNÝM VSTŘEBÁVÁNÍM