Záznamy 101 - 120 z celkem 624 nalezených záznamů:\nZelma Del Cavdillo\nZelma se narodila dne 20.4.2008 rodičům Unti Kawa De Herminig Gen a Dewin Mapu Kewa.\nVkladatel záznamu: Dobyvatele\nKira Del Cavdillo\nKira je čistě bílé barvy, plnochrupá, výborně úhlená s excelentní hlavou. Je to absolutně bezkonfliktní, milá fena. Výborně stopuje, aportuje, má ráda obrany.\nArgentinská doga - štěňátka s PP\nChovatelská stanice Dobyvatel prodá čistokrevná štěňátka plemene Argentinská doga. Rodiče jsou pracovně i výstavně vedeni.\nfenka s PP\nCh.s. Hanáček nabízí poslední fenečku(trikolor)\nVkladatel záznamu: Hanáček\nNabídka štěňat z vrhu leden 2012\nVkladatel záznamu: MerhautGardenBull\nEbony Rose Andrax Gold\nNarozena 8.1.2009, barva hnědá, melír. Chovná – výška 21cm, váha 2,5kg, zuby 6/6, luxace patelly 0/0.\nVkladatel záznamu: Gaspoda\nProdám štěňata akita inu s PP\nVkladatel záznamu: Minami No Shinju\nGoro go Harukaze\nNádherný přestavitel plemene.\nFumi Chodský ráj\nNaše druhá fena domácím jménem Elsa.\nNorský losí pes šedý - štěňata na prodej\nNorský losí pes šedý - štěňata s PP.\nVkladatel záznamu: Euroben\nBecky Excellent Elgjagten´s\nč. zápisu: ČLP/NLS/16\nBarva srsti - šedá\nDruh srsti - středně dlouhá\nVánoční štěňátka- čivava krátkosrstá s PP- máme ještě dva kouzelné kluky, barva- lila a světle hnědá, jsou k odbětu po 11.12., nebo po dohodě. Budou 2x očkovaná, plně social.- mazlivá, nebojácná, budou malého vzrůst, v dospěl.-1,40kg, nezávazná návštěva po dohodě možná.Na cestu granulky, hračku, dentální kostičky.\nVkladatel záznamu: Ze SÍDLBERKU\nKrásný představitel plemene, pes silné kostry, vynikajícího osvalení a výrazné hlavy\nVkladatel záznamu: PLUMS´JEWEL\nKvalitní fena barvy isabell silné kostry s impozantní hlavou a s výborným osvalením\nThajský Ridgeback - štěňátka s PP\nChovatelská stanice "PLUMS´JEWEL" nabízí modrá a isabell štěňátka špičkové kvality pro chov, výstavy, ale především skvělého společníka impozantního vzhledu. Rodiče našich štěňátek a předkové jsou té nejvyšší kvality z Thajska.\nNabízím štěňátka australského ovčáka s PP\nŠtěňátka ausíků s PP narozená 20.10.2011(vrh B)- pejsci v barvách bluemerle a red merle s dlouhým ocáskem i kupírovaní\nVkladatel záznamu: ALLEGRO ASSAI\nŠtěňátka krásného vlčího plemene Saarloosův vlčák\nVkladatel záznamu: MIRAJA\nProdám štěňátko - pejska s PP\npo pracovně i exterierově výborných rodičích.Je to vrh CH.\nVkladatel záznamu: HAN - ENDE\nVkladatel záznamu: DONNEVARA\n<< předchozí 101-120 121-140 141-160 161-180 181-200 následující >>


Intranet studenti | Legislativa | Sociální stipendium\nSociální stipendium za období za leden -březen2019 bylo odesláno na účty studentů s datem splatnosti 5.4.2019\nPro přiznání sociálního stipendia je nutné podat elektronickou žádost a nárok doložit na studijním oddělení potvrzením "Sdělení pro účely přiznání stipendia", které platí po dobu 21 měsíců od uplynutí roku, za který byl příjem rodiny zjišťován.\nSplnění podmínky pro přiznání sociálního stipendia je student povinen prokázat předložením originálu písemného potvrzení s názvem "Sdělení pro účely přiznání stipendia" (dále jen "potvrzení"), vydaným na jeho žádost orgánem státní sociální podpory, který přídavek přiznal. Potvrzení pro účely přiznání stipendia platí po dobu 21 měsíců od konce roku, za který byl příjem zjišťován a je příslušným úřadem vydáván vždy od 1. října.\nStudent musí svůj zájem o stipendium projevit vyplněním elektronického formuláře IS/STAG (po přihlášení v nabídce Moje studium volba Moje údaje).\nStudent je povinen doložit svůj nárok na každé období originálem aktuálního písemného potvrzení, které musí předložit nejpozději do 31. října. Pokud tak neučiní je mu výplata sociálního stipendia zastavena!\nOd 1.9.2016 odpovídá měsíční výše stipendia 1/4 základní sazby minimální mzdy za měsíc. Částka se zaokrouhluje na celé desetikoruny nahoru.\nO přiznání sociálního stipendia rozhoduje děkan. Rozhodnutí o (ne)přiznání sociálního stipendia se doručuje do vlastních rukou studentovi na studijním oddělení ve lhůtě 8 dnů od vyhlášení vydání rozhodnutí na úřední desce. Studenty nepřevzatá rozhodnutí budou vyvěšena na úřední desce - datum vyvěšení se pak považuje za datum doručení. Student má zákonnou lhůtu 30 dnů od data doručení na podání žádosti o přezkoumání rozhodnutí.\nVýplata sociálního stipendia proběhne třikrát ročně vždy v druhé polovině měsíce (leden, duben, červenec) následujícího po příslušném výplatním období (září až prosinec, leden až březen, duben až červen) výhradně bezhotovostně na bankovní účet studenta vedený v české měně u některé z bankovních institucí se sídlem na území ČR.\nS dotazy ohledně nároku na sociální stipendium se obracejte na studijní oddělení své fakulty.\nS technickými problémy (přihlášení, nefunkčnost) se obracejte na uis@tul.cz


