Milan Exner STRUKTURA SYMBOLIČNA V POHLEDU PSYCHOANALYTICKÉ LITERÁRNÍ VĚDY - PDF\nMilan Exner STRUKTURA SYMBOLIČNA V POHLEDU PSYCHOANALYTICKÉ LITERÁRNÍ VĚDY\nDownload "Milan Exner STRUKTURA SYMBOLIČNA V POHLEDU PSYCHOANALYTICKÉ LITERÁRNÍ VĚDY"\n1 Milan Exner STRUKTURA SYMBOLIČNA V POHLEDU PSYCHOANALYTICKÉ LITERÁRNÍ VĚDY (Na příkladu Dostojevského románu Bratři Karamazovi) Příspěvek k evoluční estetice Recenzovali Prof. PhDr. Martin Procházka, CSc. Doc. PhDr. Zdeněk Hrbata, CSc. Věnováno přátelům z Centra komparatistiky v Praze Při přecházení z přírody do bytí zdi nejsou právě vlídné... Vladimír Holan, Noc s Hamletem Vhoď nějaké sémě na moji půdu, a poroste jinak než v jiné půdě. Také Freudova originalita byla podle mně toho druhu Je-li opravdu něco na Freudově učení o výkladu snů, pak to, že ukazuje, jak komplikovaným způsobem lidský duch vytváří obrazy skutečnosti Nejspodnějším tónem každého velkého umění jsou primitivní lidské pudy. Ludwig Wittgenstein, Rozličné poznámky Neboť podivín nejenže nepředstavuje vždy jednotlivost a zvláštnost, ale někdy se naopak stává, že v sobě nosí jádro celku. F.M. Dostojevskij, Bratři Karamazovi 1\n2 OBSAH 1 VÝCHODISKA PSYCHOANALYTICKÉ LITERÁRNÍ VĚDY 1.1 Psychoanalytická literární věda v kontextu přírodních věd Psychoanalýza a současná věda o mozku Subjekt a jednotky nevědomého zpracování Reakce psychoanalýzy na nový kontext daný kognitivní a afektivní neurovědou Neuronální jáství a dynamické jádro vědomí Vědomí, subjekt a narace 1.2 Psychoanalytická literární věda v kontextu společenských věd Mýtus a introjekce narativních entit Primární procesy, intermediární realita a terciární symboly Mýtus a fikce Psychoanalýza a fiktivní literatura Vnější a vnitřní forma literárního díla Chaos afektů a labyrint slov Funkce literárního díla a jeho paradigma Fikcionalita v silné verzi Psychoanalytická literární věda a humanitní vědy 2 MODELOVÁ TOPOLOGIE UNIVERSÁLNÍCH SYMBOLŮ 2.1 Fenomenologie nevědomí a hlubinná estetika 2.2 Fenomenologie literárního obrazu Figurativní obraz a symbol Nefigurativní obrazy a symboly Symboličnost literárního obrazu 2.3 Archetypy a psychodramatický substrát Konvencionální a hlubinný symbol Redukce a restituce literárního obrazu; jeho čtyřstupňový model a symbolická platnost Infantilní obsahy a latence Historická latence a náboženskost Syntetický pojem archetypu; jeho slabá verze Archetypy a symboly ve světle strukturální sémantiky Hlubinná gramatika: Já a Self jako označované a označující Množina archetypů a jejich struktura Trojúrovňový psychodramatický substrát a regresivní řada symbolů 2.4 Explikace modelové typologie universálních symbolů Vnitřní archetypové triangulum a jeho symboly Self (A 1 ) Symboly Self Archetyp matky (A 2 ) Symboly matky Archetyp otce (A 3 ) Symboly otce Vnější archetypové triangulum a jeho symboly 2\n3 Archetyp dítěte (A 4 ) Symboly dítěte Anima (A 5 ) Symboly animy Animus (A 6 ) Symboly anima 3 LITERÁRNÍ DÍLO JAKO KOMUNIKOVANÁ ENTITA 3.1 Subjektivita a intermediární osa Subjekt a objekt literárního díla Skutečný a literární subjekt Znak a nevědomí Neohraničenost jazykové struktury Monismus a dualismus slovního znaku Subjekt: Já a Self Intermediární subjektivita a paradigma snu Kompletní intermediární subjektivita Estetický objekt v literární komunikaci Přímá a nepřímá literární komunikace Nevědomé entity v literární komunikaci 3.2 Stratifikace a distribuce subjektivity v Bratrech Karamazových Kritika Freudovy analýzy Dostojevského Subjekt díla a epický subjekt Portálové postavy Třetí vrchol rodinného triangula Postava Dmitrij a její nevědomí Postava Ivan a její nevědomí Postava Alexej a její nevědomí Universální symboly v Bratrech Karamazových Archetyp otce Archetyp matky Animus Anima Archetyp dítěte Self Entita FMD a Bratři Karamazovi jako symbol Skutečný a textový autor Archetypová analýza uměleckého textu a biografie autora Animus a ideologie Aktantové rozvrhy románu Bratři Karamazovi 3.3 Universální symboly z hlediska estetického Estetické, literární a umělecké entity Zaobzorová a účinková estetika Literární odpovědnost, estetická transcendence a vina 3\n4 Co je symbol? Nejširší možný výměr pojmu nám říká, že to je zástupné označení. Tak např. grafický znak b zastupuje určitou hlásku řeči a znak H označuje v rozpravě určitý chemický prvek. To je konvencionální pojetí symbolu: společenská konvence určila, že písmeno b čteme tak a ne jinak a že H čteme jako vodík a nikoli třeba helium. To jsou symboly neslovní, určené vědomým aktem úmluvy, typickým pro vědu, zejména vědu exaktní, a rovněž jejich slovní podoba, rozvinutá v odborném termínu, má charakter úmluvy a konvence. Podobně, i když nikoli stejně, je tomu i s většinou slovních symbolů přirozené řeči: znaky jako příroda, dům nebo návštěva jsou rovněž jednoznačné, takže se nemusíme obávat, že by nám někdo neporozuměl, pokud jich v řeči použijeme; narozdíl od smluvních symbolů však vznikly historicky a jejich konvence je nevědomá. Slovním i neslovním symbolům konvencionálního typu říkáme symboly přímé. Vedle toho existují symboly nepřímé, označující entitu, která není nutně jednoznačná, protože je abstraktní nebo imaginární; tak např. slova dobro a posmrtný život jsou nepřímé konvencionální symboly. Zvláštním případem nepřímých symbolů jsou symboly přenesené. Vezměme si jako příklad přeneseného symbolu slovo poutník. Slovo poutník, užité jako přímý, nepřenesený symbol v běžné řeči, znamená někoho, kdo někam putuje. Podobně slovo bloudění : sejde-li poutník ze své zamýšlené cesty, bloudí. V případě obou slov jde o přímé pojmenování neboli (jak se také říká) doslovný význam. Použiji-li naproti tomu slova poutník a bloudění jako přenesené symboly, přestává být jejich smysl totožný s významem. Poutník např. může bloudit, aniž ví, jaký je vlastně cíl jeho cesty: jeho situace se stává šifrou existence nebo některých jejích aspektů obecně. Literární věda se přednostně zabývá přenesenými symboly, mimo její pozornost však nemohou projít ani předchozí typy; důvod spočívá v tom, že také ony mohou být valorizovány esteticky. Konstantním příznakem přeneseného symbolu je skutečnost, že se jeví jako přímé pojmenování. Slyším-li větu Je to poutník, může znamenat označení přímé, i když třeba očekávám opak; to první je konvencionální, druhé poetický symbol. Podobně může fungovat i metafora a jiné prostředky literárního jazyka. Metaforu jakožto nemonadické pojmenování můžeme dekomponovat na její složky (comparandum vers. comparatum) a určit tak lingvistickou interpretací její úhrnný význam (tertium comparationis), podobně jako u přirovnání a básnických epitet. Literární obrazy, tvořené např. slovními spojeními jako poutník, zbloudilý člověk nebo pouť života vyjadřují každý ve svém vlastním kontextu význam, který je určitelný z nich samých. To u symbolu, který má povahu monády, v principu možné není. Abychom pochopili, že slovo poutník je užito jako symbol, musíme ho vztáhnout k širším sémantickým souvislostem textu, než jaké představuje ono samo o sobě. Jak ale poznám, že slovo má přenesený význam? Pokud je kontext neurčitý, což je častý případ zejména v lyrice, symbolickou platnost poetického obrazu spíše tuším než cokoli jiného. Odkud vím, co je v textu skrytým významem slova poutník? Má vůbec nějaký? Není to pouhý literární obraz, který mám chápat doslovně? Nemůžeme vlastně každý poetický obraz interpretovat a vnucovat mu tím symbolickou platnost? Nakolik ho totiž interpretujeme, nečiníme tak lingvistickou cestou: M. Foucault by hovořil o hermeneutice symbolu. 1 Přesto se málokdy mýlíme. Člověk má zřejmě vyvinutou citlivost pro rozpoznávání obrazných a skrytých významů řeči. Je-li tomu tak, jedná se o evoluční zisk svého druhu. Člověk umí nejen objevovat skryté jevy a souvislosti, nýbrž i zatajovat a naznačovat, klamat a podvádět, a kdo se v takových kontextech nevyzná, je ve zřejmé nevýhodě. Skrytý smysl nemá jen lingvistický a sociální kontext. Má ho i kontext přírodní, tím spíš, že naši předkové ve svých představách přírodu polidšťovali. Ptáme-li se tedy, odkud se v nás bere vyvinutá citlivost pro uhadování skrytých významů, tedy pro smysl zjevného, musíme odpovědět, že to je původní výbava 1 Viz Michel Foucault, Sen a obraznost, s.10. 4\n5 našeho živočišného druhu, že ji člověk, nakolik byl už člověkem, vždy již měl (stejně jako vždy již měl jazyk); proces hominizace směřoval přirozenou cestou k symbolům, ať už tím termínem míníme cokoli. Smysl pro symbolično je tedy dán jednak biologicky, jednak psychologicky a jednak sociálně: na jedné straně způsobem, jakým pracuje mozek, na druhé straně kulturou, která je jeho produktem; obojí se vyvíjí na fylogenetické i ontogenetické ose. Čvrtou rovinou symbolična je rovina slovesná, textová. Vztah všech čtyř rovin chápeme v intencích teorie vrstev: textová vrstva obsahuje vrstvu sociální, ta obsahuje vrstvu psychologickou, a ta obsahuje vrstvu biologickou. V evropské kultuře se jasně definovaná teorie o jinotaji objevuje nejpozději u řeckých stoiků: jejich termín hyponoia znamená způsob, jak něco říkat, a mínit tím něco jiného; v římském kontextu se takovým jinotajným figurám bude říkat allēgoria. Původní význam slova hyponoia je domněnka, mínění, podezření ; jde tedy o takový výraz, o němž se domníváme (podezíráme ho), že říká něco jiného, než co v běžné řeči označuje. Nakolik jsou pro stoiky jména bohů alegoriemi přírodních dějů, desavuovali archaický mýtus, zároveň ho však valorizovali jako naivní vědu. Tento zvrat, dobře čitelný už u mílétských přírodních filosofů, je definitivní. Skutečnost je třeba vykládat, jak dobře věděl Platón, a je nutné vykládat i text, jak výmluvně naznačuje název Aristotelova spisu Peri hermeneias (O interpretaci; De interpretatione). Alegorickému přeznačení mytologie se nevyhnul ani judaismus: Filón z Alexandrie, jenž aplikoval alegorezi na Židovské písmo, nás učí, jak poznat jinotaj: jeho příznaky jsou aporie, cizost nebo absurdita v rámci doslovného významu kontextu. U jeho následovníka Órigena se poprvé setkáme s teorií vrstev významu. Rozlišuje tři, totiž tělesný, duševní a duchovní, kde tělesný znamená doslovný. Johanes Cassianus bude o něco později rozlišovat čtyři vrstvy významu a toto schéma bude platit po celý středověk. Ve stejné době jako on žil svatý Augustin, který nás nabádá, abychom nebrali doslova pověrečné báje; Písmo svaté mohu číst dvojím způsobem, buď jako malé dítě, nebo jako filosof. Se sv. Augustinem, jenž rozlišoval znaky přirozené a konvencionální, jsou spjaty počátky sémiotiky.všimněme si, že představa doslovného a přeneseného významu vzniká současně; jedno podmiňuje druhé a hovořit o doslovném významu bez přeneseného nedává logický smysl. Symbolično ve smyslu přenesených symbolů tedy nepředstavuje bezproblémovou entitu, která prostě nějakým způsobem je k dispozici; symbolično povstává a jeho ontologický status, vyjádřený základní charakteristikou zástupnosti, je tím jasnější, oč více se vzdaluje mýtu a přibližuje vědomé fikci. Otázkou zůstává, z čeho rozštěp mezi doslovným a přeneseným významem v dávných dobách vznikl. Má-li totiž vůbec vzniknout, musí už archaický mýtus obsahovat trhlinu, která to umožnila. Realita lidí doby kamenné v sobě nutně musela obsahovat nějakou nesamozřejmost (která se postupným uvědomováním změnila v cizost ). Obraz entity, aspirující na status symbolu, byl podle všeho už v předhistorickém období jinotajem svého druhu, nikoli prostou realitou, která by mohla konkurovat běžné životní zkušenosti denního provozu. Nebudeme myslím daleko od pravdy, že onou trhlinou v životní realitě dávných lidí bylo posvátno, tedy právě ta entita, která nás nutí chápat obrazné jako výskytovou realitu. Bylo to totiž právě posvátno, které muselo povstat, a charakter tohoto povstání v sobě lidská realita nese od samého počátku právě jako symbolický rozštěp! 