Jimmy | Havraní hnízdo\n25. dubna 2008 v 17:00\t| Raven\t| →(ne)originální←\nJe to divné, psala jsem to asi v březnu (?) a snad tím nikho neurazím...\nSluníčko se nachvíli zastavilo nad střechami domů, usmálo se na teplé květnové odpoledne, usmálo se i na ulici - na krátkou uličku s širokými chodníky, s velkými výkladními skříněmi a s přepychovým zmrzlinářským vozem v čele. Lidé se hemžili, někteří spěchali, někteří se loudali a pletli se pod nohy těm, kteří chtěli být co nejdříve u svého cíle. Kromě těchto se pletly ještě maminky a babičky s dětmi, které jako magnet přitahovalo právě ono zmrzlinářství. Pomyšlení na chladné osvěžení lákalo snad všechny, ač bylo teprve pozdní jaro.\nVe stínu domů stál malý, poněkud silnější mužíček s tlustým krkem a zešikmenýma, ale dobrosrdečnýma očima, které se smály na kolemjdoucí. Ti však občas odvrátili pohled, občas se na něj zadívali pohledem, kterému on nerozuměl a nechápal. Když se na něj podívali, on jim zpět zamával nebo se usmál ještě šířeji, než se usmíval dosud. V ruce svíral peněženku - a ta byla vlastně jediným důvodem, který mu dnešní den kazil. Všechny ty hezké kulaté penízky už utratil a zbyly mu už jen ty ohavné papíry, které se mu nelíbily, mačkaly se a nezvonily, tak jako kovové mince. Přehazoval si dětskou peněženku s barevným potiskem z ruky do ruky - a pak se otočil a zjistil, že stojí před hračkářstvím. Zaujatě se zahleděl do výlohy a hlasitě se zasmál, když uviděl obrovského plyšového medvěda, který na něj hleděl svýma černýma korálkovýma očima a vystrkoval na něj růžový jazýček. Muž na něj hleděl a hlavou mu vířilo pár vzpomínek.\nMěl takového medvěda, když byl malý, spal mu v náručí, ten plyšáček byl měkkoučký a hebký - on jako malý zbožňoval, když mohl svého méďu svírat za ouško nebo držet za tlapu. Nikdy mu však neublížil, nešlápl na něj, nakládal se svým plyšákem jako s miminkem. Ale když se odstěhovali, musel medvěda odložit - všichni si mysleli, že už je moc velký na medvěda a ani nebylo dost místa. Tak je za to nenáviděl, že musel odejít!\nZatímco hleděl do výlohy, na druhém chodníku se objevilo zlatovlasé dítě v otrhané bílé - teď už snad šedivé - košilce a tmavých kalhotech. Slunce mu prosvítalo vlásky a proto dítě vypadalo jako anděl. Anděl bez křídel, anděl s rozsvícenými tvářičkami, anděl, který se smutně tvářil a téměř zbožně vzhlížel ke zmrzlinářskému vozu s červenou roletou.\nJeho maminka mu vždy říkala andílku - i když neměl sněhobílá křídla, ani svatozář, ani bílé roucho a nebesky modré oči. Dlouho také neuměl sepnout ručičky k modlitbě, nemohl se hýbat. A když se to naučil, bylo asi pozdě na modlení se k Bohu, maminka odešla. Pak viděl jen černou truhlu, mnoho květin, smutné lidi a už nikdy svojí maminku, která mu říkala jako těm nejvyšším serafínům. On nikdy neměl rád smutné lidi. I když on byl pak také smutný, když se museli odstěhovat. Pryč.\nDítě popošlo a nerozhodně se podíval na pár mincí ve své ruce, které ale vzápětí strčil do kapsy. Mužíček se již na něj nedíval, pozoroval svůj odraz z výkladní skříně. Měl pokřivený úsměv, a tak se usmíval pořád víc a víc - ale už ho bolely koutky. To zrcadlo ho dělalo smutný, neuvěřitelně smutným. Raději se otočil k výloze zády a začal se zase zajímat o dítě.\nPak ho opustil. Viděl ten stroj, jak se odlepuje od země, jak vzlétá a mizí v dálce. Nevěděl, co se děje, tu noc spal jen tak na zemi, bylo mu zima a smutno. Druhý den ho černě odění páni odvedli do domu, kde na na něj byli všichni hodní, usmívali se a on tam byl s lidmi, kteří byli jako on, vypadali jako on, usmívali se jako on. I když ho ztratil, byl šťastný. Byl šťastný, protože někam patřil. Byl šťastný i přes to, že ho on opustil - jeho bratříček odešel někam pryč v tom obrovksém hlučícím stroji, kterého se on bál.\nDítě se zasmálo. Přímo na něj. On mu úsměv opětoval a dítě váhavě přešlo k němu.\n"Ty jsi Jimmy?" oslovilo ho a díval se přitom na kartičku, kterou měl přilepenou na peněžence. Jimmymu se ta kartička vždy líbila - ty malá černá "písmenka", jak tomu ostatní říkali, mu připadala jako droboučtí mravenečci.\n"Já jsem Tomi. Líbí se mi, jak se pořád usmíváš," usmálo se dítě také a tak tam chvíli mlčky stáli. Jimmy byl rád. Byl rád, protože i Tomi určitě měl rád jeho.\nJednou s těmi, co ho měli rádi, šel do velké budovy s barevnými okny, s dřevěnými lavicemi. Byla tam zima a hrály takové velké píšťaly. Krásně hrály, Jimmy se cítil jako v nebi. Byl tam černý pán a mluvil o Pánu Ježíši a o spasení a že On má rád všechny lidi. Na konci pak Jimmy tleskal a byl rád. Byl rád, že ho má někdo jako Ježíš rád. Byl strašně šťastný. Za krátkou dobu ale přišli další černí lidé a ten dům, kde byli usměvaví lidé, zavřeli. Jim neměl kam jít a tak se vrátil tam, kde se naposledy viděl se svým bratříčkem. Čekal a dočkal se.\nTomi se pořád díval na zmrzlinový stánek. Potom Jimmy vykročil, natáhl k dítěti ruku a v tu chvíli se mu do dlaně vsunula dlaň mnohem menší, upatlaná a dětská. Jimmy s Tomim se vydali ke zmrzlinářství. Tam dítě ukázalo na dva druhy zmrzliny, oříškovou a jahodovou. Paní se sněhobílým čepečkem se usmála, vzala kornoutek a naplnila ho zmrzlinou.\nJimmy trochu znejistěl, měl přeci jenom už pouze ty papírky a ne žádné kulaté mince. Proto vytáhl pár bankovek a podával je provinile té usměvavé paní. Uviděl něco v jejích očích - pak se na něj zahleděla a krátce na to vypadala, jako kdyby něco pochopila. Vzala mužíkovi peněženku z ruky, vrátila bankovky zpět do peněženky, vzala jednu menší a z pokladny odpočítala několik penízků, které nasypala zoět do peněženky. Poté jí Jimovi podala a popřála hezké odpoledne. Jimmy nikdy neviděl hezčí paní, tedy kromě Marthy.\nToho večera potkal svého bratříčka. On, Jimmy, byl promrzlý na kost a pohupoval tělem sem a tam, aby se zahřál. V tu chvíli ho zahlédl, vedl se s nějakou krásnou paní, kterou neznal - ale ta paní se usmívala a nesla v ruce kabelku. Chvíli trvalo, než si Jimaho všiml, ale pak už to šlo rychle. Se slzami v očích ho objímal, představoval Martě, která se mile usmívala. Měl je moc rád, už nemusel spát na zemi. Vzali ho do nového bytu a starali se o něj. Dostal i peněženku s tou cedulkou pro mravence.\nJimmy pozoroval chlapce, jak spokojeně líže zmrzlinu a krčí čelo proti sluníčku. Když v Tomim zmizel poslední kousek kornoutu, olízl si svoje, teď již sladké, ruce a také rty a otřel si tváře, jen na nose mu trochu zmrzliny zůstalo. Podíval se na Jimmyho.\n"Moc ti děkuju. Byla dobrá," špitlo dítě a stisklo mužíkovu ruku. Jimmy byl rád, protože Tomi byl spokojený.\nChvíli tam tak stáli, mžourali očima do sluníčka, které pomalu putovalo dál k západu. Bylo krásně, ptáčci z blízkého městského parku švitořili a všichni byli rádi. Alespoň v to Jim doufal a věřil.\nZa chvíli se odněkud vyřítila paní. Měla stejné zlaté kadeře jako dítě, které se ho drželo a usmívalo se na něj. Ta paní ale neměla rty v tak uvolněném úsměvu. Andělská paní vypadala dokonce tak hrozivě, ne jako smutný anděl, ale jako anděl zkázy. Přiřítila se k Jimmymu a zahrnula ho prudkými slovy. Ten rozpoznával jenom slova "mentál", "divnej", "moje dítě se nebude stýkat", "úchyle" a podobná slova. Nerozuměl tomu ale věděl, že to nebyla hezká slova a hlavně - že ta paní ho nemá ráda. Nakonec mu Tomiho vytrhla a odtáhla ho pryč, i když Tomi ho zajisté bránil a nechtěl pryč, ve spěchu na Jimmyho mával a očima se omlouval.\nJimmymu bylo hrozně, smutno jako nikdy předtím. Odhodil peněženku i s mincemi a mraveneckými písmenky, svezl se na zem a poprvé v životě začal ronit slzy. Stékaly mu po tvářích, koulely se z jeho sešikmených očí jako perly, jako dlouhé šňůry korálků, které navlékal někdo moc smutný. Jimmy nevěděl, co se to děje - a tak sepjal ruce, jako kdyby se modlil a bil se jimi do čela. A vzlykal. V tu chvíli jistě nebyl nikdo šťastný.\n"Jimmy, co se stalo, Někdo ti ublížil? Proč pláčeš?" Dvě silné ruce ho postavily na nohy a potom ho obejmuly. Byl to jeho bratříček, Jimmy byl moc vděčný, ale jeho vzlyky se utišit nedaly. On dobře chápal všechny křivdy a poprvé pro ně, pro všecky, plakal. Fred Gris, tedy bratříček, se tázavě rozhlédl kolem.\n"Víte, pane Gris, u nás v sousedství je nová paní, má nemanželského synka a je toho na ní trochu moc. Nedivte se, že má předsudky proti Jimovi. Je to moje chyba, že jsem jí to včas neřekl, ale promluvím s ní, nebojte, pane Gris," usmál se smutně postarší pán, sedící na kamených schodech. Fred ihned všechno pochopil a podal Jimmymu kapesník.\n"Už je to dobré, víš, půjdeme teď koupit nějakou hezkou květinku pro Marthu, souhlasíš?" Fred vzal Jima kolem ramen. Sice věděl, že mu moc nerozumí, ale věděl, že ho jeho bratříček chápe. Jeho bratříček měl vrozenou vadu - Downův syndrom.\nDruhý den přišel Jimmymu jeho první dopis. Pani Engelová, tedy maminka Tomiho, se v něm omlouvala za svoje chování a domluvila, že Tomi bude moci Jima navštívit, kdy bude chtít. Jimmy, poprvé za pár let, kdy maminka navždycky odešla, byl andělem...\n"Musíš se za tu paní modlit k Bohu," řekl mu Fred, když ho ukládal ke spánku. Jimmy svíral svého nového plyšového medvídka, který byl sice malý, ale dostal ho od Tomiho. I s medvídkem Jimmy sepjal ruce - a při modlitbě mu po tváří stekla poslední slza. Slza vděčnosti.\n1 Livian | Web | 25. dubna 2008 v 21:29 | Reagovat\nPáni...konečně jsem to dopřelouskla (i když mi to trvalo) totálně jsem ztratila pojem o čase a úplně jsem se do toho ponořila....opravdu je to hrozně zvláštní a přitom krásné..určitě piš dál, budu mezi prvníma co to budou stále číst....opravdu nádherné....\n2 Macík | 27. dubna 2008 v 20:41 | Reagovat\nRaven, je to moc pěkné. Úplně mě to vtáhlo. Sice mě tam jedna drobnůstka trochu vyrušila, ale je to opravdu jenom jedna věcička - řeknu ti to, až se uvidíme ;o) .\nČlověk si uvědomuje, jaké má štěstí, že je takový, jaký je. Jsem opravdu vděčná za vše, co můžu mít.


