Vedlejší postavy: Severus Snape/Regulus Black\nShrnutí: V předchozí povídce jste se mohli dočíst, jak na Černé mši Severus vlastní rukou obětoval Luciusova dvojníka, za což ho Malfoy z nevědomosti za bouřlivého rozchodu vyhodil z Manoru a rozešli se ve zlém. Nyní čtěte, co bude dál.\nPoznámka: Povídka přímo navazuje na povídku Vyvrženci pekla aneb Mezi Smrtijedy\nVyvrženci pekla: Světlo v temnotách\nVrátit se po vyhnání z Manoru do rodného domu v Tkalcovské nebyla vůbec šťastná volba. Neměl jsem však na vybranou, i když jsem se kdysi zařekl, že už sem nikdy nevkročím. Ale kam jinam bych se měl uchýlit, pokud jsem nechtěl zůstat na ulici.\nUž když jsem vystoupil z krbu, ovanula mě zatuchlina z dlouho nevětraných prostor a pach smrti. Ostatky mého otce, které jsem tady před časem zanechal svému osudu, zmizely a místo jeho těla se v nánosu prachu nejasně rýsovaly obrysy postavy, nakreslené křídou na zemi. Mimoděk jsem je překročil a vydal se potmě, pouze se svítící hůlkou na průzkum domu. Kromě policejních pásek, natažených po celém domě se tam vůbec nic nezměnilo od té doby, co jsem dům opustil. Byl prázdný, promrzlý, tmavý a z každého kouta se na mně šklebili děsiví strašáci z dětství.\nNatáhl jsem se v polorozpadlém křesle a zapálil oheň v krbu, abych se aspoň trochu ohřál. Přikryl jsem se hábitem, nebylo to sice žádné velké pohodlí proti měkké pohodlné posteli na Manoru, ale pořád lepší než bloudit v tom mrazu nočním Londýnem. Konečně jsem měl chvilku klidu přemýšlet nad hrůznými událostmi dnešní noci.\nByl jsem tak unaven, že než jsem se nadál, přemohl mě spánek. Pod víčka se mi vkradl sen. Ležel jsem v Luciusově posteli, přitisknutý na jeho hebká záda a probíral jsem se jeho zlatými vlasy. Spal. Opatrně jsem ho překulil a chtěl jsem ho jemně probudit. Z hrudi mu trčela rukojeť dýky, její čepel byla ponořená hluboko v jeho srdci a krvavá skvrna, která mu zmáčela sněhobílou košili, se rychle rozšiřovala a vsakovala do prostěradla. Vyhaslé šedé oči se vyčítavě upíraly do mých, hrůzou vytřeštěných zornic.\nS výkřikem jsem se probudil, celý zpocený a chvíli jsem vyděšeně zíral do tmy. Za okny jsem najednou zahlédl blikající světla a zaslechl jsem, jak někdo rozkopl vchodové dveře. V okamžiku, kdy dovnitř vtrhli mudlovští ochránci zákona jsem už stál na nohou. Rychle jsem založil na několika místech požár a přemístil jsem se pryč z tohoto prokletého domu, daleko od téhle špinavé, zaplivané čtvrti.\nMudlové. Co jsem mohl čekat. Nějaký převelice aktivní soused nejspíš zahlédl světlo v opuštěném domě a zavolal policii. Jedno je jisté, do toho domu se už vrátit nemohu. Doufám, že lehne popelem a navěky v něm pohřbí děsivé vzpomínky na mé dětství.\nDo rána jsem brouzdal ulicemi, nevědíc, co se mnou bude a kam složím své promrzlé kosti. Sova s odpovědí z Bradavic mě v poledne zastihla toulat se v opuštěném St. James' Parku, zmrzlého a vyhladovělého. Zkřehlýma rukama jsem rozbalil pergamen a přečetl jsem si stručný text.\nOčekávám vás. Albus Brumbál.\nNikdy bych nevěřil, že se ještě někdy budu rád vracet do Bradavic.\n"Co vás vede k tomu, že chcete tady učit? Nabyl jsem dojmu, že jste odsud rád odešel." Ředitel mě zkoumavě pozoroval zpod půlměsícových skel a já jsem byl v tu chvíli vděčný za všechny ty lekce obrany, které mi Pán zla vštípil.\n"Potřebuji práci. A... nemám kde bydlet." Obojí byla čistá pravda, co na tom, že ten hlavní důvod jsem mu zatajil.\nNespustil ze mne upřený pohled a spojil prsty obou rukou do stříšky. Tohle jeho gesto jsem upřímně nenáviděl od té chvíle, kdy jím kdysi kladl důraz na to, abych se nikomu nezmínil, co se stalo v Chroptící chýši.\n"Jestli se nepletu... tíhnul jste ke druhé straně."\nNenechal jsem se vyvést z klidu. "Zajímal jsem se o to jako každý jiný. Všichni chtěli o tom něco vědět," nezapíral jsem. Nemělo cenu lhát, lež by mi akorát přitížila. Díval jsem se mu zpříma do očí, neuhýbal jsem zrakem a to možná rozhodlo, že mi uvěřil a nepožádal, abych mu ukázal levé předloktí.\nJeště chvíli mě zkoumavě sledoval a nakonec pronesl své rozhodnutí. "Bohužel nemám teď žádné volné místo učitele. Nicméně..." udělal významnou pauzu, "profesor Křiklan letos učí už naposled. Od příštího školního roku se uvolní místo učitele lektvarů. A pokud si vzpomínám, vy jste v lektvarech přímo vynikal."\nVyměňovali jsme si mlčky pohledy a zvažovali nabídku a poptávku. Už jsem se ze zoufalství chtěl nabídnout, že bych zatím alespoň doučoval lemply, protože jsem se bál přijít Pánovi zla na oči s nesplněným úkolem, a ani toulat se ještě půl roku Londýnem jako bezdomovec se mi vážně nechtělo. Tu práci jsem nutně potřeboval.\nBrumbál se ale najednou narovnal v křesle a upřel na mne vodnaté modré oči. "Do té doby byste mohl profesoru Křiklanovi pomáhat s praktickými cvičeními a starat se mu o jeho učebnu lektvarů. Znáte tam přece každý kout. A nějaký volný pokoj ve sklepení by se taky našel." Sundal z očí brýle a hrál si s nimi v rukou. "Mohu vám nabídnout dva galeony týdně. Není to moc, ale máte k tomu byt a stravu zdarma." Zahleděl se na mně, očekávaje moji odpověď.\nChvíli jsem na něj zíral, jakoby mi vůbec nedocházelo, že jsem tu práci dostal. Nečekal jsem, že to bude až tak jednoduché.\n"Děkuji, pane řediteli. Je to víc, než v co jsem doufal."\nKonečně něco pozitivního v těch sračkách, ve kterých se plácám.\nTy bujaré večírky, které jsem vždy s takovou oblibou vyhledával, mě poslední dobou nenaplňují. Jakoby jim něco chybělo. Vlastně přesně vím, co. Lucius. Od našeho rozchodu, už to bude pomalu měsíc, jsem ho neviděl na žádné schůzi u Temného pána a nepřišel ani na jeden smrtijedský večírek, přitom si nikdy předtím nenechal ujít ani jediný. Jakoby se propadl do země.\nHleděl jsem na dno asi stopadesáté skleničky a už jsem nedoufal, že by se Lucius tady ještě objevil. Uznal jsem, že jsem dnes trochu přebral a že je načase jít domů. Domů...\nNež jsem se přemístil k bradavické bráně, doufaje, že než se v té zimě dopotácím do hradu, cestou vystřízlivím, zastavil jsem se na toaletách. Kolébaje se na vratkých nohou nad mušlí usínal jsem u toho, že jsem ani nezaregistroval, když k vedlejšímu pisoáru někdo přistoupil.\nZtěžka jsem otevřel oči a sjel pohledem muže, stojícího vedle mě. Můj zrak se setkal s lišácky uhrančivýma očima mladého Blacka.\n"S čím myslíš... s močením... nebo podepíráním...?" vyprsknul jsem na něj.\n"Můžeš si vybrat," pousmál se a došel si opláchnout ruce.\nCítil jsem, že ze sebe nevyždímám už ani kapku a tak jsem přistoupil k umyvadlu a opřel jsem se o něj oběma rukama, abych udržel stabilitu. Když jsem zvedl hlavu, málem jsem se lekl té tváře, která na mne ze zrcadla zhlížela. Nechtěl bych se věru potkat v noci v bradavickém sklepení. Kůže průhledná jako pergamen z pobytu ve sklepení, tmavě kruhy pod očima z nevyspání, bez sexu prostě špatně usínám, bělma podlitá krví z nadmíry alkoholu. Chrstnul jsem si do obličeje studenou vodu, a zas, a ještě. Kupodivu mě docela probrala.\nZrak mi sklouznul na Regulusův odraz v zrcadle. Ta jeho božsky pohledná tvář ostře kontrastovala s tou mojí ďábelsky nevzhlednou. Se zájmem mě pozoroval.\n"Co je... chceš se seznámit?" sykl jsem sarkasticky.\nUsmál se. Měl opravdu krásný úsměv. Podlomila se mi kolena. Nedokázal jsem určit, jestli z toho úsměvu, nebo mi nohy podťal alkohol. Před nedůstojným pádem na zem mě zachytily Regulusovy paže a pevně mě podepřely.\n"Měl bys jít domů, pro dnešek máš dost."\nJako bych to sám nevěděl. "Nemám domov, tak kam bych šel?" Vážně jsem nechtěl, aby to vyznělo tak truchlivě.\n"Takže je to pravda, že už nejsi s Luciusem?"\n"Co ti je do toho?" zavrčel jsem.\n"Povídá se, že Malfoy měl nějaký konflikt s Pánem zla a upadl v jeho nemilost. Je prý dočasně postaven mimo službu."\nZtuhnul jsem. Tak proto ho není nikde vidět. Co to bylo za konflikt? Jakým trestem si musel projít? Je v pořádku? Proč mi to sakra není jedno, když jsme se už rozešli? Příliš mnoho nezodpovězených otázek.\nRegulus natáhl ruku a jeho štíhlé prsty mi jemně zastrčily za ucho mokré vlasy, které mi nevzhledně trčely do tváře jako vraní peří. Fascinovaně jsem sledoval tu scénu v zrcadle. Pomalu, nenuceně se ke mně naklonil.\n"Takže... jsi volný?" zeptal se tiše se rty u mého ucha.\n"Co myslíš?" odpověděl jsem stejně tiše a zabolelo to, že má vlastně pravdu.\nRegulusova ruka se jako mazlící se had ovinula kolem mého pasu a na ušním lalůčku mě popálil jeho horký dech. Neodstrčil jsem ho a to ho přimělo osmělit se víc. Zlehka mě k sobě přitiskl a mé tělo v jeho rukou zvláčnělo jako rozehřátý vosk.\n"Severusi..." zašeptal tak smyslným hlasem, že se mi v podbřišku rozvlnily slastné křeče. Sklonil se k mým ústům a vtisknul mi na ně pečeť svých rtů. Jeho polibek byl jako utkán z ranní rosy, ze slunečních paprsků, z čerstvého vánku. Tak vlhký, tak horký, tak osvěžující. Zavřel jsem oči a vnímal jsem pouze laskající jazyk ve svých ústech. Nebyl tak vášnivý a žhnoucí jako Luciusův, který mě pokaždé spálil plameny vášně na uhel, přesto mě zcela pohltil. Nechal mě chvíli se vznášet na hladině opojného požitku, aby mě pak vtáhl do hlubin blaženosti a nakonec mě nechal utonout v slastné rozkoši. Zapomněl jsem při něm na okolní svět.\nUskočili jsme od sebe jako zasaženi proudem, když vrzly dveře. Dovnitř vešel Thorfinn Rowle a když mu došlo, u čeho nás vyrušil, omluvně zvedl dlaně. "Nenechte se rušit, hned vypadnu." Vykonal potřebu, potutelně se na nás v zrcadle usmál a byl pryč.\n"Thorfinn..." odfrkl jsem si, "největší drbna ve službách Pána zla. Teď si o nás budou štěbetat i vrabci na střeše."\nRegulus opět přistoupil ke mně a pohladil mě klouby prstů po tváři. "Tobě to vadí?"\nNeucuknul jsem před jeho doteky, které rozechvívaly napjatou strunu mé touhy. "Není to jedno?"\n"Jestli chceš... jestli nemáš kam jít... pojď se mnou ke mně."\nPodíval jsem se na něj, jestli své pozvání myslí skutečně vážně. Jeho oči mi připomínaly barvu oblohy před bouří, byly až téměř dětsky nevinné, že kdybych nevěděl, že mám tu čest se zkušeným smrtijedem, mylně bych se domníval, že hledím do tváře anděla.\n"Na co zajímavého mě chceš nalákat? Na sbírku tsants z uříznutých hlav tvých nepřátel?" ušklíbl jsem se.\nRozesmál se zvonivým smíchem, jako když se slabý vánek opře do zvonkohry a rozezvučí ji. "Nech se překvapit. Bude se ti to líbit," přislíbil tajemně.\nZaujal mě, nepopírám. V té nudné šedi posledních týdnů jsem konečně našel spřízněnou duši. "V tom případě na co čekáme?" ozval jsem se nedočkavě, čímž jsem si vysloužil pobavený úšklebek na jeho rtech.\nZamířili jsme do míst, odkud se dalo přemístit. Regulus mě chytil za ruce, což sice nebylo přímo nutné, ale nebránil jsem se tomu a přemístil nás do sídla Blacků.\nZe stínu vystoupila tmavá postava ve smrtijedském plášti. Pod kápí se muži zaleskla stříbrná maska, což bylo v doupěti smrtijedů, kde si nikdo nemusí skrývat svou tvář, trochu neobvyklé. Jeho pohled sledoval jednoho z mladíků, dokud mu nezmizel z očí a hned nato se taky rozplynul v oblaku černé mlhy.\nTiše jsme se plížili domem jako dva zlodějíčci a při každém zavrzání dřevěného schodiště Regulus ztuhnul a napjatě poslouchal, jestli jsme neprobudili tu starou čarodějnici. Všiml jsem si, že jako smrtijed se sice bezhlavě vrhal i do těch nejnebezpečnějších akcí, své matky se ale bál jako ďábel svěcené vody.\nKdyž konečně za námi zapadly dveře jeho pokoje, opřel se o ně zády a ve tváři se mu zračila úleva, že jsme přes bitevní pole proběhli bez zranění.\n"Tak tě vítám v mém soukromém království," rozpřáhl s úsměvem rukama.\nTrochu jsem se porozhlédl kolem sebe. Komnata, typická pro Blacky. Po celé zdi se nacházely látkové tapety tmavozelené barvy, s drobným vzorem hadů, vyšitým stříbrnou nití. Zmijozel tělem i duší, odfrkl jsem si. V rohu stál bílý starožitný stoleček s nohami ve tvaru lvích tlap. Celou jednu zeď zabíralo velké francouzské okno, vedoucí na terasu. Prostředku místnosti vévodila široká pohodlná postel a na zdi nad jejím čelem výrazně vynikal nápis Toujours pur jako nějaký poutač, oznamující, že v žilách váženého a starobylého rodu Blacků koluje pouze čistá krev.\nMusel jsem se ušklíbnout. Jestlipak Regulus ví, že já mám dvojí krev?\n"Bohužel tady nemám nic, co bych ti mohl nabídnout k jídlu nebo pití, a jít do kuchyně v tuto noční dobu se rovná nebezpečí probudit mou matku, vyslechnout si dvouhodinové kázání a přijmout od ní ponižující trest." Zkřivil rty odporem.\n"Nechci už pít. Chci mít čistou hlavu na to, cos mi slíbil." Připomněl jsem mu, na co mě sem zlákal.\nUsmál se přitažlivým úsměvem a odhalil zářivě bílé zuby. Jak může být příroda tak nespravedlivá? Někomu nadělí božskou dokonalost, aby druhému ubrala snad úplně na všem.\nRegulus pomalu přistoupil ke mně. "Doufám, že nebudeš zklamaný." Prsty zajel do mých zplihlých vlasů a odhrnul mi je z tváře. Naklonil hlavu a políbil mě na rty.\nTělem se mi rozlila horká vlna, cítil jsem, jak se rozlézá až do konečků prstů. Mé paže bez zeptání, jestli jim to dovolím, objaly Blackova záda a přitiskly jeho tělo k mému. Vyšel jsem mu vstříc polibku. Regulus mě pevněji objal a pomalu tlačil před sebou, dokud jsem za sebou neucítil pelest postele.\nLucius by mě na ni zaručeně hodil a vrhl by se na mně jako dravé zvíře na kořist. Regulus mě pomalu, jako bych byl z porcelánu položil křížem přes postel a lehl si na mně. Zasypával mě horkými polibky po celé tváři i krku, každičký z nich si doslova vychutnával. Jeho doteky a polibky byly až žensky jemné a něžné.\nOči mu plály jako svatojánské ohně, ale pořád se dokonale ovládal. Regulusova milostná předehra, k zbláznění pomalým způsobem probouzející moji touhu, mě vzrušovala k nevydržení. Každý další polibek, každé jeho pohlazení ve mně stupňovalo chtíč, že jsem měl co dělat, abych se držel zpátky.\nJako kdyby to tušil, ten parchant si užíval, jak se dusím ve vlastní šťávě. Klekl si obkročmo nade mne a rozepnul mi košili. Po každém rozepnutém knoflíčku odhalil s téměř klukovskou zvědavostí další kousek kůže, které vtiskl pečeť svých rtů. Občas se naše zraky střetly a on se pokaždé usmál.\nS rukama, rozpřaženýma do stran jsem ho pozoroval přimhouřenýma očima a snažil jsem se kontrolovat, aby si nedomýšlel, že po něm, nedejmerline, toužím. On dobývá mne, ne opačně.\nOdhodil moji košili za sebe a pak si začal bezděčně provokativním gestem svlékat tu svoji. Snad si ani neuvědomoval, jak mě ten pohled dráždí, jako písek pod víčky. Dlouhé černé kadeře mu jako závoj vdovy spadly do tváře a zakryly část obličeje. Jeho oči, ve kterých se odrážela intimní světla pochodní, mě pronikavě a lačně pozorovaly.\nSpletl jsem se, když jsem říkal, že po něm netoužím.\n"Oh, Severusi... jsi tak ďábelský," zašeptal vzrušeným hlasem a dlaněmi mi bloudil po nahé kůži.\nCo mají všichni s tím ďáblem? Jestli opravdu tak vypadám, tak po smrti skončím jedině v pekle. Kdo by pustil ďábla do nebe?\nZpoza přivřených víček jsem pozoroval Regulusovu panensky hezkou tvář a marně hledal jakoukoliv chybičku na kráse, kterou by se mi trochu vyrovnal. Tmavě modré oči mi připomínaly hlubinu jezera, ve kterém jsem se jako malý kluk topil. Teď se v tůni jeho pohledu plácám stejně, jeho přitažlivost mě stahuje ke dnu a já se pokouším zachytit onoho pověstného stébla tonoucích.\nLucius. To je ta moje slabá jiskřička naděje. Není dne, hodiny, minuty, abych si na toho mizeru nevzpomněl. Dokonce ani v této chvíli.\nNež jsem se nadál, Regulus nás šikovným trikem zbavil kalhot a naše nahá těla se rázem ocitla v objetí. Rozváleli jsme celou postel, střídajíc všemožné polohy a vycházejíc vstříc přáním toho druhého. Po tom nedobrovolném půstu jsem byl jako utržený ze řetězu a poprvé za nekonečně dlouhou dobu jsem chvíli přestal myslet na Luciuse.\nLeželi jsme vedle sebe, příjemně unaveni, zpoceni, dokonale ukojení. Vypudil jsem z hlavy všechny myšlenky, upadal jsem do euforie a vnímal jsem jen dozvuky už ani nepočítám kolikátého orgasmu.\n"Mohl bys tady zůstat... jestli chceš," přerušil ticho Regulus.\nOtočil jsem překvapeně k němu hlavu. Ležel na zádech, oči zavřené, dlouhé řasy se mu chvěly jako křídla kolibříka a na zvlhlých rtech mu pohrával tajuplný úsměv.\n"Zbláznil ses? Co by na to řekla tvoje milá matka? Nehledě na to, že učím," zamítl jsem rázně.\n"Mohl by ses každé ráno přemísťovat do Bradavic," odvětil pohotově. "A matce bych řekl, že nemáš kde bydlet. Myslím, že by nebyla proti. Siriusův pokoj je volný, ten už se stejně nevrátí. Mohl bys v něm bydlet."\n"V Blackově pokoji? Nikdy!"\nZůstal jsem. Původně jsem sice plánoval pobýt jen pár dní, to jsem ještě netušil, že můj pobyt v Blackově domě se prodlouží až do jara. Sdílel jsem s Regulusem jednu střechu nad hlavou, jeden pokoj, jednu postel. Dá se říct, že jsem si zase zvykl na pohodlí a - co je obzvlášť důležité - na pravidelný sex. Nikdy jsem nepochopil, co Blacka tak přitahuje k mé osobě, ale radši jsem se ho na to neptal, vyhovovalo mi to a to je podstatné.\n"Miluji tě, Severusi," oznámil mi nečekaně po dnešním milování.\nMoje dlaň, kopírující křivku jeho zad se náhle zastavila. Pozvedl jsem překvapeně obočí, takové vyznání jsem opravdu nečekal. Sakra, ještě to mi chybělo. Netoužím po tom, aby mě miloval. Komplikuje to moji situaci.\n"Jak to cítíš ty?" zašeptal nadějně, prosebně, žádostivě. Bradu měl zapíchlou na mých prsou, bříškem prstu přejížděl po mém rtu a díval se mi zblízka do tváře, jeho oči se leskly jako vyleštěná čepel dýky.\n"Co tě to najednou napadlo?" vyhnul jsem se odpovědi. Nechtěl jsem mu do očí říct, že i když je mi s ním skvěle, i když je zatraceně sexy, i když mi v posteli dokonale vyhovuje... nemiluji ho.\nAno, jsem zbabělec. Nedokážu mu přiznat, že Luciusova podobizna, přestože blednoucí dlouhým odloučením, je tak hluboko vrytá v mém srdci, v mé černé duši, v celém mém žití, že tam už není místo pro nikoho jiného. Že Lucius je můj osud, moje jediná láska, můj život.\n"Potřebuji to vědět," řekl neodbytně a nespouštěl ze mne oči.\nOdolával jsem jeho propalujícímu pohledu. Přestože to není láska, co k němu cítím, není mi zcela lhostejný. Zabořil jsem prsty do jeho vlasů, černých jako půlnoc a přitáhl jsem si jeho tvář k sobě.\n"Je mi s tebou moc dobře." Políbil jsem jeho plné rty a doufal jsem, že ho polibek umlčí. Víc už se neptal. Možná ho to uspokojilo... a možná mu to došlo a proto radši nechtěl vědět víc.\n"Mám hlad," oznámil najednou, vylezl z rozválené postele a začal se oblékat. "Vstávej, jdeme se najíst."\nNemusel mě dvakrát pobízet. Seběhli jsme po schodech ve veselém, přátelském hovoru až do obývacího pokoje. Na úpatí schodiště jsme se oba prudce zarazili a rázem zmlkli. Regulusovi rodiče měli vzácnou návštěvu z příbuzenstva.\nNa pohovce seděla jeho sestřenice Narcissa se svým manželem. Luciusovi zmrzl úsměv na tváři a zbledl jako smrt ohromením, když mě spatřil.\nStál jsem u schodů jako kamenná renesanční socha uprostřed náměstí a zíral jsem na Luciuse. Viděl jsem, jak se vzepřel rukami na opěrkách a nadzvedl se v křesle, když mě uviděl. Zase rychle dosedl zpátky, když si to uvědomil a úkosem se rozhlédl po přítomných, jestli si toho někdo všiml.\nVzpamatoval jsem se, až když do mě Regulus šťouchnul loktem a já ho následoval. Posadili jsme se do křesel. Po neskutečně dlouhé době tváří v tvář Luciusovi. Nespustili jsme ze sebe oči, pozorovali jsme se jako dvě šelmy těsně před soubojem. Prsty zatínal do opěrek křesla, jak se ovládal. Ocelově šedé oči měl chladné, chladnější, než ta nejstudenější ocel. Bílé vlasy měl vzadu sepnuté černou stuhou, ostré obrysy pohledné tváře vystavoval na obdiv. Sladké rty, které uměly slast dát i brát, měl ohrnuté v malfoyském povýšeném úšklebku. Musel jsem se hodně držet, abych k němu nepřiskočil a žhavými polibky nepotrestal ta jeho pohrdavá ústa. Cítil jsem, jak se ve mně všechna ta dřímající touha po něm prodírá na povrch jako horká láva z probuzené sopky.\n„Severusi, znáte se s našim příbuzným, Luciusem a jeho ženou?“ Tok mých hříšných myšlenek přerušil pisklavý hlas Regulusovy matky, která neopomněla zdůraznit, že Blackové jsou spřízněni s Malfoyovými. „Přišli nám oznámit radostnou zprávu. Čekají svého prvního potomka.“\nKrve by se ve mně nedořezal. Těkal jsem nevěřícně očima z Luciuse na Narcissu, sem a tam, jako bych čekal, kdy mi oznámí, že to byl nepovedený žert. To nemůže být... nesmí být pravda! Byl by to konec všem mým nadějím, že by se Lucius ještě někdy ke mně vrátil.\nLucius mi uhýbal pohledy, nervózně se v křesle ošíval a rozdával přítomným své křečovité, falešné úsměvy. Pak se na mně konečně podíval. Po předchozím pohrdání nebylo ani stopy, v jeho tváři se zračilo provinění. Byl si vědom toho, že je to definitivní konec našeho vztahu.\nJsem hlupák. Co si to pořád nalhávám? Náš vztah už přece dávno skončil. Dusil jsem se. Dusil jsem se vztekem, bezmocí, ponížením.\nUž jsem to nevydržel, zvedl jsem se z křesla a otevřeným francouzským oknem jsem vyšel na terasu. Zhluboka jsem se nadýchal chladného jarního vzduchu a potlačoval v sobě slzy vzteku a zklamání.\nProč to muselo takhle skončit? Celou dobu jsem si nalhával, že Luciusovi jednou dojde, že náš rozchod byl jeden velký omyl a přijde za mnou s prosíkem, abych mu odpustil. Odpustil bych mu, i kdyby neprosil, protože bez něj je můj život prázdný jako hrob bez rakve. Teď se náš několikaletý vztah rozsypal jako písek z rozbitých přesýpacích hodin a protekl mi mezi prsty do nenávratna.\nNěkdo mě prudce chytil za rukáv, odtáhl mě kousek dál a přirazil mě tvrdě ke zdi. Drsná omítka mi trochu rozedrala košili a záda, když se na mně přitisklo něčí tělo. Překvapeně jsem pohlédl do ztemnělých, jako vlk šedých Luciusových očí. Přepadla mě náhlá závrať z jeho těsné blízkosti a na krátký okamžik jsem uvěřil, že mě přišel požádat o odpuštění.\n„Rychle sis našel za mně náhradu, ty mizero!“ zaútočil. Jeho prsty mi pevně svíraly ramena, až to bolelo.\nTakovou reakci po tolika týdnech odloučení jsem od něj nepředpokládal. „Cos čekal? Že budu hledat zapomnění v klášteře jako mnich?“ řekl jsem zklamaně v odpověď namísto toho, abych využil, že ho mám tak těsně blízko. Nějak mě přešla chuť.\n„Nečekal jsem, že se začneš tahat s prvním, kdo si o tebe řekne!“\nČím dál lépe. Nepřímo mě nazval děvkou a tím mě pěkně naštval. „Nebyl jsem to já, kdo ukončil náš vztah, tak mi nemáš co vyčítat,“ zareagoval jsem podrážděně.\n„Nebyl jsem to já, kdo zradil náš vztah!“\nZornice se mi zúžily vztekem. Sevřel jsem ruce kolem jeho zápěstí a prudce jsem je shodil ze svých ramen. „Nejsem – zrádce!“ zasyčel jsem mu do obličeje z těsné blízkosti, tak těsné, že jsem viděl odraz své tváře v jeho zřítelnicích. Propaloval jsem ho očima, až jsem se divil, že se ještě nevzňal.\nLuciusův hlas získal na intenzitě. „Pro mne je naše pokrevní pouto svaté. To tys na něj rychle zapomněl a pošpinil jej cizím semenem!“\nZafuněl jsem zlostí jako poraněný býk v aréně. „Zatímco ty jsi si ve jménu Conspondea celou dobu poctivě plnil manželské povinnosti!“ neodpustil jsem si bolestnou výčitku, že už zase spí s Narcissou.\nZarazil se, jako by mu došla slova. Šedé oči měl zakalené a bez lesku. „Já jsem musel, abych zachoval čistokrevnou linii svého rodu. Zato tobě se tehdy náramně hodilo zbavit se mně, abys mohl být s ním.“ Vztek v jeho tváři přemohla bolest.\nStál jsem tam nehybně jako kamenný chrlič, dívaje se mu nevěřícně do očí a nezmohl jsem se na žádný protest. Tak moc jsem si přál, aby věděl, jak to tehdy bylo. Je ale zcela zbytečné cokoliv mu vysvětlovat, Lucius slepě věří pouze tomu, co na vlastní oči viděl.\nJeho nařčení mě hluboce zasáhlo. Zranilo mou duši a zanechalo na mém srdci nesmazatelnou jizvu. Prudce jsem ho odstrčil, až se trochu zapotácel a rychlými kroky jsem se vrátil zpátky do místnosti. Ve dveřích jsem se zarazil. Uvnitř bylo ticho jako v hrobě a všichni přítomni mlčky na mně zírali. Dokonce i Regulus mě probodával pohledem, ostrým jako čepel dýky.\nTeprve teď mi došlo, že náš hlasitý rozhovor museli dozajista slyšet. Cítil jsem, jak hořím hanbou. Rychle jsem prošel kolem nich a moc dobře si uvědomujíc jejich pohledy, zapíchnuté do mých zad jako jedovaté šípy, jsem vyběhl po schodech nahoru do Regulusova pokoje.\nVšichni tři jsme se přemístili asi půl míle od našeho cíle, aby nás nepřítel nespatřil dřív, než by se nám to hodilo. Byla to rutinní akce; najít zrádce a zlikvidovat ho. Připlížili jsme se kolem okrasných plotů, kryti tmou až k jeho domu. Před vchodem nám Yaxley posunky ještě naposled připomněl naše úkoly. Já jsem měl propátrat levé křídlo domu s kuchyní, Yaxley obývací část v přízemí a Regulus poschodí. Rozkaz zněl jednoznačně: zabít zrádce.\nSevřeli jsme pevně své hůlky. Yaxley, jako šéf popravčího komanda rozkopl dveře a vrhl dovnitř jako první. Byli jsme mu v patách a v chodbě jsme se podle pokynů rozdělili. Prohledal jsem několik pokojů, nikoho jsem však nenašel.\n"Čisto," zakřičel jsem na ostatní a vrátil jsem se do chodby.\nZ jednoho pokoje se najednou vyřítil vyděšený muž, pronásledován Yaxleym. Nicholson. Náš zrádce. Vyběhl po schodech do patra a metal za sebou obranné paprsky, jeden za druhým v rychlém sledu, že jsme nestačili uhýbat. Zvláštní, kolik síly a energie člověk v sobě najde, když mu jde o život. Uskočil jsem za roh těsně předtím, než mi kolem hlavy zasvištěla kletba a ožehla mi boltec. Rozeběhl jsem za ním a to už mu v patách běžel i Yaxley. Jeho Avada dostihla uprchlíka na nejvyšším schodu. Padl jako podťatý a po zádech se propadal po schodech dolů až k našim nohám.\n"Hajzl! Bránil se jak lev." Yaxley si odplivl a těžká slina dopadla na čerstvou mrtvolu. Mávl na nás paží. "Úkol splněn, jdeme."\nSotva to dořekl, seshora se ozval dětský nářek. Zvedli jsme zraky nahoru. Na nejvyšším schodu stála dvě malá děcka v pyžamkách, vyděšeně koukala na tu scénu dole a vřeštěla jako paviáni. Za nimi se objevil Regulus a pokusil se je stáhnout do pokoje. Obě se mu v rukou vzpínala a jejich křik se rozléhal po celé chodbě, až drásal nervy.\n"Co čekáš? Zabij je!" zahulákal na něj Yaxley. "Viděli nás!"\nRegulus je pustil na zem, až se rozplácly na koberci a zůstal stát jako zkamenělý. Jeho oči prozrazovaly děs z toho, co mu přikázal udělat. "Zbláznil ses? Vždyť jsou to děti! Za nic nemůžou. Vymažeme jim paměť, nic si nebudou pamatovat." Namířil na ně svoji hůlku, aby provedl mazací kouzlo.\n"Řekl jsem zabít, neslyšel jsi? Je to krev zrádce!" Yaxley překročil mrtvolu a vyběhl doprostřed schodiště. "Jestli je nezabiješ, zabiju je já... a ty půjdeš hned za nimi!" sykl vztekle.\nDěti ležely na zemi a křičely tak, že jsem si musel zacpat uši. Regulus sklonil hůlku k zemi. "Nemohu," zašeptal a jeho hlas zanikl v jejich pláči.\n"Zabij je! Je to rozkaz!" Yaxley výhružně namířil hůlku na Regulusova prsa. "Jestli to neuděláš, Pán tě potrestá za neposlušnost a nebude se ti to vůbec líbit." Tvář mu zhyzdil úšklebek.