2 Chápeme-li dnes symbol jako vrstevnatou strukturu, jde o dědictví historického vývoje; možná to není náhoda, že psychoanalytická koncepce definuje čtyři vrstvy symbolična, podobně jako Cassianus a po něm v jeho intencích Dante. V rámci určité kultury a doby vždy existují slova, jejichž symbolická platnost je nepochybná. Dostatečně známým příkladem z oblasti umělecké literatury může být slovo grál. Slovo grál je obecně dobře srozumitelné, což znamená, že vyvolává určité 2 U J.-P. Sartra: Lidská realita je realitou označující, signifikující. Znamená to, že si dává na vědomí, co jest, skrze to, čím není, že je stále na cestě k sobě. Viz Bytí a nicota, s\n6 sémantické konotace a citovou odezvu. Jeho sémantika, kterou nemůžeme redukovat na předmět, který označuje (mísa, stůl nebo pohár), je dána kulturním kontextem a z tohoto kontextu vychází i jeho hermeneutika. Ocitá se tak na pomezí alegoričnosti, tj. symbolu, jemuž byl konvencí přisouzený nějaký jednoznačný smysl. 3 Konvencionálním, tj. alegorickým způsobem byly symboly chápány až do 18. století. Vezmeme-li si jako příklad Dantovu Božskou komedii, má slovo pelikán a priori skrytý význam, je to symbol neboli alegorie. Kdo nepoučený by dnes věděl, že pelikán znamená Krista? Co bylo pro středověkého a renesančního čtenáře symbolem, změnilo se pro nás v pouhý obraz. Pokud ovšem vytušíme, že by slovo pelikán v Božské komedii mohlo být symbolem, jeho smysl je pro nás neurčitý a temný. Tak tomu ovšem ve starých dobách nebylo. Literární vývoj má přitom opačnou tendenci než vývoj společenský: rozostřuje a zatemňuje smysl jinotajů v podobné míře, v jaké kulturní vývoj lidskou mysl od jinotajů postupně oprošťoval. Temné symboly jsou zřejmě luxus, který si člověk může dovolit až na jistém stupni psychologické organizace a zralosti; nakolik archaický člověk temnými symboly disponoval, budily nutně úzkost a byly postupně pacifikovány a převedeny na jasné alegorie. Zřetelnou snahu o rozostření sémantiky obrazných pojmenování můžeme vidět v manýrismu a vlastně už ve 12. století i dříve, 4 vcelku však pravidlo o konvencionálním smyslu symbolů nepřestalo platit až do období romantismu. Dnešní chápání symbolů jako něčeho temného je však spíše důsledkem literárních snah symbolistů, kteří romantické dědictví rozvinuli. Není tedy žádná náhoda, že v Galfredově Nové poetice symbol vůbec nefiguruje; jeho místo totiž zaujímá alegorie. V historickém kontextu to znamená, že alegorie není špatný symbol, jak se domníval C.G. Jung, nýbrž právě naopak: symbol je špatná (moderní) alegorie! Symbol, jak mu dnešní poetika rozumí, vznikl rozostřením smyslu alegorie. Souvisí to zřejmě s nástupem moderny (která začíná právě v romantismu), sekularizace a postupné demokratizace společnosti, která ve stále větší míře odvrhuje a zapomíná hodnoty, které byly pro staré společnosti až do 18. století stále ještě nosné a závazné. Symbolům jako grál, které jsou z daného kulturního kontextu více či méně dobře srozumitelné, říkáme symboly universální. K jejich smyslu si můžeme zjednat přístup z různých pozic; v naší studii půjde o východiska převážně psychologická. Výklad symbolů má v psychoanalýze od Freudových dob zvláštní, mohli bychom říci výlučné a mezní postavení. Tvoří totiž vedle volných asociací druhou základní metodu interpretace snů, které podle M. Foucaulta obsahují kompletní antropologii imaginace ; 5 v čem takové kompletno spočívá, budeme se snažit ukázat. Obojí, asociace a symbol, tvoří v našem pojetí dvě modelové osy textu: horizontální, kterou pojímáme jako syntagmatickou osu, a vertikální, pojímanou jako osa paradigmatická. Mezní postavení symbolu znamená, že k němu nemůžeme volně asociovat, nýbrž že musíme napřed splnit některé předběžné podmínky; asociace k symbolu tedy je možná, nikoli však bezprostředně. V čem tyto podmínky spočívají, je vlastním tématem naší studie. To pro nás ovšem znamená, že symbolický smysl se ukrývá pod alegorií. Nic nám tedy nepomůže, víme-li, že pelikán 3 Vztah mezi oběma členy nepřímého označení můžeme pro základní básnické prostředky vyjádřit jednoduchými vzorci. Přirovnání: A jako B. Metafora: A-B. Alegorie se má k symbolu podobně jako přirovnání k metafoře, když skrytost B značíme závorkou. Alegorie: A (= B). Symbol: A (= B?). U metonymie je vztah opačný než u alegorie, tedy (A=) B. Toto schéma je zjednodušující, a to z důvodu základní orientace; ve skutečnosti jde o znakové kontinuum, kde přechody mezi jednotlivými vzorci jsou vždy možné. 4 Příkladem mohou být středověké poetiky, ať už křesťanské nebo pohanské. Galfredus de Vino Salvo hovoří o nesnadné výzdobě (ornatus difficilis), vcelku však pro středověk zůstávají básnické prostředky ozdobami a literární styl ornátem. Poezie má být alegorická a zároveň srozumitelná. Rovněž tzv. kenningy eddické a skaldské poezie mají vzdor své komplikovanosti jednoznačný smysl. Tak např. oř Hakiho země znamená loď. Viz k tomu Galfredus de Vino Salvo, Poetria Nova, s ; Snorri Sturluson, Jazyk básnický, s Viz k tomu Michel Foucault, Sen a obraznost, s\n7 znamená Krista, nýbrž musíme se ptát, proč tomu tak je. Alegorie je z našeho pohledu jen svinutý příměr (a příměr definovaná alegorie). V čem spočívá smysl takového pří-měru, je otázka specifické hermeneutiky. Hlubinné pojetí přitom vykazuje i jiné než čistě psychologické souvislosti, které jsou pro výklad symbolů důležité. Psychoanalýza není jen terapeutickou metodou. Je to metapsychologický konstrukt, který od doby svého vzniku prokázal svou užitečnost a ovlivnil mnohé významné myslitele moderny i postmoderny. Freud deklaroval pro psychoanalýzu zájem jazykovědný, filosofický, biologický, kulturně-historický, dějinně-vývojový, uměnovědný, sociologický a pedagogický. Sám přitom interpretoval umělecká díla i nehlubinně, protože byl přesvědčen, že dílo a jednotlivý symbol jsou motivovány i jinými než hlubinně psychickými silami. Výjimečné postavení má ve spektru deklarovaných zájmů psychoanalýzy mýtus, který tvoří jakýsi průsečík snové a literární práce: podobné symboly totiž nacházíme v eposech a náboženských textech starověku i ve snech současného člověka. Tím je dán literární zájem psychoanalýzy v jejím východisku, vždyť tradiční mýtus nepřestal být studnicí inspirace jak pro starší, tak pro moderní a postmoderní literaturu. Teoretický základ, z něhož vychází tato studie, je průnikovou oblastí, označovanou v západním myšlení o literatuře jako psychoanalytická literární věda. Psychoanalýza patří vedle strukturalismu, hermeneutiky, existencialismu a dekonstruktivismu k teoretickým koncepcím, které mají na západní literární vědu posledních desetiletí největší vliv; v německém kulturním prostoru pak tvoří psychoanalytická literární věda, jejímž jádrem nepřestalo být Freudovo učení, jeden z nejvlivnějších teoretických modelů současného myšlení o krásné literatuře. Vedle Freudovy psychoanalýzy je druhým východiskem této práce Jungova koncepce archetypických symbolů, která se zdá být pro literární účely dobře upotřebitelná. To v daných souvislostech předpokládá: 1) nastínit teoretickou situaci uvnitř psychoanalýzy a psychoanalytické literární vědy, jak se zformovala na přelomu dvacátého a jedenadvacátého století; 2) prověřit slučitelnost Jungovy teorie archetypů s relevantními psychoanalytickými koncepty, zejména se systémem Freudovým, a vykázat jí specifické místo v evolučně pojaté literární vědě; 3) takto získaný model učinit základem pro významové třídění rozsáhlých komplexů universálních symbolů a určit jejich místo a funkci ve struktuře uměleckých literárních prostředků; a konečně 4) učinit tuto topologickou situaci otevřeným východiskem dalších úvah o zvláštnostech estetického působení universálních symbolů, explanačních možnostech daného modelu a výkladu literárního díla obecně. Tyto čtyři cíle budou sledovány ve třech po sobě následujících kapitolách, jejichž společným jmenovatelem je snaha vytvořit jednotnou teorii symbolu, která by byla schopna překračovat hranice mezi jednotlivými typy slovesných útvarů, ať už se jedná o mýtus, fiktivní literaturu nebo vědu. Psychoanalýza přitom prodělala od šedesátých let dva obraty: tím prvním je obrat k jazyku, provedený Jacquesem Lacanem, druhým redukce psychoanalytického modelu vlivem kognitivní a afektivní neurovědy, tedy lékařské vědy o mozku. Než dojdeme k vlastní teorii literárního symbolu, musíme tedy urazit celkem dlouhou cestu předběžných výkladů; povstávání symbolů v textu má svůj biologický, psychologický a sociální aspekt. Důvody pro takové zdržení jsou zřejmé: Freud byl přesvědčený darwinista a člověk literatury je především a na prvním místě člověkem těla! Toto tvrzení, jak doufám, není třeba nijak zvlášť zdůvodňovat; příkladů může každý z nás uvést stovky. Tato synkretická a transverzální koncepce symbolu se tedy snaží propojit přírodní vědy s vědami humanitními a biologický svět se světem textu. Textem rozumíme všechno, co se mluví, píše a tiskne; text je pro nás synonymem slovesnosti. Aby naše výklady nebyly na svém počátku zcela odtrženy od literatury, začneme do nich začleňovat literární příklady, jak jen to bude možné. Textem, na který se naše pozornost soustředí především, bude Dostojevského román Bratři Karamazovi, jehož interpretaci metodami psychoanalytické literární vědy chceme podat ve třetí části; podpůrné argumenty a analogie však budeme čerpat i z jiných děl Dostojevského. 7\n8 V systematické druhé části bude privilegovaným textem Dantova Božská komedie. Obě knihy přitom představují odlišný, historicky podmíněný přístup k symboličnu: Dantem se uzavírá starověká a středověká tradice, Dostojevským se otvírá moderní literatura v nejužším smyslu slova. Tím je zároveň řečeno, že Dostojevskij pro nás není náboženský myslitel, za kterého byl a dodnes někdy ještě je považován. Jeho existenciální pozice je situací člověka moderny na samém jejím počátku, moderního vědomí ve stavu zrodu, jehož iniciaci představuje Darwinova teorie, která se v Dostojevského době objevuje na historické scéně a začíná si postupně podmaňovat kolektivní vědomí Evropy. Půjde nám tedy nejen o teorii interpretace, nýbrž také o metodiku a praxi výkladových postupů. 1 VÝCHODISKA PSYCHOANALYTICKÉ LITERÁRNÍ VĚDY V této kapitole budeme postupovat tak, abychom vytvořili pokud možno přehledný obrys základní teoretické situace, v jejímž rámci se budou další úvahy o universálních symbolech pohybovat. Potřebujeme vědět, co je psychoanalytická literární věda, jaké je její místo v systému ostatních věd, především její vztah k estetice, a jak pojímá umělecké literární dílo. Výklad bude sledovat dvě linie: první je orientována převážně k přírodním vědám, druhá k vědám společenským. Odpovídá to dvojímu fundování a směřování hlubinné psychologie, které se táhne celým dvacátým stoletím (a které můžeme vnímat i jako spor osvícenský vers. romantický a demytologizace vers. remytologizace ). Naším cílem je totiž vytvoření takové teorie symbolu, která by dokázala ujednotit odlišné významy tohoto pojmu v různých vědních oborech; orientační schéma, načrtnuté v úvodu této knihy (ostatně nijak závazné), má poskytnout základní představu o extenzi pojmu symbol a jeho rozptylu. Náš zájem bude především evolučně-biologický, lingvistický a uměnovědný. První krok k tomu má být učiněn v první kapitole. 