Jak odstranit Vulston (mensagem.txt | Jak odstranit\nJak odstranit Vulston (mensagem.txt\nPublished on Leden 11, 2019 by Anthony Devis; Review rating: 2/5 ; Vulston (mensagem.txt\n.Vulston (mensagem.txt) malware nutí uživatele vidět varování, která informují je o proniknutí viru. Text tohoto upozornění vysvětluje, že současný POČÍTAČ byl uzamčen. a majitel musí zaplatit výkupné, aby si to zpátky. To se může týkat celého systému nebo jednotlivých souborů. Budeme klasifikovat tento škodlivý software jako opravdu nebezpečné a nabídnout netizens přečtěte si následující informace.\nPraxe ukazuje, že je lepší se vyhnout setkání .Vulston (mensagem.txt) ransomware v počítači, tak to je opravdu nebezpečné položky získat. Ve skutečnosti, uživatel má možnost zbavit se hrozby, a dokonce i návrat infikované soubory po tom, pokud chcete udělat vše, co v čase.\nKdyž .Vulston (mensagem.txt) bloky jednotlivých souborů na PC nebo celý systém, je důležité, aby zastavit další pronikání a léčit infikované položky, pokud to je ještě možné. Malware odebrání softwaru je schopen blokovat tento počítač hrozba, než to pronikne systém, a začne jeho škodlivé aktivity v systému. To je důvod, proč se držíme společného software na PC bude chránit systém a zabezpečte jej proti třetích stran uživatelů. Mysl všechny vaše on-line akce, aby zůstali daleko od této škodlivé aplikace, a nikdy nebudete mít problémy s ním. Jsme věnovat svou pozornost na skutečnost, že je lepší, aby zůstali daleko, než najít řešení proti.\nStručně řečeno, .Vulston (mensagem.txt) malware je druh velký problém, pokud budete dělat nic jiného, než to ignorovat. Zbavit se této hrozbě počítač s GridinSoft Anti-Malware nástroj a uložit váš počítač položky dříve, než budete stále mít čas to udělat.\nVulston (mensagem.txt chování\nVulston (mensagem.txt deaktivuje nainstalované bezpečnostní Software.\nVulston (mensagem.txt je připojen k Internetu bez vašeho povolení\nIntegruje do webového prohlížeče prostřednictvím rozšíření prohlížeče Vulston (mensagem.txt\nVulston (mensagem.txt uskutečněné verze Windows OS\nUpozornění, mnohonásobný anti-počítačový virus snímač rozpoznání možné malware v Vulston (mensagem.txt.\nStáhnout nástroj pro odstraněníChcete-li odebrat Vulston (mensagem.txt\nGeografie Vulston (mensagem.txt\nOdebrání z Windows Vulston (mensagem.txt\nOdstraňte Vulston (mensagem.txt ze systému Windows XP:\nOdstranit Vulston (mensagem.txt ze systému Windows Vista nebo Windows 7:\nOdstraňte Vulston (mensagem.txt z Windows 8:\nOdebrat Vulston (mensagem.txt z vašeho prohlížeče\nOdstranit Vulston (mensagem.txt z Internet Explorer\nOdstranit Vulston (mensagem.txt z Mozilla Firefox\nProcházet seznam rozšíření a Addons, odstranění položek, které mají něco společného s Vulston (mensagem.txt (nebo ty, které můžete najít neznámé). Není-li Mozilla, Google, Microsoft, Oracle nebo Adobe rozšíření, by měla být téměř jistý, že budete muset smazat.\nUkončit Vulston (mensagem.txt od Chrome\nPodívejte se na zadané rozšíření a starat se o ty, které najdete zbytečné (spojené s Vulston (mensagem.txt) odstraněním. Pokud nevíte, zda jeden nebo druhý musí být odstraněny, jednou a pro všechny, některé z nich dočasně zakážete.\n« Jak odstranit Frightinsenist.info\nJak odstranit Anybestmaintenanceliteflash.icu »


Recenze | Běžecká škola Miloše Škorpila\nod Miloš Škorpil | Čvn 28, 2022 | Recenze, Sportovní vybavení\nPo přečtení titulku si teď možná říkáte: „Co to ten Pepa žvaní? Salming Speed 4000? Takové boty od Salmingu neznám…, že by mi unikl nějaký nový model? Hmm…, to se mi nezdá. Jestli on si z nás nestřílí! Když nás neobdarovává svými básněmi a rýmy, tak si z nás dělá šprýmy…“\nInu, je to tak, jak to tak obvykle bývá, že pravda je „někde mezi“. Jisté ale je, že tyhle boty opravdu existují, a navíc jejich příběh „není smyšlený, a jakákoli podobnost se skutečnými aktéry, či událostmi rozhodně není náhodná.“\nOdběhal, vypotil a nafotil Pepa „Pomalý“ Cupal\nPříběh těchto běžeckých bot se začal odvíjet v roce 2016, kdy spatřily světlo světa (respektive tento model), a kdy jim jejich tvůrci ze Salmingu dali jméno Speed 3. Ale teprve až na sklonku svého nečekaně dlouhého života si svými výkony (rozuměj výdrží) tenhle můj konkrétní oranžový páreček u mne zcela oprávněně vysloužil jméno nové: Salming Speed 4000 s přídomkem: Boty, jaké svět neviděl! Kdo ví, jestli zrovínka jen moje neposedné nožky byly jediné, které měly to štěstí (nebo to nebylo jen o štěstí?) nazouvat tenhle obuvnický úkaz, ale zatím jsem o dalších s označením 4000 neslyšel. Kdybyste o nějakých věděli, bez obav se s jejich příběhem podělte. Prozatím vám bude muset stačit příběh můj…\nKdyž jsem tenkrát otevřel víko krabice, a poprvé uviděl tyhle dvě oranžové fešandy, tak by mne ani ve snu nenapadlo, že budu mít co dělat, abych na nich v průběhu našeho společného běhání našel nějakou vadu. A už vůbec by mne nenapadlo, že spolu budeme běžmo brázdit krajinu tak neskutečně dlouho, a že o nich vůbec kdy budu psát. Mimochodem, tu vadu jsem za dobu jejich života tedy nakonec opravdu nenašel, i když moje náročnost na kvalitu čehokoli je už z podstaty mého civilního povolání jaksi posunutá do poněkud přísnějších sfér.\nTo víte, kontrolor kvality se nezapře. Ale zpátky k botám. Aniž bych to dopředu plánoval, otestoval jsem je opravdu důkladně, protože jsem s nimi běhal ve všech možných terénech i přesto, že tyhle botky se narodily jako silniční, nikoliv trailové. I délky mých jednotlivých běhů byly různé, od těch kraťoučkých, typu Cooperův test (12 minut), až po ultra dlouhé vzdálenosti čítající přes 80 kilometrů, či 24hodinovku.\nVím, že podle nejrůznějších doporučení takový vzdálenostní záběr v jedněch botách není ideální, ale mě naprosto skvěle vyhovovaly u všech, mnou běhaných distancí. Nezvyklé, přesto však možné. V době, kdy se mi Speed 3 dostaly do ruky, jsem „ošoupával“ podešev jejich předchozímu modelu Speed 2, a už o těchto bych mohl básnit a předhánět se v superlativech. Jenže co se nestalo – když se ke slovu (respektive k mým chodidlům) dostaly Speed 3, tak svoje dvojkové předchůdkyně bez přehánění ještě mnohonásobně předčily!\nMělo mě to trknout hned po prvním vyběhnutí, že tohle nebudou obyčejné boty, protože jsme si sedli tak rychle a tak samozřejmě, až to bylo krajně podezřelé. Pamatuju si, jak mi pak po tom prvním společném výběhu v hlavě automaticky naskočil text písně Wabiho Daňka, jenž přesně vystihoval stěžejní vlastnosti mých nových bot:\n„Od hodný tety před mnoha lety, dostal jsem boty z pravé kůže, hebký jak z mechu a pevný jak z plechu, a lehký jak lísteček planý růže.“\nKdyž si místo hodný tety do textu toho songu dosadím Miloše, a místo pravé kůže moderní syntetické materiály, tak zbytek textu sedí naprosto přesně.\nHebký jak z mechu…\nNebyly to sice úplně bačkůrky, ale to ani není u tohoto typu boty žádoucí, a pro moji nohu už vůbec ne. Tlumení měly akurátní, to znamená dostatečně velké na to, abych necítil každý kamínek na cestě, ale zároveň dostatečně malé na to, aby moje chodidlo mohlo nerušeně „číst“ terén. Svršek boty krásně v celé ploše obepnul nárt nohy, a ačkoliv časté tvrzení různých výrobců, že svršek těhle, těhle a těhle bot bude jako vaše druhá kůže, může nakrásně znít jako otřepaná marketingová fráze, tak u těchto konkrétních bot to byla holá pravda. Ani pata nepřišla zkrátka. Ta byla v botě ukotvená tak, že nebyla žádným způsobem omezovaná, a zároveň v botě neplavala a pevně seděla bez tolik nepříjemného mírného vyklouzávání paty ven, které nemálo běžcům umí způsobit i „oblíbené“ puchýře. Samozřejmě, že tenhle jev úzce souvisí i se správným zašněrováním, respektive utažením tkaniček, i s výběrem správné velikosti bot, ale pokud tohle máte vychytané, dobrá bota vás v tomhle ohledu nezklame.\nPevný jak z plechu…\nJasně a stručně, svršek nejenže ideálně obepnul nárt, ale i jeho pevnost a odolnost proti mechanickému poškození při běhu v terénu, který byl v mém případě na hony vzdálený hladce vyasfaltované cyklostezce, mi daly jasně najevo, že tyhle boty nejsou úplně normální (myšleno v tom nejkladnějším smyslu slova).\nLehký jak lísteček planý růže…\nCo k tomuhle dodat? Snad jen to, že mi bylo vždycky buřt, o kolik gramů je ta či ona bota lehčí nebo těžší, nežli bota jiná. Asi je to způsobeno mimo jiného i tím, že materiály téměř všech dnešních běžeckých bot jsou už natolik odlehčené, že stlačují celkovou hmotnost k hodnotám, o kterých se nám v minulosti mohlo jen zdát. Takže hmotnost bot neřeším. Důležitější byl pro mne vždy „ten pocit“. A jistě mi dáte zapravdu, že ten pocit, kdy boty při běhu na nohách téměř necítíte, je bez přehánění k nezaplacení. V trojkových Speedech byl ten pocit luxusní. Ale fakt jsem je nevážil, a místo toho jsem si jich náležitě vážil.\nKromě vlastností, které ve Wabiho písni zazněly, mají Speed 3 i vlastnosti další, a neméně důležité.