Oskar Roš: Od PCK do letecké penze\nMoje cesta k létání nebyla moc složitá. Narodil jsem se v Malackách, kde se nachází vojenský prostor a jeho součástí je i letiště. Od útlého věku bylo možno pozorovat na obloze letouny. S přibývajícími roky stoupala i moje zvědavost. V průběhu druhé světové války se dění na obloze zrychlovalo, hlavně poté, co letiště obsadila Luftwaffe. Nás malé kluky lákalo pozorovat hlavně střelby na vlečný rukáv. Na konci vesnice byla závora hlídaná vojáky. Legálně se nemohlo do lesa ani na pole.\nPozornost poutala také střelba čtyřhlavňových flaků, obzvláště v noci, kdy celá salva vytvářela obrovský ohňostroj. V dalších letech už došlo k exkurzím na samotné letiště, ale jen za plot v bezpečné vzdálenosti. Naší pozornosti pochopitelně neušly ani havárie letounů, ať spojeneckých bombardérů, nebo německých, které spadly v našem dosahu. Z našich výprav se domů vždy něco doneslo, přístroje, nebo různé bedny o jejichž funkci jsme neměli tušení, ale byla to naše trofej. Někomu tato sběratelská vášeň zůstala. Minulý rok jsem navštívil svého kamaráda, který mi ukázal svoji sbírku v jejichž rozšiřování pokračuje dodnes. Je to prostě malé muzeum, ale bez nějakého konkrétního zaměření.\nV roce 1950 při náboru do vojenských škol jsem si podal žádost do ŠDD. Nastoupil jsem 1. září 1951 do Rožňavy. Někdy v říjnu probíhal nábor do leteckého učiliště. Moje přihláška byla postoupena a v lednu 1952 přišlo pozvání na lékařskou prohlídku do ÚLZ Praha. Prohlídka dopadla dobře a tak jsme se sešli z celé republiky jako žáci LPŠ v Dolnom Kubíně. Pak už to mělo spád. Po půl roce výuky následovala elementárka v Prešově, pokračovací výcvik v Olomouci a nakonec bojový výcvik na Sliači. U bojových útvarů následovaly Líně, Kbely a nakonec Mošnov, odkud jsem v roce 1990 odešel do důchodu. Když udělám celkovou rekapitulaci, začal jsem létat v roce 1953, můj poslední let byl 16. března 1989 na letounu MiG-21US z opraven Kbely do Brna. Celkem mám na všech typech nalétáno 5733 letů a 3264 hodin. Z toho na MiG-21 3272 letů a 1967 hodin v letech 1967–1989. Pro přiblížení autora by to asi stačilo.\nPo přečtení příspěvku kolegy o PCK bych se chtěl podělit i o svoji leteckou zkušenost s tímto zařízením.\nV Prešově probíhala normální výuka po teoretické stránce na letoun C-106. Pochopitelně jsme tam absolvovali výcvik i na PCK. Nepamatuji si co to bylo za typ, ale nebyl tam umělý horizont. Na rozdíl od některých spolužáků, kteří před vojnou absolvovali výcvik na větroních, jsem já nikdy nelétal. Po prvním seznámení s obsluhou a přístroji jsme začali výcvik. Učitelkou byla p. Vávrová. Začátek byl pochopitelně těžký. Možná si řekne někdo, kdo létá doma na počítači, že na tom vlastně nic těžkého není. Je v tom ovšem podstatný rozdíl. Na počítači máte obrazovku s přístrojovou deskou před sebou, kolem Vás obklopují stěny místnosti a sedíte na pevné židli. "Pecka", na které jsme cvičili my, byla pohyblivá a byli jste tam zavření jak v kukani, neměli jste žádný kontakt s pevným bodem. Po zavření příklopu to začalo a byla to hrůza. Po chvíli jsem vlastně nevěděl, v jaké jsem poloze. Sledoval jsem každý přístroj se stejnou pozorností a nedovedl rozlišit, co je podstatné a co podružné, co mám sledovat neustále a na co se mrknout jen občas. Točil jsem se jak čamrda, padal do vývrtky a dělal různé skopičiny. Zorientoval jsem se až po několika "letech". Postupem času jsem se naučil sledovat kuličku a ručičku zatáčkoměru a rozlišit, kdy letím rovně a kdy dělám nevědomky řízenou zatáčku (kulička je také uprostřed), který přístroj je třeba sledovat téměř neustále, který jen občas. To byl můj první letecký zážitek na PCK. Hodnotím klad takového postupu ve výcviku, protože po prvním letu ve vlastním letounu, jsem už dovedl rozpoznat, co je hlavní a co podružné. S dalším trenažérem jsem se setkal až u útvaru v Plzni Líních, kde jsem létal na MiG-15 a byl tam střelecký trenažér. Byl to myslím TL-3, kde šlo o to jít do zteče, zaměřit cíl, který se promítal na plátno a odpálit na něj dávku z kanónů. V tomto okamžiku bylo velmi důležité takzvané "rámování" cíle. Znamenalo to při přiblížení k cíli roztahovat značky v zaměřovači tak, aby byl cíl uprostřed obrazce. Tím byl vytvořen správný úhel pro střelbu.\nPro letouny MiG-19 žádné trenažéry nebyly, nebyla vlastně ani žádná spárka. S dalším trenažérem jsem se setkal až na Mošnově na MiG-21F. Ten už byl dosti dokonalý, promítala se tam i přistávací dráha, pokud jste se trefili do přistávacího kurzu. Pro zajímavost, přistávací dráha byla namalovaná na lištách, které byly spojeny jako nekonečný pás. Připomínalo to tankové pásy a děsně to rachotilo. Snímání bylo provedeno kamerou. Určitě zde nešlo nic odfláknout a každý si musel odlétat svoje, protože byly naplánované určité hodiny a nic se neudělá samo. Na pecky jsme chodili když bylo špatné počasí a poměrně rádi, ne z hlavního důvodu zdokonalení se ve výcviku. Jednak jsme byli z dohledu a když nás tam šlo víc, jeden létal o zbytek si mohl v klidu zahrát karty. Chodil jsem tam potom poměrně rád, nemohu ale říci, že bych si PCK přímo zamiloval. První zážitek se pamatuji, když jsem trénoval dostup. Udělal jsem rozhon, natáhl a vystoupal do 22000 m, ale bohužel se něco zaseklo a já nemohl dolů. Volal jsem radiem Milana Bajzu, který tam dělal technika, že nemůžu dolů, ať mně jakýmkoli způsobem sundají. Dělali jsme si z toho pochopitelně legraci. Naštěstí z pecky šlo vystoupit a technici po delších laboracích v elektronice závadu odstranili. Druhý zážitek byl ten, že jsem po čase zjistil, že při navigačním letu jde pecka vyvážit natolik, že let byl úplně klidný a letěla sama. Tak jsem ji jednou při navigačním letu vyvážil, což chtělo trochu trpělivosti a potichu vystoupil. Olda Glinc, který dělal instruktora, něco četl a já potichu přišel k němu a poklepal mu na rameno. Úplně se lekl, jak to, že nejsem v kabině a přístroje na instruktorském pultu i záznam tratě funguje. Nechtěl tomu věřit, tak jsem znovu nastoupil a let dokončil. Jak šel čas přicházely do republiky modernější typy letounů – Migy-21 PF, PFM a další a s nimi se modernizovaly i trenažéry. Létali jsme i tyto typy, které měly jen raketovou výzbroj a ostré střelby se prováděly na Baltu v NDR. Nějaká chytrá hlava na velení vymyslela, že před střelbami musíme absolvovat výcvik na modernější PCK, která byla v Přerově. Naložili nás a všechny nás tam odvezli. Postupně jsme odlétávali nařízené hodiny, až jsem přišel na řadu já. Pravím instruktorovi, ať mne tam ani nepouští, že mám na ně smůlu, určitě se stane nějaká porucha. Smál se tomu, že je všechno vymakané a spolehlivé. Odstartoval jsem, zasunul podvozek a v tom se mi horizont otočil o 180º. Přitom jsem nedělat žádný výkrut a všechny ostatní přístroje fungovaly normálně. Nezbylo než výcvik ukončit a jelikož závada nešla odstranit, tak jsme jeli se slávou domů. V dalším životě jsem se setkal ještě z několika simulátory. Je vidět, že technika letounů ale i simulátorů značně pokročila. Na Mošnově je modernější simulátor L-410, v Čáslavi L-159 s vizualizací okolí a na Mošnově nejmodernější simulátor vrtulníku Mi-171. Zkusil jsem si létání na tomto simulátoru, ale musím se přiznat, že mi to moc nešlo. Jednak ovládání a funkce jednotlivých pák jsou úplně jiné než u letounu a je nutná koordinace nohou i každé ruky zvláště. Ale jak je vidět, všechno se dá časem naučit.\nLétání na PCK bylo velmi dobrou průpravou pro létání s letouny a určitě podle mne to není ztracený čas. Navíc je možnost na trenažérech a simulátorech nasimulovat různé druhy závad a postup při těchto závadách v klidu nacvičit. Pokud se nějaká závada stane za letu, pilot už má něco v paměti a nemusí zbytečně zmatkovat, zvláště za ztížených podmínek. Pilot se zde naučí mít velmi rychlý přehled o ovládacích prvcích. Většinou není čas dívat se co zapínáte, musí se sáhnout po paměti, kdy v noci na některé ovladače není vidět. Dovedete již rozdělit pozornost na důležité přístroje a zapamatovat si polohy ručiček periferním viděním. V této souvislosti si vzpomínám na jednu příhodu z letu. Na MiG-21 byl u pravé nohy trochu skrytý přístroj napětí palubní sítě. Ručička vždy ukazovala ustálenou hodnotu a tak běžně unikal pozornosti. Při letu, takovým letmým pohledem se mi zazdálo, že ručička je v jiné poloze. Teprve potom jsem se pořádně podíval a opravdu došlo k poruše zdroje. Přerušil jsem úkol a přistál. Nevím, co by se stalo, pokud bych si toho nevšiml a zůstal bez elektrického zdroje...\nNa takovéto maketě kabiny si pilot dával do paměti rozmístění přístrojů a ovladačů\nBylo nutné si také vyzkoušet nácvik nuceného opuštění letounu\nJedna z pozdějších verzí PCK MiG-21 s promítáním přistávací dráhy\nVoda není vždy životodárná\n6. srpna 1975 bylo vyhlášeno taktické cvičení divize a já jsem byl vyslán na rozkaz divize na přepad cíle do prostoru Trenčína. Odstartoval jsem, začal nabírat výšku a asi v 6000 m, když jsem byl ještě v přímém letu mi najednou začaly pulzovat otáčky motoru od 100% do 60% a méně. Naštěstí bylo dobré počasí, oblačnost 2/8 v 1000 m dohlednost 16 km. Otáčky neustále pulzovaly, po chvilce se motor rozběhl, zase se otáčky snížily a zase se rozběhl. V tom okamžiku jsem se pěkně vylekal. Jak se říká prdelka mi začala cvakat čtverku drát. Stáhl jsem otáčky na volnoběh a pulzování ustalo. Ohlásil jsem radiem závadu. Uvědomil jsem si, že na cvičení působí jedna letka v Piešťanech. Od nás z Mošnova tam byly zbylé dvě letky. Rozhodl jsem se proto, přistát v Piešťanech, aniž bych uvažoval o tom, že nouzově přistanu na Trenčíně. Za prvé jsem tam v životě nesedal, navíc tam byla tráva. Viděl jsem Piešťany, tak jsem se rozhodl, že tam přistanu v protisměru. Musím podotknout, že u jednadvacítky je i volnoběh za letu dost velký pomocník, abyste někam doletěli. Nemusel jsem vysouvat podvozek nouzově, řízení šlo normálně, klapky byly také ovládány hydraulikou. Nějaký tah motor přece jenom má, protože na zemi se na volnoběh letoun lehce rozjede. Nahlásil jsem na kanále navedení, že budu přistávat v Piešťanech, přešel jsem na první kanál, na kterém Piešťany byly a ohlásil jsem se tamějšímu řídícímu létání. Řekl jsem mu o co jde a že budu sedat v protisměru.\nNa přistání ve směru řízeného provozu jsem měl podle mého odhadu malou výšku. (Letiště Piešťany je orientováno 013º - 193º). Byl tam v té době i civilní provoz a nevěděl jsem, zdali někdo nebude v tuto dobu startovat, abych se nesrazil s nějakým civilním eroplánem. Dali mi povolení, okamžitě přerušili veškerý provoz a já jsem se začal zabývat rozpočtem. V první fázi jsem si nebyl jistý, zdali mi to vyjde, nebo ne. Kdyby mi nešel motor na volnoběh, tak bych asi nedoletěl, ale usoudil jsem, že by to mělo vyjít. Vzhledem ke krásnému počasí jsem se nezabýval laděním majáku, ale věnoval jsem se čistě jenom rozpočtu na přistání. Když jsem byl asi tak pět, šest kilometrů od letiště, věděl jsem, že to určitě vyjde. Viděl jsem, že mám zálohu výšky a rychlosti, tak jsem vysunul podvozek, klapky a přistál jsem asi dvacet metrů před prahem dráhy. Odskočil jsem na beton, vyhodil jsem padák a krásně se to ubrzdilo. Vypnul jsem motor a vyjel jsem setrvačností ještě na pojížděčku. Když jsem zastavil, přiběhli technici a konstatovali, že jsem bledý jak mrtvola. To už jsem žertem prohodil: "divíš se, na mne ta smrt možná už sahala". Jak už to bývá u letectva, hned se hledá chyba a na prvním místě je chyba vždycky v pilotovi. Hned začal kolotoč, co se stalo, co jsem dělat a co jsem mněl udělat. Popsal jsem jim to a technici mezitím letadlo zatlačili na stojánku. Dojela APA a bohudík motor letadla nešel nahodit, jenom v něm něco skřípalo. To už se přesunula pozornost ze mě na letadlo. Po rozstykování mašiny se zjistilo, že bylo zadřené plundžrové čerpadlo. Byla to éra průšvihů s leteckým palivem, ve kterém se objevovala voda a nikdo nevěděl proč. Vím, že se tam potom dodávaly různé příměsi na odstranění vody. Toto éro asi chvilku stálo a tak došlo ke korozi plundžrů a tím ke špatné funkci čerpadla. V podstatě se nic nestalo a odnesla to jen pravá podvozková noha, kterou technici vyměnili. Přiletěl pro mě potom velitel letky Ruda Bobko s L-29 a následovalo psaní protokolů.\nTím, že byla zjištěna závada na čerpadle, pro mne skončilo vyšetřování. Nikdo nemusel tedy hlásit žádnou mimořádnou událost, což tenkrát bylo plus, protože nemusela jezdit žádná vyšetřovací komise. Zůstala už jenom nemilá vzpomínka, protože v prvním okamžiku už jsem měl sbaleno. Nejhorší je ten okamžik rozhodnutí. Pak už není návratu, to rozhodnutí je jen dvojí - buď špatné, nebo správné. Naštěstí jsem se rozhodl tak, jak rozhodl. Běh událostí trval poměrně krátkou dobu a potom při vyšetřování, když má na vaše posouzení někdo čas několik dní, tak je moudrý, co by se mělo v daném okamžiku udělat. Vyšetřující potom chtějí znát všechny hodnoty v jednotlivých fázích letu, což si nemůže člověk všechno pamatovat.\nProváděl jsem i zálety letounů po opravách a do protokolu jsem si psal údaje přístrojů za letu na papír položený na kolenou. V takových kritických chvílích si pilot nemůže zapamatovat údaje všech přístrojů. Dnes tyto hodnoty diktuje pilot do zapisovače na palubě letounu.\nPovažuji se za "fosforového" pilota, protože jsem létal, když ještě ručičky a stupnice přístrojů byly radioaktivní, svítily i bez osvětlení dlouhou dobu. Fluoreskující přístroje potřebovaly UV osvětlení a nyní je přístrojovka "skleněná". Je to obrovský pokrok, který nastal ve všech oblastech našeho života. Příkladem může být i trenažér na MiG-21, kdy původní verze byla ve dvou místnostech a poslední je třetinové velikosti s podstatně větší věrností. Za padesát let, když někdo uvidí původní mobilní telefon, bude kroutit hlavou nad jeho velikostí a technickou nedokonalostí. Tím chci ale i říci, že pokrok má své zákonitosti, které nejde přeskočit.\nSnad mi publikační odborníci prominou, jelikož nemám vlohy pro psaní a proto se omlouvám těm, kteří to opravdu umí. Také musím podotknout, že i přes náročnost tohoto povolání bych nikdy neměnil.