1.1 Psychoanalytická literární věda v kontextu přírodních věd Freud nikdy neopustil biologické a evoluční hledisko. Znamená to, že psychologii vždy definoval jako lékařskou a přírodní vědu a duševní funkce chápal důsledně jako materiální činnost mozku. Podobně druhý velký Moravan a Freudův současník E. Husserl vnímal psychologii jako přírodní vědu o duševním. Neměli bychom pustit ze zřetele, že terapeutická metoda volných asociací, kterou Freud vytvořil, předpokládá cerebrální struktury, jakými jsou neurony a synaptické spoje; volná asociace je cestou k determinovaným, synapticky fixovaným obsahům. Symetricky k tomu tvrdí Husserl, že pracovním polem tzv. čisté psychologie je problematika intencionality; uvidíme ještě, co to ve vztahu k postulátům hlubinné psychologie znamená. Závěr dvacátého století je ve světě vědy označován jako dekáda mozku a my bychom neměli zapomínat na to, že Freud ještě před svou cestou do Paříže za Charcotem získal docenturu v oboru neuropatologie; předtím pracoval v ústavu pro anatomii mozku, léčil organické nervové choroby, publikoval články o mozkové obrně a testoval použití kokainu v lékařství. Kognitivní a afektivní neurověda závěru století nashromáždila během deseti let víc poznatků o práci mozku než celá staletí lékařské vědy před ní. To v našich souvislostech znamená trojí věc: 1) že dnešní veřejnost zastává převážně překonané představy o vztahu mozku a mysli; 2) že neurověda valorizovala Freudův poznatek, že většina našich duševních pochodů neprobíhá vědomě; z toho nutně plyne 3) že to, co Freud označil pracovním pojmem nevědomí, představuje autonomní práci mozku. Nejdříve ze všeho musíme tedy pohovořit o situaci psychoanalýzy a jejího výkladového modelu, jak se vlivem nových vědeckých poznatků o práci mozku zformovala 8\n9 koncem dvacátého století. Valorizace fenoménu nevědomí a jeho funkcí tak tvoří důležitý předpoklad hodnověrnosti psychoanalýzy jako psychologické, kulturologické i literární metodologie. Pojem vědomí, dříve tak samozřejmý, se přitom paradoxně stává nejméně uchopitelným (a také nejvíc diskutovaným) pojmem současného myšlení o člověku. Fenomén vědomí zřejmě nemůže být východiskem psychologické antropologie, nýbrž mnohem spíše tím, co musí být vysvětleno, jejím koncovým stavem, který případně může být završen nějakou finální teorií Psychoanalýza a současná věda o mozku Na konci dvacátého století můžeme konstatovat, že psychoanalýza odolala více než stoleté kritice a zůstala otevřenou cestou k hlubšímu poznání lidského chování, jak píše R. Pollack, podle kterého kolem Freudovy nauky vznikl mystický opar, zatímco ona sama je ve svých východiscích přehledná a prostá. 6 Vědu o mozku a psychoanalýzu spojují dva momenty obecně metodologického rázu: 1) Kognitivní a afektivní neurověda vyšla podobně jako psychoanalýza z patologických kazuistik, neboť to jsou právě specifická poškození mozku, která označují, izolují a amplifikují oblasti a systémy odpovědné za příslušné funkce. Až od konce 20. století se však vyvíjejí technologie, umožňující zobrazovacími metodami za pomoci výpočetní techniky vyšetření mozku zdravých jedinců; 2) Podobně jako psychoanalýza se i věda o mozku intenzivně zabývá vývojovou psychologií, zejména raným vývojem člověka. Řečeno slovy významného českého vědce, je výzkum bouřlivého vývoje poznávacích funkcí a emotivity dětí jedním ze základních předpokladů pochopení vztahu mozku a vědomí. 7 Sám pojem nevědomí není Freudovým objevem. Už v roce 1869 vydal Eduard von Hartmann spis s názvem Philosophie des Unbewussten a K.A. Scherner uveřejnil první vědecký spis, zabývající se výzkumem snů, dokonce o osm let dříve; zdá se, že Dostojevskij v ďáblově replice k Ivanovi o snech ze zkaženého žaludku zachytil něco právě z této teorie. Pokud bychom chtěli, mohli bychom zpětně sledovat anticipace pojmu nevědomí dějinami filosofie přes Leibnize až k Augustinu Aureliovi a Platónovi; Aristotelés, který chápal sny jako duševní činnost během spánku, říká v Poetice, že tragická postava může jednat vědomě či nevědomě, což tváří v tvář orákulu, které vede Oidipa, sotva může znamenat náhodné jednání. Rovněž přírodní věda, jejímiž výsledky Hartmann aktualizoval Schopenhauerův myšlenkový odkaz, předpokládala v posledních dekádách 19. století, že část pochodů v lidském mozku není vědomá. Tak Hermann von Helmholtz hovořil o podvědomém posuzování a Theodor Lipps tvrdil, že nevědomí je vlastní psychično. Až do Freudova vystoupení však zůstal pojem nevědomí filosofickým termínem, případně pracovní hypotézou funkční anatomie mozku; akademická psychologie se ubírala jinými cestami. Freud byl tedy skutečným dobyvatelem nevědomí, 8 který je zkoumal psychologickými metodami, a zakladatelem psychologické fenomenologie nevědomých procesů. Básník však o noční a odvrácené stránce našeho bytí věděl dřív než vědec, jak napovídá jiná ďáblova replika v Bratrech Karamazových: Jsem sice tvá halucinace, ale podobně jako v těžkém snu říkám originální věci, které tě dosud jakživ nenapadly. Takové těžké sny ostatně Dostojevskij sám míval a jejich ohlas najdeme i v jeho beletristické tvorbě dávno před Bratry Karamazovými. Častým motivem Dostojevského děl je plynulý přechod mezi stavem bdění a spánku; postavy nemají žádnou jistotu o tom, zda skutečně bdí, a to, co naproti tomu považovaly za obsah snu, se ukáže být skutečným jednáním. Nevědomé motivy však u Dostojevského postav působí i za plného 6 Viz k tomu Robert Pollack, Chybějící okamžik; Jak nevědomí utváří moderní vědu. 7 Viz k tomu František Koukolík, Já; O vztahu mozku, vědomí a sebeuvědomování, s Viz Michal Černoušek, Sigmund Freud; Dobyvatel nevědomí. 9\n10 vědomí, jak dosvědčuje replika z Věčného manžela: Rozřešil tu otázku zvláštním způsobem, totiž že Pavel Pavlovič ho chtěl zabít, ale pomyšlení na vraždu budoucímu vrahovi ani jednou nepřišlo na mysl. Takové výroky literárních postav by bez konzistentní teorie nevědomí zůstaly jen obskurními projevy přežívajícího literárního romantismu (za které ostatně byly považovány). Dostojevskij potvrzuje i existenci sexuálního nevědomí, které bylo před Freudem považováno za psychopatologický jev; o tom svědčí výrok ústřední postavy románu Výrostek: Přisámbůh, před tím ohavným snem mi něco tak mrzkého ani na mysl nepřišlo! Ani bezděčnou podobnou touhu jsem nepociťoval (ačkoli jsem choval dokument zašitý v kapse a občas jsem si na ni sahal s podivným úšklebkem). Kde se to všechno vzalo jako hotová věc? Podle R. Pollacka nejsou pojmy evoluce a nevědomí jen novými slovy, přidanými k našemu slovníku, nýbrž základním způsobem, jakým moderní člověk rozumí sám sobě. Lékařská věda tedy dokázala v závěru 20. století to, več Freud nikdy nepřestal doufat, co však pro svou dobu pokládal za předčasné: určit oblasti utvářející vědomé a nevědomé procesy duševního života přímo v lidském mozku! Freudovský model psychiky neodpovídá beze zbytku dnešním znalostem vědy o mozku ostatně Freud sám chápal psychoanalýzu jako úvod budoucí vědecké psychiatrie. Freudovu základní hypotézu však můžeme přijmout; většina procesů, které vedou k vědomému jednání, probíhá skrytě. Tyto procesy jsou řádově různého druhu a jsou orientovány podle dvou cerebrálních os, vertikální a horizontální. F. Crick přitom upozorňuje na to, že pojmy vědomí a nevědomí užíváme pro velký počet značně odlišných procesů; mohly by být nahrazeny pojmy jednotky vědomí a jednotky zpracování. 9 Ani to nijak neodporuje Freudovým záměrům: pojem nevědomí chápal jako pracovní termín, jehož motivace je víceméně negativní, protože prozatím žádný lepší nemáme k dispozici; tomu odpovídá i jiné Freudovo tvrzení, že psychoanalýza není definitivní teorie, nýbrž jen první zpráva o skutečnostech zjištěných při psychologických pozorováních. Každá z Crickových jednotek má svůj interval a specifickou podobu reprezentace. Jednotky zpracování jsou řádově dvojího druhu. Lidský mozek přichází na svět obdařen jednak pudy a instinkty (fyziologická výbava pro regulaci metabolismu a vyjádření primárních emocí), jednak základními prostředky ke zvládnutí společenského poznání, chování a pohotovosti vytvářet jim přiměřené sekundární emoce. Tyto děděné duševní útvary, tvořící jádro nevědomí, přirovnával Freud k psychickému praobyvatelstvu. Lidský mozek je v základní architektuře determinován geneticky, jeho dotvoření na funkční systém však podstatně závisí na učení. Rozhodujícím faktorem tu totiž není mozková buňka (jak se domníval Freud), ale synapse. 10 Na běžném neuronu se jich vytváří kolem tisíce, jsou však i takové, které vytvoří několik tisíc synapsí; rané dětství je dobou jejich nejbouřlivějšího vzniku. Tímto způsobem člověk získává další, jemnější a diferencované strategie chování, které mu umožňují nejen 9 Viz k tomu Francis Crick, Věda hledá duši, s Dostojevskij byl podle všeho dobře orientovaný v soudobých přírodních vědách. Svědčí o tom mj. tato rozhorlená replika Dmitrije v Bratrech Karamazových: Tak si to představ: v nervech, v hlavě, tedy tam v mozku ty nervy (hrom aby do nich!)... jsou tam takové ocásky, ty nervy mají ocásky, no a jakmile se zatřesou... tedy víš, když se na něco takhle očima podívám, ty ocásky se zatřesou... a jak se zatřesou, vznikne obraz... Nemělo by nám uniknout, že v Míťově replice jde o naivní lidové pochopení problému; Rakitin, který mu o těchto věcech vyprávěl, jistě hovořil jinak. Na jiných místech Dostojevského románu je zřejmá autorova dobrá orientace v kosmologii, jež vykazuje newtonovské charakteristiky, které však zároveň překračuje. Je to patrné v Ivanově replice: Nicméně byli a jsou i teď geometři a filosofové, dokonce velmi vynikající, kteří pochybují, že by celý svět nebo ještě obecněji řečeno celé bytí bylo stvořeno podle Euklidovy geometrie; odvažují se snít o tom, že by se dvě rovnoběžky, které se podle Euklida nemohou na zemi nikdy setkat, někde v nekonečnu přece možná setkaly. Zdá se, že Dostojevskij byl obeznámen s postuláty Lobačevského geometrie, která tvořila jeden z důležitých předpokladů pro matematické vyjádření obecné teorie relativity. Roku 1861 Dostojevskij píše, že zvládnout vědu je jedním z prvořadých úkolů ruské společnosti. Viz k tomu Petrohradská kronika/literární sny, s\n11 biologicky přežít, ale i včlenit se do složitého sociálního kontextu. Vrozené dispozice pro komunikaci bychom mohli v nejhrubších rysech ztotožnit s Jungovou představou děděných prázdných forem, jimž říkal archetypy kolektivního nevědomí; v dalším textu však ještě budeme Jungovu teorii revidovat z hlediska evoluční psychologie. Neurofyziologická základna postupně získávaných strategií chování je propletena s repertoárem pudů a instinktů, jejichž užití nejen modifikuje, ale i rozšiřuje jejich dosah; může pudy omezovat i být jimi omezována. 