\nRegulus zvedl svoji hůlku a namířil je na brečící děti. Ruka se mu třásla a viděl jsem mu v očích třpytit slzy.\nVše rázem utichlo. Křik najednou ustal jako seknutím popravčího meče a rozhostilo se hrobové ticho. Odpřisáhl bych, že se halou musel rozléhat jako zvon hlasitý tlukot mého rozbušeného srdce.\nNapjatou atmosféru přerušil hrubý Yaxleyho hlas. "Spalte všechny mrtvoly. Severusi, v zadním pokoji leží mrtvá žena." Vydal rozkaz a pak seběhl ze schodů a mrtvého muže spálil na prach.\nVběhl jsem do pokoje a zahladil jsem všechny stopy po vraždě. Když jsem se vrátil, Regulus stál nad svou hromádkou popela a ve tváři byl bledý, jakoby ho vysál upír.\n"Jdeme!" zavelel Yaxley a zamířil k východu.\n"Regulusi... pojď..." zavolal jsem tiše na tu nehybnou sochu nad schody. Konečně se pohnul a rozeběhl se dolů, schody bral po třech, jakoby chtěl být co nejrychleji pryč z tohoto hrůzného místa.\nRychle jsme opustili to prokleté místo, těsně předtím, než dům vzplál mohutným plamenem, který pohltil všechny stopy po čtyřnásobné popravě.\n"Severusi... chtěl bych ti něco říct."\nLežel jsem na břiše s tváří zabořenou do polštáře a zpocený a vysílený jsem spokojeně oddychoval po úmorném sexu. "Hm..?"\nCítil jsem, jak mi Regulus kreslí prstem po mokrých zádech a jemně fouká na moji rozpálenou kůži. Bylo to opravdu příjemné.\n"Nechci už dál sloužit Pánovi zla."\nŘekl to tak tiše, že jsem si nebyl jist, jestli jsem se nepřeslechl. Překulil jsem se na záda a zapřel na lokty. Odfoukl jsem si z očí neposlušný pramen vlasů. "Cože?"\n"Nechci už být smrtijedem," zopakoval.\nTeď už jsem nepochyboval. Regulusovi musely poslední události pomátnout mozek. "To přece nemůžeš!" vyjekl jsem. "Podepsal by sis nad sebou ortel smrti. Copak jsi už zapomněl, jak nakládá Mistr se zrádci?"\n"Právě že nezapomněl. Vidím to pořád živě před sebou. Pronásleduje mě to jako noční můra," odpověděl tiše, lehl si na záda a zíral zamyšleně do stropu. "Už nechci zabíjet nevinné oběti. Toužil jsem po slávě a moci, chtěl jsem to dotáhnout dál, než všichni Blackové. Ale spletl jsem se. Krutovláda Pána Zla v ničem nepřipomíná sladké sliby, které nám dal, když nás verboval do svých řad. Ztratil jsem své iluze a víru v lepší život pod jeho vládou." Hlas mu zhořkl. "Nečekal jsem, že budu muset zabíjet nevinné děti, které s naší válkou nemají nic společného."\nMlčel jsem. Co jsem měl říct? Že má pravdu? Že to cítím úplně stejně, že jsem hluboce zklamaný celou tou Voldemortovou okázalou vizí čisté krve a vlády nad světem? Že Pán zla mi ukradl to jediné dobré, co mě v mém mizerném životě potkalo? Že sémě nenávisti v mém srdci, které vzklíčilo oné osudné noci, roste ve mně jako plod v matčině lůně?\n"Nemůžeme..." rychle jsem se opravil, "...nelze odejít ze služeb Zla. Je to jistojistá smrt, ta nejkrutější. Nechci..." hlas mi trochu přeskočil, "... se dívat na tvoji popravu."\nDotkl se bříšky prstů mé tváře a pousmál se. "Nejsem tak hloupý, abych zbaběle dezertoval a po celý zbytek života se pak ukrýval před honícími Voldemortovými psy, dokud mě nevyčmuchají a neroztrhají."\n"Co chceš tedy dělat? Je jediná možnost, jak opustit řady smrtijedů, a tou je smrt."\nRegulus si lehl na bok, podepřel si hlavu a tváří v tvář se mi dlouze zahleděl do očí. Mlčel. Jeho oči měly zvláštní modrou barvu, jako oceán ve svém nejhlubším místě. Když konečně promluvil, jeho rty rty se sotva pohybovaly v tichém šepotu. "Přišel jsem na způsob, jak oslabit moc Pána zla."\nPřekvapeně jsem se posadil a chvíli jsem teď na něj zíral zase já. "Jak...?" Zmohl jsem se na jediné slovo.\nRegulus neodpověděl, vstal z postele a začal se spěšně oblékat. Chvíli jsem ho pozoroval. "Lituješ, žes mi to řekl?" zeptal jsem se po chvíli, když se pořád neměl k odpovědi. "Nebo mi nevěříš?"\nPřehodil si přes sebe cestovní plášť a přistoupil zpátky ke mně. "Věřím ti. Protože vím, že nenávidíš stejně jako já. Nikomu jinému bych neprozradil, co jsem zjistil. Ale nechci tě zatím do toho zatahovat, je to příliš nebezpečné."\nVzal moji tvář do dlaní a objímal mě očima. V jeho pohledu vyplavovaly na povrch všechny city a emoce, které v tu chvíli cítil. Hořel v něm mohutný plamen lásky, neslučující se s krutostí jeho dosavadních činů. Čišel z něj strach a obava, jakoby se bál, že tyto okamžiky jsou naše poslední. Vyzařovala z něj ale i naděje v lepší budoucnost.\nUkradl si poslední polibek z mých rtů a jen s velkým sebezapřením jej po dlouhé chvíli přerušil. "Musím si ještě něco ověřit. Až se vrátím, vše ti řeknu. Spolu ho budeme moci porazit."\nUsmál se na mně naposled, ten úsměv se mi nesmazatelně vypálil hluboko do duše jako cejch. A pak opustil náš pokoj. "Kráturo!" slyšel jsem ještě, jak na chodbě zavolal na skřítka.\nPřemítal jsem si jeho slova. Nelíbilo se mi to. Něco mi napovídalo, že bych ho měl zastavit.\nKdyž jsem vyběhl před pokoj, chodba už byla prázdná.\nPřecházel jsem po pokoji nervózně jako vyhladovělý lev a netrpělivě jsem čekal, kdy se Regulus vrátí. Hlavou se mi neustále honila spousta otázek ohledně toho, co mi stačil prozradit. Jak chce Regulus oslabit moc Pána zla? Co důležitého to zjistil? Kam vůbec zmizel? S jakým nebezpečím si to zahrává?\nSpílal jsem si, že jsem ho včas nezastavil a po několika hodinách čekání jsem byl už řádně znepokojen. Ulevilo se mi, když jsem uslyšel, jak se někdo přemístil na chodbě. Vyběhl jsem ven, ale zahlédl jsem pouze Kráturova shrbená záda, rychle mizející v jeho přístěnku. Po Regulusovi ani stopy.\nSeběhl jsem schody a vtrhnul jsem do Kráturovy skrýše. Popadl jsem ho a sevřel jsem v pěsti jeho ušmudlaný oděv. "Kde je tvůj pán?" spustil jsem na něj zhurta.\n"Pan Regulus se už nevrátí," rozvzlykal se a celý se mi v rukou roztřásl.\n"Co se stalo? Kde je? Mluv!" zatřepal jsem s ním, až mu hlava na tenkém krčku lítala sem tam.\n"Pan Regulus se už nevrátí," zopakoval lítostivě a najednou spustil nářek. Drapnul jsem ho za hubenou paži a odnesl do pokoje. Pozornost obyvatel domu bylo to poslední, o co jsem teď stál.\n"Řekni mi, kde je Regulus, nebo pověsím tvoji hlavu na zeď!"\nŠkytal, utíral si zaslzené oči a rozmazával si šmouhy po celém obličeji. "Krátura nemůže nic říct. Pan Regulus mu zakázal komukoliv z rodiny prozradit, co se stalo."\n"Já ale nejsem z rodiny." Přemáhal jsem se, abych ho nezabil dřív, než z něj něco dostanu. Chvíli na mně vyplašeně koukal obrovskýma vodnatýma očima a zvažoval, jestli tím skutečně neporuší zákaz.\n"Pan Regulus zůstal v jeskyni," prozradil nakonec. "Nařídil Kráturovi, aby se vrátil bez něj a tohle mu přikázal zničit." Vytáhl zpod ušmudlané haleny lesklý předmět velikosti a tvaru slepičího vejce.\nZíral jsem na zlatý medailonek v jeho drobné dlani. Na jeho hladkém povrchu se jasně třpytilo ozdobné písmeno S, vykládané drobnými zelenými kamínky. Byl impozantní, hoden toho, aby sloužil jako schránka něčemu velkolepému. Například... duši.\nNajednou mi začaly docházet souvislosti. "Proč se Regulus nevrátil?" Sám sebe jsem uslyšel, jak se mi zachvěl hlas.\nMísto odpovědi ještě víc rozšířil své velké oči a otevřel mi svoji mysl. Ponořil jsem se do jeho vzpomínek.\nViděl jsem Reguluse v tmavé jeskyni, ozářené slabým nazelenalým světlem. Plazil se namáhavě ke břehu černého jezera. Nabral do dlaně vodu a hltavě se napil. Klidná hladina se najednou rozvířila a začala bublat, jakoby se vařila. Z hlubin se vymrštila mrtvolně bílá ruka a sevřela Regulusovo zápěstí. Rychle hmátl po své hůlce a vypálil po ní kletbu. Ruka ho okamžitě pustila, zkřivila v křeči prsty a s hlasitým žblunknutím zmizela pod hladinou. Hned nato se z vody vynořily dvě další ruce a popadly ho za paži. Regulus se urputně snažil vyprostit z ocelového sevření, ale tvor, kterému ruce patřily, ho začal neúprosně stahovat do vody. Hůlka mu vypadla z dlaně a zakutálela se daleko z jeho dosahu. Na hladině se začaly hemžit další a další sinalé ruce, sápající se po něm jako chapadla chobotnice, najednou jich byly desítky. Regulus se divoce, zoufale bránil, ale proti nemrtvým neměl pražádnou šanci. Svůj marný boj po chvíli prohrál a jeho tělo zmizelo v klokotající hlubině.\nZáplava rukou se hned nato jedna po druhé rychle stáhly zpátky do vody. Za pár okamžiků byla hladina opět tichá, klidná a lesklá jako černé zrcadlo a nic nenasvědčovalo, že nenasytné jezero zhltlo další svoji oběť.\nZlomený bolestí ze ztráty blízkého člověka jsem se zhroutil na židli jako bezvládný stařec. Zabořil jsem tvář do dlaní a vstřebával ty hrůzy, které jsem viděl. Co naplat, že jsem Regulusovi nikdy nedovolil uhasit moji lásku k Luciusovi a oplatit mu tu jeho. Byl to ale momentálně jediný přítel, kterého jsem měl.\nByl... jak strašlivě to zní...\nChytil jsem Kráturu za chatrnou košilku a zatřásl jsem s ním jako se zaprášeným hábitem. "Proč... proč jsi ho nezachránil?? Proč jsi ho odtamtud nedostal pryč stejně jako sebe?"\nZvedl ke mně slzami zalité oči. "Pán nařídil Kráturovi, aby se vrátil bez něj." Drobné tělo se mu otřásalo hlubokými vzlyky.\nDomácí skřítkové jsou někdy opravdu na zabití. "To musíš dělat jenom to, co ti přikážou? Nemůžeš se jednou taky rozhodnout sám, alespoň když jde o život člověka?"\nVytrhl se mi, padl na kolena a čelem začal tlouct o podlahu a trestat se za smrt milovaného pána.\n"Kráturo!" Zvedl jsem ho a přinutil dívat se mi do očí. "Možná ještě není pozdě. Zaveď mě tam. Rychle!"\nI kdyby se mi nepovedlo Reguluse oživit, nenechám ho tam napospas temnotě. A taky jsem potřeboval vědět, co objevil. Nedopustím, aby jeho smrt byla zbytečná.\nKráčel jsem Kráturovi v patách po úzké cestičce podél vlhkých zdí jeskyně. Hustou těžkou tmu prorážel pouze mihotavý paprsek světla na špičce mé hůlky. Skřítek se celý chvěl, snad všudypřítomným chladem, ale taky možná proto, že se vracel na místo, kde netečně přihlížel tomu, jak umírá jeho pán.\nOstrůvek uprostřed jezera, osvětlený slabě zeleným světlem, magicky přitahoval můj zrak. Žaludek se mi stáhl v křeči, když jsem si vybavil scénu, která se tam odehrála sotva před půl hodinou. Musím zjistit, za co Regulus obětoval život a potvrdit své dohady o rozdvojené duši Pána zla. Ale až potom, nejdřív se pokusím najít Reguluse. Živého... nebo mrtvého.\nSkřítek se tady vyznal. Věděl, jak otevřít tajný vchod do podzemní jeskyně, i to, jak přivolat člun. Odmítl ale se mnou do něj nastoupit.\n"Nechoďte tam, pane, prosím," odrazoval mě naléhavě.\nNenechal jsem se přesvědčit a vstoupil jsem do malé loďky. Jen co jsem si sedl, rozjela se po nehybné hladině a rozvířila stojatou vodu. Naklonil jsem se přes její okraj a posvítil si pod sebe. Snažil jsem se proniknout zrakem skrz vodu, černou jako inkoust, hustou jako lektvar. Na lesknoucí se vodní ploše se zrcadlil můj vlastní obličej, bílý jako tvář utopence.\nZnechuceně jsem se odvrátil, když tu moji pozornost upoutal nepatrný pohyb ve vodě. Pod loďkou proplul alabastrově bílý stín a za okamžik se objevil na druhé straně. Nahnul jsem se a hůlku jsem sklonil co nejníže. Světlo ozářilo obrysy těla, vznášejícího se těsně pod hladinou. Posvítil jsem utonulému do obličeje.\nHrdlo se mi sevřelo náhlými emocemi, když jsem pohlédl do voskově průhledné tváře mrtvoly. "Regulusi," vydral se mi ze rtů bolestný vzdech.\nOči, které mohly zaživa soutěžit s nebeskou modří, byly teď zavřené. Jeho rty, které jsem tak důvěrně znal, měl bezkrvé a nateklé. Kolem tváře, jakoby vytesané z bílého mramoru, mu v ostrém kontrastu jemně vlály ebenově černé vlasy. Hábit se jako ve vlnách vznášel kolem jeho těla a prsty měl propletené na hrudi, tak, jak to mívají nebožtíci. Ve tváři měl pokojný výraz, jakoby spal a prožíval příjemný sen.\nNajednou se jeho oči prudce otevřely. Duhovky měl zastřené bílým mlhavým závojem, slepé, mrtvé. Instinktivně jsem cukl dozadu, až jsem se v malé loďce málem převrátil. Rychle jsem nabyl zpátky jistotu a opět jsem se naklonil. V tu chvíli jsem si uvědomil, že loďka stojí na místě.\nNatáhl jsem ruku, abych Reguluse vytáhl z vody. Nemohl jsem ho nechat tady, nezaslouží si shnít na dně jezera. Klidná hladina se najednou rozčeřila a jeho ruce se vymrštily a draply moji paži. Začaly mě neuvěřitelnou sílou stahovat do vody. Překvapený a na smrt vylekaný jsem se v pudu sebezáchovy snažil vymanit z jeho silného sevření. Člun se povážlivě nakláněl a hrozilo, že se převrhne.\nRychle jsem popadl hůlku a vyslal jsem kletbu, která mu utrhla několik prstů. Stisk povolil a už se zdálo, že se mu vysmeknu, když se z vody najednou vynořily další mrtvé ruce. Byly jich spousty a začaly se divoce po mně sápat, jakoby se o mně praly. Hemžily se na hladině jako hejno piraň, ožírajících kořist. Mrskal jsem po nich jednu kletbu za druhou a po každé zraněné ruce, která zmizela pod hladinou se z vody vynořovaly další a další. Kterýsi z nejbližších nemrtvých chňapl po mé hůlce, vyrval mi ji z dlaně a zmizel s ní v hlubinách.\nVše se ponořilo do černočerné neprůhledné tmy. Přepadla mě vlna beznaděje a bezmoci.\nHejno nemrtvých těl, proplouvajících pod loďkou ji najednou převrátilo. Přepadl jsem přes její okraj a hladina jezera se nade mnou zavřela. Na kůži mě zastudila chladná voda. I přes tu tmu, která dole panovala, jsem rozeznal mrtvolně bílé obličeje, které se mi šklebily do tváře. Ledové jehličky mě jedovatě bodaly po celém těle, ale já jsem je nevnímal. Hruď mě pálila a hrozila vybuchnout. Zoufale jsem se snažil vynořit se nad hladinu a naplnit praskající plíce životadárným vzduchem, ale v sevření desítek hnijících těl jsem se nemohl ani hnout.\nNesmím, nesmím se nadechnout!\nRegulus mě najednou téměř láskyplně objal, pevně sevřel ve svém náručí, jak to často zaživa dělával a pomalu mě začal stahovat do temných hlubin jezera. Přestal jsem se mu bránit a byl jsem smířen se svým osudem. Neměl jsem už sílu dál bojovat.\nBolest, vyvěrající z útrob mé duše mi podlamuje kolena a já se propadám do ohnivého jezera, zas a znova. Drápu se na břeh, popálená kůže se mi sdírá o ostré kameny a než vylezu nahoru, z mého těla jsou jen krvavé cáry. Nesnesitelná bolest... skřípění zubů... výkřiky zoufalství a bezmoci... slzy beznaděje. Ne já... to moje zemřelá duše prožívá muka zatracenců, trpí, bože, jak jen trpí za moje pozemské viny.\nDo ohnivého pekla se pomalu začne prolínat další scenérie. Zmateně bloudím tam a zase zpět jako pes, který ztratil stopu a bezútěšně hledám cestu ven z té plíživé šedivé mlhy, která mě objímá ve své nenasytné náruči. Není to mlha, je to špinavá, zakalená voda, páchnoucí po rozkládajících se mrtvolách. Zoufale sebou plácám, plíce mi hrozí výbuchem, snažím se dostat nad hladinu. Už už ji mám na dosah, ale těsně před tím, než se toužebně nadechnu, mě opustí síly a já klesám ke dnu jako kámen.\nNajednou sem si uvědomil sám sebe i ty dvě bohem zatracené duše. Dvě části mé černé duše, potrestané odloučením od boha, bloudící na věčnost peklem, kde zahyne tělo, ne však duše hříšníka. Ne... och ne! Nemohl jsem přece ještě zemřít! Hrůzou jsem se rozkřičel.\nNěkdo mě vzal za ruku. Ten teplý dotek mi umlčel hlasivky. "Ššš... už jsi v bezpečí." Čísi uklidňující hlas mě ovinul jako hedvábná přikrývka.\nOtevřel jsem oči. Hleděl jsem sám na sebe, na černou rozmazanou skvrnu v bílých prachových obláčcích. Otočil jsem hlavu a uviděl siluetu anděla. Dlouhé bílé vlasy mu splývaly na ramena a nebesky krásná tvář se na mně šťastně usmívala.\nJsem v nebi.\nPohlédl jsem opět nahoru a mlha v mých očích se pomalu roztáhla. Uvědomil jsem si, že se dívám sám na sebe do velkého zrcadla. Tohle ale přece důvěrně znám! Otočil jsem se zpátky k andělovi a několikrát jsem zamrkal, než se mi zaostřil zrak.\n"Luciusi?" vydechl jsem všechen vzduch z plic.\n"Severusi... Severusi..." opakoval Lucius a nezmohl se na žádné další slovo, jak se dusil emocemi.\nSním, či bdím? Nebo jsem opravdu v ráji? Pokud je tohle ráj, v příštím životě chci být knězem. "Co tady dělám?"\n"Jsi v bezpečí na Manoru," odpověděl Lucius, když opět nabral dech. "Jsem šťastný, že žiješ."\nNení to sen. Ani žádný ráj. Je to něco mnohem lepšího, úžasnějšího. Je to skutečnost. Fakt, že mě Lucius přijal zpátky. Do hrudi se mi nahrnul mohutný příval emocí. Chtěl jsem mu tolik toho říct a nevěděl jsem, kde začít dřív. "Luciusi-"\n"Jak dojemné," přerušil mě nemilosrdně něčí hlas.\nOtočil jsem se tím směrem a přimhouřil oči do šera místnosti. V rohu seděl na židli ten, kterého jsem teď tady potřeboval vidět nejmíň. Štíhlými prsty bubnoval po dřevěném opěradle židle a už chvíli nás zamračeně pozoroval.\n"Můj pane...," vydrala se mi z hrdla pouhá dvě slova. V hlavě se mi rozezněl hlas. Jsem opravdu rád, že jsi živý, můj milý příteli.\nVoldemort vstal a přistoupil ke mně. Učinil jsem pokus vylézt z postele, zdálo se mi nedůstojné zůstat v této chvíli v ní, ale zjistil jsem, že jsem úplně nahý.\n"Jen zůstaň ležet, Severusi, potřebuješ odpočívat." Pohlédl k Luciusovi a panovačným hlasem mu vydal příkaz. "Nech nás osamotě."\nMůj pohled se setkal s Luciusovým. Byla to jen vteřina, ale naše oči hovořily jasnou řečí. Pán zla nám svojí milou přítomností zkazil okamžik, na který jsem čekal - a soudě podle Luciusova výrazu on taktéž - nekonečného půl roku.\nLucius se otočil a rychle zmizel za dveřmi. Místnost ochladla jako hrobka. Pán zla si přisunul židli k mé posteli, sedl si a chvíli na mě hleděl jako na nějakou atrakci v pojízdném cirkusu.\n"Co si pamatuješ jako poslední, Severusi?"\nTa otázka mě zaskočila. Snažil jsem se rozpomenout na poslední okamžiky předtím, než jsem se probudil v Luciusově posteli. Přemýšlení mě bolelo, jakoby mi na mozek tlačil velký nádor.\n"Poslední, na co si vzpomínám... Regulus... ano... Regulus Black... odešel," vzpomněl jsem si konečně s námahou. "Co je s ním?" Nedočkal jsem se žádné odpovědi, zato jsem postřehl záblesk uspokojení ve tváři Pána zla.\n"Co víš o nesmrtelnosti duše?"\nPohlédl jsem zmateně na něj. Jeho neobvyklé otázky mě vyváděly z míry. "Nesmrtelnost? Co to má znamenat? Co se vlastně stalo? Proč jsem tady?" Začal jsem z té šílené nevědomosti panikařit.\nOdpověz! Hlavou mi náhle jako projektil střelné zbraně proletěla cizí myšlenka.\n"Nevím nic o nesmrtelnosti duše!" vykřikl jsem. Co je to sakra za otázky? Ucítil jsem, jak se mi mozek přeléval v lebce, když se mi Pán zla začal hrabat v hlavě jako kohout na smetišti.\n"Mluvíš pravdu. To ti zachránilo život. Opravdu jen velice nerad bych tě zabil." Bez jakéhokoliv dalšího vysvětlení se lord Voldemort najednou zvedl a beze slova opustil místnost.\nZíral jsem na dveře, kterými zmizel a v hlavě jsem měl naprostý chaos. Proč se samotný Pán zla namáhal osobně se přesvědčit, na co si vzpomínám, či spíše nevzpomínám? Co se stalo mezitím, co Regulus odešel a já se probudil tady? A co sakra znamenaly ty děsivé sny o hříšných duších, bloudících temnotou pekel a navěky odsouzených k nikdy nekončícímu krutému trestu, které mě pronásledovaly, než jsem se probudil?\nPříliš mnoho otázek a žádné odpovědi.\nVšechny ty sžíravé myšlenky jsem okamžitě vypustil z hlavy, když vešel Lucius. Místnost se opět rozzářila, jakoby do ní vstoupil bůh slunce. Pozoroval jsem ho, jak ke mně kráčí, naplněn štěstím, jaké jsem už dlouho nepocítil. Lucius tentokrát zapomněl na malfoyskou majestátnost a královský krok. Rychle překonal tu vzdálenost, která nás dělila a objal mě. Mocně, že jsem se nemohl nadechnout.\n"Severusi... odpusť mi... prosím."\nZavřel jsem oči a každičkou buňkou svého těla jsem vnímal tento okamžik, jakoby to mělo být to poslední, co na tomto světě zažiju.\n"Chtěl bych ti vysvětlit-" začal jsem, ale má slova zanikla v Luciusových ústech. Zapomněl jsem na všechny strasti světa, když mi jeho jazyk vklouzl do úst. Chutnal po skotské a nic neztratil ze své vášnivosti. Zabořil jsem prsty do jemných pramenů zlatých vlasů a hrál jsem si s nimi, jako si s nimi pohrával vítr, když jsme se proháněli v sedle v manorských zahradách.\nLucius se trochu odtáhl, ale dost blízko, abych viděl v jeho očích barvy zimní oblohy mihotavý třpyt lásky a oddanosti. Usmál se na mně.\n"Nic mi nemusíš vysvětlovat. Našel jsem v myslánce tvé vzpomínky z chrámu," odpověděl tiše a sklonil hlavu. "Byl jsem hlupák, když jsem ti nevěřil."\nVydechl jsem úlevou. "To ti ale trvalo přijít na to."\n"Můžeš mě za to potrestat," zaškemral s úsměvem.\nRozesmál jsem se. "Potrestám, zasloužíš si to. Ale až později." Zvážněl jsem. "Nejdřív potřebuji vědět, co se stalo a jak jsem se sem dostal."\n"Ty to nevíš?" pozvedl překvapeně obočí a odtáhl se ještě dál. "Když jsem objevil v myslánce tvé vzpomínky, vypravil jsem se pokorně za tebou do Blackova domu. Vůbec mě k tobě nepustili. Povídalo se, že jsi... umřel. V domě byl velký zmatek. Pán zla byl s tebou zamčen v pokoji a ten Blackův domácí skřítek kňučel zkroucený na zemi před dveřmi Regulusova pokoje a nesrozumitelně blábolil nějaké nesmysly. V domě byla cítit velice silná magie." Objal mě. "Hrozně jsem se o tebe bál."\n"Pokračuj!" řekl jsem netrpělivě.\n"Po nekonečných hodinách nejistoty a čekání Pán zla konečně vyšel ven a oznámil nám, že žiješ. Málem jsem se štěstím rozplakal," přiznal upřimně. "Pak mě vyzval, abych se o tebe postaral a on nás doprovodil na Manor. Čekal tady několik hodin, než se probudíš." Odtáhl se a zkoumavě se mi zahleděl do tváře. "Co se vlastně stalo, Severusi?"\nChvíli jsem zmateně vstřebával, co mi sděloval. "Nevím... nic si nepamatuji. Myslím... myslím, že mi Pán zla upravil paměť. Vymazal mi z ní věci, kvůli kterým bych musel zemřít, kdybych je znal." Bezradně jsem na něj pohlédl. "Stalo se něco, co si nesmím pamatovat."\nNajednou se mi ve vzpomínkách vybavila slova, která mi Regulus prozradil těsně předtím, než odešel. Přišel jsem na způsob, jak oslabit moc Pána zla.\n"Regulus! Ten to bude vědět. Musím za ním!" Vyskočil jsem z postele, mé zesláblé nohy mě však neunesly, podlomily se mi jako zlomené sirky a kdyby mě Lucius pohotově nezachytil, sesypal bych se na zem.\n"Je ti doufám jasné, že nikam nepůjdeš," řekl přísným hlasem Lucius a položil mě zpátky do postele. Poznal jsem na něm, že mi chce něco říct, ale moc se mu do toho nechtělo. "Regulus... zmizel. Nikdo neví, kam. Všichni čekají, že jim to řekneš ty."\nZůstal jsem jako opařený. "Ale já to nevím," zašeptal jsem a slyšel jsem, jak se mi do hlasu začíná vkrádat zoufalství. "Krátura... ten to bude určitě vědět," svitla mi nová naděje.\n"Ten zatracený starý skřítek jen kňučí a neustále dokola opakuje jedno a to samé. Je to starý blázen."\n"Co opakuje? Řekni mi to."\nPátravě se po mně podíval. "Něco jako... utopil se... utopil..." mávl ledabyle rukou jako nad něčím bezvýznamným. "Říkal jsem, že to nemá v hlavě v pořádku. Zasloužil by si už čestné místo na zdi vedle hlav svých předků."\nKlesl jsem do prachových peřin a díval se nepřítomně na tu pobledlou tvář v zrcadle na stropě.\n"Severusi... pusť to z hlavy, však on se Regulus brzy ukáže," poznamenal se špetkou žárlivosti Lucius. "Mysli teď na to, že jsme konečně spolu."\nOtočil jsem se k němu. Má pravdu. Problémy můžu řešit později. Teď mám konečně u sebe Luciuse, jediného člověka, na kterém mi skutečně záleží a tuto chvíli si nenechám ničím zkazit.\n"Pojď ke mně," zašeptal jsem.\nS přimhouřenýma očima jsem ho sledoval, jak se svléká, jak provokativně odkládá jednu část drahého oblečení za druhou, vědom si toho, že se dívám.\n"Kde mám vlastně své šaty? Jsem úplně nahý."\n"Tím líp." Vklouzl ke mně pod peřinu. "Sám jsem tě svlékl." Přitiskl své nahé tělo k mému. Bylo přímo elektrizující a rozechvělo i ten nejdrobnější sval na mém těle. Putoval dlaní po mé hrudi a podrobně mapoval moji kůži jako mořeplavec, objevující nové světy.\n"Tak často jsem po tvém těle toužil, Severusi," šeptal vzrušeně, "nedovedeš si představit, jaká muka jsem prožíval, když jsem myslel na to, že spíš s tím Blackem."\nPřivíral jsem slastně oči a vychutnával jsem si jeho prsty, měkké a teplé jako hadí kůže, jeho vlhké rty na mé bradavce, omamnou vůni jeho vlasů, jakou přivane letní vítr z luk, sladkou bolest, když mě nechtíc škrábnul masivním prstenem na hrdle a jeho hbitý jazyk, který mi slízal kapku krve z ranky.\n"Tys taky nedržel celibát. A co hůř, podvedl jsi mě se svou vlastní ženou." Zabořil jsem ústa do jeho vlasů, abych skryl v nich potměšilý úsměv.\n"Už zase začínáš?" Kousl mě do bradavky a hned poté ji posázel tisícem polibků. "Se ženami se to nepočítá jako nevěra." Slyšel jsem smích v jeho hlase.\n"Proč jsi mě vlastně svlékl, když jsem byl v bezvědomí? Přiznej se, že jsi mě chtěl zneužít," ušklíbl jsem se pobaveně.\nLucius přerušil své putování jazykem do mých slabin a zvedl hlavu. "Já ti to neřekl?" pozvedl obočí. "Byl jsi promočený až na kost."\nCože... promočen? Byl jsem snad někde ve vodě v čase, který si nepamatuji? Co to vlastně Krátura drmolil o těch utopencích?\nNež jsem si však stačil dávat dohromady souvislosti, pohltilo mě vzrušení tak silné, že vyplavilo z mé mysli všechny zbytečné myšlenky a všemi svými smysly jsem se soustředil pouze na neskutečné orální umění, které Lucius předváděl v mém hořícím klíně. Zrovna mi došlo, o co jsem celý ten půlrok přicházel. Ne že by byl Regulus nějaký břídil, naopak, ale Lucius byl v tomhle mistrem světa.\nMnohem později jsme oba znaveni sexem leželi v objetí vedle sebe. Lucius spal tvrdým spánkem a tiše oddechoval, dlouhé vlasy měl volně pohozené na sněhobílém saténu. Tiskl jsem se k jeho zádům, objímaje ho kolem pasu a občas políbil jeho pravidelně se zvedající rameno. Miloval jsem jeho kůži, jemnou a pěstěnou, provoněnou vonnými mastmi, teď lehce slanou od zaschlého potu. Už hodně dlouho jsem nebyl tak šťastný jako v tuto chvíli. A přesto jsem se tak necítil.\nTak rád bych věděl, co se událo v čase, který mi byl ukraden. Pokud mi ale do paměti skutečně zasáhl Pán zla - a přísahal bych na to - moje vzpomínky jsou nenávratně ztracené. Proč to ale udělal, jaké strašné tajemství jsem se to dozvěděl?\nRegulus něco objevil a nejspíš za to zaplatil životem. Při té myšlence se mi srdce sevřelo do železných okovů. Ale proč jsem já byl smrti ušetřen? Proč stálo Pánovi zla za námahu vymazat mi určité úseky paměti, než mě jednoduše zabít? Čím jsem pro něj tak důležitý?\nMusí tady být ještě něco.\nSny. Ty mé děsivé živé sny, ve kterých jsem odsouzen k věčnému zatracení v pekle. Proč prožívám tak neskutečně reálně to, co mě čeká až po smrti? Jakoby si moje černá duše dělala, co se jí zlíbí, opouštěla mé fyzické tělo a odběhla si odpykat trest za mé hříchy a zase se vrátila. Vrací se, vím to, já pořád žiju a tělo bez duše přece nemůže existovat.\nDuše bez těla... však ano.\nVzpomněl jsem si na Mistrovu zvláštní poznámku o nesmrtelnosti duše. Očividně se chtěl přesvědčit, že o tom nic nevím. Věděl jsem snad něco předtím? Musím na to přijít.\nA já na to přijdu...