\nPrvní z nich je zdánlivá maličkost: Šňůrky. Jejich schopnost pevně držet zašněrování, spolu s kvalitním jazykem neškrtit nárt, být do určité míry pružné a jednoduše takové, aby se nepovolovaly… to není úplná samozřejmost. U Speed 3 jsem kladné vlastnosti jejich šňůrek s povděkem kvitoval.\nDalší kladnou vlastností byla prodyšnost svršku. Nepamatuji si, že bych ve Speedech měl někdy, byť sebeméně, opocená chodidla. Noha v nich prostě vždy perfektně dýchala, a bylo fuk, jaké ponožky jsem si zrovna navléknul.\nSvršek měl také i skvělou schopnost rychlého vysychání po té, co jsem se proběhl mokrou loukou, přebrodil potok, nebo si prostě jen někde nechtěně „nabral“. Co do boty nateklo, to z ní vyteklo, ale hlavní bylo, že když to vyteklo, brzy to uschlo. Pro běžce, kteří si běh užívají i tak, že se nebrání opustit i „zaběhané“ cesty, věc samozřejmá…\nJako poslední uvedu vlastnost, která je osobně pro mne, respektive pro moje chodidla, na prvním místě. Tou vlastností je poddajnost podešve jak v ohybu, tak ve zkrutu. První věc, kterou automaticky s novou botou, ucházející se o mou přízeň, udělám, je to, že jí vezmu jednou rukou za patu, druhou rukou za špičku, pomalu ohnu podrážku „do podkovy“ a pak i zkroutím „do vrtule“. Pokud to uděláte citlivě, netřeba se bát, že botu jakkoliv poškodíte.\nMěkká a poddajná podešev se ochotně už při malé síle ohne a zkroutí, a ta tvrdá při použití stejně malé síly bude klást odpor, a vy ji samozřejmě v žádném případě nebudete ohýbat dál větší silou a zkoušet, co vydrží.\nBotu s takto tvrdou podešví vždy s díky odložím, a už jenom tím prokážu svým chodidlům medvědí službu, protože mi vždy vyhovovala podešev měkká a poddajná, která chodidlu „nevypne“ jeho přirozený a nenahraditelný hmatový smysl, a umožní mu nezakrňovat a nelenivět v botě, která by byla příliš tvrdá a nepoddajná.\nTaková bota pro mne znamená nebezpečí přetížení chodidel v důsledku monotónnosti pramenící z omezené možnosti pohybu chodidla a jeho přizpůsobování se nerovnostem a variabilitě terénu. Zkrátka a dobře, jakákoliv monotónnost by byla špatně. To ale platí nejen v běhu, ale ve všech oblastech života, že?\nTeď, po výčtu stěžejních, skrz naskrz kladných vlastností bot Salming Speed 3, spolu s všeobecným povědomím toho, kolik tak zhruba kilometrů jsou dnešní běžecké boty schopny s vámi naběhat, než přestanou být k běhání, nebo než se rozpadnou úplně, už mnozí z vás asi tušíte, proč jsem Speed 3 v úvodu článku překřtil na Speed 4000. Ano, tušíte správně! Ačkoliv je to k neuvěření, tak tyhle úžasný boty se mnou naběhaly neskutečných 4000 kilometrů!!! Ouu džízis! To hovoří za vše. Taková nálož! Uuuuuuf! Smekám!\nJe jasný, že fakt dobrý boty, vydrží minimálně co ty! A tyhle boty to vydržely naprosto s přehledem, navíc obrazně řečeno s prstem v nose J. Vyběhli jsme spolu celkem 240x, zažili spolu mnohé, a pokaždé to byla čirá radost! Jak jinak.\nNutno podotknout, a není to pro Speedy žádná ostuda, že podešev jsem jim za tu dobu sjel prakticky celou, a to doslova. Postupně jsem desetinku milimetru po desetince z tloušťky podešve ubíral a ubíral, ta se pomalu ale jistě tenčila a tenčila, stávala se z ní měkčí a poddajnější šlupička, až nakonec po cca 3500 kilometrech téměř zmizela, a já těch zbývajících 500 km bez obav dál cupital krajinou jen s pěnovou tlumící vrstvou pod svými chodidly tušíc, že se, nikoliv však cíleně, postupně propracovávám k minimalistickému běhání. S trochou nadsázky bych řekl, že maximální minimalismus to sice ještě nebyl, ani být nemohl, protože to bych se musel zout úplně, ale minimalistický běh to rozhodně byl. A jaký!\nNohy si v těch nově získávaných minimalistických botách spokojeně pochrochtávaly bez obav z jakéhokoliv přetížení. Při zpětném pohledu to dává i logiku: Přivykání chodidla (ale i celých nohou až po kyčel) bylo díky postupné a velmi pomalé přeměně bot natolik pozvolné a přirozené, že nohy stačily reagovat a posílit všechny potřebné svaly, vazy, šlachy a úpony, které v běžných odtlumených botách do značné míry leniví a slábnou. S poťouchlým úsměvem mi problesklo hlavou: „Kdo by to byl řekl, jak se může člověk nechtěně propracovat k minimalismu!“\nAbych byl ale co možná nejobjektivnější, je záhodno na tomto místě poznamenat, že již dlouhé roky používám do běžeckých bot pěnové stélky Formthotics, tvarované na míru přímým otiskem chodidla do nahřáté stélky, s následným vyklínkováním kvůli případné pronaci, či supinaci. Přátelé, to je vám zlatá věc!\nTakže když tak nad tím dumám, ono to s tím mým „bezpodešvovým minimalismem“ nebude až tak horké, protože i kdybych na svých botách prošoupal podešev, a nakrásně i tlumící vrstvu, tak by mi zbyly alespoň ty stélky.\nJeden pár bot 4000 km, hmm……hmm……budiž.\nKurňa, jak je to ale možný?!\nTo, že s vámi boty mohou běhat i 4000 kilometrů cestou necestou, polem nepolem…., to je holý fakt, byť pro někoho možná těžko uvěřitelný. Otázka však zní: „Je to vůbec normální, tohleto?“\nPřátelé, věřte, že tohleto normální JE! Respektive mělo by být. Tím však neříkám, že je to běžné.\nDlouhá životnost bot, ve kterých běháte, je totiž závislá na několika faktorech, které musejí být ve vzájemné rovnováze. Tedy pokud chcete, aby to fungovalo. A kdo by nechtěl, aby to fungovalo, že?\nPodstatná je nejen celková koncepce bot, určení pro jaké jsou použití, jejich „střih“ vyhovující právě vaší noze, tvar kopyta, šířka v oblasti příčné klenby, drop, kvalitní materiály, kvalitní řemeslné a strojní zpracování a spousta dalších důležitých detailů….., zkrátka technická stránka bot, nýbrž důležitá je také technická stránka vašeho běhu, čili:\nBudu-li mít běžecký styl čistý, pak i boty mi vydrží podstatně déle, než kdyby tomu bylo naopak. Laicky řečeno, pokud budu při běhu „šmajdat“, pak zákonitě brzy sešmajdám i ty nejkvalitnější boty. Tahle přímá úměra by nás mohla přimět k úvaze, zdali investice do nových bot pravidelně několikrát do roka, a to KAŽDÝ ROK, nevyjde v konečném důsledku naší kapsu mnohem dráž, než kdybychom si najali trenéra, který nás JEDNOU PRO VŽDY naučí běhat a učeše nám styl. Budeme-li schopní a ochotní si osvojený přirozený běžecký styl nadále udržovat, pak ušetříme nejen za boty, ale mnohdy i za doktora, protože špatným běžeckým stylem bychom si nehuntovali jen naše boty, ale hlavně naše těla.\nAž si budete pořizovat nový pár běžeckých bot, tak kromě toho, že vám přeju, aby i ty vaše vypadaly po 4000 naběhaných kilometrech tak, jako ty moje na přiložených fotografiích, tak hlavně nezapomeňte, navzdory všemu výše zmíněnému, při výběru dát volnou ruku své noze, a nechte vybrat nové boty právě jí, protože právě jen vaše noha ví nejlépe, co je pro ni nejlepší. Co vyhovuje jednomu, zákonitě nemusí vyhovovat druhému, nicméně to, že nějaká firma umí vyrobit běžecké boty, které člověku mohou k plné spokojenosti sloužit i úctyhodných 4000 kilometrů, o něčem svědčí. Salming mi už dávno před tím, než jsem obul Speed 3 alias Speed 4000 dokázal, že boty šít prostě a jednoduše umí. „Trojky“ se vyloženě povedly, a myslím, že to není náhoda. Náhody totiž neexistují.\nNapadá mne, že až vyběhnete v těch právě pro vás pravých botách, v ten okamžik byste na ně měli nejspíš zapomenout, protože jestli jsou to opravdu ty pravé, neměli byste takřka vědět, že je na nohách vůbec máte, a mohli si tak nerušeně užívat svůj běh v plné jeho kráse, lehkosti, radosti z pohybu a všeho, co vám může nabídnout.\nTak už běžte…\nBorn to run, kniha, která zatřásla světem běhu\nod Miloš Škorpil | Čvn 24, 2022 | Knihy, Recenze\nO téhle knížce jsem slyšel vyprávět neskutečné zkazky. Je to kniha, která doslova a do písmene způsobila revoluci ohledně toho v čem běhat (minimalismus versus maximalismus běžeckých bot), jak běhat, přes špičku či přes patu… Jestli máte rádi běh a ještě jste jí nečetli, tak velmi doporučuji, i když osobně k ní mám mnoho výhrad, ale příběh je to přímo úžasný.\nP.S. Tato recenze vznikla v době, kdy kniha vyšla česky a vyšla na veřejnosti již nepřístupné první verzi stránek Běžecké školy. Za tu dobu se běh, vybavení na běh, posunul, existuje mnoho verzí minimalistických bot, ale i mnoho verzí až ultramaximalistických běžeckých bot, takže souboj, kdo z koho stále pokračuje a stojí za to si přečíst, jak a čím to začalo.\nPsát nějakou dlouhou recenzi nemá cenu, celá kniha, ať čtete téměř kteroukoliv její stránku, je o prožívání radosti, radosti a uvolnění, přesně o tom, co dává člověku to, když se rozeběhne vstříc neznámu.\nJeště než dám slovo ostatním, které jsem požádal o to, aby se podělili s námi o to, proč právě tahle knížka oslovila je, co v ní nalezli, tak musím říci, že skrze ni jsem si uvědomil opět jedno: když jdu do závodu, že si jej užiju, tak většinou dosáhnu velmi dobrého výsledku. Když jdu do závodu s cílem zase jednou si pořádně zazávodit, tak většinou už kousek po startu ztuhnu! Je to prosté, jakmile neběžím jen pro sám běh, tak se ve mně všechno stáhne, když běžím jen pro sám běh – vše ve mně zpívá. A přesně o tom je knížka Born to Run.