11 Součástí jednotek zpracování je tedy i evolučně mladší vrstva nevědomých procesů, získaná během raného, z velké části prelingvistického vývoje. Sem patří zapomenuté vzpomínky a stopy afektů z dob, kdy se nám, jak píše Pollack, ještě nedostávalo slov, abychom je popsali. Tyto předřečové stopy v mozku představují stálé, ale nevyužité neuronové sítě, reprezentující vzpomínky na vněmy, jež se sice neztratily, ale nebyly uloženy do probouzející se vědomé mysli. Crickovu dvojici pojmů, vysvětlující mozkové procesy, bychom mohli pro naše účely rozšířit na řadu jednotky zpracování jednotky ovlivnění jednotky vědomí. Jednotky zpracování jsou pro nás co nejblíže pudovému jádru osobnosti, jednotky ovlivnění v synaptických sítích vzniklých později, zejména v raném dětství. Uvidíme však ještě, že se do nich ukládají příslušné reprezentace i v dospělém věku; nevědomí zřejmě není nutně tak hluboko, jak si představoval C.G. Jung a někteří další hlubinní psychologové. Na vertikální ose vztahu mezi jednotkami vědomí a jednotkami zpracování jsou vedle pudů a instinktů rozhodující emoce. Emoce nejsou pouhý doprovod myšlení a rozhodování: jsou vyjádřením prožívaných obsahů světa! Dostojevského postavy většinou hovoří, uvažují i jednají pod vlivem silné emoce nebo dokonce afektu; tak např. Dmitrij říká, že by se byl z intenzivní radosti nad příchodem Káti málem probodl kordem! Jindy se chce ze smutku nad domnělou smrtí Grigorije zastřelit, s životem se však musí rozloučit v divoké pitce.velmi emotivní je i Dostojevského publicistika, jak ji známe z Deníku spisovatele. V tradičním filosofickém slovníku se takovým subjektivně prožívaným kvalitám říká qualia a patří k nim city stejně jako např. barevnost vidění. Bez emočního vyladění je vněm jakékoli entity bezobsažný, jak důrazně upozorňuje neuropatologie. A.R. Damasio dokonce tvrdí, že by úloha emocí mohla být pro poznávání vůdčí a klíčová! 12 Je-li tomu tak, nepřekvapí příliš základní psychoanalytický postulát, že se afekty, byť i potlačované, zobrazují ( bebildern sich, tj. opatřují se obrazy) ve zrakové mozkové kůře ve formě fantazijních obrazů. Když v Dostojevského románu ochrnutá Líza říká, že se jí pořád chce podpálit dům, kde bydlí s matkou, jde o zobrazení afektu. Rovněž Ivanova halucinace ďábla je zobrazením afektu; chceme-li však pochopit psychologický smysl těchto obrazů, musíme je dešifrovat klinickou metodou. Skutečnost tedy není taková, že by fantazie byla prvotní (např. obsah snu) a emoce vůči ní druhotná (např. děs), nýbrž právě naopak: děsivý sen je vyjádřením, tedy zobrazením skryté úzkosti! Dmitrijovy sny jsou typickou ukázkou tohoto mechanismu. Freud to definuje tak, že určitý (neuroanatomický) komplex je obsazený afektem, který usiluje o sebeprosazení (což dokáže formou představy). Ani na reálné vnější situace nereagujeme nezaujatě. Dav, který kolem nás proudí ulicemi města, vnímáme někdy neutrálně, jindy nám vadí; jsou však i chvíle, kdy se v něm cítíme šťastní. Nelibost, libost i neutrální pocit jsou vyladěním subjektu, který k lidem v davu přistupuje s jistým a priori. Pokud se pro nás někdo z davu vydělí jako individuální bytost, vnímáme ho nejspíš podle měřítka sympatický/nesympatický, často podle tělesného vzhledu a tváře, možná však také podle pohlaví, věku, oblečení, účesu nebo mluvy. Všechny tyto emoční signály nám chtějí něco sdělit. Většinou se domníváme, že to je sám objekt, co na nás příslušným dojmem působí, a někdy to může odpovídat jeho skutečným kvalitám. Málokdy si však uvědomujeme, 11 Viz k tomu Francis Crick, Věda hledá duši, s Viz k tomu Antonio R. Damasio, Descartesův omyl; Emoce, rozum a lidský mozek, s\n12 jak fatálně se můžeme mýlit. Úsměv může být maskou a zachmuřená tvář vyjádřením opravdovosti. Otázka, proč si lidé masky nasazují nebo proč je naopak odkládají či ztrácejí, souvisí se způsobem, jakým různé typy tváří a tváření působí na naše jednotky zpracování (a ovlivnění ). Objekt tedy nikdy nepůsobí sám, nýbrž vždy za našeho spolupůsobení; subjekt vyhodnocuje objekt prostřednictvím svých vlastních, většinou skrytých předpokladů a kvalit. Jde o hermeneutický kruh, který Freud tematizoval jako východisko psychologické diagnózy: lékař provádí svá pozorování prostřednictvím téhož vněmového aparátu, který vlastní i pacient (a za pomoci týchž mezer v psychičnu, které vykazuje i on). Základ tohoto vyhodnocování je fylogenetický a je nesen tzv. zrcadlovými neurony (mirror neurons; zrcadlící neurony), 13 které spouštějí empatii (poznání druhého člověka prostřednictvím vcítění). Pokud jsou nevědomé složky naší mysli ovlivněny nějakými traumatickými zážitky, můžeme se ve svých odhadech lidí mýlit naprosto. Výraz sympatický/nesympatický pak vypovídá spíše o subjektu než o objektu. Snad jediná opravdu sympatická postava rodiny Karamazových, Alexej, se při bližším pohledu stává problematickou podobně jako jeho bratři; je přitom zvláštní, že Freudovi tyto charakteristiky zcela unikly! 14 Příběhy, kterými Dostojevskij Aljošu obmyslil v zamýšleném pokračování románu, měly být opravdu turbulentní. Rozlišujeme emoce primární a sekundární. Primární emoce jsou vrozené (fylogeneticky naprogramované ) a závisejí podle Damasia na limbickém systému, v němž jsou klíčovými informačními křižovatkami amygdala a přední část opaskového závitu. Mezi primární emoce řadíme radost, smutek, strach, hněv a hnus a všechny jejich přechodové varianty a nižší nebo vyšší stupně. Vrozené dispoziční reprezentace jsou podle Damasia uskladněny v limbickém systému, hypotalamu a mozkovém kmeni a vedou prostřednictvím příslušného pocitu nejkratší cestou k sebeuvědomování (které znamená vyšší stav vědomí). Nižší stav vědomí, vědomí ve smyslu bdělosti, mají podle současných poznatků všechna zvířata, která střídají spánek s bděním, a také děti od 30. týdne nitroděložního vývoje; na svět přicházíme s touto evolučně nejstarší formou vědomí. 15 Sekundární emoce se utvářejí systematickým spojováním určitých kategorií objektů a situací s primárními emocemi, čímž se emoce jako takové dále diferencují; budeme se jimi v souvislosti s literaturou rámcově zabývat v kapitole Na diferencovanější emoce už nestačí suterén mozku, který zajišťuje základní vědomí a pocity emocí. Synaptická síť se musí rozšířit o činnost předních částí čelních laloků a somatosenzorických korových oblastí. Získané dispoziční znalosti jsou uloženy v neuronálních reprezentacích korových oblastí vyššího řádu a šedé hmoty podkoří; ty se mohou zobrazit v našich představách. Vezmeme-li si jako příklad jednu ze základních biologických potřeb, totiž hlad, vypadá rámcová situace následovně: 1) vrozené dispoziční reprezentace, signalizující potřebu přísunu energie, se projeví jako chuť k jídlu a osloví 2) vyšší vrstvu vědomí, která základní potřebu spojí s určitými kategoriemi objektu; zatoužíme tedy po mléku, hamburgeru nebo kompletním menu v čínské restauraci (nikoli po jídle jako takovém ). Důležité je i to, co následuje, totiž 3) že ukojení potřeby spustí tzv. centrální systém odměny, 16 který vytváří hedonický efekt alimentárního procesu. Hedonický efekt je vyvolán vnitřními opiáty, takže může případně vzniknout závislost na jídle; chuť k jídlu se odpojí od pocitu hladu. V principu může vzniknout endogenní hedonický efekt ve vazbě na cokoli, včetně četby; systém odměny je totiž součástí i jiných než alimentárních systémů. To, co jsme výše označili jako 4) schopnost sekundárních emocí zobrazovat se, je formováno i tímto mechanismem. Sníme tedy o svém hamburgeru, aniž bychom měli skutečný hlad, vidina hamburgeru nás vábí a trýzní. 13 Viz k tomu František Koukolík, Lidský mozek; Funkční systémy; Normy a poruchy, s Viz Dostojevskij a otcovražda, in O člověku a kultuře, s Viz k tomu František Koukolík, Já; O vztahu mozku, vědomí a sebeuvědomování. s Viz k tomu František Koukolík, Já; O vztahu mozku, vědomí a sebeuvědomování s\n13 Protože na komplexním emočním a citovém životě participují evolučně nejvyšší struktury mozku, nepřekvapí další významný postulát psychoanalýzy, že nevědomí významným způsobem ovlivňuje racionalitu. C.G. Jung považoval city za pomocnou racionální funkci a Freud za nejvyšší terapeutickou a všeobecně lidskou hodnotu. Podle Damasia se uvažování a emoce křižují ve ventromediální prefrontální kůře (spodní střední oblast v čelním laloku obou hemisfér) a v amygdale. V lidském mozku je tedy určitá oblast, v níž systémy, které mají na starost emoce, pozornost a pracovní paměť, spolupracují mezi sebou natolik intimně, že se stávají zdrojem energie jak pro vnější úkony (pohyb), tak i pro úkony vnitřní (myšlení); zdroj energie tu můžeme chápat jako zdroj motivace. Touto oblastí energie/motivace je podle Damasia přední cingulární kůra limbického systému. 17 Charakteristickým rysem Dostojevského románu je excentričnost jednajících postav, které jsou emočně přeexponované a často jednají i mluví v afektu: tak paní Chochlakovová horuje pro náboženství a zázraky, když se však po smrti starce žádný zázrak nedostaví, prohlédne a horuje se stejnou silou pro přírodní vědy. To je nevinná forma citového zaujetí a vyhodnocování skutečnosti; Fjodor Pavlovič představuje groteskní formu a jeho synové formu více či méně tragickou. Říká-li vypravěč románu Výrostek: Celou tu poslední dobu až do katastrofy jsem se neustále musel stýkat s lidmi tak vyšinutými, že byli všichni jako pomatení, takže jsem se chtěj nechtěj nakazil, můžeme to považovat za paradigmatickou charakteristiku většiny Dostojevského postav. Soubor systémů, určených pro cílené myšlení (uvažování) a výběr odpovědi (rozhodování) klade zvláštní důraz na společenskou a tím i osobní oblast. Suterén mozku zasahuje podle Damasia nejen do tělesné regulace, ale rovněž do veškerých neuronálních procesů, o něž se opírají fenomény vědomé mysli. Freudův předpoklad, že umístit vědomí do šedé kůry mozkové a nevědomí do podkorových oblastí by bylo vážnou chybou, se tedy potvrdil. K neuronálním procesům, o které se opírá vědomí, patří na jedné straně smyslové vnímání, emoce, pocity a vybavování, na straně druhé učení, uvažování, systémové myšlení a tvořivá činnost. Jednou z klíčových funkcí prefrontální kůry je i tlumení nežádoucích způsobů chování; to právě Dostojevského postavy většinou nedovedou. Máme-li tedy hlad, ukojíme ho socializovaným způsobem, nikoli tak, že např. ukradneme bagetu. Budeme-li však, jak se říká, na dně, kontrola vyšších center povolí méně socializované formy chování, které povedou k získání potravy. Příkladem kompromisní formy je v Dostojevského románu Alexej, který se otázkami, kdo ho živí, vůbec nezabývá; to zřejmě souvisí s důmyslným systémem vytěsnění, který si vybudoval. Vedle toho nacházíme u Dostojevského postavy se sníženou sociabilitou, které se chovají asociálně či dokonce antisociálně bez jakýchkoli zábran, a také postavy (což je zajímavější), které jsou svým destrukčním chováním samy překvapeny. Horizontální modelová osa vztahu mezi jednotkami zpracování a jednotkami vědomí je doplňková. Vyjadřuje lateralizaci mozkových funkcí, což znamená, že každá z nich, ať na levé nebo pravé straně mozku, má zároveň svou vertikální orientaci. Žádná z obou hemisfér mozku není zcela dominantní; obě jsou na sobě navzájem funkčně závislé. Obě jsou přitom specializované, takže pokud dojde k poškození v jedné z nich, může opačná hemisféra jen částečně kompenzovat její funkce. F. Koukolík říká, že za předpokladu standardní dominance hemisfér je levá hemisféra určena pro řeč (jazyk + mluvu v terminologii F. de Saussura) a základní postupy při řešení problémů, pravá hemisféra pak pro vizuospaciální úlohy, například zvládání trojrozměrného prostoru (a také pro některé rozměry emotivity). Velmi zhruba řečeno, je levá hemisféra u většiny populace specializována na jazyk a pravá na nejazykové úkoly. 