Zdraví, vyrovnanost, pohoda | Gastrotip.cz\nDomů » personál » Zdraví, vyrovnanost, pohoda\nPřidáno v 24.2.2012 podle redakce GastroTip.cz v personál // 0 Komentářů\nPráce v gastronomii sama o sobě je poměrně fyzicky i psychicky náročná, navíc probíhá většinou v časech, kdy ostatní odpočívají a jdou se bavit. Není proto jednoduché si zachovat dobrou náladu i fyzickou kondici a vypadat dobře. Obecným rysem je, že člověk na sebe příliš nedbá a neodpočívá tolik, kolik by měl. Samozřejmě všichni víme, že je to chyba, ale také si povětšinou umíme zdůvodnit, proč neodpočíváme.\nAle z praktického hlediska je ovšem hodně jiskřivá situace, když se potká špatně naladěný host a personál z kondice. Stojí to dvakrát tolik energie a špatně se zbavujete krizového zážitku. Dnes všichni skloňují, jak je důležité dobře vypadat, starat se o svou kondici a zdůrazňují termíny, jako fitness, wellness a podobně. Není třeba se hroutit, pokud se nám nedaří být stále „in“ a dělat, co se sluší a očekává.\nV podstatě jsou tři základní věci, které je potřeba dodržovat: pravidelný režim stravování, pravidelný spánek a pohyb, čím více pravidelnější tím lépe. Pokud k tomu přidáte rozumnou míru péče o sebe samého, nebudete vynechávat dovolenou, pak budete v pohodě.\nVelké společnosti a řetězce mají vypracované sociální programy pro své zaměstnance, jejichž součástí jsou programy péče o zdraví, fyzickou kondici i vzhled. Nicméně rozumně uvažující člověk si může takový program udělat sám pro sebe a nepotřebuje k tomu popud, nebo snad dohled, „velkého bratra“. Udělejte si na sebe čas, aktivně odpočívejte a uvidíte, jak se budete cítit brzo lépe. Ženám, jichž pracuje v gastronomii velké procento, to asi není nutné tolik připomínat, ony to dobře ví a je jim to více vlastní, než mužům. Možná že by si muži z nich měli vzít trošku příklad.


Nová Toyota RAV 4 na českém trhu (ceny + srovnání s konkurencí)\nTřetí generace Toyoty RAV 4, která se představila na podzim ve Frankfurtu, nedávno dorazila k prodejcům. Zákazníci mohou vybírat ze sedmi úrovní výbavy, tří motorů a tří převodovek. Nejdražší verze přitom stojí zhruba dvojnásobek ceny té nejlevnější.\n29.03.2006, nové modely\nPrvní generace Toyoty RAV 4 se začala prodávat v roce 1994, kdy byla průkopníkem vozů třídy SUV. Zatím poslední, třetí generace se představila koncem loňského roku a od února se prodává i v Evropě. Asi tou nejdůležitější změnou pro evropské motoristy bažící po naftě je zařazení turbodieselu do nabídky pohonných jednotek. Další podstatnou změnou je jen jedna karosářská verze, a sice pětidveřová. Podstatně se zvětšil zavazadlový prostor. Zatímco dosavadní model má místo pro 150, resp. 400 litrů nákladu, nová "ravka" se chlubí objemem 586 litrů.\nTIP: První jízdní dojmy: nová Toyota RAV 4\nZe tří nabízených motorů (resp. výkonových verzí) je jen jeden benzínový. Je jím agregát 2,0 VVT-i s výkonem 112 kW (152 k) v 6000 ot./min. Jeho točivý moment vrcholí při 4000 ot./min. na hodnotě 194 Nm. Turbodiesel 2,2 D-4D známý už z jiných modelů Toyoty se nabízí ve dvou výkonových variantách. Ta slabší disponuje výkonem rovných 100 kW (136k)/3600 ot./min. a maximálním točivým momentem 310 Nm/2000 ot./min. Silnější verze spojená jen se dvěma nejvyššími stupni výbavy nabízí 130 kW (177 k) a 400 Nm.\nV nejnižší výbavě Base má nový RAV 4 například elektrické stahování všech oken, výškově nastavitelný volant a sedadlo řidiče, elektrický posilovač řízení, palubní počítač, dálkově ovládaný centrál, ABS s EBD a dvojici airbagů. Už od druhého stupně výbavy Terra je k dispozici airbagů devět. Od této výbavy výše už je samozřejmostí klimatizace, stabilizační a protiprokluzový systém, asistent pro rozjezdy do kopce nebo rádio s CD přehrávačem. Nejvyšší výbava X+ pak řidiče rozmazluje takovými lahůdkami, jakými je například parkovací kamera, DVD navigace nebo pneumatiky run-flat, se kterými se dá i po defektu ujet až 160 kilometrů rychlostí do 90 km/h.\n2,0 VVT-i 112kW/152k\n2,2 D-4D 100kW/136k\n2,2 D-4D 130kW/177k\n2,2 i-CTDi 103kW/140k\n1,9 DDiS 95kW/130k\n2,2 dCi 100kW/136k\n2,0i CVVT 104kW/141k\n2,7i V6 129kW/175k\n2,0 CRDi 103kW/140k\n* Délka bez rezervního kola na pátých dveřích.\nToyota Camry 2,5 Hybrid – luxus po japonsku, 20.01.2020\nSpolečný sporťák Toyoty a BMW už není jen na papíře, 11.11.2014\nToyota RAV4 2.2D,110KW,4X4,KŮŽE,ALU,KLIMA\nToyota RAV4 2.2 D-CAT Executive AWD\nToyota RAV4 2.5 Hybrid, Selection, Navi


Vážení přátelé, milí rozhlasoví posluchači, starší z vás před sebou můžou mít obraz katolického svátku Božího těla. Malá děvčátka kráčejí v průvodu s košíčky plnými okvětních plátků pivoněk a růží a sypou je před nebesa, pod nimiž je nesena monstrance s proměněnou hostií.\nAť už jsme věřící, nebo nikoli, možná by nás mohlo zajímat, že za tento svátek tak trochu můžeme my, Češi, respektive český kanovník Petr, který putoval do Říma, aby si dal trochu do pořádku své pochybnosti o skutečné přítomnosti Krista v oltářní svátosti.\nV italské Bolseně pak při proměňování začala hostie krvácet, aby dostal odpověď více než názornou. V blízké katedrále v Orvietu je od té doby zázrak vymalován na řadě fresek a toto město má dnes jakousi družbu právě s Prahou.\nČtěte také: Dominik Duka: Ohlédnutí za slavností Božího těla\nTentokrát však nechci uvažovat o teologických nebo mezinárodně politických souvislostech. Rád bych připomněl, že právě při této slavnosti došlo v roce 1949 k provokaci ve svatovítské katedrále a kardinál Beran byl pak izolován od věřících. Stoupenci komunistů a tajné policie vytvořiliatmosféru lidového odporu proti arcibiskupovi.\nDalší léta přinesla církvi u nás jen větší a větší útlak. Beranova internace trvala až do roku 1963. Tento vězeň koncentračního tábora v Dachau se tak stal vězněm i dalšího totalitního režimu. Jeho osud a síla v utrpení je svědectvím o Kristově lásce, která je ochotna dát život za druhé. Nejen při mučení, ale prolévat krev i po kapkách v internaci i daleko od vlasti, od své milované diecéze.\nVěřím, že jednoho dne bude kardinál Beran blahořečen a bude tak i oficiálním příkladem pro nás, pro naši lásku k vlasti, církvi a lidem.


Poslanci změní novelu o ztrátě mandátu kvůli odsouzení\nPoslanci možná budou měnit ústavní novelu předsedkyně Sněmovny Miroslavy Němcové (ODS), aby k důvodům pro zánik mandátu poslanců a senátorů přibylo jejich pravomocné odsouzení k nepodmíněnému trestu.\n18.04.2013 20:55 |\nHospodaření hnutí ANO za loňský rok skončilo ve ztrátě 40,4 milionu korun. Ve ztrátě jsou zahrnuty náklady na loňskou volební kampaň. Stojí to ve výroční finanční zprávě, kterou hnutí zveřejnilo na svém webu. V roce 2015 naopak hospodaření druhé nejsilnější vládní strany skončilo se ziskem 26,9 milionu korun, píše ČTK.\n01.04.2017 13:10 |\nSněmovna podpořila, aby odsouzený zákonodárce přišel o mandát\nPoslanci podpořili ústavní novelu předsedkyně Sněmovny Miroslavy Němcové (ODS), aby k důvodům pro zánik mandátu poslanců a senátorů přibylo jejich pravomocné odsouzení k nepodmíněnému trestu. Nyní míří k posouzení do ústavně-právního výboru. Pokud bude schválena, mohla by platit patrně až od příštího volebního období.\nSněmovna odsouhlasila novelu loterijního zákona\nPoslanci v úterý přijali novelu loterijního zákona, která mění omezení hazardu a loterií. Sněmovna se ztotožnila s návrhy Senátu a podpořila jím navržené změny. Pro novelu hlasovali poslanci napříč stranami vyjma VV.\nMediaservis kvůli ztrátě distribuce tisku propustil čtvrtinu doručovatelů\nAlternativní poštovní operátor Mediaservis kvůli ztrátě distribuce novin musel propustit zhruba 2000 doručovatelů, teď jich má 6000. Další výrazné propouštění v rámci restrukturalizace nechystá. Na tiskové konferenci to dnes uvedl generální ředitel Martin Dzúr.\n11.10.2012 14:05 |\nPoslanci se zákonům vráceným Senátem sejdou zřejmě těsně před Vánoci\nPoslanci se pravděpodobně sejdou ještě 22. prosince, aby projednali zákony vrácené Senátem. ČTK to řekl místopředseda Sněmovny Petr Gazdík (TOP 09 a STAN). Horní komora ve středu odmítla vládní novelu, která má v rámci boje proti daňovým únikům zavést například kontrolní výkazy pro plátce DPH, a lázeňskou novelu, do které poslanci vložili pasáž o povinnosti pojišťoven zveřejňovat smlouvy s poskytovateli zdravotní péče.\nSvoboda (ODS): Poslanci ANO a ČSSD dnes odmítli podpořit novelu zákona o vzdělávání lékařů. Poškodili tím praktické lékaře\nPoslanci ANO a ČSSD dnes odmítli podpořit novelu zákona o vzdělávání lékařů. Novela měla opět zařadit obor Praktický lékař pro děti a dorost jako samostatný specializační obor. Návrh novely zákona podali poslanci ODS v čele s Bohuslavem Svobodou.\n30.06.2017 22:40 |\nPrezident Miloš Zeman ve čtvrtek vetoval novelu o odpadech. Sněmovna i Senát ji schválily, pak se ale ukázalo, že kvůli chybě obsahuje i jeden pozměňovací návrh, který poslanci neschválili. Právě to, že Sněmovna poslala do Senátu novelu se zamítnutým pozměňovacím návrhem, Zemanovi vadilo.\n02.05.2013 14:45 |