\nA tady jsou ani ne tak odpovědi na mou otázku, jako spíše prožitky těch, co už knížku četli ještě dříve než byla přeložena do češtiny.\nKnížka Born to Run od Christophera McDougalla se mi dostala do rukou v angličtině. Musím říci, že to bylo ze začátku dost těžké čtení, ale po několika stránkách mě knížka zaujala. Zprvu mi to všechno přišlo jako pohádkové vyprávění pro běžce, kde se autor snaží přijít na to, proč v dnešní době tolik běžců trpí na různá zranění. Líbilo se mi, jak autor zasadil do příběhu o indiánském kmeni Tarahumara spoustu vědeckých poznatků o tom, jak a co má vliv na běžecká zranění se zaměřením na moderní běžeckou obuv, ale musel jsem se docela usmát, když v kapitole 23 a 24 zmínil Vibram Five fingers :o) Že by malá americká reklama? :o))) I když jsou pro mě výkony běžců – ultramaratonců, které autor v knize zmiňuje, za hranicí mého chápání (ne v nějakém negativním smyslu, protože jejich výkony opravdu obdivuji), mě přečtení této knížky utvrdilo v přesvědčení, že pohyb – a to nemluvím jen o běhu – je lidskému tělu prospěšný a jak výkony na hranici lidských možností, tak výkony, kterými pouze překonáme vlastní lenost, přinášejí radost – radost z běhu, radost z pohybu a obecně i radost ze života. A o tom pro mě osobně tato kniha je – o hledání radosti v pohybu, v tomto případě z běhu (a že by nejlépe na boso? :o) Už se těším, až si knížku přečtu v českém jazyce – mám ji slíbenou k svátku :o)\nK přečtení této knihy jsem se dostal na doporučení kyslíkového mága 12HonzaDe a bylo to výborné doporučení! Knihu napsal takový americký Miloš Čermák – novinář zapálený pro běh Christopher McDougall a popisuje v ní začátky ultraběhů v Americe.\nPáteří knihy je časová osa od počátků ultra až dodnes. Zaujalo mě, že jeden z ultrazávodů se vyvinul z původně koňského závodu na 50 mil, kdy jednomu z jezdců onemocněl kůň, ale závodu se nechtěl vzdát. Z toho vznikl takzvaný “horseless horse race”, tj. koňský závod bez koně (to mi přijde něco jako pít čaj s rumem bez čaje). Přes popis závodů jako Leadville nebo Badwater, o kterém si i díky skvělému Danovi Orálkovi spousta českých běžců ráda přečte, se postupně dostáváme k jádru knihy – ke skrytému kmenu mexických indiánů Tarahumara (čte se bez “h”). Ti jsou přirozenými vytrvalostními běžci a za nimi se autor knihy vydává, aby jejich způsob života a běhání studoval.\nKořením knihy je několik závodů, kde se setkávají mexičtí běžci s americkou špičkou, tady ale víc prozrazovat nebudu, protože je to vepřová panenka celé knihy a takovou lahůdku vám sežrat nemůžu;-). Další pro mě silnou a inspirující pasáží je popis vytrvaleckých schopností člověka. Ten 50-ti mílový běh, kde teď startují koně i běžci zároveň, dnes kůň vyhraje spíš výjimečně! A od té doby, co jsem si přečetl o tom, že “to” jde, vyrážím na dlouhé běhy zásadně s cílem “uštvat antilopu” :-).\nČlověk nemusí být hned vrah, aby četl detektivky a stejně tak nemusí být bosoběžec nebo ultras, aby četl Born to Run. Pro mě je to neskutečně pozitivní kniha a ručím vám za to, že vaše běžecké kroky nabije tou správnou energií.\nUpozornění: antilopa není součástí balení.\nPo přečtení anglického originálu Born To Run jsem hned věděl, že se mi dostalo do ruky něco výjimečného. Nejen, že kniha je napsána velmi poutavou formou a vtáhne člověka do děje, ale také mi přinesla mnoho nových nápadů k zamyšlení a realizaci. Ač jsem již před tím přečetl několik knih o živočišném druhu zvaném “homo sapiens” (knihy Desmonda Morrise jsou v tomto ohledu velmi inspirativní), myšlenka, že člověk měl během milionů let vývoje evoluční výhodu díky běhu mne překvapila svoji jednoduchostí a utvrdila v tom, že každý se může naučit běhat.\nPod vlivem této knížky jsem i já začal znovu a jinak … z běžeckých bot tlumících každý dopad či nerovnost jsem přešel na jednoduché modely (Five Fingers a bosá noha) a objevil běžcův poklad – již téměř zapomenutou pravdu, že člověk je zrozen k běhu …. každý…. bez výjimky…i vy!\nV sobotu se mi konečně dostala do rukou kniha Zrozeni k běhu od Christophera McDougalla. A já se začetla. A náramně jsem se bavila! Smála jsem se, pak zas pouštěla slzy dojetí, žasla jsem… ale rozhodně jsem se u jejího čtení nenudila. Já vážně nejsem žádný velký běžec, ale po přečtení téhle knížky jsem si uvědomila, že má každoroční jarní touha “jít se proběhnout” je vlastně ta nejpřirozenější a nejzákladnější lidská potřeba, potřeba pohybu, potřeba tepla, potřeba dohonit i potřeba utéct, výtrysky bujarého veselí, nadpozemská lehkost, tlukot srdce, klokot horké krve, pot, sladká únava – čistá RADOST!\nA tak jsem do toho zase šla… Bez ohledu na výsledky, bez měření časů, bez měření kilometrů, bez měření tepové frekvence. Jen tak. Co na tom, že chvíli jdu a chvíli běžím, co na tom, že když běžím, funím jako lokomotiva, co na tom, že ze mě už “závodní kůň” asi nikdy nebude. Když se podíváte při běhu na ty “obyčejné” koníky, ucítíte z nich možná větší radost, než z těch závodních. A o tom to je. Alespoň tedy pro mě.\nNa tuhle knížku jsem natrefil úplnou náhodou, když jsem našel jeden zajímavý běžecký citát a hledal jsem, odkud pochází a ejhle – vyskočila mi hromada odkazů vedoucích k jedinému zdroji, který mě nadchnul.\nSamozřejmě ta kniha má nejen strhující děj, ale přináší řadu zajímavostí z historie (ultra)dlouhých běhů, příběhy velkých závodů a běžců. Nás Čechy může jen potěšit, že celá kapitola je věnována Emilu Zátopkovi, ale já jsem tuto knihu vnímal primárně jinak. Především jako neuvěřitelný zdroj pozitivní energie, inspirace k běhu a dlouhým běhům.\nPaměten dobrých mravů, neprozradím zápletku příběhu, místo toho nabízím můj oblíbený citát z této knížky: “You don’t stop running because you get old, you get old because you stop running!”… Tedy “Nepřestáváš běhat, protože jsi starý… Jsi starý, protože jsi přestal běhat!”\nBorn to Run od Bruce Springsteena\nVšechno už tu jednou bylo\nI to, že indiáni kmene Tarahumara jsou vynikající běžci, o čemž se psalo v našem tisku už v době olympiády v Mexiku. Taky se však psalo, že když by měli běžet jen kvůli nějakému času, tak si raději lehnou do stínu Yuky a budou žvýkat cocu. Prostě, že v životě dělají jen to, co je potřeba, co je baví, co jim přináší radost a že volnost je pro ně nadevše. Takže i to je odkaz této vynikající knihy.\nKnihu vydalo nakladatelství Mladá Fronta a do vyprodání zásob jí můžete mít za 339,- Kč. Objednat si můžete hned teď, ZDE.\nA moc neotálejte, vzhledem k současné situaci ve vydávání nových knih, se může stát, že dotisk se již nevyplatí a nové vydání může stát až dvojnásobek současné ceny.\nJak Honza raz dva dobyl Ameriku\nod Miloš Škorpil | Led 15, 2022 | Knihy, Recenze\nNějakou pohádku o Honzovi, jak ke štěstí přišel, zná každý. Každá pohádka v sobě skrývá nějaké poznání a má výchovný aspekt. Pohádka Cestou orla, tak se kniha o běhajícím Honzovi jmenuje, v sobě též skrývá poznání a též má i výchovný aspekt. Taky co byste od píšícího profesora čekali, že jo?\nHonza o sobě rád mluví jako o lamě, tím světu o sobě říká, že je pomalý, ale vytrvalý, což bezezbytku prokazuje ve všech příbězích popisujících jeho účasti v různých trailových ultramaratonech.\nHonza, kromě toho že je podle sebe lama, je pro mě i láma, tedy člověk s velkou moudrostí, kterou načerpal jak že života svých předků, tak při účasti na opravdu těžkých a dlouhých bězích, hlavně v Severní Americe.\nTu moudrost a zkušenosti, které nabyl, si nenechává pro sebe, ale velmi poutavou a odlehčenou formou, až lidovou, tak jak známe pohádky třeba od Josefa Lady či Boženy Němcové, je vypráví nám.\nHonza, ač lama, dokazuje, že nemusíte mít talent na běhání, nemusíte být rychlí jak vítr, úplně postačí být vytrvalí, nenechat se odradit neúspěchy a můžete být první.\nHonza se totiž stal prvním a zatím jediným Čechem, který dobyl Grand Slam, o němž říká, že je nádhernou mozaikou zcela rozdílných závodů, z nichž nejslavnější je Western States.\nHonza jedním dechem dodává, že je sice prvním Čechem, kterému se poštěstilo odběhnou všechny závody Grand Slamu, ale že mu patří i nejpomalejší čas.\nTím jen dokládá to, co jsem napsal výše – můžete být nejpomalejší ze všech, ale přesto vám to nebrání být první.\nNakonec se možná sluší dodat, že Honza začal běhat na základě sázky, že uběhne maraton; a že v době, kdy sázku uzavřel, vážil 104 kilo a neměl vůbec žádné zkušenosti s běháním.\nNo a má stále ještě jeden nesplněný cíl, uběhnout Spartathlon.\nKnihu napsal Jan Hanousek a vydalo ji nakladatelství Stará škola v Borovanech v roce 2021.\nod Miloš Škorpil | Led 3, 2022 | Knihy, Recenze\nDnes trochu umřeme. Jak řekl, tak se stalo. Traduje se mnoho průpovídek, které jsou připisovány nejslavnějšímu běžci historie Emilovi Zátopkovi. O téhle se až tak moc nemluví, přesto si troufám napsat, že je pro jeho život nejtypičtější.