18 Pravou hemisféru tedy chápeme jako jednotku zpracování jen ve 17 Viz k tomu Antonio R. Damasio, Descartesův omyl; Emoce, rozum a lidský mozek, s Jde o převažující tendenci. Tak např. 15% levorukých má řídící řečové funkce v pravé hemisféře a 15% je má bilaterálně. Plasticita a přizpůsobivost mozku je tedy značná. Viz k tomu Petr Kulišťák, Neuropsychologie, s\n14 vztahu k jazyku, nikoli jako takovou a v jejích komplexních funkcích. Je ve vztahu k jazykovým funkcím předpokladová, což ovšem neznamená její neznakovost ; tak šimpanz, který nemá žádný mozkový systém řeči, myslí v neřečových znacích, které vyjadřuje zvukově, gesty a svým konáním. Paměť levé hemisféry je verbální, paměť pravé neverbální. S tím souvisejí funkce v oblasti zrakové i sluchové: v levé hemisféře rozeznává mozek písmena, slova a řečové zvuky, v pravé pak složité geometrické vzory, jako je třeba ornament, a zvuky neřečové, například hudbu. Mluvení, čtení a psaní zvládá levá hemisféra; prozódie, která vyjasňuje nejednoznačnost syntaxe a vyjadřuje afektivní stavy, je reprezentována oboustranně. Levá hemisféra ovládá složitý volní pohyb, jakým je např. jemná motorika, kterou užíváme při psaní na počítači, pravá pohyb v prostoru, jako když např. od počítače vstaneme a procházíme dveřmi do kuchyně, abychom si uvařili kávu. Když chodíme lesem, je v činnosti pravá hemisféra, když si zapisujeme verš básně, je v činnosti hemisféra levá; je však obtížné současně jít a zapisovat verš básně. Vidíme-li v lese muchomůrku a kocháme se její krásou, dělá to pro nás pravá hemisféra. Když nás při pohledu na ni napadne nějaký verš, zasahuje hemisféra levá. Jak se to děje, je tajemstvím mozku. Ať už je totiž verš nebo třeba jen rým okamžitým a mimovolním nápadem, nebo si je básník prostřednictvím vizuálního vjemu či představy navodí, vždy musí dojít k propojení obou laterálních funkcí s následnou dominancí řečové sféry. Tento proces je v obou případech skrytý. Znamená to, že představy jsou ve vztahu k slovům v pozici předpokladu. Pokud však dochází ke skutečně inspirovanému procesu, má tvůrčí subjekt pocit, že ho políbila Múza. Řeč se pak řine a báseň je skutečným darem, který jakoby přicházel samovolně a neznámo odkud. Asociativní spoj mezi neverbálním podnětem a souslovím je pak subjektivně nepostřehnutelný. Nezapomeňme však, že do tohoto procesu jsou zapojeny i velmi složité subsystémy, které reprezentují literární vzdělání a vkus: typ větosloví a verše, eufonie a prozódie, typ obrazu a emočního příznaku, to všechno tvoří přídavné neuronální sítě komplexního, všestranně propojeného a mnohonásobně zpětnovazebního systému, jehož jednotky zpracování jsou zanořeny do nevědomí slovesného tvůrce. Verše se tedy skládají primárně ze zvukových entit, k nimž vizuální představy tvoří doprovod; říci pouhý však můžeme jež stěží, protože jde zároveň o nutný předpoklad každé řeči. Zprostředkujícím faktorem by tu mohla být prozódie, která je umístěna oboustranně. Za takový slovní dar, který přichází zpoza horizontu vědomí, by básník rád poděkoval: je však snadnější děkovat někomu než něčemu, např. zjevujícímu Bohu, Múze nebo milované bytosti než mozku a evoluci. Výsledek skrytých procesů si totiž rádi substancializujeme a personifikujeme; v tomto smyslu působí i kulturní tradice. Freud říká, že při nadměrném energetickém obsazení jsou myšlenky vnímány, jako by přicházely zvenčí; pak je tu náhle a mimo všechno očekávání báseň, která říká věci, jež nás nikdy nenapadly! Vertikální rozměr poetické tvorby chápeme jako nevědomý, horizontální jako předvědomý. To odpovídá Freudově koncepci, který strukturu předvědomí spojoval se slovními představami. Pokud jde o tvůrčí proces, ať už umělecký nebo vědecký, básnický, malířský či filosofický, je spolupráce obou hemisfér nutná. Umělecký jazyk např. není bez účasti pravé hemisféry vůbec možný; stává se plochým blábolem bez vazby na intersubjektivní realitu. V ještě větší míře to platí pro jazyk vědecký. Každá z obou hemisfér totiž hraje nezastupitelnou roli. Tak zatímco levá hemisféra zpracovává informace lineárně, sekvenčně, symbolicky, logicky, verbálně a reálně, pracuje hemisféra pravá holisticky, náhodně, konkrétně, intuitivně, neverbálně a fantasticky. 19 Náhoda (jejíhož působení se Dostojevského postavy, vychované v tradičním křesťansko-kreacionistickém názoru na svět, tak děsí, která však hraje v jejich životech důležitou roli) je konstitutivním momentem vesmíru, stejně jako pravo-levá orientace; umělec vyřeší tvůrčí problém spíše mimoděk než cíleným myšlením. F. 19 Viz k tomu Petr Kulišťák, Neuropsychologie, s\n15 Koukolík také upozorňuje na to, že zvířata jsou v řešení některých situací úspěšnější než lidé, protože nepředpokládají řád a smysl tam, kde žádný není; v naší práci říkáme tomuto a každému podobnému handicapu vyspělejšího lidského mozku únik evolučních mechanismů. Pravá hemisféra zajišťuje hrubší sémantické kódování, levá kódování jemné. Je zřejmé, že bez činnosti pravé, nejazykové hemisféry by ta levá, jazyková, neměla co symbolizovat a sekvenčně a logicky vyjadřovat, ať už jde o verš o muchomůrce nebo o myšlenkový experiment; odpojené verbální funkce jsou neproduktivní. Jak upozorňuje A.R. Damasio, jsou představy, s nimiž pracuje naše vědomí, ať už jsou to představy věcí, slova či libovolný abstraktní symbol, založeny na topograficky organizovaných neuronálních mapách reprezentací. 20 Ty jsou samy o sobě nevědomé: tvoří oblast, kterou Freud označoval jako nitroduševní vněmy (nebo také endopsychické vnímání). Kdyby se libovolný implicitní symbol (tj. endopsychický vněm čili neuronální reprezentace věci, at už vizuální, audiální nebo jiná) nestal jen letmo představou (tj. explicitním symbolem ve vědomí), nemohli bychom jej poznat a pracovat s ním. Implicitní symbol představuje biologickou, symbol explicitní pak psychologickou entitu. Psychologické je vždy již vyloženo do vnějšího, přírodního a sociálního světa, který je nějak komunikován, v případě člověka v naraci; může však být podrženo uvnitř mozku jako pouhá představa. Názornost psychologických entit platí i v matematice: někteří matematici tvrdí, že jejich myšlení dominují obrázky, jak uvádí Damasio a jak jsem měl sám možnost ověřit si v rozhovoru s vysokoškolskými matematiky. Albert Einstein měl jak známo dost dlouho přezíravý postoj k matematice: matematika se svými vzorci a výpočty podle něj jen hledá výrazy pro materiální představy, jak vidíme názorně právě v případě jeho myšlenkových experimentů. Damasio cituje Einsteinova slova: Zdá se, že slova řeči, když jsou napsána nebo vyřčena, nehrají v mechanismu myšlení žádnou roli. Psychické jednotky, které mohou sloužit jako prvky myšlení, jsou jistá znamení a více nebo méně jasné obrázky, které mohou být dobrovolně reprodukovány a kombinovány. Je zde samozřejmě jisté spojení mezi těmito elementy a odpovídajícími logickými koncepty. Je rovněž jasné, že touha dobrat se nakonec logicky spojených konceptů je emočním základem, na němž je tato poněkud vágní hra s výše zmíněnými elementy založená. Tyto prvky jsou v mém případě zrakového a muskulárního typu. Konvenční slova nebo jiné znaky se musí pracně hledat pouze v sekundárním stádiu, když je zmíněná asociativní hra již dostatečně zažitá a může být vůlí reprodukována. 21 Něco podobného vyjadřuje Dostojevskij v povídce Nemilá příhoda (1862): Je známo, že celé dlouhé úvahy se v našich hlavách někdy rozvinou v okamžení, v podobě jakýchsi podvědomých pochodů, nepřeložitelných do lidské řeči, tím méně do mluvy literární. Dále nastupují představy a termíny, jaké u Einsteina nenajdeme: Ale vynasnažíme se přeložit tyto podvědomé pochody našeho hrdiny a předvést čtenáři alespoň jejich jádro, lépe řečeno to, co se v nich nutně a s největší pravděpodobností ozývalo. Jde o pojmy podvědomí, jádro, ozvěna a překlad (které naznačují, že podvědomé pochody žádné jádro nemají a že to, co se z nich ozývá, je nutné transformovat). V třetím kroku jde o představu, která se blíží Freudově koncepci nevědomé cenzury (a ovšem jeho koncepci symbolu, jehož znakem je filónovská absurdita): Neboť mnohé naše podvědomé 20 Damasio píše k experimentu s makaky: S pomocí neuroanatomických zobrazovacích metod ukázal Roger Tootell, že když opice vidí určité tvary, třeba křížek nebo čtverec, aktivita jejich neuronů v časné zrakové kůře bude topograficky organizována v takovém druhu činnosti, jenž odpovídá tvarům, které opice sleduje. Věc se tedy nemá tak, že by obrázek čtverce byl obsažen v jednotlivém neuronu, jak se laikové často domnívají, nýbrž naopak: jednotlivý neuron je něco jako bod na celkovém tvaru čtverce! Tvar čtverce je tedy v mozku zachycen synchronní aktivitou množiny neuronů, které ve zrakové kůře vykreslí přibližný tvar čtverce jako na papíře. Princip je stejný jako u obrazovky televizoru, kde se rozžíhají body, které mysl čte jako příslušný celkový tvar. Viz k tomu Antonio R. Damasio, Descartesův omyl; Emoce, rozum a lidský mozek, s. 96. Tam i snímek zrakové kůry experimentálního zvířete. 21 Viz Antonio R. Damasio, Descartesův omyl; Emoce, rozum a lidský mozek, s\n16 myšlenky, vyjádřeny běžnou řečí, působí dojmem naprosté nepravděpodobnosti. Proto také nikdy nevyjdou najevo, ale má je každý z nás ; všimněme si také, že charakter příhody ústředního hrdiny ( nemilá ) je přímo odvozen z povahy nevědomých procesů. Damasio zdůrazňuje, že obrázky (patterns) jsou hlavním obsahem našich myslí, bez ohledu na smyslovou modalitu, v níž jsou tvořeny, a na to, zda se týkají věcí nebo procesů. Existují tedy vnitřní obrazy vizuální a audiální; my budeme v souvislosti s literárním dílem hovořit o audivizuálních obrazech a poslechové vizualitě. Nepřehlédněme však v Einsteinově textu ani výrazy asociace, emoce, muskulatura a touha. To všechno souvisí podstatně se suterénem mozku i pravou hemisférou, tedy jednotkami zpracování a ovlivnění vertikálními i horizontálními. Freud byl přesvědčen, že u mnoha lidí hraje vizuální myšlení prostřednictvím optických stop přednostní roli; jemná a obtížná intelektuální práce může být podle něj vykonána předvědomě. Že tomu tak skutečně je, dosvědčují i slova L. Wittgensteina: Já opravdu myslím svým perem, neboť moje hlava často neví nic o tom, co píše má ruka. 22 Předpokladem tvůrčí práce je zřejmě schopnost oddat se neregulovanému toku fantazie. Odvolávat se na neřečovou hemisféru v souvislosti s náboženskou spiritualitou, jak se dnes někdy děje, např. se zjevením, vizí, vyšším poznáním nebo duchovním prozřením, znamená odvolávat se na evolučně nižší mechanismy (které sdílíme s našimi savčími příbuznými). Jednotky zpracování a ovlivnění jsou ve vztahu k verbálním i neverbálním jednotkám vědomí 1) entitami předvědomí (implicitní symboly čili neuronální reprezentace slov a věcí) a 2) hlubšího nevědomí (implicitní symboly čili neuronální reprezentace zasutých vzpomínek a sekundárních emocí, jež se případně mohou zobrazit ). Činnost pravé hemisféry s jejím hrubším sémantickým kódováním (holisticky, náhodně, konkrétně, intuitivně, neverbálně a fantasticky) umožňuje aktivovat sémanticky vzdálenou informaci nebo neobvyklou kombinaci či interpretaci slov, a připravuje tak data pro kreativní vhled. V kontextu řešení nějakého problému je vyšší aktivace v pravé mozkové hemisféře, což znamená, že pravá hemisféra problém rozpozná, prohlédne ho a navrhne řešení. To je (anatomicky) v dobrém souladu s fenomenologií tvůrčího procesu, jak ji přibližuje A. Einstein. Řeč a psaní ale nejsou jen řečí vědy a psaní vědeckých článků. Řeč je pro estetiku a literární vědu především řečí slovesných umělců a uměleckých děl, ať už je jejich literární hodnota jakákoli. Je pozoruhodné, že integrační aspekt humoru (připomeňme si Freudův spis Vtip a jeho vztah k nevědomí) zajišťuje pravá hemisféra mozku. Humor je funkce složená z mnoha faktorů. Předpokládá nejen zpracování vnějších i vnitřních podnětů našeho života, zejména zrakových a emocionálních, ale i mentální pružnost a schopnost abstrakce. Při poškození pravé hemisféry člověk nejen ztrácí humor, ale trpí celkovým pocitem odosobněnosti a neopravdovosti prožitků; 23 tvořivý vědecky nebo umělecky může být jen stěží. Z hlediska umělecké literatury je pozoruhodné i to, že se pravá hemisféra podílí na interpretaci metaforické stránky jazyka. Pochopení slyšených slov nějaké metafory aktivuje rozsáhlou neuronální síť levé hemisféry, navíc se ale aktivuje i podobně rozsáhlá síť hemisféry pravé. 