209 x 99 x 9 mm; Knihy - paperback; 72 stran\nPotkáte-li člověka v hotelu a zeptáte se ho, co tam dělá, měl by vám dát odpověď. Může tam mít rezervaci, s někým schůzku nebo jen jde do hotelové restaurace. Ale kdyby vám řekl: "Cože? Nevím, co tu dělám," takový člověk pravděpodobně potřebuje pomoc. Podobné je to s námi všemi na tomto světě. Pokud člověk netuší, proč je zde na Zemi a co je smyslem jeho existence, potřebuje vedení a pomoc. Zabývá se otázkami, na které většina lidí dříve nebo později ve svém životě hledá odpovědi. Potřebuje člověk ke svému životu víru? Jaký je smysl naší existence? Existuje Bůh nebo vesmír vznikl náhodou a nemá žádného stvořitele? Končí vše smrtí člověka nebo po ní něco následuje? V jakém vzájemném vztahu jsou věda a náboženství? Existují nějaké univerzální principy, platné v každé době a místě nebo je na každém člověku a národu, aby je hledal a snažil se je dotvářet na základě vlastního úsudku? Je člověk schopný najít systém řízení svých záležitostí, vyřešit všechny své problémy a vést život naplněný mírem a harmonií? Nebo je tu nějaká vnější síla a zdroj vědění, kterému je lépe se podřídit? Na tyto a řadu dalších otázek se kniha snaží najít odpověď. Pochopit svou existenci je základním předpokladem pro náš spokojený a smysluplný život zde na zemi.