- Den 8 – Justadtinden, Lofotr a festival Vikingů a odjezd z Lofot na pevninu\nDomů » Cestopisy » Road Trip na sever od slunce - 2016 » Den 8 – Justadtinden, Lofotr a festival Vikingů a odjezd z Lofot na pevninu\nDen 8 – Justadtinden, Lofotr a festival Vikingů a odjezd z Lofot na pevninu\nVyrážíme na náš poslední trek na Lofotech. Prý je to jen krátká procházka po hřebeni... no nebyla :-). Mákli jsme si, ale byl to nejkrásnější trek z celých Lofot. Odpoledne navštěvujeme muzeum Vikingů - Lofotr a máme štěstí, v tomto týdnu se zrovna koná i festival Vikingů v dobových kostýmech. K večeru už se naloďujeme na trajekt a míříme na pevninu, kde strávíme další týden.\nV nekřesťanských ranních hodinách slyšíme kroky… kolem stanu furt někdo cárá tam a zpět. Ukazuje se, že Kamil nemá spaní. To by nebylo až tak hrozné… tedy přesně do chvíle, kdy se začíná nudit. A když se Kamil nudí, má to neblahé následky i na zbytek osazenstva. Rozhodl se, že když nemá spánek on, nebudeme ho mít ani my. Budí nás… no není on to hodný chlapec? Naštvaně vylézáme z tepla našich stanů a venku nás vítá všudypřítomná mlha – nejde vidět na krok. Začínáme ho mít rádi o to víc.\nUsedáme ke stolu, bagrujeme zásoby a přemýšlíme, jestli má cenu si ten „kopeček“ dnes vyjít. Ale počasí nám tentokrát hraje do karet. Alespoň pro jednou je s námi a ne proti nám :-). Mlha se vytrácí a my jsme hned o něco veselejší, a tak že tedy půjdeme.\nPodle informací od Kačky to má být pohodová procházka po hřebeni. Tak jsem se dle toho připravila. Do batohu jsem si vzala jedno jablko a zbytek pomerančového džusu jsem dolila trochou vody. Však budeme brzy zpět, ne? Ani trekingové hole jsem tentokrát nebrala, však na co, že?!\nNo houby s octem, zlatá rybko… žádný malý kopeček a procházečka, ale regulérní výšlap jak na Lysou horu, velebnosti. Celková trasa je kolem 12 km a trvá 5 až 6 hodin, přičemž převýšení je nějakých 760 m. Justadtinden je nejvyšší vrchol ostrova Vestvågøy – 738 m.n.m.\nPrvní úsek zvládáme precizně – došli jsme k vysílači, od kterého má trasa pokračovat po značené cestě, a tak pokračujeme… Už po pár metrem orosenou trávou mám orosené i své (ne)pohorky, ve kterých mi noha začíná nepříjemně čvachtat. Asi jsme vybrali špatnou trasu, ta správná totiž vede skrz suché dřevěné lávky. Ale jít po vyznačené trase přece není sranda, no viďte?\nPo vyšlápnutém prvním kopečku se pokračuje víceméně po hřebeni. Před námi se začínají rozprostírat úžasné výhledy na vrcholky Lofot, které jsou z části ještě zahalené v mléčně bílé mlze.\nSlavnostně vytahuji svou zrcadlovku a, s úsměvem nad tou krásou, mačkám spoušť… nic se však neděje. Foťák je mrtvý… Se zatajeným dechem začínám zkoumat, co se stalo, ještě včera fungoval perfektně. Baterku jsem také včera v autě nechávala nabíjet… a náhle mi došla ona devastující skutečnost… baterka se v tom autě nabíjí doteď. Sakra… vyjdete si na ten nejhezčí trek z Lofot, taháte se s těžkou technikou a nakonec zjistíte, že zbytečně… kleju jak starý námořník a naštvaně vytahuji mobil. Kvalitou se fotky ze Samsungu zrcadlovce rovnat nemůžou, ale jsem ráda alespoň za tuto alternativu.\nTrasa vede chvílemi mírně do kopce, chvílemi zase klesáte do údolí. Kolem se pasou ovce a mlha ustupuje. Následuje strmější část kopce a já už lapám po dechu. Za poslední tři dny trekování už mi zřejmě dochází energie na výšlapy. A začínám mít žízeň… džus s vodou je vhodný na procházky, ne na výšlapy :-(.\nKdyž už se konečně vyhrabu na vrchol, zjišťuji nemilou skutečnost – není to poslední vrchol… trasa pokračuje dál k ještě strmější části. Začínám proklínat sebe za to, že jsem se neinformovala o skutečné délce a náročnosti treku a organizátory za to, že podali mylné informace o této „pohodové procházce“.\nČást cesty se nahoru škrábeme po šutrech, z čehož mi nabíhá husí kůže. Ale nevzdávám to, hecujeme se navzájem a krom Kamila, který se nám někde ztratil a Norda, který výšlap opět vzdal, všichni pokračujeme dál. Výškově jsme se přiblížili mlze, a tak procházíme skrz a o chvíli později vystupujeme v jiném světě. Mlhu máme nyní pod sebou, jako bílý koberec, ze kterého vystupují vrcholky Lofot.\nNa vrchol se plazím z posledních sil – doslova po čtyřech – a s vyplazeným jazykem. Někteří ze skupinky už jsou nahoře nějako dobu, my jsme poslední… Kamil prozatím v nedohlednu.\nDopíjím poslední zásoby džusu, po kterém mám ještě větší žízeň, a smutně koukám na to jediné jablíčko, které se se mnou vydalo na cestu. Na vrcholku jsme prozatím první skupinkou. Děláme si společnou fotku, vydýcháváme se a pak už se s otevřenou pusou rozhlížíme kolem dokola. Justadtinden má ten nejkrásnější výhled ze všech vrcholků na Lofotech – 360° pohled na souostroví vás ve vteřině připraví o dech. Musím říct, že tohle byla asi nejlepší část severského dobrodružství a jsem ráda, že jsme tady šli.\nZ jedné strany sledujeme mlhový koberec, který se o kousek dál pomalu vytrácí a odkrývá hory, jezero, moře, mosty a vzdálené městečka. V dřevěné krabičce, obložené kameny, nacházíme knihu, do které se hrdě zapisujeme. Ještě naposledy se rozhlížíme kolem dokola a už nastává čas na cestu zpět. Dnes nás toho čeká ještě hodně a času není nazbyt.\nPrvní skupinka už nám utekla a my jsme plně rozhodnutí ji dohnat. Na mobilu pouštím písničky, abychom udržovali správné tempo, a správnou rychlostí se ženeme dolů.\nMíjíme pár cyklistů (kopec se dá prý zdolat i na kole… no nevím, asi jsme ho vystoupali z jiné strany, ale kolo bych tam asi nevytáhla, rozhodně ne přes ty šutry) a další skupinky, které výstup teprve čeká. Daleko pod kopcem potkáváme Kamila, který se sotva vleče. Naštvaně se obrací a pochoduje s námi zpět k autu. Vrchol už by, kvůli časové tísni, nezvládl.\nSkupinku jsme nakonec dohnali těsně u vysílače. Byli patřičně překvapení, že jsme je doběhli :-). Holt dolů to jde mnohem rychleji než nahoru.\nNa odpočívadle balíme stany a opět provádíme očistu těla v umyvadle na záchodě. No, zoufalá doba si žádá zoufalé činy. Chceme se vydat do společnosti – do muzea, a tak je potřeba vypadat reprezentativně. Nasedáme do auta a míříme na poslední místo, které na Lofotech chceme navštívit.\nMuzeum Lofotr, aneb ať žijí Vikingové! Muzeum se nachází na místě největšího vikingského obydlí, které bylo dosud objeveno. Jeho původ je datován někde okolo roku 500 – 900 n.l. Současná podoba je rekonstrukcí dle původních plánů.\nNecháváme auta na přilehlém parkovišti, kupujeme skupinovou vstupenku (je nás více než 12), která nás vychází na 150 NOK na osobu, a jdeme na prohlídku. Celé muzeum se skládá z jediné budovy – Vikingská náčelnická rezidence. Má několik místností – v hlavní části si prohlížíme ukázky starých řemesel a různé archeologické nálezy. Při vstupu jsme dostali sluchátka s audio průvodcem – bohužel tedy jen v angličtině, který nás provádí celou expozicí. Součástí je i menší kino s ukázkou krátkého filmu ze života Vikingů.\nOpouštíme hlavní halu a míříme do dalších místností, jimiž je např. hodovní síň či ložnice, kde jsou k nahlédnutí různé druhy nádobí, kožešiny, dobové přilby a meče. Okolo hlavní budovy jsou farmy, kde se prohánějí koně, krávy a prasata.\nPo obhlídce této části míříme k jezeru. Máme štěstí, zrovna v tuto dobu se zde koná festival Vikingů, který je jen pár dní v roce. Tento festival pořádají nadšenci, kteří se zde sjíždějí z různých koutů světa, oblečou se do dobových kostýmů, postaví improvizovanou vesnici a návštěvníkům předvádějí různá řemesla. Vstup na festival nemusíme platit, stačilo, že máme vstupenku z muzea.\nJednou z atrakcí je projížďka na Vikingské lodi. Vyjíždí každou hodinu, ale vejde se na její palubu jen omezený počet lidí. A tak čekáme na molu, až se předchozí skupinka vrátí a ihned si od nich bereme záchranné vesty, abychom si zajistili místo na příští plavbě :-D. Poté se i s vestami vydáváme na obchůzku vesničky, jelikož nám do vyplutí zbývá ještě hodně času. Navíc je tady docela zima, takže se chůzí alespoň zahřejeme. Ochutnáváme sušené norské tresky, což je místní specialita a ovocný vikingský nápoj, který si kupuji domů – prý je výborný i s vodkou. Kluci zkoušejí hod sekerou či boj s tyčkami, jejichž konce jsou obalené molitanem (fakt netuším, jak se tomu říká, ale vypadá to jak zvětšená špejle do uší :-D).\nStánky jsou přeplněné nejrůznějšími cetkami, které vábí hladové turisty a že vám v kapse zrovna necinkají zlaťáky? Nevadí, Vikingové jdou s dobou a akceptují VISA a MasterCard, jak udává dřevěná cedulka, visící nad pivními korbely.\nPak už konečně přichází hodina našeho nalodění. Těšíme se na zážitek… usedáme a čekáme, kdy přijde nějaký bojový pokřik nebo alespoň přednáška o Vikingském životě… prostě cokoliv, co navodí atmosféru či dodá informace. Ale na lodi je slyšet jen vítr a šplouchání vody. Loď, až na počátečních pár výkřiků při vytahování lan, vyplula v tichosti… po pár metrech se otáčíme a vracíme k molu. Upřímně, byla to děsná nuda :-D. Celé to trvalo tak deset minut. Ale co už, projeli jsme se na staré vikingské lodi a to se počítá :-).\nPo „úžasné“ plavbě jsme zmrzlí na kost. Vyhledáme proto nejbližší ohniště a, i přes ten smrad, setrváváme v jeho blízkosti. Vedle se rožní selátko a jeho vůně se line kolem nás a pomalu startuje Pavlovův reflex.\nPředstavte si, že jste celý týden na vegetariánské (takové té kolejní) stravě, jejíž největší delikatesou, pro kterou je člověk ochoten vraždit, je kečup… a pak se ocitnete tváří v tvář tomu voňavému selátku, které se na vás s rožně usmívá. Popojdeme blíž, že si jen přivoníme… ale je to až příliš velké lákadlo, neodoláme a nesměle vyhrkneme onu osudovou otázku: „Můžeme ochutnat?“. Na což se paní v ručně šitém vikingském kostýmku rozzáří a v podstatě nám to sele vnutí. A tak se naše početná, hladová skupinka rychlostí blesku hrne k malému talířku a škraně si cpe lahodným masem. Musel to být pohled pro Bohy :-).\nNaposledy si olízneme mastné prsty, které si ještě uchovaly chuť selátka, a opouštíme Lofotr. Kdybychom přijeli pouze kvůli návštěvě muzea, byla bych zklamaná… za to vstupné tam moc věcí nebylo, ale festival nám to vynahradil. Rychle ještě nakupujeme nějaké pohledy a nastává čas rozloučit se s tímto kouzelným místem.\nMíříme do vesničky Henningsvaer, kterou projíždíme pouze autem, nějak už nemáme energii na další objevování a míříme dál na sever do města Svolvaer, odkud vyjíždí trajekt.\nMysleli jsme, že si stihneme před naloděním ještě uvařit večeři – postavili jsme tedy vodu na těstoviny, ale fronta šla velmi rychle, a tak přišel onen ohromný nápad, že budeme vařit v popojíždějícím autě, však to na té podlaze vydrží… no netřeba dodávat konec příběhu – k večeři jsme měli chleba :-).\nNadobro opouštíme Lofoty a míříme na pevninu směr Skutvik. Slunce zapadá a vrcholky souostroví se zbarvují do krásných odstínů – chvíli je smutně pozorujeme z paluby, než nám zmiznou z obzoru a pak už se před námi otevřou dveře k dalšímu dobrodružství.\nVydáno: 17.3.2018 13:39 |\nPřečteno: 377x |\nStepBleme, Lasix Online No Pre... (8.3.2020 23:25) odpovědět\nWhat Does Keflex Do Buy Cialis Achat Cialis En Ligne Forum cialis Priligy Canada\nElldrunty, Propecia Best Price... (2.3.2020 18:41) odpovědět\nGenericpillsshop Buy Cialis Vipro Lifescience Tadalafil Buy Cialis Hydroxyzin Rezeptfrei Kaufen\nStevabsers, Cialis De Uso Diari... (19.1.2020 23:02) odpovědět\nLasix France Buy Viagra Oral Jelly Cialis Buy En Language Levitra Get Discount Generic Direct Elocon Allergy Internet No Script Needed\nLeshulams, Kamagra In Linea Or... (19.1.2020 8:11) odpovědět\nBuying Generic Fluoxetine In Internet Cialis Propecia Espana Free Shipping Stendra 50mg Erectile Dysfunction Amoxicillin Kidney\nKelLYMN, Clomid By Avents Ke... (17.1.2020 3:16) odpovědět\nZithromax Pfizer Canada Buy Cialis Nizagara Achat En Ligne Opiniones Sobre Priligy