24 Bez přispění pravé hemisféry tedy nechápeme slova básníků a básník sám je podle všeho nemůže vytvořit. To v žádném případě neznamená, že by Albert Einstein byl básníkem fyziky nebo že by umělecká literatura měla stejnou poznávací funkci jako fyzika. Její poznávací složka je však z hlediska psychoanalytické literární vědy mimo diskusi. Freud to dobře věděl a chápal uměleckou literaturu jako heuristické předpolí psychologické vědy. F.M. Dostojevskij je pro nás vzorovým autorem tohoto typu; nevydává totiž své postavy jen poryvům afektů a snové imaginace (což by znamenalo návrat k romantismu), nýbrž vytváří zároveň introspektivní psychologii, která dospívá na samu hranici nevědomí, tematizuje a 22 Viz John M. Heaton, Wittgenstein a psychoanalýza, s Viz k tomu Petr Kulišťák, Neuropsychologie, s Viz k tomu František Koukolík, Lidský mozek; Funkční systémy; Normy a poruchy, s\n17 označuje podvědomé, jak jsme viděli, a hovoří také o nevědomém. Je-li skutečnost taková, že v případě silně imaginativního básnického díla nepochopíme bez zapojení pravé hemisféry víc než izolovaná slova, mohlo by to být stopou na cestě za tajemstvím umělecké literatury. Rozumění básnickému textu by se mohlo vzdáleně podobat řešení myšlenkových experimentů fyziky. Aktivita mozku, která dělá z muchomůrek verše a z fotbalových fanoušků muže v offsidu, by nemusela být nepoznatelná. Představme si jednoduchý případ, jakým je střídavě rýmované čtyřverší. Je to něco podobného jako křížovka. Končí-li první verš dejme tomu slovem muchomůrka, nabízí se několik možností k zakončení třetího verše, ale ne všechny vedou k dobrému výsledku. Básník totiž může použít jen takové slovo, které dokáže uvést do sémantického vztahu k verši prvním. Rýmované básně nejsou nic jiného než řešení takových sémanticko-zvukových křížovek. Jejich více či méně překvapivá řešení (včetně následných korekcí) navrhuje holistická a fantastická pravá hemisféra; vědomí tento proces kontroluje, např. zamítne všechna řešení, jejichž sémantika je slabá nebo nepůvodní. To, že je každé umělecké dílo jedinečné, je v dobrém souladu se skutečností, že jedinečná je i architektura každého individuálního mozku. Levá hemisféra však nakonec přece jen nějakým způsobem našemu vědomí dominuje ; člověk je totiž ze své podstaty řečová bytost! Jazyk představuje určitou strukturu a nějakou podobnou, ať už ji vyjadřujeme slovně či nikoli, předpokládáme i v realitě. Jazykové výrazy a mimojazykové vnější jevy nejsou jedno a totéž; přiléhají k sobě asi jako dvě fólie, někdy dost těsně, jindy méně, někdy se i znatelně rozchlipují. Poměrně dobrá shoda s realitou je u konkrétních substantiv, přinejmenším pro známé jevy určité kulturní oblasti, slabší u sloves a logických spojek; abstrakta do skutečnosti dodáváme podobně jako logické vztahy. F. Koukolík věc vyjadřuje tak, že jazyková hemisféra vytváří explicitní hypotézy a interpretace. Ať už se totiž jedná o A. Einsteina, definujícího zákony speciální teorie relativity, nebo kartářku, která věští budoucnost, je artikulovaný smysl obrazů rozhodující. Zajímavé je v těchto souvislostech zjištění, které vyplynulo z experimentů evolučních psychologů, totiž že člověk podvědomě chápe abstraktní náboženské pojmy konkrétně. Nakolik totiž tvoří neuronální jádro každé abstraktní definice Boha (např. nehmotná a neprostorová rozumná bytost ) implicitní vizuální obsah, nakládáme s takovou položkou naší nevědomé mysli antropomorfně. Abstraktní entita tedy vzniká nutně odhlédnutím od materiality entity konkrétní (což je v našem příkladu bytost ); uvidíme však ještě, že něco podobného platí i pro logické spojky. Tento mechanismus vysvětluje rezistenci náboženství vůči filosofické kritice. Naopak tam, kde z definice vypustíme konkrétní a antropomorfní atributy ( bytost a rozumný ), děláme teprve rozhodující krok z filosofie do vědy (resp. z nevědomé theologie do vědy). Snaha najít řád a smysl jevů je typicky lidská a někdy jde tak daleko, že obojí předpokládáme i tam, kde nejsou (jako třeba u náhodných jevů); nepřekvapí pak, že nevědomě hledáme řád lidský, antropomorfní. Mluvící hemisféra tedy interpretuje obrazy hemisféry pravé. Je-li např. v pravé hemisféře, která byla od řečové hemisféry odpojena (třeba protnutím svorového tělesa), experimentálně vyvolána špatná nálada, vykládá levá hemisféra v důsledku výpadku jednoho poloprostoru neutrální jevy v levé polovině zrakového pole jako negativní. Stejný mechanismus stojí za poškozením mozku, kterému se říká cizí končetina. Pacient vnímá svou vlastní končetinu jako cizí, a to proto, že levá hemisféra nedostává ze svého proti-poloprostoru žádnou zprávu o její poloze. Levá hemisféra v těchto případech rozlišila podněty z hemisféry neřečové, avšak nebyla schopna správně interpretovat jejich smysl. I přesto našla výklad, samozřejmě mylný. 25 Řečová hemisféra tedy nemůže najít správný výklad skutečnosti bez podstatného přispění pravé hemisféry, stejně jako není pravá hemisféra schopna podat jakýkoli výklad toho, co pochopila. Zdá se, že subjektivní vědomí tak, jak mu dnes ve světle vědy o mozku rozumíme, 25 Viz k tomu František Koukolík, Já; O vztahu mozku, vědomí a sebeuvědomování, s\n18 není možné bez činnosti levé, řečové hemisféry. V této perspektivě dává Freudův výrok, že díky zprostředkování slovních představ se z vnitřních myšlenkových procesů stávají vněmy, dobrý smysl. Všude tam, kde se řečová funkce vymaní ze své vazby na empirických údajích, hrozí permanentní nebezpečí, že výsledkem bude falešné vědomí. 26 Případem falešného vědomí může být i smysl, který vědomě přisuzujeme svému konání nebo snu, a také ten, který umělec přisuzuje vlastnímu dílu. Nikdy si totiž nemůžeme být jisti, zda autor správně vyhodnocuje všechny intence obsažené ve svých představách, textu a jejich vzájemném průniku. Dostojevského vědomé postoje, např. publicistické, k týmž nebo podobným problémům, které zpracoval v Bratrech Karamazových, tedy nejsou klíčem k interpretaci jeho románu. Komplexní smysl literárního díla se skrývá, stejně jako se skrývá komplexní osobnost každého člověka. Tím je zároveň řečeno, že Dostojevského publicistika nevyjadřuje jeho komplexní osobnost; je vyjádřením její vědomé volní stránky. Komplexní osobnost je zašifrována spíše v uměleckém literárním díle, zatímco diskursivní projevy představují její privativní verzi. Tato osobnost je však sama o sobě vždy textové povahy Subjekt a jednotky nevědomého zpracování Myšlení je propojeno s afekty a celou oblastí nevědomých funkcí už tím, že spočívá na paměťových stopách. Paměť je evolučně starší než myšlení i řeč, zdůrazňuje R. Pollack; je to jejich fylogenetický předpoklad. Paměť je tvořena dvěma systémy, z nichž jeden je vědomý a druhý nevědomý: říkáme jim explicitní a implicitní paměť. Demonstrací implicitní paměti může být pacientka, trpící těžkou poruchou paměti. Nepoznává ani svého lékaře, kterého vídá denně: když lékař vyjde za dveře a vrátí se, je to pro ni nový člověk. Když ji však krátce předtím lehce píchne špendlíkem do dlaně, vyjde za dveře a vrátí se, pacientka ucukne, podává-li jí ruku. Podobná situace nastává u zdravých osob při tzv. pokusech s maskou, při nichž jsou neutrální podněty doprovázeny vegetativními příznaky, jako např. bušením srdce nebo vyschnutím v ústech. Jde o proces, kterému se říká nevědomé emoční učení. 27 V Běsech hovoří Šatov o pomatené Marji Lebjadkinové: Myslíte, že si pamatuje, jak jsme vešli? Snad si to pamatuje, ale už si to jistě po svém způsobu předělala a teď nás pokládá za nějaké jiné lidi, než vskutku jsme, třebaže si pamatuje, že jsem Šatuška. Když si Alexej v Bratrech Karamazových před soudem vybaví, jak se Dmitrij v době před svým zatčením několikrát uhodil do hrudi, kde měl podle svého tvrzení ve váčku zašitý zbytek Kátiných peněz, zafungovala implicitní paměť; je to bohužel jediné alibi, které Míťa má. Myšlení je vždy založeno v polovědomých a nevědomých vrstvách psychiky. To opět odpovídá Freudovým předpokladům. Vědomí je podle něj čistě deskriptivní termín pro vnímání a myšlenkové pochody v jejich koncové fázi (zatímco počátek a průběh těchto procesů je nevědomý). Emoční vyladění subjektu se přitom prosazuje nevědomě. Raskolnikov v Zločinu a trestu prožívá skutečnost ve dvou rovinách: To všechno jsou čistě konvenční a relativní, čistě formální věci, vybavilo se mu letmo někde na samém okraji vědomí, ale přitom se třásl po celém těle. Za pozornost stojí už pojem okraj vědomí ; chlad se tu mění v horečku, i když si hrdina před vraždou ani dlouho po ní nepřipouští zrůdnost svého činu. Žádný z Dostojevského hrdinů neví, proč vlastně reaguje tak, jak reaguje, ačkoli by to jistě uměl nějak zdůvodnit; jeho zdůvodnění bude nejspíš nějakou formou falešného vědomí (jak vidíme u Raskolnikova). Pokud subjekt svůj pocit emoce vytěsní, ta zůstane nevědomá ; autentická vytěsněná emoce je vždy ještě možným východiskem mravní obrody Raskolnikova. Podobně i Alexej vytěsňuje svůj skutečný pocit ze smrti starce a zvláštní je i 26 Neupřímnost v existeciální psychoanalýze J.-P. Satra, viz Bytí a nicota, s. 87 ad. 27 Viz k tomu František Koukolík, Já; O vztahu mozku, vědomí a sebeuvědomování s\n19 to, že se vůbec nevyjadřuje o tom, jak na něj zapůsobila smrt otce (který byl přece zavražděn). Podle Pollacka dokazují pokusy umístit mechanismy vytěsnění do evolučního kontextu, že člověk během svého historického vývoje vždy vyžadoval uspokojující mezilidské vztahy a přizpůsoboval tomu svůj vnější i vnitřní život. Připomeňme si v těchto souvislostech, že vytěsnění podle Freuda postihuje především sobecká, krutá a nemravná hnutí mysli a jako takové je nutnou podmínkou normality jedince i společnosti. Právě takovými motivy a jejich zpracováním se v Bratrech Karamazových i jinde zabývá F.M. Dostojevskij. Neměli bychom přehlédnout, upozorňuje Pollack, že mezi podnětem (např. lehkým píchnutím) a reakcí (např. ucuknutím) je značná časová prodleva; ta trvá až ½ vteřiny. Pro cestu podnětu do mozku je přitom nutná jen 1/100 vteřiny, takže zaznamenáváme podivný nadbytek ztraceného času. O specifickém intervalu mezi podnětem a reakcí hovořil už Freud. 