Vraždící klauni v Česku: Další děsivý klaun chtěl rozřezat muže na kusy motorovou pilou! – eXtra.cz\nVraždící klauni v Česku: Další děsivý klaun chtěl rozřezat muže na kusy motorovou pilou!\nDalší případ, kdy člověk převlečený za klauna děsil kolemjdoucí lidi, se odehrál v Hulíně na Kroměřížsku. Partička mladých lidí se rozhodla, že si vystřelí z pár obyvatel, a zinscenovala napadení člověka klaunem s motorovou pilou. Jenomže lidem to nepřišlo vůbec vtipné a zavolali na linku 158. 1. 11. 2016 19.35 | Autor Markéta Kuča\nDěsiví klauni dorazili už i do Česka. Lidé se obávají převleků klaunů, protože moc dobře vědí, co se momentálně odehrává v Americe, kde lidé převlečení za klauny lákají děti do lesů a děsí veřejnost.\nTenhle trend se rozmohl i tady a policie z toho rozhodně nadšená není. Řada osob, které se převlékají do kostýmů klaunů, se snaží na sebe pouze upoutat pozornost. Jenomže veřejnost se bojí. Většina se obává toho, co se stane, až se jednou tenhle „vtip“ stane skutečností.\nPoslední případ děsivého klauna se odehrál v Hulíně na Kroměřížsku. Jeden z kolemjdoucích si všiml muže v obleku klauna, jak se snaží rozřezat ležícího muže. Okamžitě zavolal na linku 158 a upozornil policii.\nNaštěstí šlo pouze o scénku, kterou zinscenovala parta mladých lidí jen tak pro zábavu. Jenomže procházejícímu se to jako vtip moc nejevilo. Policie nyní zjišťuje, zda se aktéři nedopustili trestného činu.\n„Jedná se o osoby ve věku dvacet až šestadvacet let. Nyní zjišťujeme, zda se aktéři scének dopustili protiprávního jednání,“ dodala policejní mluvčí Kyšnerová.\nsmrt klaun klauni v Česku vraždící klauni News