Proč jsem začala psát blog | Eva Malíková\nPo mnohaleté pomoci lidem začínám psát svůj blog. Proč? Důvodů je celá řada. Třeba:\nprotože denně vidím nedostatek informací mezi lidmi o našem těle a jeho fungování,\nprotože denně vidím nedostatek zájmu a ochoty pečovat o své zdraví a přemýšlet, co pro něj můžeme my sami udělat,\nprotože banální zdravotní problémy sužují dospělé i děti a brání jim spokojeně prožívat svůj život,\nprotože neřešené „banální zdravotní problémy“ narůstají a končí pak zbytečně v nemocnicích i s dalšími následky pro dotyčné,\nprotože ženy a muži, kteří chtějí založit rodinu mají často velké problémy a k dosažení početí zbytečně používají příliš zatěžující způsoby a přitom nevyužívají jednoduché, účinné a nezatěžující způsoby,\nprotože kolem sebe nevidím funkční, harmonické a zdravé rodiny, které by měly být automaticky přirozeným základem našeho života,\nprotože zdravotní problémy dětí řeší rodiče často zbytečně u lékaře a osobnostní problémy dětí většinou neřeší vůbec nebo úplně nesprávně,\nprotože je v rodině často víc lidí s nemocí nebo zdravotním problémem a dopad pro rodinu je pak už dost závažný. A budete se divit, o vliv genetiky a tvrzení o nevyléčitelných nemocech zdaleka tolik nejde,\nprotože stále ještě hodně lidí nechápe své osobní a vztahové problémy; proč se jim dějí. A vůbec netuší, že to vše je skoro vždycky nějak řešitelné,\na teď použiji zdánlivě „otřepanou, ale opodstatněnou frázi“: protože pohled na obraz rodin i společnosti je zatím ještě dost neutěšený a vyžaduje „restart“ každého jednotlivce. Děti by restart správně neměly vůbec potřebovat. A pokud ano, tak ho za ně mají automaticky provést rodiče. Ale především mají rodiče žít tak, aby rodina vytvářela zdravé prostředí jako základ harmonického, šťastného a naplněného života. A dodatek: pro mě tohle fráze NENÍ.\nJak je to všechno v mé každodenní praxi\nUž dlouho se zabývám pomocí lidem. Víc o mně se dozvíte pod rubrikou Kdo jsem, v článcích Můj příběh, O mně a S čím vám mohu pomoci\nJsem úplně obyčejný člověk, kterého baví pomáhat lidem. Mám radost, když se jim díky našemu společnému úsilí daří zlepšit zdraví a vyřešit i spoustu dalších problémů. A hlavně: mohou se rozrůstat zdravé spokojené rodiny o vytoužené děti.\nJakpak se to stane?\nVe své letité praxi i běžném každodenním životě se neustále setkávám s tím, že lidé nemají dost informací. Třeba o svém těle, jeho fungování a správné péči o něj. A mnozí vůbec netuší, co všechno může každý člověk pro své zdraví sám udělat.\nZnámá zkušenost všech terapeutů je: Když si lidé koupí auto nebo psa, nejdřív si pořídí příručku a nastudují, jak se o ně starat. O svém vlastním těle, dětském organismu, nemocech a jak pečovat o své zdraví toho zdaleka tolik neví. A o fungování mezilidských vztahů ještě méně. A přitom jde o to nejdůležitější v našem životě!\nKdyž jsem jako sestra zjišťovala u těhotných pacientek i rodičekco udělaly samy konkrétně pro zdravý průběh těhotenství a jakou přípravu prováděly pro hladký průběh porodu, setkávala jsem se převážně s nechápavým postojem a obrovským překvapením typu: „Co bych jako měla dělat? A ono to jde abych něco pro to mohla já sama udělat?“\nNemoci a nemocnice. Musí to tak být? Nejde to i jinak?\nStejný problém vidím ve všech dalších případech. Nastávající maminka při našem rozhovoru zmíní obavy, aby druhé dítě nebylo stejně nemocné jako to první a aby spolu nebyli pořád jen v nemocnicích.\nJsem překvapená. Zase zjišťuji, že jde o nemoci a potíže, které by včas byly většinou snadno řešitelné doma jednoduchými způsoby nebo s pomocí celé dlouhé řady osvědčených terapeutických postupů.\nTakže často by vůbec nemuselo dojít na opakované návštěvy rodičů s dítětem u lékaře, příjezdy záchranky domů a převozy rychlou s pobytem v nemocnici. Složité a nepříjemné zákroky by dítě mockrát nemuselo podstoupit.\nTo, že kvůli nezdravému způsobu života, neznalosti a nedostatku informací je nemocné dítě vystaveno traumatickým zážitkům po ambulancích, nemocnicích a celé rodiny jsou ve stresu, považuji za nepochopitelné a zbytečné.\nNemoci, problémy a rodina. A jaké jsou následky?\nDotýkají se celé rodiny. Chodu domácnosti, ekonomiky, prostě celé sociální situace. Problémy se zajištěním péče o nemocné děti u zaměstnaných maminek, finanční dopad, narušené vztahy v rodině.\nO spokojenosti a pohodě v rodině nemůže být ani řeč. Starost o nemocné dítě a všechny související problémy v rodině odnáší sourozenci, prarodiče i domácí mazlíček kocour a sousedovic pes.\nJeště složitější situace je, pokud se v rodině vyskytuje chronická nebo jiná vážná nemoc. Nemusí být jen u dítěte, ale u kteréhokoliv člena rodiny. Následky a omezení se pak opět dotýkají všech.\nJak to vypadá, když zdravotní problémy v rodině nestačí\nSamostatnou kapitolu kromě zdravotních problémů tvoří v rodině i osobnostní problémy dětí a jejich výchova.\nDnešním strašákem jsou diagnózy dětí od autismu přes syndrom ADHD, hyperaktivitu a spousta dalších.\nJako by nestačilo, že starší sourozenec žárlí na mladšího, neuklízí hračky, má plno strachů, nechce se učit do školy, trpí nadměrnou trémou nebo třeba úzkostí, je příliš uzavřený a vyhýbá se dětskému kolektivu, má strašidelné sny, trpí nespavostí…. Je dost možných problémů, které děti mají a je zapotřebí je průběžně řešit.\nPokud ne, zátěž rodiny se prohlubuje, pokud se „dítě táhne životem s nevyřešenými problémy“, jak já tomu říkám. Absurdní a nepochopitelné je spoléhání rodičů na to, že dítě z problému vyroste; však „ono to samo přejde“, říká se. A v tomhle názoru je často utvrzuje i okolí.\nFakt, že rodiče nerozumí problému dítěte a špatně k tomu přistupují, nehledají skutečnou příčinu má škodlivý dopad nejen pro dítě, ale pro celou rodinu.\nJenže, vědí rodiče jak na to?\nTo je právě bohužel ten další velký problém a hlavně velká škoda. Spousta rodičů totiž ještě dnes nezná ani ty správné a spolehlivé výchovné postupy, ani kvanta ověřených, účinných možností a netuší, jak konkrétní problémy dětí řešit.\nProblémy tak narůstají, nabalují se na sebe. Celá situace se stává neúnosnou a rodiče nevidí řešení. Sen o harmonické rodině se rozplývá.\nV některých rodinách se díky tomu natolik naruší vztahy, až se stanou nefunkčními. Krize rodiny roste. Pokud se přidá ještě nějaký další problém, rodina se rozpadá.\nProblémy jsou řešitelné, ale bohužel nejsou řešeny\nKdyž se snažím zorientovat v komplikovaném rodinném problému, zjišťuji, že se pro jeho zmírnění nebo odstranění neudělalo v rodině nic účelového ani smysluplného!\nČasto zjišťuji, že ani žádné řešení nehledají. Proč? Většinou proto, že se domnívají, že žádné neexistuje. A bohužel, někdy ani není zájem, snaha či vůle se řešením problému zabývat.\nKdyž vychrlím přehled aspoň některých z mnoha možností k řešení zmíněných problémů, vidím, že většina možností je pro utrápené stěžovatele velkou neznámou. A tak vysvětluji. Stále a pořád dokola. Krom toho svá doporučení a rady často posílám jako odpovědi na dotazy do e-mailů, sms a jiných zpráv.\nKdyž funguje rada nebo jiné doporučení\nPokud dotyční naslouchají a vyzkouší některá doporučení, přesvědčí se, že problémy mizí. Jsou překvapení, protože se zlepšením jejich problému nepočítali. Je to pro ně nová zkušenost. Radost se jim začíná vracet do života.\nJejich radostné a nadšené reference jsou i pro mě radost, ale pokaždé zase jen potvrzením, že je přece jasné a mockrát v praxi ověřené, že to vše opravdu funguje. Jen se musí vědět jak na to. A sen o šťastné, harmonické rodině se opět začíná vracet a naplňovat.\nVrací se radost, klid a pohoda do života. A o to přeci jde, ne? Myslím, že je to jedna z nejdůležitějších věcí v našem životě.Rozdílný pohled na šťastné, zdravé rodiny s vyřešenými problémy a ty druhé, plné nemocí a různých problémů ve mně vyvolává lítost. Kontrast je příliš ostrý a ukazuje realitu následků při neřešení problémů.\nA tak jsem se rozhodla vytvořit svůj blog\nAbych mohla nejenom pomáhat tak jako doteď zájemcům při založení rodiny a radovat se z každého narozeného dítěte. Ale taky proto, abych se mohla podělit o své poznatky a zkušenosti s těmi, kteří by uvítali:\njak řešit zdravotní a jiné problémy ve své rodině\njak dostat svůj život do rovnováhy, harmonie a stability\nmoci si užívat svou zdravou rodinu bez zbytečných problémů.\nPokud budou mé články a e-booky inspirací a pomocníkem pro hledající, tak mé úsilí splní účel. A to bude pro mě radostí a motivací k další práci i pomoci. Pomoci tam, kde to jde a kde je zájem problémy řešit a ne ignorovat.\nPodle mě to má smysl a je to ta správná cesta.