\nMožná je to proto, že ji pronesl pár hodin, respektive 42195 metrů před tím, než se nesmazatelně zapsal do historie sportu.\nKniha Emil Zátopek je vlastně knižně zpracovaný scénář filmu, který před pár měsíci nadchnul diváky nejen v České republice.\nFilm jsem zatím neviděl, chtěl jsem si vytvořit svůj vlastní názor, aniž bych byl zatížen uměleckým ztvárněním jeho protagonistů, režiséra, kameramana a vůbec všech, kteří mu dali duši.\nA udělal jsem určitě dobře, protože úseky života Emila Zátopka, v knize popsané tak, jako by byl člověk jejich přímým účastníkem, mě doslova a do písmene mnohokrát posadily na zadek a uvědomil jsem si, jak barvitý, ale nijak lehký měl Emil život.\nCo mě velmi oslovilo, je i jeho vzdorování vrchnosti, ale i osudu a schopnost se, byť někdy hodně křečovitě, všemu a všem vysmát.\nHlavně se z toho nepo…, zůstat i v té nejvypjatější chvíli, bez ohledu na následky, svůj!\nJestli hledáte motivaci k životu, chystáte se v životě zanechat výraznou stopu, tak kniha Emil Zátopek je ta, která vám k tomu určitě pomůže. A na rozdíl od filmu ji můžete mít vždy po ruce, pro případ, že budete mít pocit, že se váš život neubírá tou cestou, kterou byste chtěli.\nTo, co z nás činí výjimečné, nejsou naše přednosti, ale naše slabiny.\nPřednosti nás předurčují k tomu, vyrovnat se stejně obdarovaným; chceme-li být nad nimi, musíme něco přidat, musíme zapracovat na svých slabinách.\nTo je odkaz Emila Zátopka, člověka s velkým srdcem, člověka, který byl obdarován nezměrnou vůlí a vytrvalostí, a přesto, že mu sudičky nenadělily ladnost gazelího běhu, stal se největším běžcem všech dob.\nBěžte a staňte se vítězi svých životů!\nEmil Zátopek, napsal: Jiří W. Procházka, vydalo nakladatelství Euromedia\nPříběh pokračuje a jmenuje se Run with Emil Zátopek, více na Centro Ceko Roma.\nZkušenosti do Běžecké bible jsem čerpal po celý svůj Šťastný života běh\nod Miloš Škorpil | Lis 9, 2021 | Knihy\nNáš život, naše vnímání světa, naše životní zkušenosti, formují a určují to, co jsme, jak myslíme, jak konáme, co děláme… Náš život je v lepším případě spirála směřující otáčku za otočkou vzhůru.\nKniha Šťastný života běh je část mého životního příběhu, který začal před 67 lety a jehož převážnou součástí byl běh. Ale ne jen běh, ale pohyb v různých podobách vůbec. Pohyb a běh mi pomáhaly ve chvílích, kdy mi nebylo úplně do skoku.\nMůj šťastný života běh byl studnicí poznání, z níž jsem čerpal při psaní svých knih, z čehož nejvíce, co mě běh naučil, co jsem prostřednictvím běhu poznal (včetně chyb a vítězství), je zachyceno v Běžecké bibli. A tak zcela přirozeně vznikl nápad spojit tyto dvě knihy do jednoho balíčku za cenu 599,- Kč, kdy Bible sama stojí 549,- Kč a Šťastný života běh 249,- Kč. Takže to může být nyní před Vánoci, ale nejen před nimi, hezký dárek pro vás, nebo pro někoho, komu chcete udělat dvojnásobnou radost.\nDobrou zprávou také je, že abyste si mohli objednat Double Pack Šťastný života běh a Běžecká bible Miloše Škorpila, nemusíte běžet žádný ultramaraton, stačí vám k tomu udělat jeden klik.\nNejrychlejší boty od adidas, adizero adios Pro, přichází v novém barevném provedení\nod Miloš Škorpil | Bře 11, 2021 | Recenze, Sportovní vybavení\nadizero adios Pro jsou nejnovějším členem rodiny adizero, ve kterých si nejlepší světoví běžci připsali bezpočet rekordů i vítězství na největších závodech planety. Nyní jsou k dostání adizero adios Pro v novém barevném provedení s příznačným názvem Screaming Orange, se kterým se venku rozhodně neztratíte.\nDaniela Pokorna – adidas PR & Account Manager\nJen den po své premiéře (5.9.2020) vstoupily do běžecké historie díky Peres Jepchirchirové, která při závodu Prague 21.1 km – Ready for the Restart vytvořila nový světový rekord v čistě ženském půlmaratonu za 01:05:34. Ten následně Peres pokořila 17.10.2020 v půlmarátonu v Gdynia v Polsku s časem 01:05:16.\nV 2020 ve Valencii v nich Kibiwot Kandie zaběhl aktuální světový rekord v půlmaratónu s časem 57:32.\nTy byly vyvinuty v biomechanické laboratoři, kde designéři značky adidas hledali technologii, která by co nejlépe zohlednila fyziologické vlastnosti běžců a zrcadlila strukturu jejich nártních kostí.\nVýsledkem je technologie EnergyRods, která je tvořena pěti tuhými pláty s karbonem. Ty zajišťují absolutně přirozené spojení běžce s jeho obuví a optimalizují ekonomiku běžeckého kroku. Díky tomu dokážou běžci v adizero adios Pro udržet maximální rychlost po delší dobu. EnergyRods se nachází uvnitř super lehké mezipodešve LightstrikePRO, která zajišťuje tlumení i výbušný odraz.\nMezipodešev: Nová technologie EnergyRods je vložena mezi dvě vrstvy lehké pěny LightstrikePRO. Doplňuje ji plát v prostoru paty z nylonu a karbonu. Mezipodešev adizero adios Pro je unikátní technologií zlepšující běžeckou ekonomiku a omezující ztráty.\nRozměry mezipodešve: Výška paty: 39 mm, výška špičky: 30,5 mm. Drop: 8mm\nadidas adizero adios Pro v oranžové barvě budou dostupné na adidas.cz/adizero.


2.dil - Vyznavaci ohne - Stránky 4 - Diskuzní fórum Fanklubu majora Zemana\n2.dil - Vyznavaci ohne\nPříspěvek od tajemník Šanda » čtv 26. srp 2010 10:16:36\nDěkuji za tematický elaborát, pane kolego. Své stanovisko jsem pozměnil až v době, kdy jsem si přečetl tento text: "Sturmbannführer byla hodnost příslušníků paramilitárních jednotek NSDAP oddílů Sturmabteilung (SA) a Schutzstaffel (SS). Hodnost lze přeložit do češtiny jako „vůdce útočné jednotky“ (Sturmbann byl raný ekvivalent jednotek SA a SS pro prapor). Hodnost má původ u německých úderných jednotek z první světové války, kde byl titul Sturmbannführer příležitostně držen velitelem praporu." (Wikipedie). Skutečně se tedy nejedná o spodobu, ani o nepíliš zdařilý příklad vysvětlit ji. Tudíž Kanyza byl hrdlořez se vším všudy. Nicméně mě zaujal iný detail z Vámi popisované scény. Esesák, jenž se hlásí dr. Wolfovi, je ztvárněn hercem, který mi nápadně připomíná příslušníka SNB, kterýžto vyzvedává na letišti obsílku od A. Mestreye v díle Poselství z neznámé země.\nPříspěvek od malej Míra » čtv 26. srp 2010 16:54:50\ntajemník Šanda píše: ...Esesák, jenž se hlásí dr. Wolfovi, je ztvárněn hercem, který mi nápadně připomíná příslušníka SNB, kterýžto vyzvedává na letišti obsílku od A. Mestreye v díle Poselství z neznámé země.\nTo Vám pane kolego připomíná správně, je to jeden a tentýž herec. Takových příkladů "recyklace" herců je v seriálu spousta. Rekordmanem bude asi pan Srstka (vyznavač ohně, tanečník na bále, pracovník pohřební služby a já nevím co ještě...), ale i z regulérních herců má Karel Augusta 3 malé zářezy... ;)\nPříspěvek od Žitný » pát 27. srp 2010 14:12:43\nJJ podpis pod Míru.Herců co ztvárnili v seriálu více rolí je jako máku.Prostě byli tak dobří,a ne jen politicky,že nemohli býti nahrazeni jinými....Mimochodem ten tanečník na bále nemá chybu.... :lol: Tam to panu Srstkovi mocinky moc slušelo ;)\nPříspěvek od Willy Kleiber » pát 27. srp 2010 21:04:39\ntajemník Šanda píše: ... Esesák, jenž se hlásí dr. Wolfovi, je ztvárněn hercem, který mi nápadně připomíná příslušníka SNB, kterýžto vyzvedává na letišti obsílku od A. Mestreye v díle Poselství z neznámé země.\nMám podezření, že to je herec jménem Tomáš Sedláček, je uveden i v titulcích...\nPříspěvek od Hamrus » ned 12. zář 2010 22:30:40\nZe včerejší reprízy jsem si odnesl několik postřehů - patřících do této sekce:\na) Při uvítání povídá Vydra Zemanovi, že tu na noc vypínají proud. A teď jde o to, zda se děj vždy odehrává pouze později večer (beru do úvahy i zimní období) a nebo je to skutečně chyba, když se všude svítí a hraje rádio...\nb) Myslíte, že tou jednou hospodou (ze stejné věty) je zmíněn hotel z následujícího dílu?\nc) Nechápu, proč Velenský spěchal s vykopáním pokladu, a nenechal to až po odsunu. Určitě neměl pohnutku se nechat vyvézt s Němci...\nd) není to chyba, jen postřeh, že jedna z map u Vydry v kanceláři vyznačuje hranice současného Plzeňského kraje a je tam i dobře vidět Plzeň\nPříspěvek od nalim159 » pon 13. zář 2010 9:13:23\nJá mám jeden dotaz - kde byli schovaní bývalí příslušníci SS, kteří byli pak vyměněni za skutečné blázny? Posledním skutečným bláznem byl (kvůli počtu, aby to sedělo) Heinrich... Takže se tam muselo protočit 20 lidí, to není zrovna málo...\nPříspěvek od děda Dejmek » pon 13. zář 2010 10:30:16\nUdělej si výlet do Líšna a hned pochopíš. Tam by se skovalo i 100 esesáků. Ikdyž chápu že z Kysuce to máš daleko\nPříspěvek od Arnold Hackl » pon 13. zář 2010 11:00:47\nNo což o to, do zámku by se určitě vešli, ale držet někde 20 chlapů a měsíce (roky) je tajně zásobovat, to už holt chce fištróna.