Sexistické prasátečko pro prsa nevidí sexismus — Médiář\nSexistické prasátečko pro prsa nevidí sexismus\nVýroční anketa o nejsexističtější reklamu Sexistické prasátečko zná své letošní vítěze. Ukazují, že chce-li soutěž opravdu pomáhat v boji se sexismem, musí se radikálně změnit.\n28. 11. 2017 05:30\nSexistické prasátečko je jediná reklamní (anti)cena, o které se mluví mimo oborová média. Její vyhlašování je nejvýraznější příležitost diskutovat o sexismu, kterou během roku máme. Pořadatelské hnutí Nesehnutí, které od roku 2009 výroční anketu vyhlašuje, má do určité míry na téma monopol. Tuto svoji moc ale nesmyslně zahazuje.\nLetošní prasátečko dostal facebookový post Free radia. Nutné vysvětlení pro neznalé nabízí třeba Vilém Rubeš. Stručně řečeno - nejsexističtější reklamou se stala parodie na reklamu České spořitelny s vizuálem z filmu Larse von Triera. Dostala zlato od veřejnosti a stříbro od odborné poroty.\nNejhorší letošní reklama podle Prasátečka\nPrasátečko dosud vesměs vyhrávaly sice sexistické, ale především hloupé oplzlosti s marginálním významem. Oplzlost se do reklamy dostane, když dojdou nápady. Nahé tělo a dvojsmysly útočí na animální pudy v nás a jsou nejjednodušší náhražka humoru. Nepochybně nejde o nic, co by si zasloužilo toleranci, ale ukazovat na této přirozené sedlině reklamy zvrácenost oboru dává asi takový smysl, jako pohoršovat se nad kvalitou české fotoprodukce po tom, co vám v mobilu přistane selfíčko od opilého kamaráda.\nZásah většiny nominovaných dílek byl zanedbatelný. Člověka s vkusem nominované reklamy uráží, ale chce-li Nesehnutí opravdu vést seriózní diskuzi o sexismu v reklamě, a nejen se jednou ročně rozhořčit nad reklamami na lešenářství, které „vám to postaví“, musí soutěž radikálně změnit.\nAby dávala cena smysl, musí se tvůrci přestat ptát jen „je to sexismus,“ ale posuzovat i společenskou škodlivost. V roce 2015 vyhrál Darling Cabaret. Detailní fotka prciny v pisoáru je samozřejmě nechutná, ale zrovna u hampejzu je snad určitá míra nadhledu na místě. Nemyslím si, že by pila Pasák škodila rolím pohlaví víc, než když „společensky odpovědná“ ČSOB ukazuje rodičům, že snem jejich synů je být piloty, zatímco dcerky touží žít v domě z peříček. ČEZ nabízí dívkám stáže za fotku v plavkách, Národní muzeum, Vysoké učení technické a spousta dalších ctihodných institucí ve svých kampaních zabetonovávají patriarchát jak chtějí, ale jejich díla procházejí prasátečkem víceméně bez povšimnutí. Jednoduše proto, že anketa je plná případů, kdy někde nějaký hospodský nalepil na štít hnusnou fotku servírky nahoře bez.\nPrasátečku by přitom pomohly dvě jednoduché změny - vybrat z přihlášených prací ty, které jsou nejen sexistické, ale i významné – alespoň zásahem. A doplnit k nominovaným reklamám kontext. Stát se to letos, odpustili jsme si trapas s Trierovským memem a neposílili dojem, že v neziskovkách sedí banda diletantů. Mimochodem, třeba by se začal lišit i pohled „odborné poroty“ a „laického publika“.\nPracuju v reklamě a považuji se za feministu. Rád diskutuju o tom, co je a není v pořádku a snažím se svou prací neposilovat stereotypy. Diskuse jde ale těžko, když vám do ní Prasátečko strká stále ta stejná prsa.\nAutor působí jako strategic planner agentury Peppermint Digital. Je pravidelným přispěvatelem Nesehnutí a jeho práce byla nominována na Sexistické prasátečko 2016.