Apollo - vše o tématu\nAktuální informace o tématu: "Apollo" - veškeré informace o tématu\nAmerický prezident Donald Trump v předvečer 50. výročí přistání prvního člověka na Měsíci přijal v Bílém domě astronauty z mise Apollo 11 Buzze Aldrina a Michaela Collinse.…\nStačila vteřina, a dlouhé měsíce příprav na start rakety Sojuz-2 mohly skončit fiaskem. Deset vteřin po jejím vypuštění z ruského kosmodromu Pleseck totiž do raketového nosiče…\nLáska jako z červené knihovny! Jen co americký herec Luther Raphael Simon (29), představitel Apolla v novém muzikálu Rocky, vystoupil v Praze z letadla, podmanila si ho česká …\nV noci na středu způsobil zatím neznámý řidič ve voze Volvo nehodu v Lednici na Břeclavsku. Naboural plot, poté pošramotil jiný automobil, a tak raději z místa ujel.\nSmutný příběh o agresivním muži, který přejel Ludmile Z. fenku Apollo, plnil ve čtvrtek internet. Blesku se ale ozvali chovatelé, kteří tvrdí, že Ludmila měla řadu psů. A jejich…\nVodí nás snad NASA celou dobu za nos? Po více než čtyřech desetiletích konečně začíná vyplouvat na povrch, co hrálo v kabině velícího modulu Apolla 10! Jeho posádka prý z…\nDnes je to přesně 45 let od historického okamžiku, od chvíle, kdy lidé dosáhli povrchu Měsíce. Přistáli 20. července 1969. 21. července nad ránem na Měsíci už několik hodin…\nMuzikálový mág Andrew Lloyd-Webber: Na katastrofický stav divadla Apollo jsem…\nSvětoznámý autor muzikálů Andrew Lloyd-Webber upozorňoval na havarijní stav londýnského divadla Apollo už před 13 lety. V rozhovoru pro Times dokonce navrhoval jeho stržení.…\nHasiči, kteří zasahovali v londýnském divadle Apollo, kde se během představení na diváky zřítil strop, jsou přesvědčeni, že je zázrak, že raněných na místě nebylo víc. To…\nV londýnském divadle Apollo se během představení zřítil balkón. Část herců i diváků byla uvězněna uvnitř divadla. Zraněno bylo 88 lidí. "Byla to jako lavina, která se sesunula…\nMěsíc celkem navštívilo dvanáct amerických astronautů. Podívali se na něj v rámci programu Apollo. Prvním byl Neil Armstrong, který tu přistál 21. června 1969, posledním…\nDovolenou v kempu Apollo ocení milovníci vína, folkloru, památek a cykloturistiky. Tento týden se vydařilo i počasí, co víc si rekreanti mohou přát.


Persekuce členek řeholních řádů - Policie České republiky\nPersekuce členek řeholních řádů\nPerzekuce církví v předlistopadovém Československu měla mnoho podob a jednou z nich bylo i pronásledování členek řeholních řádů.\nSestra Marie Vojtěcha se narodila jako Antonie Hasmandová v Huštěnovicích u Uherského Hradiště do početné katolické rodiny zdejšího zemědělce. V útlém věku jí zemřela matka asi měsíc po porodu bratra. Tento zážitek i příklad dvou starších sester ji přivedl mezi řádové sestry boromejky, když 6. července 1927 jako školní čekatelka vstoupila do jejich kláštera ve Frýdlantu nad Ostravicí, kde navštěvovala řádovou dívčí měšťanskou školu.\nNa podzim roku 1929 nastoupila do kandidatury v mateřském domě sester boromejek v Praze Pod Petřínem. V letech 1929–1933 vystudovala pražský dívčí učitelský ústav u sv. Anny v Ječné ulici, který vedly a pedagogickou činnost zajišťovaly Školské sestry de Notre Dame. Po maturitě následovala 14. srpna 1933 obláčka a přijetí řeholního jména Marie Vojtěcha. Po absolvování dvouletého noviciátu složila v pražském mateřinci 15. srpna 1935 první sliby, přitom již od září 1934 působila jako učitelka na klášterní obecné škole v Třeboni. Na prahu 2. světové války se Marie Vojtěcha v srpnu 1939 vrátila do pražského mateřského domu, kde 19. března 1940 složila věčné sliby.\nKrátce ještě učila v Třeboni, ale v dubnu 1942 přešla na klášterní obecnou školu ve Frýdlantu nad Ostravicí. Poté, co nacisté školu na podzim 1942 uzavřeli, pracovala až do osvobození jako ošetřovatelka v nemocnici ve Slaném.\nV září 1945 se stala učitelkou řádové školy v Brně-Líšni a v posledních dvou letech i ředitelkou, než v únoru 1949 komunisté církevní školy zrušili. Poté se vrátila do mateřského domu v Praze Pod Petřínem. V dubnu 1950 ji generální představená kongregace jmenovala představenou Neumannea (charitní domov sv. Jana Nepomuka Neumanna) v Prachaticích. Sem se později z úkrytu v nemocnici Pod Petřínem přesunul františkánský kněz Remigius Rudolf Janča OFM, jenž jako jeden z mála unikl při akci K v noci z 13. na 14. dubna 1950 zatčení. Jeho přítomnost v Prachaticích byla nakonec prozrazena, 10. září 1952 StB Neumanneum obklíčila a kromě P. Janči zatkla i Marií Vojtěchu; za mříže však putovaly i další sestry boromejky. Za účast ve vykonstruované protistátní skupině ji Krajský soud v Českých Budějovicích při zasedání v Písku 19. září 1953 poslal za údajnou špionáž a velezradu na 8 let do vězení. Trest vykonávala v ženské věznici v Pardubicích, kde se v roce 1956 připojila k apelu několika vězeňkyň na generálního tajemníka OSN Hammarskjölda. Další dva roky strávila v Praze na Pankráci, opakovaně v korekci. Vzhledem k vězeňským poměrům onemocněla tuberkulózou a téměř oslepla, přesto se nevzdala. Na svobodu se dostala v květnu 1960 na amnestii prezidenta republiky, čtyři měsíce před vypršením trestu.\nPo zotavení pracovala až do roku 1970 v Charitním domě ve Vidnavě. Krátce jako uklízečka a poté jako účetní, než se v říjnu 1969 stala představenou vidnavské komunity sester boromejek. Dne 8. července 1970 byla zvolena generální představenou kongregace a poté ještě dvakrát, přičemž působila v náhradním mateřinci ve Znojmě-Hradišti. V této době organizovala činnost řádu v Československu, podporovala skrytou přípravu novicek a usilovala o povolení je přijímat legálně. Nezanedbávala ovšem ani duchovní službu a upravila konstituce sester boromejek tak, aby lépe odpovídaly závěrům II. vatikánského koncilu a požadavkům kladeným na kongregaci v moderním světě. Při cestách do Říma ji v soukromé audienci přijali papežové Pavel VI. i Jan Pavel II.\nV říjnu 1987 se u ní projevily důsledky prodělané tuberkulózy a 21. ledna 1988 ve Znojmě-Hradišti zemřela na zhoubný nádor na plicích. Její odkaz však žije dál. V listopadu 1996 na popud brněnského biskupa Vojtěcha Cikrleho započal proces jejího blahořečení. Dne 6. prosince 2014 papež František uznal její heroické ctnosti a prohlásil ji za Ctihodnou.\nPhDr. Daniel Povolný, Ph. D.