\nPříspěvek od děda Dejmek » pon 13. zář 2010 11:07:11\nTak Wolf určitě fištróna měl,ne,páč to zvládl...ale mě teď zaráží jiná věc. Proč je nechal kopat tu louku tam, kde zahrabali ty mrtvoly. Aby se Zeman moc nenamáhal a nemusel to celý sám překopávat? Nic jinýho mě nenapadá :\nPříspěvek od malej Míra » pon 13. zář 2010 11:42:25\nMě připadá, že se tady hledají záhady tam, kde ve skutečnosti nejsou. Doktor Wolf měl na starosti lazaret s blázny a jeho kámoši z SS, kteří se potulovali po Čechách se u něj postupně nechali "zlegalizovat" výměnou kus za kus, Heinricha ušetřili, protože jich bylo o jednoho méně než pacošů na seznamu a počet musel souhlasit v momentě odsunu. Nikde není psáno, že na zámek dorazili jako procesí. Zahrabali mrtvé na zahradě do toho oraniště, které měli jako "pracovní terapii". Pod lampu je největší tma. Kdyby Honza nebyl geniální hnidopich, přišlo by se na to až mnohem později... ;) :D\nPříspěvek od nalim159 » pon 13. zář 2010 12:15:56\nKolegové, nehledám záhadu tam, kde není...\nTo, že bývalí členové SS prostě přišli na zámek, mě opravdu nenapdalo... . Zkrátka a dobře, dostali notičky kam jít, u koho se hlásit, jak se prokázat... Jednoduché vysvětlení, díky za ně.\nPříspěvek od malej Míra » pon 13. zář 2010 13:04:41\nnalim159 píše: ...Zkrátka a dobře, dostali notičky kam jít, u koho se hlásit, jak se prokázat...\nAno, tak nějak si to představuji. Není zač... ;) :D\nPříspěvek od děda Dejmek » pon 13. zář 2010 13:27:16\nTo neberu,ale ani nepátrám jak to bylo.Ale kdyby to bylo tak jednoduchý,jak vy řikáte,tak by šli rovnou do Německa,ne? Museli se někde "ztratit",když po nich všichni šli...\nPříspěvek od nalim159 » pon 13. zář 2010 13:39:17\nJá to beru jako "seriálové" vysvětlení, nikoli jako rekonstrukci skutečnosti... Tam by to právem trochu kulhalo. Ale stejně mi v tomto díle chybí alespoň zmínka - jedna věta, odkud a jak se chlapci z SS na zámek dostávají...\nOvšem neberu to jako zásadní chybu, nedostatek za každou cenu, jak se zde psalo. Chápu, že dílů je 30, točilo se rychle a nikdo nemohl tušit, že se za X let najde parta lidí, která rozebere každý díl do největšího detailu. Taky si uvědomuju, že většina přítomných vidí nedostatky spíše v té technické složce (mikrofon v záběru, auto, které v daném roce nemohlo jezdit). Tyto nedostatky já více omlouvám a spíš se zaměřuju na tu "scénaristickou" složku. Tož tak to vidím já ;) .\nPříspěvek od malej Míra » úte 14. zář 2010 10:29:14\nnalim159 píše: ...Ale stejně mi v tomto díle chybí alespoň zmínka...\nJá si myslím, že tohle pro není nutné ani pro děj důležité. Prostě tam byli ze známých důvodů místo nemocných a hotovo. Způsobů jak to vysvětlit je několik (jeden jsem se pokusil nabídnout), za nedostatek bych to považoval jen tehdy, když by se to nijak vysvětlit nedalo.\nděda Dejmek píše: To neberu,ale ani nepátrám jak to bylo.Ale kdyby to bylo tak jednoduchý,jak vy řikáte,tak by šli rovnou do Německa,ne? Museli se někde "ztratit",když po nich všichni šli...\nA co se Vám dědo na tom zase nezdá? :roll: :lol: Po válce byl chaos, v kterém se ledaskdo mohl ztratit, ale RG-éčka šly dost důsledně po válečných zločincích a oni příslušníci SS by i riskovali, že pokud by se jim podařilo přejít do okupační zóny US, tak by je třeba taky Američani vrátili zpátky, takhle měli pod falešnou identitou přesun bez rizika. Co my víme, co měl třeba Horst Kreutz z války "na triku"... ;) :D


brněnský průmyslník a podnikatel\n19. 7. 1838 Brno - 21. 4. 1919 Merano (Itálie)\nFriedrich Wannieck se narodil jako třetí dítě ve staré brněnské soukenické rodině. Děd Johann byl postřihovačem sukna na znojemsku, otec Johann je již v Brně vyučil stejnému řemeslu, stal se mistrem postřihovačem a roku 1831 byl přijat za brněnského měšťana. Dům měl v Kobližné ulici. Friedrich absolvoval reálku v Brně, navštěvoval Vysokou školu technickou ve Vídni (1855 - 1858) a Polytechniku v Karlsruhe (1858 - 1860). Poté odešel do Vídně k inženýru Hallovi, který budoval ve Štýrském Hradci válcovnu kolejnic pro jižní dráhu. V roce 1863 se Wannieck vrátil do Brna a vedl zde stavbu pro textilní firmu Löw a Sehnal. S partnerem Philipem Jellinkem koupil 2. prosince 1864 pozemky s domem a zahradou v Trnité ulici číslo 21. V březnu 1865 byla již pravděpodobně založena Wannieckova strojírna. Její úspěch spočíval ve využití vynálezu správce židlochovického cukrovaru Francouze Julia Roberta, který objevil nový způsob získávání cukerní šťávy z řepy difuzí. Roku 1866 byl ve Wannieckově strojírně vyroben první difuzér na světě. O dva roky později se Friedrich Wannieck oženil s Robertovou sestřenicí Victorií. Ze šťastného manželství se narodil syn Friedrich Oskar (1872) a dcera Margaretha (1878). Příbuzenským sňatkem si Wannieck zajistil další spolupráci s vynálezcem. Ve stejném roce se rozešel se společníkem Jellinkem, od 1. ledna 1869 vedl továrnu samostatně. Výrobní sortiment se mezitím rozšířil o parní kotle, kuchyňské a listové váhy, decimálky a další přístroje. Světově známým a respektovaným výrobkem však zůstaly cukrovarnické stroje. Wannieck je vyvážel do indického Madrasu, do Trinidadu, Louisiany, Rio de Janeira. Přesto se výrobní program dále rozšířil o dřevozpracující stroje pro pily, odstředivky pro mlékárny, závod se postupně rozšiřoval a modernizoval. V roce 1887 zaměstnával 250 dělníků. Firma získala četná mezinárodní vyznamenání a ocenění svých výrobků.\nV roce 1890 se stali podílníky bratři Sulzerové ze Švýcarska a firma se změnila na komanditní společnost. Hlavním přínosem Sulzerů byla řada technických zlepšení pro výrobu parních kotlů. Dne 22. dubna 1890 byl položen základní kámen ke stavbě nové slévárny a montážní haly, o rok později (červen 1891) byla stavba dokončena. Koncem století vyráběla továrna řadu speciálních zařízení pro parní stroje, k širokému a technicky náročnému výrobnímu programu přibyla ještě výroba keramických strojů. Ta byla rovněž obchodně velmi úspěšná, uplatnila se i při výrobě reliéfních barevných keramických obkladů a dlaždic při přestavbě Brna (1900) i v jiných městech. Trvalým programem však zůstala zařízení pro cukrovarnickou výrobu. V tomto odvětví si podnik udržel náskok, k jeho zákazníkům patřily snad všechny cukrovary v monarchii, velmi dobrým odbytištěm bylo Rusko.\nNa přelomu století, po třiceti letech neuvěřitelné prosperity, však továrna ztratila dynamiku. Friedrich Wannieck zestárl, věnoval se stále více i jiným aktivitám, syn Friedrich Oscar se cítil na vedení tak rozsáhlého podniku málo zkušený, ani Sulzerové si nemohli dovolit převzít samostatné vedení firmy. Situace využila První brněnská strojírna (ředitel August Hněvkovský), s níž Wannieckův závod po roce příprav a jednání v lednu 1902 fúzoval.\nFriedrich Wannieck nebyl jen úspěšným a obratným podnikatelem, byl v pravém smyslu toho slova občanem svého města. Podílel se na mnoha významných záležitostech, podporoval školství a studenty (roku 1877 založil Victoria Wannieck Baumschule v Želešicích - velkou zahradu se štěpařskou, ovocnářskou školkou pojmenovanou na počest manželky. Želešická školka s výbornou pověstí existuje dodnes). Wannieck vedl výbor pro podporu posluchačů Německé vysoké školy technické, studentů průmyslovky a dalších škol, byl iniciátorem vybudování Německého domu v Brně a podílel se na jeho vedení, jeho nadace otevřela v roce 1890 tzv. Bedřichův odpočinek - čtyři dvojdomky na Viniční ulici v Židenicích, věnoval se výstavbě sociálního bydlení). Wannieck byl německy mluvící Brňan, jeho tendence a snahy směřovaly spíše k německé části brněnského obyvatelstva, což bylo v tehdejší době přirozené. Je však známo, že v jeho továrně fungoval jeden z nejpokrokovějších systémů sociálního a nemocenského zabezpečení zaměstnanců, sociální složka hrála v jeho závodě významnou roli. V květnu 1901 byl Wannieck jmenován čestným občanem města Brna, v letech 1898 - 1901 a 1939 - 1945 nesla jeho jméno dnešní Podnásepní ulice. V roce 1894 byl F. Wannieck zvolen poslancem říšského sněmu ve Vídni. Roku 1903 opouští rodné Brno a odjíždí do Mnichova. Do Brna se však vrací a pokud mu to zdravotní stav dovolí, podílí se na podnikových jednáních. Roku 1912 zemřel v Mnichově syn Friedrich Oscar, s nímž Wannieck spojoval naděje na pokračování rodinných tradic. Uchýlil se i s manželkou na rodinný statek v Meranu, kde dožil a kde byl i pochován, než dcera Margaretha převezla jeho ostatky do Mnichova.\nFriedrich Wannieck založil a desítky let vedl jeden z nejvýznamnějších brněnských závodů, který měl obrovský dosah celoevropský i širší. Cítil se zavázán jako úspěšný občan\ni svému rodnému městu, k jehož rozvoji v nemalé míře přispěl. O oživení dnes chátrajícího areálu jeho "Vaňkovky", která je také mimořádně cenným dokladem průmyslové architektury 19. století, usiluje občanské sdružení Vaňkovka, které za svou snahu získalo prestižní cenu Místo v srdci, kterou udělují Nadace Patriae, nadace Místa v srdci a Institut pro studia vztahů Východ - Západ.\nV areálu jeho rekonstruovaném závodu (2005) byla po něm pojmenována ulice.