Překlad rozhovoru Ministra zahraničních věcí ČR pro časopis Ukrinform.ua | My a Ukrajina\nPřeklad rozhovoru Ministra zahraničních věcí ČR pro časopis Ukrinform.ua\nSpravce Webu Pondělí, 28.01.2019\nUkrajina se změnila na ruské bitevní pole\n28. 1. 2019, 8:00 publikováno v ukrinform.ua\nČeská republika je zemí, ve které pracuje více než 120 tisíc našich krajanů a s níž úspěšně rozvíjíme obchodní vztahy. Země, která se, i přes některé „nuance“ ve vedení, postavila na stranu Ukrajiny poté, co Rusko anektovalo Krym a zahájilo hybridní válku v Donbasu. Země, která nám podle svých možností pomáhá pro Ukrajinu v obtížné době. Země, s níž nás spojuje ne vždy jednoduché historické dědictví. Češi, kteří sami prožili sovětskou okupaci, se stavějí se sympatiemi k evropským a euroatlantickým snahám Kyjeva. Máme mnoho společných zájmů a úkolů.\nTomáš Petříček vede Ministerstvo zahraničních věcí ČR od poloviny října loňského roku. Sedmatřicetiletý sociální demokrat má nemalé zkušenosti v diplomatické práci, obzvláště v evropských strukturách. Během několika měsíců působení na pozici šéfa diplomacie se představil jako principiální politik, která má jasnou pozici v klíčových otázkách, včetně ukrajinských; a je připraven stát si za svým názorem i před hlavou státu.\nV neděli Petříček přicestoval na svou první návštěvu v Ukrajině. Den předtím poskytl šéf ministerstva zahraničních věcí ČR rozhovor Ukrinformu.\nČESKÉ PODNIKÁNÍ PRONIKÁ NA UKRAJINU\n- Pane ministře, je to vaše první návštěva na Ukrajině jako šéfa Ministerstva zahraničních věcí České republiky. Jaké jsou cíle, které jste si stanovil, jakými tématy se budete zabývat a s kým se setkáte?\nTěším se na setkání s panem Mustafou Džemilevem, k němuž chovám velkou sympatii a obdiv\n- Pro mě je to obecně první návštěva Ukrajiny. Moje delegace uskuteční rozhovory s ministrem zahraničí Pavlem Klimkinkem. Netrpělivě očekávám setkání s představiteli ukrajinské občanské společnosti a panem Mustafou Džemilevem, k němuž chovám velkou sympatii a obdiv, a to nejen kvůli jeho statečnému protestu proti okupaci Československa před 50 lety, ale díky jeho neúnavné práci pro krymsko-tatarské obyvatele. Budeme rovněž diskutovat o nových příležitostech na ukrajinském trhu s českou obchodní komunitou v Kyjevě.\n- Chystáte se navštívit východní Ukrajinu?\n- Těším se na návštěvu města a přístavu Mariupol, a také hraniční linie spolu s ministrem Klimkinem. Mám v úmyslu získat bezprostřední pohled na život lidí ve východní Ukrajině, stejně jako na důsledky de facto blokády Azovského moře a přístavu Mariupol.\n- Vysocí čeští politici dlouhou dobu nenavštěvovali Ukrajinu. Změní se situace v blízké budoucnosti?\n- To není tak docela pravda – místopředseda dolní komory České republiky pan Pikal (Vojtěch Pikal – místopředseda Parlamentu České republiky z Pirátské strany - pozn. red.) se teprve před několika týdny zúčastnil vzpomínkových akcí za oběti hladomoru. Kromě toho máme výborné vztahy na pracovní úrovni s vaší diplomacií a jsem si jistý, že moje návštěva – to je jen první návštěva na nejvyšší úrovni české politiky v letošním roce.\n- Jak hodnotíte stav česko-ukrajinských bilaterálních vztahů, zejména v oblasti obchodu a v hospodářské sféře?\n- Naše vztahy jsou velmi těsné a produktivní, ale jejich potenciál je mnohem větší. Zejména v obchodu si český byznys stále plně neuvědomuje příležitosti, jaké nabízí velký ukrajinský trh a realizace Dohody o přidružení / hluboká a všeobjímající zóna volného obchodu mezi Ukrajinou a EU. Snažíme se rozvíjet vzájemné hospodářské vazby, a ne bez úspěchu. V loňském roce se obrat zboží zvýšil o více než 15 %. Někteří investoři objevují ukrajinský trh jako alternativu k ruskému, z něhož se rozhodli odejít. Myslím, že se dá očekávat, že přítomnost českého byznysu v Ukrajině bude mít větší význam v příštích letech.\nMůžeme očekávat, že přítomnost českého byznysu v Ukrajině bude mnohem významnější\n"VÝCHODNÍ PARTNERSTVÍ“ JE PLODNĚJŠÍ, NEŽ SE OČEKÁVALO\n- Vaše návštěva je věnována mimo jiné desátému výročí programu „Východního partnerství“, přijatého, jak známo, za předsednictví vaší země v EU. Podle vašeho názoru se tento program rozvíjí dostatečně úspěšně?\n- No, od roku 2009 se toho v Evropě odehrálo hodně, a také toto partnerství prošlo určitými obtížemi. Přesto jde nad rámec toho, co jsme očekávali před 10 lety.\nPro mě je toto jedinečné partnerství jednou z nejlepších zahraničněpolitických iniciativ Evropské unie. Je založeno na společných hodnotách, jako je demokracie, právní stát, lidská práva a právo každého státu vybrat si svou budoucnost.\nPolitická transformace možná ještě nedosáhla zlomového bodu a mnohé ještě nebylo dokončeno. Nicméně, většina občanů těchto šesti zemí sdílí to, co nazýváme evropskými hodnotami a evropskou identitou. To je obrovský sjednocující faktor.\nDohody o volném obchodu s Ukrajinou, Gruzií a Moldavskem inspirují reformy v mnoha oblastech a dávají podnět k hospodářskému, sociálnímu a regionálnímu rozvoji. Partnerským zemím se dostává přístupu na trh EU, který má více než 500 milionů spotřebitelů, a, co je ještě důležitější, na trh s jasnými pravidly a standardy kvality. EU je již největším obchodním partnerem pěti zemí „východního partnerství“, pro Bělorusko – druhým největším. A objemy obchodů se neustále zvyšují. Takže se domnívám, že tento program je úspěšný.\n- EU aktivně podporuje Ukrajinu při provádění reforem na úrovni poradců, tak finančně. Řekněte nám něco o programech, jichž se účastní Česká republika.\n- Česká republika je dlouhodobým podporovatelem Ukrajiny. Od roku 2014 Ukrajina obdržela humanitární a rozvojovou pomoc ve výši 8 milionů eur. Naše vývojové projekty jsou zaměřené především na školství a zdravotnictví. Například jsme poskytli finanční pomoc reformě vzdělávání nebo vysokým školám přestěhovaným z Doněcké oblasti. V oblasti demokratických reforem realizujeme projekty v oblasti mediální gramotnosti, a také podporujeme ochránce lidských práv na okupovaném Krymu. Naše humanitární pomoc přináší užitek lidem, kteří žijí v blízkosti hranice. Vím, že například letní tábory pro traumatizované děti jsou velmi úspěšné.\nJSME PŘIPRAVENI SE POSTAVIT RUSKÉMU TLAKU\n- Na schůzce ministrů zahraničí NATO v Bruselu ve dnech 4. a 5. prosince, kam byl pozván a ukrajinský ministr Pavlo Klimkin, se také probíraly vyhlídky na členství Ukrajiny a Gruzie v NATO. Jak se díváte na takové perspektivy?\n- Je dobře známo, že Česká republika sympatizuje s euroatlantickými aspiracemi Ukrajiny a Gruzie, včetně vyhlídky na členství v NATO, a tyto snahy podporuje. Oceňujeme, že jak Gruzie, tak Ukrajina rozvíjejí svá partnerství a spolupráci s NATO, a také uskutečňují vnitřní reformy. Dosažení vojensko-technické připravenosti je nezbytným předpokladem členství, ale domácí úkoly nejsou dosud dokončeny, jak všichni víme.\nEuroatlantická bezpečnost je za poslední čtvrtstoletí na nejnižším bodě, nedůvěra a eskalace dosahují úrovně studené války\nJsou zde také politické předpoklady a bezpečnostní otázky. Rusko učinilo vše možné, aby popřelo politická práva obou zemí zvolit si svůj způsob obrany, neváhalo odstoupit od Smlouvy o konvenčních ozbrojených silách v Evropě (CFE), napadnout, anektovat území, provádět podvratné aktivity, ničit, destabilizovat Gruzii a Ukrajinu. Všichni čelíme důsledkům: Euroatlantická bezpečnost je na nejnižším bodě za čtvrt století či tak nějak, nedůvěra a eskalace dosáhly vrcholu z dob studené války.\nJe to těžké období a Ukrajina a Gruzie potřebují a dostanou naši podporu, a to jak politickou, tak materiální. Nicméně, pokrok na cestě k členství v NATO za těchto okolností vyžaduje hodně odhodlání a trpělivosti a je to dlouhodobé úsilí, dokonce i z pohledu jeho nejhorlivějších stoupenců, jako jsou Češi.\n- V Bruselu jste také řekl, že "ruská hrozba a hybridní akce na východě Ukrajiny, v Azovském moři a v Gruzii podrývají evropskou bezpečnost." Jaký přínos může mít Praha a co dělá, aby se zabránilo takovým hrozbám?\n- Myslím, že otázka spočívá spíše v tom, jak si můžeme navzájem pomáhat. Ruské vojenské a hybridní tlaky se stávají stále intenzivnějšími a diverzifikovanějšími, zejména směrem k jeho sousedům, stejně jako k Evropě v širším smyslu; a my jsme pevně rozhodnuti se jim postavit. Vyžaduje to více zdrojů, nových příležitostí a, co je důležité, větší kolektivní úsilí zejména s cílem zvýšit povědomí o situaci a koordinovat naše reakce. Ukrajina se pro Rusko stala bojovým prostorem nejen v klasickém vojenském smyslu, ale také z pohledu použití hybridních metod. Aliance by také měla akceptovat rady odborníků a sdílet informace a zkušenosti. Obecně platí, že partnerství a poradenství ohledně našich činností je zřejmou volbou. Aliance zase může podporovat Ukrajinu v konkrétních oblastech, jako je kybernetický prostor, strategické komunikace nebo posílení odolnosti populace, například podporou nezávislých médií nebo odhalováním lživých zpráv. A to jsou právě otázky, na které se se zaměřujeme v naší spolupráci s Ukrajinou, ať už bilaterální, nebo například v rámci platformy NATO-Ukrajina pro boj s hybridní válkou.\nZEMĚ EU MUSÍ HRÁT PODLE JEDNĚCH PRAVIDEL\n- V sousedním Německu se vede živá diskuse o plynovodu „Nord Stream 2“. Česká republika se jí téměř neúčastní, možná i proto, že do republiky bezprostředně nezasahuje, a že české firmy nejsou do projektu zapojeny. Ale přesto: jaká je pozice Prahy v této oblasti?\n- Naše pozice je stejná jako v jakémkoli jiném projektu – mnohem důležitější, než kolik potrubí bude vybudováno, je to, aby se dodržovala pravidla a právní normy EU. Česká republika je součástí trhu se zemním plynem v EU, kde musí všichni hráči řídit pravidly. A nakonec, plyn spotřebovávaný v České republice pochází ze spotového trhu v Rotterdamu.\n- Není žádným tajemstvím, že postoj prezidenta České republiky ve vztahu k ukrajinské a ruské politice se často liší od pozice české vlády a ministerstva zahraničních věcí. Takový „rozkol“ existuje, a to zejména v přístupu k sankcím: Miloš Zeman je proti nim, vláda a premiér Andrej Babiš - pro. Znepokojuje vás taková situace? Cítíte nějaký tlak?\n- Pohled našeho presidenta je, že jakékoli sankce jako nástroj zahraniční politiky nefungují. Nicméně, to je ale vláda České republiky, kdo zodpovídá za vnější vztahy naší země. Navíc všichni nejvyšší představitelé naší země, včetně prezidenta, se na setkání v září 2018 dohodli, že důvody pro zavedení restriktivních opatření stále existují.\nUKRAJINSKÁ KVÓTA PRO PRACOVNÍKY MŮŽE BÝT ZVÝŠENA NA 40 TISÍC\n- V Česku žije velká a velmi aktivní ukrajinská komunita, mnoho ukrajinských pracovníků přijíždí do vaší země pracovat. Jak hodnotíte celkovou situaci v této oblasti?\nUkrajinci jsou největší národnostní menšinou v České republice\n- Ukrajinci jsou největší menšinou v České republice, a jsem rád, že v naší zemi našli nový domov. Navíc, několik tisíc mladých lidí studuje na českých vysokých školách, a to je zvláště slibné pro budoucí spolupráci.\n- Nedávno česká vláda rozhodla rozšířit počet pracovníků zapojených do posuzování žádostí občanů Ukrajiny, neboť ukrajinské kvóta pro Ukrajinu, která v současné době činí 20 tisíc lidí za rok, může být zdvojnásobena. Jak efektivní je "Program Ukrajina", který začal v roce 2016?\n- Díky neustálému ekonomickému růstu České republiky je na trhu práce vysoká poptávka po kvalifikovaných pracovnících, která nemůže být naplněna prostřednictvím vnitřních zdrojů. To otevírá možnost ukrajinským pracovníkům, kteří jsou považováni za kvalifikované a pracovité, získat zkušenosti v různých (obvykle high-tech) společnostech v České republice a které pak mohou stejně využít v Ukrajině. Unikátní a velmi úspěšný program propagace, který se realizuje, umožňuje žadatelům z Ukrajiny žádat o povolení k pobytu v souvislosti se zaměstnáním (tzv. pracovní karty). Současná roční kapacita je 21 tisíc lidí. Česká vláda zvažuje rozšíření kvóty každoročně na 40 tisíc lidí, ale konečné rozhodnutí se stále čeká.\nOlga Tanasijčuk, Ukrinform\nFoto: Úřad vlády ČR, ČTK / Šulová Kateřina\nPřeklad Dag Jeger, My a Ukrajina