28 Zajímavé je, že přitom vnímáme naši reakci jako okamžitou. K synchronizaci mezi podnětem a reakcí dospívá mozek tím, že hodiny vědomé mysli jdou onen potřebný zlomek vteřiny napřed, předcházejí se. Tento ztracený čas, jak tomu Pollack říká, má svůj dobrý důvod. Mozek záměrně zdržuje okamžitou odpověď, aby mohl informace získané mozkovou kůrou od smyslových orgánů konfrontovat se svou vlastní verzí minulosti ; nevědomé jednotky ovlivnění jsou jakožto funkční entita vloženy mezi podnět a reakci. Freud to v rámci svého topického modelu vyjadřuje jinými slovy stejně. Kognitivní a afektivní neurověda tedy postupně zaplňuje onu propast mezi mozkem a vědomím, o níž Freud opakovaně deklaroval, že se vymyká možnostem soudobého poznání, konkrétními dynamickými procesy; rozestup mezi anatomicko-topografickým a psychologickotopologickým modelem se tím zmenšuje. Minulostní koncept uložený v mozku se průběžně a dynamicky přetváří tak, aby vyhovoval zájmům jedince. Biologicky tedy naše vědomí není absolutním monarchou, nezávislým ve svém rozhodování na čemkoli, nýbrž spíše konstituční monarchií, kde případný záměr mysli, např. reagovat na nebezpečí, musí projít značně složitým schvalovacím řízením mozkového parlamentu (nebo spíše rady starších ). Ani proces myšlení není tak rychlý, jak se domnívá lidová moudrost vyjádřená rčením, že se něco událo rychlostí myšlenky. Vědomí je stavem mozku a myšlení je procesem tohoto stavu: podle F. Cricka je rychlost typického impulsu v mozkových synapsích menší než rychlost pomalu jedoucího bicyklu. 29 Subjektivní pocit okamžitosti tu způsobuje jednak extrémně malý prostor, v němž se mozkový impuls pohybuje, jednak to, že jde o proces našemu vědomí skrytý. Jestliže mne tedy někdo štípne, reaguji celkem rozdílně podle toho, jaká je vložená zkušenost (neboli kdo a v jaké situaci to učinil). Bude-li původcem nějaké takové újmy vzrostlý muž, nejspíš mu nevytnu políček jako malému klukovi. Bude-li to můj nadřízený, možná ani nezačnu nadávat. Luis de Funès je ve svých četnických etudách mistrem ve zpodobení takových bezprostředních reakcí podle okolností. Vědomá myšlenka je vždy součástí procesu rozhodování. Mám-li nápad, že někam pojedu a koupím si něco, musím jiné možnosti, jak strávit čas, potlačit a nerealizovat. Dospěju-li jako Aljoša Karamazov během abstraktní úvahy k přesvědčení, že duše navzdory tvrzením evolučních materialistů přece jen existuje, musím se rozhodnout mezi dvěma ontologickými modely. To je v Bratrech Karamazových častý a velmi exponovaný proces: v zjednodušené projekci bychom mohli tvrdit, že společenské klima se v Dostojevského románu zmítá mezi barokní religiozitou a darwinismem. Součástí obou 28 Jde o celkem starý poznatek vědy o mozku, o kterém se zmiňuje i Dostojevskij. Když Míťa rozčileně hovoří o nervových ocáscích v mozku, říká: ty ocásky se zatřesou... a jak se zatřesou, vznikne obraz, a nevznikne hned, uběhne nějaký okamžik, jako taková vteřina, a vznikne takový nějaký moment, vlastně ne moment hrom do momentu ale obraz, totiž předmět nebo dění no k sakru s tím a tím se stane, že vnímám a pak myslím... Za pozornost stojí PAK v Míťově poslední větě: člověk zřejmě napřed vnímá a pak teprve myslí Přesněji asi 1,5 metru za 1 sekundu, což je 1,5 milimetru za 1milisekundu. Viz k tomu Francis Crick, Věda hledá duši, s\n20 těchto typů rozhodovacích procesů a procedur jsou nevědomé obrazy, hodnoty a motivace. V prvním uvedeném případě (nákupy) by to mohla být např. touha po nějaké věci nebo jen neurčitá touha po nabývání či příjemný pocit z prohlížení zboží v obchodních domech. Touha po věci však může narazit na můj odpor k veřejné dopravě a pohybu v uzavřených prostorách. Pak nemám příjemný pocit z prohlížení zboží a můj odpor může výrazně snížit radost z nabývání či dokonce blokovat mou touhu po věcech. V extrémním případě nepocítím ani zcela pragmatickou potřebu něco si koupit. V druhém případě (duše) může být nevědomým motivem třeba náboženská výchova realizovaná konkrétními lidmi. Podobná motivace však platí i pro spontánní ateismus. Konkrétní výchova prováděná konkrétními lidmi může být motivem mého odklonu od náboženství i setrvání v něm: tak v Bratrech Karamazových je Ivan ateista a Alexej křesťanský mystik (jak se o něm vyjadřuje školák Kolja), ačkoli měli oba tutéž zbožnou matku a bezbožného otce. Strach ze smrti může být motivem konverze k náboženství i k ateismu. Není jistě náhoda, že čert se u Dostojevského zjevuje nevěřícímu Ivanovi; jedním z důvodů jeho ateismu byl zřejmě i strach ze zásvětných jevů. Dnešní člověk pacifikuje náboženstvím strach z posmrtného nebytí, antický myslitel pacifikoval přírodní filosofií strach z posmrtného bytí. Dostojevského hrdinové jsou v tomto smyslu ambivalentní, tzn. že se pohybují na vratké půdě mezi dvěma propastmi. Mezi oběma ontologickými modely přitom existují přechody, determinované historicky i individuálně; rovněž tento typ postav bychom u Dostojevského bez větších potíží našli. Zvážíme-li navíc, že lidé nebývají jednoznačně zlí nebo dobří a že zdaleka ne všechny emoce, které v nás vyvolávají, dojdou vědomí, je základní situace v rozhodování mezi ontologickými modely značně komplikovaná, nepřehledná a nejednoznačná. Představme si modelovou situaci, jakou známe z kriminální literatury i kriminalistické skutečnosti, totiž metodu zlého a hodného vyšetřovatele. Co se děje v mozku vyšetřovaného, kterého střídavě vyslýchají dva policisté podle takového předem dohodnutého scénáře? Vyšetřovaný dobře ví, že jsou oba představiteli téže instituce a sledují týž cíl, totiž vyzvědět pravdu o něčem, co není v souladu s platným zákonem a v čem je on sám zapletený, avšak odpověď jeho nevědomí je v obou případech různá. Řekněme, že jeho životní zkušenost je taková, že měl agresivního otce, ale laskavého strýčka. Agresivního otce se bál a vyhýbal se mu, laskavého strýce miloval a vyhledával ho. V prvním případě (zlý vyšetřovatel) prochází vstupní informace z mozkové kůry do jednotek ovlivnění a aktivuje emoční obraz zlého otce, získaný ranou i další zkušeností, a tomu odpovídající sekundární emoce. Tam ale informační okruh nekončí. Informace prochází ještě níž a probouzí primární emoce, získané dědičně, např. strach a touhu po úniku z trýznivé a ohrožující situace. V druhém případě (hodný vyšetřovatel) postupuje vstupní informace týmž směrem, neaktivuje však nevědomý obraz zlého otce, nýbrž hodného strýčka, získaný rovněž zkušeností, a vyvolává tomu odpovídající sekundární emoce. Její cesta opět pokračuje níž, kde probouzí odpovídající primární emoce (tedy štěstí a pocit akceptování). Vyšetřovanému v této situaci málo pomůže vědomí, že oba policisté patří k téže instituci, stejně jako mu v předchozím životě nepomohlo vědomí, že otec a strýc patří k téže jaderné rodině: nikdy se sám sebe neptal, proč je otec zlý a strýc hodný; ostatně neví nic o tom, že jsou oba podivným způsobem přítomni jeho vyšetřování! Jinak řečeno: atakem na nevědomou zkušenost se vyšetřujícím podařilo posunout průběžné rozhodování vyšetřovaného, jak policii odpovídat, na nižší psychickou úroveň, podporovanou odlišnými afekty a unikající vědomé kontrole. Čtenář nebo divák, sledující kriminální film, může žasnout nad tím, jak se vyšetřovaný plete a zaplétá, až mu nezbyde než přiznat barvu. Může se také přiznat vlivem náhlého vnitřního impulsu. Není přitom nutné, aby propadl panice nebo na něj byl vyvíjen fyzický tlak. Jeho podvědomí totiž dobře ví (i když třeba jen z doslechu, literatury nebo filmu), že týrání izolovaného člověka na policii je vždy ještě možné, a nevědomí na to odpovídá příslušnými emocemi. V součtu se takové dvě odlišné emoce, 20


V kategorii jménem Kloubní výživa je 207 výrobků, u 4 z ni…\nNa klouby a šlachy (205)\nNa posílení imunity (20)\nPriessnitz Péče o klouby Kolageny+Boswellie 90+30 tablet Sleva 13 %\n779 Kč 759 Kč\nDoplněk stravy obsahující Zinek a Magnesium ve vysoce využitelné chelátové vazbě bisglycinátu zinečnatého. Skladem > 5 ks Skladem > 5 ks\n120 tobolek s obsahem 8-mi aktivních složek pro kosti, klouby, chrupavky. Skladem 1-5 ks Skladem 1-5 ks\nCOLAFIT JUNIOR - čistý krystalický kolagen typu I 99,9% s přídavkem extraktu růže šípkové. Kolagen je přirozenou součástí kloubů a kloubní chrupavky, vazivových tkání, kloubních pouzder, kostí, kůže, zubů. Určeno pro děti od 3 let. Skladem 8. 3. Skladem 8. 3.\nPriessnitz Kloubní výživa FORTE+ je doplněk stravy obsahující glukosamin, boswellii, vitamin C, K a D. Složení je nyní navíc obohaceno o kolagenový komplex DuoActivTM obsahující dva typy kolagenů pro komplexní péči o chrupavky, kosti, vaziva i šlachy. Skladem 8. 3. Skladem 8. 3.\nOblíbený přípravek KLOUBY FIT si získal pozornost veřejnosti díky unikátní složce AQUAMIN. Jedná se o unikátní bioaktivní komplex mořských minerálů a stopových prvků, ve kterém převládá vápník a hořčík ve své dobře vstřebatelné podobě. Skladem 8. 3. Skladem 8. 3.\nBarny's OsteoEffect chrupavky a kosti 325,5g Sleva 15 %\nBarny's OsteoEffect je doplněk stravy obsahující Barny’s Sea Complex, unikátní komplex bioaktivních minerálů a dalších hodnotných látek speciálně sestavených tak, aby maximálně podpořily zdraví kostí. Skladem 5. 3. Skladem 5. 3.\n411 Kč 349 Kč\nPERPETUUM Geladrink® je zdrojem látek s nutričním a fyziologickým účinkem doplňujícím běžnou stravu, vhodný zejména pro AKTIVNÍ LIDI a SPORTOVCE k moderní a komplexní výživě kostí, chrupavek kloubů, krve, imunitního systému a tkání namáhaného organismu. Skladem 8. 3. Skladem 8. 3.\nKombinované arthronutraceutikum nové generace pro regeneraci kloubů. Dlouhodobá kloubní výživa s regeneračním účinkem. Skladem 5. 3. Skladem 5. 3.\n180 tobolek s obsahem 8-mi aktivních složek pro kosti, klouby, chrupavky Skladem > 5 ks Skladem > 5 ks\nFlexipure Original obsahuje organický křemík a extrakt z kopřivy dvoudomé. Je určen k celkovému užití při kloubních obtížích. Skladem > 5 ks Skladem > 5 ks\nKomplexní kolagenní nutraceutikum pro výživu kostí, zubů a kloubů při zvýšené potřebě vápníku. Skladem 5. 3. Skladem 5. 3.\nVysoká dávka přírodní žraločí chrupavky obohacená vitamínem C pro správné fungování imunitního systému a tvorbu kolagenu pro zdraví kloubů a kostí. Skladem 8. 3. Skladem 8. 3.\nMSM neboli methyl-sulfonyl-methan je látka obsažená v aminokyselinách, která souvisí s tvorbou kolagenu, kreatinu a elastinu. Skladem 1-5 ks Skladem 1-5 ks\nChondrofit je doplněk stravy s glukosaminem, chondroitinem, vitaminem C, vitaminem D3 a manganem. Další produkt z řady FORFIT. Skladem 8. 3. Skladem 8. 3.\nGreenFood Nutrition Joints Care + Pillbox 120ks\nPro celkové posílení kondice a normální stav kloubů a kostí. Skladem 9. 3. Skladem 9. 3.


💐 Často kladené otázky | DORUČENÍ KVĚTIN MANCHESTER - ONLINE KVĚTINÁŘSTVÍ MANCHESTER\nManchester Květinářství - Časté otázky\nPřihlaste se ke svému účtu http://www.flowers4manchester.com, chcete-li změnit objednávku nebo navštívit naši stránku služeb zákazníkům. Všechny změny musí být 24 hodin před doručením. Po uplynutí této doby nemůžeme zaručit, že pro změny, které požadujete, bude dostatek času.\nNa Květiny pro Manchester používáme pouze nejlepší v oblasti bezpečnosti pro naše online platby. Používáme pro naše on-line platby PayPal a jako jeden z největších platebních procesorů na světě jejich bezpečnost je horní zářez.\nhttp://www.flowers4manchester.com drží zcela důvěrné informace o zákaznících. Naše společnost sdílet osobní údaje zákazníků používat třetí strany nebo ji prodat reklamní agentury. V případě právní požadavek, podvodu nebo žádost o vymáhání vaše osobní údaje mohou být sdíleny na žádost příslušných orgánů.\nJak mohu kontaktovat služby zákazníkům http://www.flowers4manchester.com, pokud je problém?\nPoužívejte účet http://www.flowers4manchester.com pro přístup ke svému účtu a obraťte se na služby zákazníkům. Případně volejte našeho oddělení služeb zákazníkům.


Koncovka profilu Z-90 | Kžaluzie.cz\nPlastová koncovka spodního profilu pro venkovní žaluzie s lamelou tvaru Z-90. Dodává se vždy pár - pravá + levá. Na výběr je koncovka v barvě šedá nebo černá. Uvedená cena je za pár.\nKoncovka profilu Z-90 (14 Kč)\nVyberte barvu: vyberte barvu512-002-000 šedá512-003-000 černá\nPlastová koncovka spodního profilu pro exteriérové žaluzie s lamelou tvaru Z-90.