Pedagogicke.info: Ze sociálních sítí: Takže jsem si tak trochu zkusil navrhnout nové osnovy...\nZe sociálních sítí: Takže jsem si tak trochu zkusil navrhnout nové osnovy...\nDiskuse k příspěvku je i jinde:\nJe mně čím dál větší záhadou, kde berou učitelé, potažmo školy, tu jistotu, že vědomosti, které nyní žákům předávají (a notabene navíc jejich znalost hodnotí), budou děti vůbec, za pět - deset let potřebovat.\nSvět bude tak jiný! K tomu, aby se člověk uplatnil (pokud bude chtít), bude muset být vysoce specializovaným odborníkem, a tím se nestane na základě nabiflovaných znalostí ze základní, ba nejspíše ani střední školy.\nTakže jsem si tak trochu zkusil navrhnout nové osnovy :)\nnaučit se, že hrát si, jde i užitečně a při tom zvesela\nhraním si se naučit užitečné věci: písmenka a čísla\no světě zpívat a kreslit ho, dívat se na něj a poslouchat ho, zkusit odhalit jak je barevný a krásně mnohotvárně zní\npřijít na to, že pomocí písmen a čísel můžeme svět popsat stejně zábavně, jako když o něm mluvíme, zpíváme nebo ho kreslíme\nnaučit rodiče a pana ředitele, že pokud se z třídy ozývá smích a vyrvál, nemusí to být něco nekalého\nže když je třída, včetně učitele, parta, jde všechno líp, než když se lidi na sebe mračí\nže nejsme všichni stejní,a že je skvělé, že ne\npomocí čísel a písmen, začít zjišťovat, co o světě říkají, píší a myslí si jiní lidé\npokoušet se odhalit, zda to co slyšíme nebo čteme, je pravda\npřesvědčit se, že když označíme lež za lež, vyplatí se to\npřesvědčit se, že když říkáme či píšeme pravdu, vyplatí se to\nhrát si s planetou a přijít na to, že některé věci se jí nemusí líbit a protože je to naše maminka, neměli bychom jí je dělat\npoznat co je pohádka a co svět kolem nás\npomalu a nejlépe s humorem nahlížet po očku do světa dospělých\npoznávat zem ve které žijeme, s údivem zjišťovat, že tu žili lidé před námi a stojí za to pátrat po tom jak\npoznávat přírodu a vesmír a přicházet na to, že je fascinující\nobjevovat, co mi jde a co mě baví a v tom se samostatně, s pomocí zkušenějších, zlepšovat\nnetrápit se moc tím, co mi nejde\nnaučit se, že málo co je zadarmo a s že s tím, co mám je dobré hospodařit - ať už je to peněženka, zahrada nebo továrna či vlastní zdraví\nuvědomit si, že to někteří lidé nemusí s námi myslet dobře a že najít odvahu se jim bránit je správné\npřijít na to, že "ne" je také dobrá odpověď\nzkusit si, že zábavu dělat, je mnohem lepší než jí jen přijímat\nPedagozi nových zítřků se tetelí. Poetický hřebík se opět uhodil do hlavičky.\nDělejmež si každý, čehož se nám zachce. Nebo tak nějak.\nJako přípravka budoucích estrádních umělců Suchánkovo typu dobrý. Ani nevadí, že Krucky Jan neumí do fejsbůku zkopírovat jinde přednapsaný text tak, aby se mu zalamoval automaticky až na konci řádku.\nPikantní je, jak mnozí vzdělávací předdůchodci začali trpět syndromem měnící se doby. Ve snaze ze života ještě něco urvat, třeští. Že se doba doba mění od jaktěživa si předevčírem nevšimnuli, a teď blouzní o jiném pozítří. Nejradši by zapomněli i na to nabiflované datum svého narození.\n'Nové osnovy' jsou asi tak přesvědčivé, jako je přesvědčivý 'dietní bůček'.\nŠkola bude školou marietereziánskou až do té doby, než přestane být povinnou.\nTa logika jim uniká.\n3. září 2017 1:11\n"'Nové osnovy' jsou asi tak přesvědčivé, jako je přesvědčivý 'dietní bůček'."\nTo mě opravdu pobavilo :D Nemluvíc o tom, že to sedí jak prcka na hrnec. Květnaté filosofické pravdy jsou dobré tak k sebezviditelňování.\n3. září 2017 10:32


Kniha Restartujte svého psa - Millerová Pat | knizniklub.cz\nDomácí stránka › Žánry › Populárně naučná › Fauna, chovatelství › Restartujte svého psa\n154 × 211 mm, 570 g\nDejte svému psovi druhou šanci na prvotřídní život! Jak už podtitul napovídá, v knize Do Over Dogs se Pat Millerová zaměřila na to, jak dát psovi druhou šanci na plnohodnotný život. A nejde jenom o psy nalezené, zachráněné, zděděné nebo z útulku – nový start potřebuje i pes, jehož chování nebylo řádně formováno a jeho problémy řešeny, takže z něj místo příjemného společníka vyrostla neřízená střela, která své okolí obtěžuje, děsí, nebo dokonce ohrožuje. V knize se dozvíte vše podstatné o tom, jak v takové situaci postupovat –od analýzy stávajícího chování přes výběr nejvhodnější cesty k nápravě až po rady, čeho se vyvarovat a čeho se držet, abychom vzniku problémového chování u psa předešli.\nNázev: Restartujte svého psa\nObjednací kód: NA234584


Renault Twingo konečně s českými cenami – Novinky.cz\nRenault Twingo konečně s českými cenami\nKdyž jsme před dvěma měsíci představovali Renault Twingo, tak jsme doufali, že Renault splní slib a vozu přisoudí startovací cenu pod 200 000 Kč. Slib je splněn - o sto korun.\núterý 6. listopadu 2007, 12:30\nZákladní výbava Access s motorem 1.2/43 kW tedy začíná na 199 900 Kč. Za tuto cenu je vůz vybaven dvěma airbagy, el. rozdělovačem brzdné síly, ABS a centrálním zamykáním. Pokud si připlatíte třicet tisíc korun za výbavu Expression bude mít vůz navíc elektricky ovládaná zrcátka i okna, rádio CD s přehráváním mp3 nebo posilovač řízení.\nŠkoda jen, že Renault nemyslel poněkud víc na bezpečnost, když v základní výbavě jsou pouze přední opěrky hlav, a to ještě fixní. Boční airbagy pak dostane zákazník až od výbavy Dynamique. Kdo by pak toužil po klimatizaci, bude si muset připlatit 20 000 Kč, verze GT jí má v základu.\nCeny Renaultu Twingo\nAccess Expression Dynamique GT\n1.2/43 kW 199 900 229 900 - -\n1.2/55 kW - 249 900 254 900 -\n1.2/74 kW - - - 335 900\nVelkou záhadou však zůstává, jak je možné, že jak verze Access, tak i vyšší Expression mají autorádio s CD (první 2x20 W, druhé 4x20 W), ale verze u Dynamique musí zákazník připlatit 15 000 Kč, aby mu vůbec nějaká muzika ve voze hrála. Sportovní verze GT pak má v základu slabší soundsystém, za 7000 Kč pak i výkonnější aparaturu.\nAutomobil o rozměrech 3600 x 1654 x 1470 mm není sice žádným obrem, ale v porovnání s konkurencí nikde neztrácí. Snad jen prostor na hlavu je poněkud omezen, protože sedadla nejsou výškově stavitelná. Ale o tom až v testu vozu, který na stránkách Novinek vyjde tento týden.\nverze 1.2 8V 1.2 16V TCE\nobjem motoru (ccm) 1149 1149 1149\nvýkon (kW při ot./min) 43/5250 56/5500 74/5500\ntoč. moment (N.m při ot./min) 93/2500 107/4250 145/3000\nmax. rychlost (km/h) 154 170 189\nzrychlení 0-100 km/h (s) 15 12 9,8\nkomb. spotřeba (l na 100 km) 5,6 5,7 5,9\nAutomobil se bude od poloviny listopadu nabízet pouze se třemi motory. Vždy se bude jednat o zážehovou dvanáctistovku, ale s trojicí výkonových variant. Ta nejslabší bude mít 43 kW a 93 N.m, silnější pak 56 kW (107 N.m) a ta nejvýkonnější díky přeplňování vybičuje svůj objem k vydání 74 kW a 145 N.m. Kombinovaná spotřeba se podle tabulek pohybuje mezi 5,6 až 5,9 l na 100 km.\nEuro NCAP: konečně slušná série testů\nRenault Twingo v české předpremiéře\nTohle Infiniti bude mít motor s posuvnou ojnicí\nNovinka od Infiniti s názvem QX50 nahradí současný model. Tohle SUV ale má víc, než jen pěknou masku chladiče a luxusní interiér....


Leclerc XLR :: DC\nDC ⋙ Portál vojenských technologií ⋙ Hlavní bitevní tank MBT ⋙\nFrancouzská modernizace jejich hlavního bitevního tanku\nProgram Scorpion na revitalizaci francouzských ozbrojených sil frčí na plné obrátky. Program započal 2015 a do 2028 Francouzi hodlají bojové stroje všech druhů nahradit těmi nejnovějšími. Po čtveřici nových kolových vozidel tu máme i novinku pásovou - renovaci stávajícího francouzského tanku Leclerc.\nPůvodní AMX Leclerc byl navržen v 80. letech. Od ostatních MBT Evropy se lišil maximální mírou automatizace, což bylo nejvíce patrné při zcela automatickém nabíjení tanku. Snad kvůli špičkové vnitřní technice to tehdy býval nejdražší tank světa. Posléze bylo toto nechtěné prvenství překonáno stejně hi-tech tanky asijskými: K2 a Type 10.\nHmotnost nových Leclerců XLR má o několik tun vzrůst na 57 t. Zbraň má nadále zůstat 120 mm tankovým dělem s hladkým vývrtem při délce 52 ráží. O několik jednotek se má rozrůst repertoár jeho střeliva. Nové typy programovatelného střeliva jsou ve vývoji. Dělo bude mít nový přístup k ejekci splodin výstřelu a bude obalené tepelnou izolací. Také sekundární zbraň 7,62 mm kulomet bude v nové zbraňové věži ovládané na dálku.\nNejsamozřejmější úpravou budou nové vnitřní subsystémy, jako systém řízení palby, informační a řídící systém typu C4ISTAR (Command, Control, Communications, Computers, Intelligence, Surveillance, Target Acquisition, Reconnaissance), komunikační subsystémy, rovněž CBRN ochranný systém posádky, nová hledí a noční vidění, varovný systém čtyř laserových přijímačů, nové ovládací rozhraní vnitřních systémů, palubní počítač, nový SW na testování a pro diagnostiku, nové spojení GPS a inerciální navigace v jednom navigačním systému a další a další drobnosti. Tepelný zobrazovač bude moci vidět až na 4 km vzdálenosti (dvojnásobek ruského) a na 2,5 km má dokonce identifikovat objekty.\nRozsáhlejší upgrade se týká balistické ochrany. Tank bude předělán na modulární přístup k přidávání pancíře a budou mu přidány nové bloky pancíře tak, aby se balistická ochrana srovnala s nejlépe chráněnými stranami po celém obvodu. Speciální péče bude věnována posílení podvozku vůči minám a nástražným bombám, tank dostane elektronickou rušičku IED.\nTakto mají tanky čelit hrozbám budoucnosti přinejmenším do 2040.\nTank bude mít výkonnější pohon v podobě motoru SACM V8X-1500 o výkonu 1500 koňů spolu s plně automatickou převodovkou SESM ESM 500. Drobně se vylepší také převod trakce na pásy a schopnost zdolávání překážek.\nZatím je příliš brzy, na konkrétní podobu si počkejme. Špatně se o tom píše, protože všechny zdroje se příliš liší v detailech a to bývá v situacích, kdy fakticky není známo zhola nic. Jediným vyčerpávajícím zdrojem je, a to musím pochválit: ArmyRecognition. Počkejme si na nový Leclerc, však je ještě osm let čas. Pokud svět vytrvá v současných kolejích, nikdy bychom se neměli ocitnout na špatné straně jeho hlavně.