Barbora Poláková roztančila pražský Lucerna Music Bar - musicserver.cz\nBarbora Poláková roztančila pražský Lucerna Music Bar\n23.04.2018 08:11 - Tomáš Rozkovec\nBarbora Poláková dokázala svým vystoupením, že není jen skvělou herečkou a zároveň zpěvačkou jednoho hitu. Nejenže přilákala davy a vyprodala dvakrát za sebou Lucerna Music Bar, ale má sílu utáhnout plnohodnotný koncert, který po celou dobu posluchače baví a dokáže jej i roztančit. Více v naší fotogalerii.\nLive: Barbora Poláková\ndatum: 22. dubna 2018\nBarbora Poláková - Poď si Barbora Poláková - Sami dva Dvacet nejlepších domácích desek roku 2018 podle musicserveru (10-6) Barbora Poláková - 2-8-5 Barbora Poláková - Herectví, nebo zpívání? To je jako volba mezi mámou a tátou Barbora Poláková, Lucerna Music Bar, Praha, 22.4.2017 Pohled do českých hitparád - 13. týden 2018 Barbora Poláková - ZE.MĚ Nové desky 12/2018 - od Jacka Whitea přes Barboru Polákovou po Kurta Ellinga Barbora Poláková - Vono


GPS je opravdu kouzelná technologie | Comnet PL\nGPS je opravdu kouzelná technologie\nLed, 2, 2020 Posted in Služby\nNavigaci využít ve svém autě snad každý, kdo se někdy vydává na delší cestu. Systémy, které dovolují řidičům se nechat navigovat, lze využít i k jiným účelům. Ty přitom mohou spočívat ve sledování polohy, spotřeby, akcelerace nebo dalších zajímavých proměnných. Pro tyto účely je možné sledování vozidel vyladit do podoby, která bude zákazníkovi nejvíce vyhovovat. K těmto potřebám se využívá mnoho různých elektronických prvků, které v závěru dají jasnou představu o jednotlivých proměnných, se kterými se ve vozidle pracuje.\nSledování vozidel je zkrátka velmi jednoduchá záležitost, pokud k tomu má člověk to nezbytné vybavení. To vám přitom mohou dodat specialisté, kteří se těmito činnostmi zabývají. Pro specialisty to bude možnost, jak své technologie posunout dále, protože tím, že je budete používat, budou získat nějakou zpětnou vazbu ohledně toho, jak vše dohromady funguje.\nEfektivní pro všechny stroje\nNezáleží na tom, jestli chcete sledovat svůj osobní vůz, nákladní automobil nebo třeba pracovní stroj. Všechna tato zařízení mohou být monitorována moderními technologiemi, které jsou jednoduše na instalaci, přitom mohou posloužit opravdu dlouhou dobu. Ať už tedy budete mít v monitoringu jakékoliv zařízení, můžete mu zaručit vyšší zabezpečení, ale také optimalizaci provozních parametrů.\nJaké doplňkové systémy je možné připojit?\nFuelBox = monitoring tankování pohonných hmot\nG-Load = vážení materiálu přímo ve lžíci pracovního stroje\nCheckbox = docházkový systém vhodný pro zaměstnance\nGatebox = technologie pro monitoring vjezdy a výjezdy branou\nTímto způsobem je možné mít přehled nad kompletním vozovým parkem, bez ohledu na to, zdali se v něm nachází pracovní nebo dopravní stroje. Právě v tom tkví efektivita tohoto systému, který je otevřený naprosto všem. Stačí proto využít jeho výhody, a následně již nic nebude bránit tomu, abyste měli absolutní kontrolu.\nJablotron je na trhu zabezpečovací techniky již téměř 30 let


Tam nahoře - diskuze - Silent night\nTam nahoře - diskuze\nOpište prosím kontrolní kód "8306"\nPoriadne hnusne useknuté, ešteže je tu už ďalšia kapitola... Díky\nNo skvělé... Je nad slunce jasnější, že příští kapitola začne úplně někde jinde než odpovědí na otázku\nTerko, máme. Děkuji, jsem ráda nesnášena, zvláště z tohoto důvodu.\nEhm, zlatíčko? Podepiš se, nerada nevím a tápu, která věrná čtenářka mi spílá. :) (A mluví o sobě jako o závislákovi, potencionálním – to je pro mou maličkost ještě důležitější.)\nDrahokame, budu si na Tebe dávat pozor. A o to je to horší, že kdyby něco, tak ta povídka skončí takhle, že jo? Protože zatím další kapitolu napsanou nemám. (Směju se, až se za bachor popadám. Bůůů.) Blbé, co? Tak si přejte, aby mi dala múza facku, jinak z toho moc mít nebudete. Tak dobře, budu hodná, ať si na hlavu nehážete mokré hadry – nástin další kapitoly v hlavě mám, takže jen usednout ke klávesnici a začít psát. Což bude problém. Muhaha. Uvidíme. ;)\nTeda assez já tě jednou za ty konce opravdu uškrtím, to je strašný konec, prosím, prosím přidej rychle další nebo to se mnou sekne\nJak jsou na tom tví čtenáři tě vůbec nezajímá, když jim to takhle drsně utneš?\nvytváříš z nás pěkné závisláky. teď abych každou chvilku otvírala tvé stránky a čekala několik dní, než budeš pokračovat. koukám, že terezník ti poslal stejného čerta. budou tě strašit oba.\nNesnáším tě za ty konce. Máme jasno doufám..\nEhm... ten konec - potvoro. Nechutného? Neřekla bych... jinak krve tam mají hodně, pravda. Což je mi taky fuk. Ale jo, vím, že to nebylo myšleno takhle.\nCheš-li mi zachovat zbytky duševního zdraví, přidáš nám pokráčko rychle, viď? No jo, mlčím... Díky.


Rekreační dům Villa Albufeira NEW TOWN v Albufeira PT6800.194.1 | Interhome\nRekreační dům Villa Albufeira NEW TOWN\n4-pokojov dům (samostatný), pro 8 osob, 150 m2 na 2 podlažích, jednoduše zařízeno. Obývací pokoj/jídelna s kabelovou TV, stereo přehrávač a otevřený krb. Kouření zakázáno. Internet (Wireless LAN [WLAN]). 2x pohovka. Ložnice s 1x dvoulůžko. Ložnice s 2x postele. Ložnice s 2x postele. Otevřená kuchyně s 2-plotýnkový sporák, mikrovlnka, trouba, myčka, lednicí a mraznička. Koupelna/WC, sprcha/WC a oddělené WC. Balkon, terasa, zahradní sezení, zahradní nábytek, 6 lehátka. Další zařízení: vysoušeč vlasů, pračka. 47524/AL\nÚtulná vilový dům "Villa Albufeira NEW TOWN". Zařízení domu: klimatizace. Možnosti parkování: parkoviště u domu. Poloha: v centru obce Albufeira, ve čtvrti the STRIP, nad Praia da Oura, centrální, slunná poloha. Okolí domu: zahrada (k dispozici pouze pro Vás, oplocený), louka k odpočinku (k dispozici pouze pro Vás), koupaliště (k dispozici pouze pro Vás, délka 7 m x šířka 4 m, otevřeno od 01.01. do 31 .12.), gril (k dispozici pouze pro Vás). Infrastruktura a vzdálenosti: obchod 300 m, supermarket 300 m, restaurace 150 m, písečná pláž 900 m.\nRecenze klientů - Rekreační dům Villa Albufeira NEW TOWN


Made in les: Moje nové kosmetické lásky aneb Havlík a Ponio v akci\nMyyna 22. července 2016 23:27\nTak to jsou super zprávy, super tipy! Víš, jak to mám s H. a H., takže uznale kývám hlavou :), no a šampuková story zní báječně, složení je pohádkové a tu pěnivost způsobuje ten druhý tenzid (SLSA), který je, narozdíl od SLS, naprosto bezpečný, akorát je mnohem dražší a proto ho v drogerkové kosmetice jen těžko najdeme. Oh, yes, přírodní kosmetice zdar!\nMade in les 23. července 2016 22:30\nJéé, tak to jsi mi udělala radost! Já se bála, že to je jen z bláta do louže s těma ingrediencema. A za tu cenu? Asi už budu mýt hlavu do konce života jen Poniem :) Ano ano vím, H. a H. je prostě láska!\nMichelle 23. července 2016 2:59\nTak tento kosmeticko-nekosmetický článek je super. Já sama kosmetiku také nijak moc neřeším a to, že jsem jej přečetla do konce a několikrát se u něj usmála a řekla si, já to tak mám taky, to už něco znamená!:D Občas se mi doma sejde nějaké množství kosmetiky, já ji otestuji, vyzkouším a zase pošlu dál. Většinou zůstávám jen u těch výrobků, co ty - zubní péče, umývání, popřípadě řasenka. Na Havlíkovu kosmetiku jsem narazila nedávno a už mám teda vybráno, co vyzkouším. Zatím ještě odolávám a utrácím za jiné věci - jako jsou knihy, swapy nebo dárky v tomto přenarozeninovaném období, ale myslím, že už brzy zhřeším:) Akorát mám u přírodní kosmetiky trošku problém, nevím proč, ale nemám moc ráda vůni bylinek. Jediné, kde bylinky snesu je čaj. Takže se spíš dívám po květinových a sladších vůních:)\nMade in les 23. července 2016 22:34\nDěkuju, to mě těší tím pádem o to víc, že jsi to přelouskala až do konce. Jsem zvědavá, co pak na Havlíka řekneš a co vyzkoušíš. Dej vědět ;) S tou vůní to budeš mít asi trochu těžké v tomhle případě. Mě přírodní kosmetika voní moc. Parfémy mám taky ráda květinové, ale u krémů a šampónů miluju právě tu bylinkovou vůni. Zkus kdyžtak to Ponio, to nevoní vůbec bylinkově, alespoň ta pivoňková řada ;)\nMichelle 24. července 2016 7:54\nDěkuji za tip, zkusím a dám vědět:)\nSalek Snu 24. července 2016 6:00\nAhoj Ráďo.... Haleť, tak to jsi mi kápla do noty... Já si už dlouho říkám, že musím pořešit péči o svůj ksichtík, protože teď jsem odbývala. No, teda takhle - koupila jsem si krém za 3 tisíce a byla jsem na něj alergická, tak jsem ho dala tchýni :))) A to víš, ty marketovky mi sice stačí, ale chci něco víc. Já to mám s kosmetikou asi jako s jadernýma zbraněma... Rozumím prdu. Ale po prozkoumání stránek uvažuju, že nějakou tu zbraň zakoupím :) Děkuju za inspiraci!!!!\nMade in les 22. srpna 2016 4:16\nAhoj Kat, ty jsi číslo to mě pobavilo :) Hele zkus to Ponio, pro mě je to super objev. A chystám se zase brzy objednávat protože šampón i deodorant pomalu docházejí (ještě aby ne když teď nepoužívám nic jiného:) tak už se těším, co nového zase ozkouším. To s tím krémem by mě teda naštvalo, ale zas věřím že tchýně měla velkou radost. Takovou snachu mít...:D\nVivi Vintageová 14. srpna 2016 10:27\nAhoj Radí, vypadá to senzačně a převelikánsky lákavě. Jediný snad, co mě mrzí, je, že ta "cukrová pivoňka" nevoní jako cukrová pivoňka. Představ si to, kdyby tak voněla.....Oj! ;)\nMade in les 22. srpna 2016 4:17\nJá si to ani neumím představit, mňam, myslím že bych to pak asi celé snědla! (když už je to přírodní, že:) Pivoňkám zdar (i když zas až za rok:/) a Vivi taky! Mávááám!


E-kniha: Jsme tady s tebou – Karel Buš | Knihy.ABZ.cz\nE-kniha: Jsme tady s tebou – Karel Buš\n> Jsme tady s tebou\nElektronická kniha: Jsme tady s tebou\nÚstředním námětem sociálně psychologického románu českého autora je příběh mladíka, trpícího maniodepresivní psychózou, a jeho zoufale marné snahy žít v normálním světě. Život hlavního hrdiny Gabriela je poznamenán duševní chorobou mladšího ... (celý popis)\nÚstředním námětem sociálně psychologického románu českého autora je příběh mladíka, trpícího maniodepresivní psychózou, a jeho zoufale marné snahy žít v normálním světě. Život hlavního hrdiny Gabriela je poznamenán duševní chorobou mladšího bratra Tomáše - ten trpí bipolární poruchou a v manických fázích se stává nekontrolovatelným živlem, destruujícím fyzicky i psychicky své okolí. Ani umístění bratra do ústavu situaci nevyřešilo, protože Tomáš si vždy najde způsob útěku a nikdo z rodiny neví, kdy a z jak odlehlého místa se tentokrát ozve. Po setkání se starší prostitutkou se jeho nereálná touha po normálním životě ještě vystupňuje a jeho útěky dostanou svůj cíl. Nemoc ho ale vždy znovu zradí. Protějškem k jeho příběhu se stává osud dvou Francouzů, vyléčeného narkomana a jeho přítelkyně, s nimiž se Gabriel seznámí při jejich dočasném pobytu v Praze. Toto setkání nakonec hraje rozhodující úlohu v uspořádání Gabrielova soukromého života, na který jako by mu nezbývalo dost sil. Dozvíme se i neradostný příběh oné prostitutky, která dala životu nemocného bratra sice dočasný a iluzorní, ale přece jen nějaký smysl. Román je velmi střízlivou výpovědí o trápení, bezmoci a touze po svobodě.\nKatalog vybraných autorů > B > Buš – Karel Buš\nKarel Buš - další tituly autora:


Semalt představuje úžasný scraping software\nWebový prolézací modul je program, který prochází internetem a hledá zdroje jako automatizovaný skript. Hledá na webových stránkách klíčová slova, odkazy a různý obsah. Procházení webu se ve skutečnosti zaměřuje na nalezení užitečných informací pro jeho uživatele v síti.\nJak webový prohledávač funguje\nWebový prolézací modul vyhledá stránky na webu a poté je automaticky kategorizuje, aby podporoval určité dotazy. Webové prohledávače vykonávají veškerou práci pod různými jmény, jako jsou roboty a automatické indexovače. Pokaždé, když weboví vyhledávače zadají konkrétní vyhledávací dotaz, mohou tyto prohledávače prohledat všechny relevantní webové stránky, aby nalezly přesná data. Když prohledávače navštíví webovou stránku, mohou také hledat další stránky, které stojí za to navštívit. Výsledkem je, že webové prolézací moduly mohou odkazovat na různé nové weby, zaznamenávat možné změny na stávajících webech a také detekovat jakékoli mrtvé odkazy. Tímto způsobem mohou procházení webu procházet různými webovými stránkami a shromažďovat výsledky, které požadují jejich zákazníci. Majitelé webových stránek mají navíc možnost rozhodnout, na které ze svých stránek chtějí zablokovat.\nDolování dat: efektivní technika\nDolování dat může webovým prohledávačům pomoci extrahovat různé informace z databází přes internet. Tento úkol jim šetří čas a energii, a proto mohou pro svou společnost provádět jiné projekty. Existuje několik nástrojů pro dolování dat, které mohou analyzovat chování některých uživatelů v minulosti a mohou také předpovídat trendy, které mohou podnikům pomoci prosperovat. V dnešní době může těžba dat najít specifické vzory dat přes internet, které mohou uniknout i profesionálům. Dolování dat je kritický a populární proces. Během procesu extrakce musí weboví vyhledávače řešit řadu chyb na stránkách a určitá data, která jsou v různých jazycích a nepravidelných přirážek.\nExtrahujte data z obrázků\nMnoho společností dnes inklinuje také extrahovat obrázky pro srovnání s nákupy a mají tendenci je analyzovat, aby poskytovaly lepší pro své zákazníky. Pomocí procházení webu mohou ve skutečnosti vidět obrázky stejných produktů i podobných produktů na trhu.\nMnoho společností dnes používá webové prohledávače, aby získalo silnou online přítomnost, shromažďováním různých dat, jako jsou ceny podobných produktů, recenze, seznamy kontaktů a mnoho obrázků. Snímky, které shromažďují, jim mohou pomoci zlepšit jejich služby a dodávat lepší produkty a ceny než jejich konkurenti. Výsledkem je, že jejich společnost může vypadat lépe a být úspěšnější. Webové prohledávače tak mohou být úžasnou pomocí pro firmy, jako jsou weby elektronického obchodování a další blogy, které chtějí být ziskové a úspěšné. Mnoho podniků po celém světě dnes hledá nejúčinnější a nejúspěšnější způsoby, jak překonat své konkurenty a získat více zákazníků. Webové prohledávače jim mohou pomoci být úspěšnější tím, že zlepšují kvalitu svých produktů, mají rozumnější ceny a nabízejí lepší nabídku.


Lehce erotické fotky jako svatební dar ženichovi -... - str. 4\nLehce erotické fotky jako svatební dar ženichovi\nhasik Ahoj holčiny,\njaký máte názor na fotky ve spodním prádle jako překvápko pro ženicha\n21. bře 2007 ve 21:05 • Svatba byla v dubnu 2007 • Odpověz • To se mi líbí •\nmanogue sexy_321_kocka: A just ti na tu reklamu nikdo neklikneme! (Mnoho z nás určitě tu stránku už stejně zná, ale just si teď nic nekoupíme! )\n22. říj 2009 ve 14:05 • Svatba byla v červnu 2010 • Odpověz • To se mi líbí •\n22. říj 2009 v 19:18 • nocturno\nRegistroval se 19. listopadu 2013 na beremese.cz. Přidal 2 příspěvky.\nmvesely1 Zdravím diskutující! Nedalo mi to a musel jsem se zaregistrovat. Odjakživa nesnáším, když některá parnerka dělá něco obdobného, jako fotí akty, apod., v mé nepřítomnosti. Pokud je to v mé přítomnosti nebo je průkazné, že u toho byla např. její kamarádka, sestra apod. a fotila to fotografka, je to OK. Názor všech mých kamarádů z mého okolí je stejný, ba i ostřejší. Naopak na podobných webech čtu stále bláboly ženských ale dokonce i chlapů, že je ten nejúžasnější dárek na světě vyfotit se u nějakého chlapa nahá a potom fotky partnerovi věnovat na Vánoce, k narozeninám nebo dokonce ke svatbě!!! No, lecos nakonec překousnu a nejsem hysterka ale kdybych dostal fotky na svatbě, tak by se teda ale opravdu žádná nekonala! S přítelkyní jsme to probírali a dal jsem jí info, že může fotit a točit klidně i erotiku, v případě, že budu u toho a klidně to i zaplatím, pokud po tom touží. Přesto jsem právě zjistil, že zřejmě pod vlivem podobných diskuzí neodolala a opakovaně nafotila u svého kamaráda doma nahé akty a ty mi hodlá věnovat jako dárek na Vánoce, jeden dokonce na velkém plátně, abych si ho mohl pověsit do obýváku a každý den na něj koukat a tuto slavostní událost si připomínat. Řekl jsem OK, ale na oplátku Tě miláčku potěším svými akty, zhotovenými u profesionální fotografky. Žárlivá scéna, kerá následovala s výhružkami bezpodmínečného rozchodu, pokud k tomu dojde, byla prostě neslýchaná. Není to k zamyšlení? Takže just fotky dostane - alespoň se í zbavím. A pokud kde o žvásty na tomto a podobných fórech. Žádný normalní chlap, který není kaudalista nebo jiný úchyl, nebo nema hofo milenek, takže je mu partnerka je ukradená, nebude jásat nad takovým dárkem. Z řad chlapů to tady schalují kaudalisté, voayeři, fotografové (kteří z toho mají příjem), apod. a snaží se tady tak vytvářet normu a veřejné mínění. Tvrzení, že fotit se nahá u cizího chlapa á dát fotky partnerovi je ten nejbáječnější dárek pak ochotně převezmou všechny dámy a hurá se spodním prádlem do koše a k fotografovi. No tak hodně štěstí a třeba se to i mě u fotografky zalíbí ...\n19. lis 2013 ve 12:42 • Odpověz • To se mi líbí •\nmvesely1 Jo a vlastně, pokud by nějaká fotografka měla za honorář zájem fotit mě, jsem k dispozici\n19. lis 2013 ve 12:46 • Odpověz • To se mi líbí •\nalen_ka @hasik mně to přijde tak trochu jako blbost, proč mu dávat kalendář se mnou, když mě viděl nahou už nejmíň stokrát a má mě doma pořád? to mu radši koupím kalendář s nějakýma modelkama (ideálně každý měsíc jiná), ať má aspoň trochu zdání nějaké rozmanitosti, když milenku nemůže\nkdyž si to představím z opačné strany, přišlo by mi divné, že by mi na stěne visel můj muž, nahý, vyretušovaný, s tajemným pohledem a pod ním ležel na pohovce ten skutečný v teplácích a s unaveným výrazem sledoval televizi\n19. lis 2013 ve 13:35 • Odpověz • To se mi líbí •\nHODINKY S RYTINOU (VĚNOVÁNÍM)\n23. kvě 2014 • 11


Dovolená, kde vás mobil rušit nebude. Místa bez signálu jsou i blízko Prahy | ego!\nDovolená, kde vás mobil rušit nebude. Místa bez signálu jsou i blízko Prahy\nDo katastru obce Blatce spadají i památkově chráněné roubenky v sousedních Blatečkách.\n1. 10. 2012 17:09\n"Promiňte, že ruším, ale..." Podobnou větou začíná spousta hovorů i v době, kdy jste na dovolené. V IN magazínu Hospodářských novin vám ve středu 3. října přineseme tipy na kouzelná místa v Česku, kde mobilní signál není, nebo je přítomen jen jediný operátor.\n„Před časem sem přijel na motorce pán, který tu pár dní zůstal, protože nedaleko odtud pracoval. Vzadu na motorce měl zavěšenou trubku a říkal, že když se mu někde líbí, zahraje si. Každý večer pak chodil kolem rybníka a hrál, byl tu strašně spokojený,“ vzpomíná Jindřiška Peprná Gabrielová, starostka Blatců, poněkud zapomenutého kouta turisty jinak oblíbeného Kokořínska.\nCyklisté, hospůdky i turistický ruch Kokořínského dolu ale končí v osadě Ráj, dál směrem na Dubou a hrad Houska už panuje klid.


Úvodní stránka Sociální služby NZDM Depo Hrádek Poslání a cíle klubu\nPosláním NZDM Depo je pomoc mladým lidem v Hrádku n. Nisou a okolí ve věku 12-26 let, kteří se rizikově chovají nebo jsou takovým chováním ohroženi. NZDM Depo nabízí pomoc a podporu při řešení problémů, nabízí prostor, kde je možné trávit volný čas a realizovat svoje nápady. Cíle klubu jsou:\nPoskytovat sociální služby a umožňovat aktivity ve prospěch uživatelů a vést je tím k samostatnosti a pozitivnímu a smysluplnému životnímu stylu.\nVhodně informovat o službě tak, aby byla pravidelně navštěvovaná cílovou skupinou a získávala nové uživatele.\nNabízet volnočasové aktivity, které mladým lidem poskytují možnost trávení volného času v bezpečném prostředí a také napomáhají rozvíjení přirozených vztahů mezi pracovníky a uživateli služeb. Takový vztah je základem efektivní realizace dalších sociálních služeb.\nPřizpůsobovat provoz, vybavení i interiér klubu potřebám jeho uživatelů (v souladu s principy poskytovaných služeb) a rozvíjet organizační a sociální dovednosti klientů umožněním účasti na provozu klubu v rámci zákonných možností.\nZajišťovat všem uživatelům během jejich pobytu v NZDM Depo fyzickou, psychickou, sociální i právní ochranu prostřednictvím nastavených pravidel.


Aha lecitel - vše o tématu | Ahaonline.cz\nAhaonline.cz >Wiki.Ahaonline.cz >a >aha lecitel\nAktuální informace o tématu: aha lecitel\nPřečtěte si o tématu "aha lecitel". Abychom vám usnadnili vyhledávání zajímavého obsahu, připravili jsme seznam nejoblíběnějších článků s klíčovými slovy "aha lecitel", které hledáte. V naší encyklopedii najdete články, fotografie i videa k tématu "aha lecitel".\nVěra Martinová (62): Po smrti rodičů rozchod!\nOsud ji za poslední rok a půl opravdu nešetřil. Nejprve přišla Věra Martinová (62) kvůli covidu o oba rodiče. A pak jí po sedmi letech zkrachoval…\nAkurátní Daniela Kolářová (75): Svěráka by si nikdy nevzala!\nUž potřetí si Daniela Kolářová (75) zahrála manželku Zdeňka Svěráka (85). Po filmu Betlémské světlo, který měl včera premiéru, už ji prý ale další…\nJitka Zelenková (70) - Velké potíže se spánkem...\nNeuvěřitelných 35 let se pořádně nevyspala! Jitka Zelenková (70) srší obrovským elánem jak na pódiu, tak v soukromí. Je však záhadou, kde čerpá…\nVěra Martinová (61): Vydělává si ručními pracemi!\nUž se nenechá zaskočit životem. Věra Martinová (61) si v životě prošla už mnoha těžkostmi, poslední rok jí však připravil zkoušku nejtěžší. Během…\nLéta to bylo tabu. Jen ti nejbližší věděli, že Karel Gott (†80) věřil při zdravotních problémech alternativní léčbě. Nespoléhal jen na doktory.…\nKulturní tipy na tento týden: Hradozámecká noc v Mníšku\nTipy na týden od 26. srpna do 1. záříPRO CHVÍLE VOLNA…aneb užijte si poslední prázdninový týden!\nTerapeut Miroslav Čonka: Terapie tmou posílí duši i tělo!\nTma. V současném světě je to poměrně velká vzácnost. Ani v noci nám nepřestává do ložnice probleskávat světlo z ulice, blikají na nás mobilní…\nStřípky týdne: Ladislav Frej - Rakovina mu vzala třetí ženu...\nNení mu dopřáno, aby byl konečně šťastný. Rakovina Ladislava Freje (78) pronásleduje celý život. Celkem tři ženy, které miloval, mu nemilosrdně…\npatička vygenerovaná: 02:30:12 05.07.2022


Vyhledáváním bylo nalezeno 2429 výsledků\nVyhledáváním bylo nalezeno 2429 výsledků • Stránka 2 z 162 • 1, 2, 3, 4, 5 ... 162\nTak vzhledem k tomu, že nemám místa pro zadní cestující, tak mám baterku v..\n3. 1. 2021 17:25\nJá jsem nenastartoval, tak jsem jí chtěl nabít. Otevřu kapotu a baterka nikde. Řeknu si ok, asi bude vzadu kvůli rozložení hmotnosti. Vzadu nikde, tak jdu pro návod. Pominu větu o origo nabíječce mercedes, ale jen tak mimochodem se tam doctu, že dobíjení je možné přes body napájení nouzového zdroje.\nJak jsou na tom obecně tahle auta s autobaterií, mám štěstí na model, ze kterého se dá vyndat asi jen v servise, nebo je to obecně vlastnost této značky?\n3. 1. 2021 17:02\nIngos píše: Je to pouze pro zaměstnance jako FO, nejde to vzít na firmu.\nAha, pomalu si vzpomínám, proč mi nakonec přišlo levnější vzít funglovku se slušnou slevou a odečíst DPH\n-- 2. 1. 2021 21:27 --\nIngos píše: *****? Tím chtějí jako pomoct čemu?\n2. 1. 2021 21:26\nIngos píše: Bez DPH nejde. Sleva je na tyhle služební auta okolo 20-45%, záleží kolik mají najeto, jaký model apod.\nSleva slušná, ale jak to, že DPH nejde?\n2. 1. 2021 21:20\nTak to jistě, ale i za těch 600 + DPH bych to možná zvažoval\n2. 1. 2021 21:12\nDPH dolů a jsme na těch 600\n2. 1. 2021 21:09\nDyt říkám, že se obetuju\nTo se nějak změnila situace ve skodovce? Bývalo, že tyhle malé jezdenky byly se slevou 10-15%\nTak jestli si našel nějakou hezkou, řekněme za 600, tak bych se i obětoval\n2. 1. 2021 20:59\nTak kde je ta nadixovana kára?\n2. 1. 2021 19:15\nMELLO píše: Věř si čemu chceš, ale půl milionu keš teda nemám.\nto ani já, mám si připadat méněcenně?\nTo už si posílal zálohu na A7?\n1. 1. 2021 20:15\nNáhodou Kodiaq je dobrá volba, byl hned jako první doporučení\n31. 12. 2020 10:16\nPokud člověk nevybere stylem beru vše, tak se vždycky najde něco, co chybí. I v supu v Laurinu jsem nevzal asi 2 věci, a jedna z nich mi kurevsky chybí\nTéma: Audi q7\nAle měl by to být doklad k obdrzene platbě, tedy DPH do loňska, ale vyučovací faktura ke dni odeslání zboží, takže nakladove až 2021\n30. 12. 2020 15:35