Mateřská posedlost (2012) | ČSFD.cz\nTaken Back: Finding Haley (více)\n12 rokov nezvestná (méně)\nUSA / Kanada, 2012, 85 min\nMoira Kelly, Amanda Tapping, Kacey Rohl, David Cubitt, Nicole Oliver, Toby Levins, Max Chadburn, Keith MacKechnie, Dee Jay Jackson, Frances Flanagan, Chris Nowland (více)\nPo únosu tříleté dcery Haley nevzdala fotografka Karen snahu ji najít celých dlouhých dvanáct let. Jejími únosci byli nešťastní rodiče, kteří přišli o dítě. Aby zachránili vlastní štěstí, zničili štěstí druhých...\nPřed dvanácti lety se nešťastnou náhodou utopila ve vaně malá Emma, dcera Susan a Dava. Pohřbí ji do neoznačeného hrobu, a Susan se rozhodne opatřit si jiné děvčátko. Zajde na pouť, kde se zrovna baví Karen Turnerová se svou tříletou dcerkou Haley. Karen Haley fotí a nechá ji jezdit stále dokola, když na chviličku otočí hlavu jinam, Haley zmizí. Karen je šílená strachy a Haley hledá, ale bohužel nenajde. Haley zmizela, ani policie nemá jedinou stopu. Karen podřídí celý svůj život hledání ztracené dcery a její manžel Tim ji po dvou letech opouští. Domnívá se, že je potřeba jít dál a smířit se s neštěstím, ale to Karen odmítá. Po rozvodu jí připadne dům, ve kterém žijí, a Karen v domě stále nechává dceřin pokojíček tak, jak ho Haley opustila. Karen hledá dceru po celé zemi, v domě nežije, ale neprodá ho, kdyby se Haley vrátila... Od únosu uplyne dlouhých dvanáct let a Karen se vrací do města. Má tu nějakou práci. Bude fotit studenty do ročenky. Nechce se však vracet do svého domu, a tak bydlí u své přítelkyně Megan, která pracuje na policii jako úřednice. Megan přemlouvá Karen, aby už s hledáním přestala a začala konečně žít, ale Karen to nehodlá vzdát. Je úplně posedlá a dost často se jí stává, že v některé dívce poznává svou dceru. Za to byla několikrát potrestaná, ale ani to ji neodradí. Mezitím Susan s Davem vychovávají Haley, které dali jméno Emma po zemřelé dceři. Emma samozřejmě nemá ani tušení, že není jejich. Byla příliš malá a na událost si již dávno nepamatuje. Susan je na Emmu velmi přísná. Emma nesmí na krok sama, Susan ji vozí do školy i ze školy a Emma, které je již 15 let, začíná mít matčiny péče plné zuby. Když ji Karen fotí do ročenky, je si jistá, že je Emma její dcera Haley. Nechce však nic uspěchat, a tak Emmu sleduje. Megan ji prosí, ať to nedělá, zase se dostane do maléru, ale Karen si nedá říct. Emma se doma zmíní, že fotografka, která je fotí do ročenky, je nějaká divná, dávala jí divné otázky. Susan okamžitě zbystří, má strach, že její temné tajemství by se mohlo prozradit, a tak Karen sleduje až do Meganina domu. Nic neudělá, jen ví, kde bydlí. I Karen už ví, kde bydlí Emma, a když nikdo není doma, vloupe se do domu a z Emmina pokojíčku vezme plechovku od Coca Coly a požádá Megan, aby v policejní databázi porovnala otisky prstů. Poté od Megan odjíždí do svého domu, aby ho připravila na Emmin příchod. Vyčíhne si vhodný okamžik, a Emmu unese. Doma pak vystrašené Emmě poví celou pravdu. Emma jí zpočátku vůbec nevěří a chce, aby ji pustila, ale postupně se jí v paměti vybavují některé okamžiky, které potvrzují, že Karen mluví pravdu. Když Emma nepřijde domů, Susan dojde, že je zle. Ač ji Dave prosí, aby nic nepodnikala, Susan si vezme pistoli a jede do Meganina domu... (TV Prima)\nPo únosu tříleté dcery Haley nevzdala fotografka Karen snahu ji najít celých dlouhých dvanáct let. Jejími únosci byli nešťastní rodiče, kteří přišli o dítě. Aby zachránili vlastní štěstí, zničili štěstí druhých... Před dvanácti lety se nešťastnou náhodou utopila ve vaně malá Emma, dcera Susan a Dava. Pohřbí ji do neoznačeného hrobu, a Susan se rozhodne opatřit si jiné děvčátko. Zajde na pouť, kde se zrovna baví Karen Turnerová se svou tříletou dcerkou Haley. Karen Haley fotí a nechá ji jezdit stále dokola, když na chviličku otočí hlavu jinam, Haley zmizí. Karen je šílená strachy a Haley hledá, ale bohužel nenajde. Haley zmizela, ani policie nemá jedinou stopu. Karen podřídí celý svůj život hledání ztracené dcery a její manžel Tim ji po dvou letech opouští. Domnívá se, že je potřeba jít dál a smířit se s neštěstím, ale to Karen odmítá. Po rozvodu jí připadne dům, ve kterém žijí, a Karen v domě stále nechává dceřin pokojíček tak, jak ho Haley opustila. Karen hledá dceru po celé zemi, v domě nežije, ale neprodá ho, kdyby se Haley vrátila... Od únosu uplyne dlouhých dvanáct let a Karen se vrací do města. Má tu nějakou práci. Bude fotit studenty do ročenky. Nechce se však vracet do svého domu, a tak bydlí u své přítelkyně Megan, která pracuje na policii jako úřednice. Megan přemlouvá Karen, aby už s hledáním přestala a začala konečně žít, ale Karen to nehodlá vzdát. Je úplně posedlá a dost často se jí stává, že v některé dívce poznává svou dceru. Za to byla několikrát potrestaná, ale ani to ji neodradí. Mezitím Susan s Davem vychovávají Haley, které dali jméno Emma po zemřelé dceři. Emma samozřejmě nemá ani tušení, že není jejich. Byla příliš malá a na událost si již dávno nepamatuje. Susan je na Emmu velmi přísná. Emma nesmí na krok sama, Susan ji vozí do školy i ze školy a Emma, které je již 15 let, začíná mít matčiny péče plné zuby. Když ji Karen fotí do ročenky, je si jistá, že je Emma její dcera Haley. Nechce však nic uspěchat, a tak Emmu sleduje. Megan ji prosí, ať to nedělá, zase se dostane do maléru, ale Karen si nedá říct. Emma se doma zmíní, že fotografka, která je fotí do ročenky, je nějaká divná, dávala jí divné otázky. Susan okamžitě zbystří, má strach, že její temné tajemství by se mohlo prozradit, a tak Karen sleduje až do Meganina domu. Nic neudělá, jen ví, kde bydlí. I Karen už ví, kde bydlí Emma, a když nikdo není doma, vloupe se do domu a z Emmina pokojíčku vezme plechovku od Coca Coly a požádá Megan, aby v policejní databázi porovnala otisky prstů. Poté od Megan odjíždí do svého domu, aby ho připravila na Emmin příchod. Vyčíhne si vhodný okamžik, a Emmu unese. Doma pak vystrašené Emmě poví celou pravdu. Emma jí zpočátku vůbec nevěří a chce, aby ji pustila, ale postupně se jí v paměti vybavují některé okamžiky, které potvrzují, že Karen mluví pravdu. Když Emma nepřijde domů, Susan dojde, že je zle. Ač ji Dave prosí, aby nic nepodnikala, Susan si vezme pistoli a jede do Meganina domu... (TV Prima)\nV SK znení málo známa dabérka Michaela Hanudelová (ako Ema). Má krásny hlas. ( 09.07.2018 )\nO ženské, které ukradli malé dítě a po 12 letech ho našla. ( 15.06.2016 )\nFilm už na prvý pohľad vyznieva dosť prvoplánovo a plne predvídateľne. Pozrel som si ho úplne náhodou (keď som nechal bežať televízor a zrazu išiel tento film), no napokon ma to celkom zaujalo a v podstate aj prekvapilo. Áno, bolo absolútne jasné, kam celý dej speje a ako to celé skončí, ale napriek tomu to bolo celkom zručne natočené, a dokonca to nebolo ani náhodou amatérske ako tomu býva zvykom pri TV filmoch. Navyše, aj po dialógovej stránke to bolo vydarené (a to u mňa dosť zaváži). Miestami mi síce prekážala občasná teatrálnosť (najmä v záverečnej fáze), ale v podstate som bol po zhliadnutí tohto filmu skôr milo prekvapený :) ( 27.07.2019 )\nMyslenka nevypada zle. Bohuzel ale realizace nejen ze pokulhava. Ona nedava smysl! Tolik scen, ktere neukazuji ani drobet lidskeho chovani... ( 10.01.2021 )\nMatke unesú trojročnú dcéru, policia, FBI nic nenajdu, manžel to nevydrží, rozvedie sa, mama neustále hlada až jej z toho šibe, trocha primitívne, postavené na náhodnom stretnutí po dvanástich rokoch, herecky nic mimoriadne. ( 13.05.2020 )\ndívka, škola, únos, podle skutečného příběhu, naděje, trauma, vzpomínky, šílenství, fotograf, sledování


Stolička FOX 3727 - DS - ALAX.cz\nPEDRALIStolička FOX 3727 - DS\nStolička FOX 3727 - DS\n15 548 CZK\nDrevo - masív *\nKategorie F - pravá kůže\nOtěruvzdornost/Martindale : 700 - 1 000 cyklů\nFrancouzský designér Patrick Norguet se pohyboval blízko světa módy. Spolupracoval s Louis Vuitton, Lanvin, Guerlain a Christian Dior. Zabývá se průmyslovým a interiérovým designem a také se...\nErgonomická skořepina čalouněná v látce s odnímatelným čalouněním. Opěrák vyztužený z ohnutého masivního jasanu ve stejné barvě jako provedení podnože.\nČtyřnohá podnož z jasanu v přírodním nebo lakovaném provedení.\nObjem balení 0,27\nStolička FOX 3724\nPEDRALI13 056 CZK\nStolička FOX 3725 DS - modrá\nPEDRALI8 202 CZK\nStolička FOX 3725 DS - biela\nStolička FOX 3725 - DS\nStolička FOX 3725 DS - svetlo hnedá\nStolička FOX 3725 DS - vínová\nStolička FOX 3726 - DS\nPEDRALI6 065 CZK\nStolička FOX 3723\nPEDRALI14 786 CZK\nStolička FOX 3725 DS - čierna\nStolička FOX 3728 - DS\nPEDRALI16 564 CZK