Památník Antonína Dvořáka ve Vysoké u Příbrami má nového ředitele\nDobrý podvečer, je úterý 28.9.2021, 19:12. Dnes má svátek Václav, zítra Michal.\n2021-09-03 09:50:24 | Středočeský kraj, Martina Kemrová ©\nNovým ředitelem Památníku Antonína Dvořáka ve Vysoké u Příbrami, p. o., bude Mgr. Vojtěch Poláček. Rada kraje ho na včerejším jednání jmenovala do funkce od 15. září 2021. Do výběrového řízení se ve stanoveném termínu přihlásilo šest uchazečů.\nPamátník Antonína Dvořáka, Vysoká u Příbramě.\n„Pan Vojtěch Poláček má odpovídající vzdělání, zkušenosti s muzejní praxí, zkušenosti s médii a bohatou praxi na vědeckých projektech i publikacích. Výběrová komise konstatovala také zdravé nápady pro práci s veřejností různých věkových skupin. Věříme, že mnoho z představených vizí z jeho koncepce bude možné realizovat i v současných podmínkách a přejeme panu řediteli hodně úspěchů,“ uvedl radní pro kulturu, památkovou péči a cestovní ruch Václav Švenda.\nNový ředitel Památníku Antonína Dvořáka, příspěvkové organizace Středočeského kraje, nastupuje do funkce s jasnými plány: „Chtěl bych se zaměřit na inovaci expozic a doprovodného programu, zejména s ohledem na dětského návštěvníka. Výzvou je také těsnější spolupráce s dalšími paměťovými a vzdělávacími institucemi, jak na regionální, tak na národní úrovni. A v neposlední řadě má velký potenciál také park, který je možné intenzivněji využívat pro kulturní a společenské účely,“ shrnul Vojtěch Poláček.\nSedmatřicetiletý Vojtěch Poláček je absolventem oborů divadelní věda a dějiny umění na FF UK. Pracoval například jako vědecký pracovník na Katedře divadelní vědy FF UK nebo jako vedoucí divadelního oddělení v Národním muzeu. Na postu ředitele Památníku Antonína Dvořáka vystřídá Jarmilu Obermayerovou, kterou krajská rada odvolala z funkce k 30. 6. 2021.\nZámecký areál ve Vysoké u Příbrami,\npostaven v r. 1878 Dvořákovým švagrem hrabětem Václavem Kounicem, je veřejnosti otevřen celoročně. Nejnovější expozice z r. 1994 přibližuje osobnosti původních majitelů manželů Kounicových, rozsáhlejší část informuje návštěvníky o životě, díle a pobytu Antonína Dvořáka ve Vysoké. V zámečku je koncertní síň a knihovna, krátkodobým výstavám slouží Galerie Václava Kounice.\nStředočeský kraj, Martina Kemrová ©


Ověřeno 10% - Eluxury Kupony a slevové kódy Květen 2022\nEluxury Kupony s kódy a slevy Květen 2022\nAktivní Eluxury Promo, slevové a kupony pro Květen 2022\nEluxury: Ověřeno 10% sleva na objednávky\nPoužijte kód a získejte 10% slevu na objednávku přes Eluxury.\n* Pouze omezený čas. * Plné podmínky naleznete na Eluxury webových stránkách. * Nelze použít ve spojení s jinými nabídkami. * Použijte kód a uplatněte nabídku.\nEluxury: Ověřeno 20% sleva Matrace\nPoužijte kód a dostanete 20% slevu na matrace Eluxury.\n* Nabídka platí po omezenou dobu. * Nelze použít ve spojení s jinými nabídkami. * Pro plné podmínky navštivte Eluxury webové stránky.\nNikdy nezmeškáte Eluxury kupon s kódem\nZaregistrujte se na LoveCoupons.cz emailový newsletter, abyste získali nejnovější a nejlepší Eluxury slevové kódy přímo do vaší schránky.\nEluxury: Ověřeno 25% Off dřevěný rám postele\nPoužijte kód a získejte 25% slevu dřevěného rámu plošiny na Eluxury.\n* Pouze vybrané styly. * Platí na prodej stylů. * V závislosti na dostupnosti. * Nelze použít ve spojení s jinými nabídkami.\nEluxury: Ověřeno 15% sleva na celý nákup\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na celý nákup na Eluxury.\nEluxury: Ověřeno 15% sleva na celý váš nákup\n* Nabídka platí pouze po omezenou dobu. * Plné podmínky naleznete na webových stránkách.\nEluxury: Ověřeno 25% sleva na objednávku\nPoužijte kód a získejte 25% slevu na objednávku na Eluxury.\nEluxury: Ověřeno 15% sleva na objednávku\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na objednávku na Eluxury.\nEluxury •Kupón •Sitewide\nEluxury: Ověřeno 15% sleva na celý web\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na celém webu Eluxury.\nEluxury: Ověřeno 15% Off rámy postele\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na rámy postele na Eluxury.\nEluxury: Ověřeno 10% sleva na všechny položky\nPoužijte kód a získejte 10% slevu na všechny položky na Eluxury.\n* Zatímco zásoby vydrží. * T&C je Použít. Pro více informací navštivte webové stránky značky.\nEluxury: Ověřeno 10% Sleva Výběrové položky\nPoužijte kód a získejte 10% slevu na výběrové položky na Eluxury.\nEluxury: Ověřeno 20% sleva Ložní prádlo\nPomocí kódu ušetříte 20% slevu na ložní prádlo na Eluxury.\n* V závislosti na dostupnosti. * Nelze spojit s jinými nabídkami.\nEluxury: Ověřeno 15% sleva na zimní výprodej\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na zimní prodej na Eluxury.\nEluxury: Zaregistrujte se Newsletter a získejte speciální nabídky a propagační akce\nEluxury vypršela nabídky - mohou stále fungovat\nEluxury: 25% sleva na vaši objednávku\nPoužijte kód a získejte 25% slevu na vaši objednávku na Eluxury.\n* Kódy kupónů nelze kombinovat ani skládat s jinými propagačními akcemi. * Použijte kód k uplatnění nabídky. * Úplné Podmínky & Podmínky naleznete na Eluxury webových stránkách.\nEluxury: 15% Off pěnové toppers\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na pěnové zavírače na Eluxury.\nEluxury: 15% sleva na všechny matrace\nPoužijte kód a získejte 15% slevu na všechny matrace podložky na Eluxury.\nEluxury: 20% sleva na celém webu\n⏰ Platnost vypršela 1 leden 2022\nPoužijte kód u pokladny a ušetřete 20% slevu na celý web na Eluxury.\n* Platí po omezenou dobu. * Jeden kód na objednávku.\nEluxury: 20% sleva na celý web\n⏰ Platnost vypršela 30 říjen 2021\nPoužijte kód a získejte 20% slevu na celém webu na Eluxury.\nPopulární Eluxury Kupony s kódem Květen 2022\nEluxury: Ověřeno 10% sleva na všechny položky ******** 4th Feb 2021 1\nEluxury Oficiální webové stránky\nJak mohu použít kód Eluxury kupónu?\nZvolte výše uvedený kód kupónu, který chcete použít. Například, pokud hledáte 10% slevu na objednávky na Eluxury pak najděte kód kupónu z našich webových stránek a klikněte na Získat kupón pro odhalení kódu.\nZkopírujte kód kupónu, který se vám zobrazí. Potřebujete tento kód a přidejte jej do nákupního košíku, Eluxury abyste odstranili část nákladů na vaši celkovou objednávku a získejte slevu.\nNajděte položky, které chcete zakoupit, Eluxury a stačí je přidat do nákupního košíku. Jakmile budete hotovi s procházením a připraveni k nákupu, přejděte ke kroku 4 a získejte slevu.\nKrok 4: Zadejte kód na Eluxury pokladně\nNyní, když máte kód kupónu zkopírován, jednoduše vložte jej do pole na Eluxury webové stránce, která říká, že sleva, promo, kupón nebo propagační kód v pokladně.\nEluxury Tipy na úsporu peněz\nZde je několik skvělých tipů a triků pro další úspory na adrese Eluxury:\nVždy navštivte a zkontrolujte LoveCoupons.cz nejnovější peněžní kupónové kódy a nabídky Eluxury před dokončením nákupu.\nPřipojte se k Eluxury newsletteru a získejte ty nejlepší nabídky, akční akce šetřící peníze a exkluzivní nabídky zaslané přímo do vaší schránky.\nUjistěte se, že se podívejte na prodejní nabídky a slevovou sekci na Eluxury webových stránkách pro nejnovější propagační a slevové nabídky.\nSledujte Eluxury na sociálních médiích, abyste zůstali informováni o svých nových příchozích a nabídkách.\nPřihlaste se k LoveCoupons.cz odběru novinek pro naše nejnovější týdenní kupóny pro značky jako Eluxury a mnoho dalších.\nJak mohu získat kuponový kód pro Eluxury?\nNáš tým zde LoveCoupons.cz tráví hodiny každý den hledá nejlepší Eluxury kupónové kódy. To znamená, že pokud je k dispozici Eluxury kuponový kód, je tu velká šance, že se LoveCoupons.cz tým bude snažit, aby jej seznam zde pro vás použít. Podívejte se na náš seznam nabídek výše pro nejlepší Eluxury kuponové kódy, které jsme našli.\nJak mohu uplatnit svůj Eluxury slevový kód?\nNaskenujte náš seznam kuponových kódů a klikněte na tlačítko „Získat kód“. Na obrazovce se zobrazí kód a Eluxury webová stránka se otevře v nové záložce. Zadejte kupon s kódem u Eluxury pokladny a vaše sleva bude automaticky uplatněna.\nJak mohu použít kuponový kód na Eluxury?\nLoveCoupons.cz Tým tráví spoustu času sbíráním nejlepších a nejnovějších Eluxury kupónových kódů. Tým se také pokusí uvést, jak používat kódy Eluxury kupónů. Více podrobností si přečtěte obsah, který náš tým píše.\nJak často Eluxury vydávají propagační kódy?\nDěkujeme, že jste navštívili LoveCoupons.cz na svém honu kuponové a Eluxury kupónové kódy a další nabídky na úsporu peněz. Doufáme, že jeden z našich 14 Eluxury kupónů a nabízí Květen 2022 pomoc vám ušetřit peníze na další nákup. Když LoveCoupons.cz navštívíte, můžete si být jisti, že náš tým hledal vysoké a nízké najít všechny dostupné Eluxury nabídky. To zahrnuje kontrolu Eluxury sociálních účtů, jako je Facebook, Twitter a Instagram, návštěva blogů a fór souvisejících Eluxurys a dokonce i kontrolu dalších špičkových kupónových stránek pro nejnovější Eluxury kuponové kódy.\nPři nakupování online Eluxury, to je dobrý nápad, aby nás vždy navštívit zde na LoveCoupons.cz před dokončením objednávky. LoveCoupons.cz Tým ušetří našim návštěvníkům tisíce liber každý měsíc, z nichž mnohé nikdy nevěděli, že Eluxury slevové kódy jsou k dispozici až do návštěvy našich stránek. Nyní, když víte, jak snadné je ušetřit Eluxury u našich promo a kupónových kódů, záložky LoveCoupons.cz a vždy se na nás podívat před pokladnou.\nPokud hledáte více než jen Eluxury kuponové kódy, zde na LoveCoupons.cz poskytujeme kupóny a slevy pro tisíce dalších populárních značek a prodejců. Podívejte se na naše Eluxury související obchody nebo navštivte naši domovskou stránku a prohledejte naši databázi tisíců kuponových kódů.\nEluxury Informace o přepravě\nEluxury přešly do Austrálie, Nový Zéland, Spojené království, Irsko, Indie, Malajsie, Singapur, Filipíny, Hongkongu, UAE, Jihoafrické republice, Kanada, USA, Argentina, Rakousko, Belgie, Brazílie, Bulharsko, Chile, Čína, Kolumbie, Chorvatsko, Česká republika, Dánsko, Estonsko, Finsko, Francie, Německo, Řecko, Maďarsko, Indonésie, Itálie, Japonsko, Lotyšsko, Litva, Mexiko, Nizozemsko, Norsko, Peru\nEluxury je mezinárodní značka e-commerce nabízející zákazníkům širokou škálu gelových paměťových pěnových matrací, ručně vyráběných plošinových lůžek, sestav egyptské bavlny, povlaky na peřiny a povlaky na polštáře.\nEluxury zaručuje splnění všech vašich očekávání prostřednictvím svých výjimečných produktů.\nTady na LoveCoupons.cz , rádi vám ušetříme peníze, ať už je to možné. Proto hledáme a shromažďujeme nejnovější peněžní poukázky, propagační kódy, slevové kódy a nabídky Eluxury můžeme najít.\nLoveCoupons.cz jsou tu, aby vám pomohli natáhnout peníze o něco dále. Takže předtím, než se vydáte na Eluxury , podívejte se na všechny naše nabídky na úsporu peněz a zjistěte, co můžete ušetřit.\nEluxury Odkazy na sociální média\nNabídky pro Eluxury byly naposledy aktualizovány: 14 květen 2022\n🏷 Kódy 13\nNejlepší Eluxury Kupon s kódy, Slevy kódy, Promo kódy, Nabídky a nabídky najdete na LoveCoupons.cz


Bluetooth reproduktor Promate, Snowy - Cartridge Toner\n> Bluetooth reproduktor Promate, Snowy\nUPrint kompatibilní ink s C1823D, color, 40ml, H-23CL, pro HP DeskJet 710C, 890C, 895, 1120C, 1125C, OJ-psc500\n423 Kč -16% 503 Kč\nBluetooth reproduktor Promate, Snowy\nKód skladu YPPJ4000TM\nBluetooth reproduktor pro děti Promate Snowy bílý\nBluetooth reproduktor pro děti Promate Snowy v kompaktní velikosti umožňující přenos reproduktor v podstatě kamkoliv si Vaše dítě snadno zamiluje. Díky technologii Bluetooth lze připojit zařízení bezdrátově s dosahem až 10 metrů. Pomocí tlačítek lze jednoduše ovládat hudbu přímo na reproduktoru, telefon nemusí být ani vytažen z kapsy.\nReproduktor Snowy je vybaven reproduktorem o výkonu 3W s vylepšenými ovladači zvuku a posouvá tak poslech hudby na vyšší úroveň. Dokonalý hudební zážitek umocňují výborné basy, které jsou dostatečně silné. Reproduktor vytváří každé písničce skvělý základ pro vynikající zvuk bez zkreslení.\nSvé oblíbené skladby si může Vaše dítě přehrávat pomocí technologie Bluetooth (v 3.0). Tento bezdrátový reproduktor je tak možné připojit ke smartphonu, tabletu nebo třeba notebooku.\nReproduktor Snowy díky zabudovanému mikrofonu nabízí možnost handsfree hovorů. Mikrofon je vybaven technologií potlačení šumu pro bezproblémové volání.\nReproduktor Snowy nabízí tlačítka pro jednoduché ovládání reproduktoru. Jedním tlačítkem lze přehrávat či pozastavit hudbu, při delším stisku stejného tlačítka lze zapnout či vypnout reproduktor. Dalšími tlačítky lze posouvat skladby a upravovat hlasitost a také měnit vstup pro reproduktor.\nReproduktor Snowy má zabudovanou čtečku paměťových karet. Díky tomu může Vaše dítě poslouchat své oblíbené skladby uložené na microSD kartě.\nReproduktor Snowy umožňuje 3 režimy přehrávání hudby. První režim je bezdrátový poslech pomocí technologie Bluetooth. Druhý režim je režim FM rádia, díky tomu lze pomocí vestavěného tuneru poslouchat rádio. Třetí režim je pomocí AUX konektoru a posledním režimem je paměťová karta.\nPodsvícené oči a ocásek\nReproduktor Snowy nabízí přátelské podsvícení očí a ocásku. Snadno tak reproduktor rozveselí Vaše děti a ty si mohou užít spoustu zábavy při poslechu svých oblíbených skladeb.\nReproduktor Snowy je vybaven LED indikátorem pro zobrazení například nabíjení (zda je reproduktor nabíjen nebo ne) a nebo zda je pomocí Bluetooth připojen k zařízení.\n* Verze Bluetooth: 3.0\n* Bluetooth čipset: Jian Rong\n* Frekvence: 20~20KHz\n* Doba přehrávání: až 6 hodin\n* Kapacita baterie: 600mAh