Akce – Icsso\nTradiční podzimní slavnosti rozveselí kapela Poprask, ale také soutěž o největšího jedlíka ovocných knedlíků nebo o nejchutnější výrobek či nápoj z podzimních plodů. Zapojit se může kdokoliv, tzn. i Vy, co právě čtete tuto upoutávku. Máte-li zájem se soutěží účastnit, kontaktujte paní Alenu Slavíkovou, mob.: 778 410 758, email: slavikova@icsso.cz.. Pro ty „nej“ jsou samozřejmě připravené praktické ceny. Pro děti jsou přichystané dílničky, kde si budou moci vyzkoušet svou zručnost. Chybět nebude ani občertstvení a samozřejmě veselá nálada. 🙂 Těšíme se na Vás!\nOslavy léta – koncert v kapli\nSrdečně zveme na koncert, který se bude konat v kapli zámku Odlochovice od 17,00 hod.. Nedělním podvečerm zazní tradiční i autorské písně, židovské tradicionály a mnoho dalších…\nPutovní výstava fotografií Labyrint DUŠE\nDne 13.4.2019 bude zahájena putovní výstava fotografií osob s mentálním postižením v rámci projektu Labyrint DUŠE. Výstavu fotografií je možné zhlédnout v prostorách zámku Odlochovice až do 3.5.2019 v čase od 8,00 hod. do 15,30 hod.. Je výjimečná, plná úsměvů a radosti. Každá fotografie zachycuje jedinečný moment pohledem očí osob s mentálním postižením. Mezi fotografiemi najdete i autorská díla našich uživatelů, kteří se zapojili do fotografického workshopu. Přijďte se podívat! 😉\nSrdečně zveme na tradiční jarní akci Velikonoční jarmark. Tato akce bude tentokrát něčím výjimečná … bude na ní zahájena putovní výstava fotografií projektu Labyrint DUŠE 📸. Určitě přispěje k dobré náladě, doražte mezi nás!! 😀 Přijďte s námi oslavit příchod jara. Těšíme se na Vás!\nDrobné vánoční dárky, tradiční placky, vánočky, vánoční cukroví, perníčky, svařák, melodie kapely Poprask, adventní koncert Kateřiny Ševidové … to vše můžete nakoupit, ochutnat, uvidíte a uslyšíte, pokud přijdete. Těšíme se na setkání v klidném adventním čase.\nAkce | Sport\nZimní hry v Horní Malé Úpě\nSportovci ze Sportovní klubu Lavina Odlochovice se od 8.1. do 13.1.2017 zúčastnily 26. ročníku Zimních her Českého hnutí Speciálních olympiád v Horní Malé Úpě. Jak se jim dařilo si přečtěte a podívejte se zde.\nAkce | Setkání\nDne 19.1.2017 jsme společně s naší nejstarší obyvatelkou Mirkou Krškovou oslavili její významné životní jubileum – 70. narozeniny. Podívejte se a přečtěte si více zde.


Paleozoologie | Knihy.ABZ.cz\nNejlépe hodnocené knihy z kategorie Paleozoologie:\nMůže se zdát, že díky filmům, knihám nebo počítačovým hrám už o dinosaurech víme téměř vše, opak je však pravdou. Tato podivuhodná zvířata stále obestírá množství nevyřešených záhad, které se vzpírají našim usilovným snahám o vysvětlení. Na ...\n– Dnes již máme mnoho informací o množství druhů prehistorických zvířat a jejich výskytu. Od objevení prvních organismů vznikaly nové a přitom odlišné formy života, jež byly odpovědí na změny v jejich životním prostředí. Tato luxusní ...\nVrátane bonusovej rozkladacej dvojstrany\nDinosaury boli veľmi fascinujúce zvieratá. Vedľa príbehov a vedecky podložených informácií z ich života na našej planéte nájdete v tejto knihe tiež celostránkové ilustrácie, ktoré pekne dotvárajú čudesnosť dinosaurej éry. Súčasťou je i ...\n– Dinosauři byli velice fascinující zvířata. Vedle příběhů a vědecky podložených informací z jejich života na naší planetě najdete v této knize také celostránkové ilustrace, které hezky dotvářejí roztodivnost dinosauří éry. Součástí je i ...\nBestiář evoluce živočichů\nOriginální ilustrovaný atlas přináší dobrodružné putování po všech živočišných druzích obývajících naší planetu od dávnověku až po současnost. Osvětluje příbuzenské vztahy mezi jednotlivými živočichy a celkový evoluční vývoj. Kniha vás ...\nKniha seznamuje čtenáře s pravěkými obyvateli Země, vysvětluje migraci zvířat i lidí po jednotlivých kontinentech a popisuje jednotlivé druhy zvířat spolu s jejich zajímavostmi. Součástí jsou i zmínky o archeologických nálezech a způsobu ...\nKapesní průvodce malého paleontologa\nKnížka pro malé paleontology, v níž se seznámí s mnoha dinosaury - býložravými, kachnozubími, predátory, velkými rohatými dinosaury, ale i se zvířaty, která představovala přechodnou etapu mezi dinosaury a ptáky. U každého zástupce je ...\ndruhy, história, naleziská, objavy\nTato krásně ilustrovaná dárková kniha vás uchvátí svou škálou legendárních prehistorických tvorů, od děsivého šavlozubého tygra a impozantního pratura po těžkopádného pozemního lenochoda. Každá z ilustrací je doplněna třemi zajímavými fakty ...\nEncyklopedie méně známých dinosaurů. Tato nádherně ilustrovaná původní česká encyklopedie vás prostřednictvím krátkých textů a boxů se zajímavostmi seznámí s celkem 40 zástupci dinosaurů nejrůznějších tvarů, velikostí i barev - obřích ...\nVybraní spisovatelé pro téma Paleozoologie\n» Murray – Lily Murray


Doma jako v zahraničí | ČSOB Premium\nSoučasná doba cestování do zahraničí stále nepřeje, ale to ještě neznamená, že by člověk musel sedět doma za pecí. Pro ty z vás, kteří mají sjednané cestovní pojištění ke své kartě, jsme jeho platnost rozšířili o Českou republiku a prodloužili ho až do konce června. I naše domovina má našinci přece co nabídnout a nehoda není náhoda.\nAť už vyrazíte letos v zimě na dovolenou či prodloužený víkend na svah, vydáte se na výšlap do přírody, nebo se s dětmi vydovádět do aquaparku, můžete si být jisti, že když se něco stane, kryjeme vám záda.\nCo všechno vyřeší vaše cestovko?\nNa svých toulkách po zemích českých teď máte o starost míň. Cestovko vás jistí v případě úrazu, odpovědnosti za újmu nebo při ztrátě zavazadel. V závislosti na vaší konkrétní smlouvě se pak může vztahovat na přerušení cesty, zmeškání odjezdu, spoluúčast na zapůjčené věci nebo pojištění stornopoplatků.\nÚplný rozsah pojištění najdete v dokumentu Informace o cestovním pojištění pro držitele platební karty ČSOB nebo na webu ČSOB Premium. Podrobnosti vám také ochotně sdělí váš Premium bankéř – stačí zavolat.


www.vhk-vsetin.estranky.cz - Výjezdy - Na Lapač ve čtyřech, aneb jaká je společnost vsetínských fans?!?!\nÚvod » Výjezdy » Na Lapač ve čtyřech, aneb jaká je společnost vsetínských fans?!?!\nPrávě v sobotu odpoledne jsem se měl sejít v Praze s Markem, Misalou a suim, kteří do Prahy přijeli za účelem podívat se na koncert slovenské skupiny Ine kafé. Sraz byl naplánovaný „u koně“, ale netrvalo dlouho a přišla zpráva, že se vsetínské trio jde podívat do kina. Čekal jsem tedy před kinem.\nZa několik desítek minut opravdu ze sálu vylezl Marek s Misalou, za kterými se krčil sui. Nicméně jeho hlas byl slyšet velice důrazně. Odebrali jsme se směrem do Tesca, kde jsme si nakoupili jídlo a pití a věci jsme si odložili v bytě, v centru Prahy, kde jsme pozděli také přespali. Cestou však sui viděl vchod do vestibulu metra a velmi nadšeně se ptal: „Pojedeme metrem?“ Zasmáli jsme se a pokračovali v cestě do bytu. Dorazili jsme a po chvilce přišel povel k odchodu a tak jsme vyrazili na koncert. Koncert byl pěkný, dost lidí tam zpívalo a Misala se bavila stejně dobře, jako kdybychom vyhráli titul :-) Po koncertě jsem zhodnotil, že příště půjdu raději na hokej, než na koncert, protože nekonečné čekání na bundy bylo opravdu unavující. Nakonec jsme se dočkali a vyrazili ke stánku k občerstvení, kde Marek s chutí zaplatil za pivo (34,-) a minerálku (30,-) neuvěřitelnou částku 100 ,- :-D\nKdyž jsme dorazili do bytu, uskromnil jsem se a suimu nabídl postel, Markovi s Misalou nafukovací dvojlůžko a sám jsem se usídlil na zem. V noci jsem toho litoval, protože dlažba byla studená a tak jsem se budil. Samozřejmě tomu pomohlo suiho „kvíkání“, které provázelo jeho spaní (AHOJ sui). Ráno, v 8:00, jsme se tomu všichni zasmáli a vyrazili jsme na vlak. Cesta utíkala velice rychle a příjemně, protože až na několik přestávek se stále mluvilo nebo fandilo (Marek a Marek nananana…). Cestou nás dokázal oslovit jen průvodčí a chuť na pivo, která vydržela až do Olomouce, kde jsme si nakoupili zásoby nepopulární značky Zubr.\nNa Vsetín jsme dojeli s velkým předstihem v domění, že budeme malovat nějaké obrázky, z čehož nakonec sešlo. Na oběd jsme si zašli do restaurace nedaleko nádraží, kde jsme si dali velmi chutný oběd. Paní servírka kontrolovala při objednávání občanky, ale jen Markovi - bohudík :-). Do Esa jsme dorazili kolem 14:30 a seděli jsme tam téměř až do začátku zápasu, před kterým jsme byli s Boixem a Markem vyzvednout sektorovku a ostatní vlajky. Hokej popisovat nebudu, od toho máme naše skvělé stránky http://hc-vsetin.cz , na kterých je i report ze zápasu.\nAtmosféra byla celkově dobrá, ale první třetina se mi zdála docela vlažná a nacházelo se dost chvil, i když krátkých, kdy se nefandilo. Ve druhé třetině jsme se rozhodli, že půjdeme zkusit rozeřvat ze sezení pokřik: ,,Co vy zpíváte?“ Když mi před pár měsíci říkali kluci, že to je nemožné, nevěřil jsem jim a tak jsme vyrazili začátkem druhé třetiny směr sezení, kde jsme rozdali text a pokoušeli se rozeřvat stání. Nicméně přišlo něco, pro mne nečekaného – nadávky a urážení od několika, francouzskými holemi doprovázenými, pánů, kteří jen uráželi a nadávali, že nevidí na hokej a tak jsem byl poprvé zklamán z lidí na Vsetíně. Ve třetí třetině se fandilo velmi slušně a dopomáhal tomu i výsledek a bojovný výkon hráčů, kteří nakonec vyhráli 4:3.\nPo zápase jsme opět uklidili všechny vlajky a odebrali jsme se s Markem na vsetínské nádraží, kde jsme vyčkávali přijezdu vlaku. Marek mě doprovodil až do Města placatých ocasů a tak jsem pokračoval sám. V Hranicích jsem přestupoval a do Prahy jsem dorazil chvíli před půlnocí, doma jsem byl po jedné.\nCelkový výjezd hodnotím velmi kladně, chtěl bych ještě jednou vyzdvihnout Marka, který dokázal svým vyjadřováním suiho dostat do situace, kdy byl ticho a neměl co odpovědět, což jsem od nikoho neviděl :-) Vsetínu fanděte stále a do Přerova s odvahou! Jebat Meo!\n(foto: fellippe) -Zelí-