Krbová vložka s výměníkem bazar – Krbové vložky oboustranné\nVyberte si co potřebujete z aktuálních inzerátů krbová vložka. Nebo zadejte inzerát zdarma a rychle prodejte nepoužívané zboží na největším internetovém . Inzeráty krbová vložka – aktuální inzeráty na Sbazar. Možná výměna za novou krbovou vložku bez výměníku.\nBazar krbů má pro vás k dispozici krbové vložky bazar a použité krbové vložky.\nProdám krbovou vložku KW bez výměníku. Bazar krbů umožňuje prodej krbové vložky , ke koupi je i starší krbová vložka. Krby, krbové vložky , výměníky a vše co se týká údržby krbů naleznete v sekci Krby a příslušenství na inzertním serveru ANNONCE. Jednoplášťová krbová vložka s výsuvnými dvířky. Krbová kamna s výměníkem 23kW.\nO této stránce nejsou k dispozici žádné informace. Kamna krbová malá 710x240x2výkon 4KW. Jedním z nich jsou krbové vložky teplovodní.\nV našem e-shopu naleznete nabídku. Vyrábíme a dodáváme krbová, kachlová kamna s výměníkem i bez, kamna a vložky pro nízkoenergetické domy, kamna s akumulací, krbové vložky s výměníkem. KRBOVÁ VLOŽKA OXFORD S VÝMĚNÍKEM KW.\nNakupujte krbové vložky v akci a to jen u nás. Veškeré kamna, krby a krbové vložky máme skladem. Nabízíme Vám použitá kamna za velmi výhodné ceny.\nJedná se o kamna, ve kterých bylo . Kategorie neobsahuje žádnou podkategorii ani zboží. Prity Sušice Klatovy Písek. Právě řeším jaký krb či krbová vložka bude pro mne nejvhodnější ale moc se v. A měření provádíte ve stejném místě (buď nad nebo pod výměníkem ) a za . Společnost poskytuje služby v oblasti prodeje krbů, krbových vložek , kamen, kouřovodů, krbových mřížek aj. Výsledky hledání: krbová kamna ve všech kategoriích na bazaru – inzertním serveru.\nHaasSohn, tři sezóny používaná, kw do výměníku a 5-kw. Bazar a inzerce – Kotle, kamna, Dům, dílna, zahrada. Velmi praktické řešení pro chaty, chalupy, ale třeba i horské boudy, malé restaurace atd.\nNebyly nalezeny žádné položky. Papír o výkonu kamen snese hodně,ale realita je jiná. Už mám mnoho zkušeností s . Bohužel, žádný z výrobců tuto alternativu nenabízí.\nDomov znamená pro většinu lidí pohodu, odpočinek po práci, klidné večerní chvíle znásobené praskáním ohně a vůní dřeva. Interiérová peletová kamna s teplovodním výměníkem nabízejí možnost. S cílem usnadnit uživatelům používat naše webové stránky využíváme cookies.\nPoužíváním našich stránek souhlasíte s ukládáním souborů cookie na vašem . Výkonná krbová kamna s teplovodním výměníkem v moderním designu a bílé barvě umožňující sladění s různými barvami a odstíny dalších prvků interiéru.


Vtipné texty - 67 zajímavých (20-30) | Vysmátej.cz\nZobrazeno: 20 - 30 z 62\nTlustý - řečeno slušně.\nSyrovátka. Mimochodem dobrý nápad prodávat draze a po malých dávkách odpad, který se dříve vyléval do kanálu.\nTekutina sloužící k umytí vlasů. Polovina komické dvojice "šampón a kondicionér". Aby se mohly prodávat stále nové druhy šampónů, vymýšlejí výrobci stále nové druhy vlasů (zdravé, narušené, s roztřepenými konečky, s matným leskem, atd), které dříve neexistovaly.\nVždy výhodný. Dokonce i tehdy, když kvůli němu přijdete postupně o dům, auto i děti.\nUbohý orgán, o kterém všichni muži v reklamě neradi mluví, protože jim způsobuje problémy s močením. Naštěstí se vždy objeví zkušený kamarád, který prostatu přečurá a díky správným práškům močí tři metry na všechny strany.\nZdálo by se, že zdarma je opravdu zdarma, ale tak to v reklamštině nechodí. Abyste dostali něco zdarma, musíte koupit něco, co vůbec nepotřebujete, ale třikrát dráž.\nMizí do čtrnácti dnů. Není to žádný problém, pokud to předvádějí devatenáctileté modelky, které ještě žádné vrásky nemají.\nBarva, která se neustále vyvíjí. Nikdo nedokáže říci, kdy bude bílá nejbělejší, ale každým rokem je objeven ještě bělejší odstín, než byly všechny předchozí. Podobně se vyvíjí i barva černá, která je rok od roku černější. Zvláštní je, že nikdo nevylepšuje modrou, červenou nebo hnědou.\nTajemná vlastnost, kterou je třeba neustále posilovat. Není třeba vědět, proti čemu se bránit, což reklamě pomáhá dělat z nás paranoiky, kteří se bojí všeho. Ve skutečnosti potřebuje posílit obranyschopnost jen národní hokejový tým.\nZákeřný tvor, v reklamách zobrazovaný ve velikosti cca 50 cm. Obvykle žije v záchodové míse a když se objeví nový čisticí prostředek, bakterie se nechá teatrálně a pateticky spláchnout do záchodu.\nSnad nejpříjemnější období v životě ženy, spojené s bezstarostným mazlením s partnerem, radostným pobíháním po pláži, nebo oblékáním těsně přiléhavých kalhot, ovšem za podmínky, že použijete tu jedinou správnou hygienickou pomůcku.\nPopíšu Vám příhodu, která se mi ještě dnes jeví jak z povedené komedie. Jel jsem /Feli 1.3Mpi/do Vsetína. Přede mnou jela tatáž Feli, jen jiné barvy a se vsetínskou značkou. Řidič přede mnou jel zhruba stejným tempem, jaké jsem měl naplánováno i já, takže nebyl žádný důvod jej předjíždět. Byl hyc, měl jsem pootevřená na 5cm všechna okna/chová se to jak kabriolet)/a navíc jsem silný kuřák, takže otevřené aspoň jedno okno mít musím. Zezadu se ozvalo zařvání gum, zablokovaných na asfaltu a pohledem do zrcátka jsem zjistil, že se mi do kufru chce vlepit už zepředu důkladně otuněná oktávka s pražskou značkou. Tmavá skla, ohulené xenony a řev točeného motoru, jen jen vystřelit. Lehkým dotekem na brzdový pedál jsem mu dal najevo, že hodlám zpomalit, ať mě může předjet,když má tak napilno. Sundal jsem nohu z plynu, lehce přibrzdil a vysloužil si zato vzteklé troubení oktávie. Vzápětí-bez blinkru či jiného varování-následovala blesková akcelerace a schytal jsem takovou myšku, že jsem tentokrát musel na brzdu fakt dupnout. Zanadával jsem si-prase jedno pražácký-a jelo se dál. Vzápětí něco podobného řidič oktávie provedl i řidiči Felicie, co jela přede mnou. Vzteklé troubení,myška a jelo se dál. Před námi všemi jel extralongvehikl a toho si netroufl předjet ani pražík, byl to i na něj dost nepřehledný úsek a vehikl navíc valil aspoň devadesát. Sešli jsme se tedy pospolu na křižovatce ve Vsetíně a co čert nechtěl-i na dolním malém rondlíku a poté na parkovišťátku u kulturního domu-mimochodem přes silnici sídlí PČR. Co se dělo pak,mi musela zčásti doplnit manželka, protože já byl smíchy úplně grogy. Pražák z oktávky,mladík cca dvacetiletý, oháklý v Bossu vystartoval z mašiny, kvokl centrál a vběhl přímo do náruče asi pětačtyřicetiletého řidiče Felicie přede mnou, takto Valacha jak Radhošť. Slyšel jsem jen: Ááá,pocem ty sviňo, já ťa naučím, jak sa jezdí! a uvalil mu dvě takové, že se mladík i s Bossem váleli v prachu parkoviště. Mladík vřískal "pomóóc,přepadení", Valach si ho nevšímal, cosi ještě zavrčel a měl se k odchodu. Nato mladík vyskočil jak čertík z krabičky ze země, přihnal se k Valachově Feldě a začal do ní zběsile kopat. Valach se otočil, pražák poodskočil bokem,aby zas nějakou nechytil. Ten ďábelský výraz ve Valachových očích si budu pamatovat nadosmrti. Pomalu přišel ke své okopané Feldě, odemkl kufr, vytáhl motorovou pilu Husqvarna tak velkou, že jsem tak velkou lištu snad ani neviděl, nastartoval, ani nečekal až se zahřeje/možná jel z práce/ a zručně, bez škrábnutí okolí uřízl pražákovi masivní zadní tuningové křídlo. Zhasl pilu,uložil do kufru a prohlásil:"Třeba ti to včíl tak rychlo nepojede,hňupe" a odešel.Pražák se složil na obrubník a -viděli jsme to oba,já i žena, mám svědka- brečel jak malé děcko, když se mu rozbije nejmilejší hračka. Dodnes-aniž by to okolí chápalo-se s ženou řehtáme jak blázni, když někde zaslechnem motorovou pilu...Jaké z toho plyne poučení či závěr? Nevím, ale to, co ten Valach udělal/ač to bylo bezpečně mimo zákon/, mi bylo velmi sympatické a možná by si Pražáci měli na Valašsku dávat většího majzla, Valašsko je surový, drsný kraj, kde to lidé nikdy neměli ani s prací, ani se živobytím moc jednoduché a i jejich reakce jsou takové přímočařejší\nLetecké dialogy #2\n"Jistě, oč jde?" "To jsme přistávali nebo jsme byli sestřeleni?"\nLetecké dialogy #1\nHodnocení: 3.8 | Hlasovalo: 9\nHele houba já do ní kopnul.. NENENE!! Nekopej do mě splním ti tři přání. Chci bej chytrej.. Tyyvole já sem chytrej já se s toho poseru.. Já sem se posral já sem ale debil!! Hele houba..\nAlternativní pracovní komunikace:\nzkuste říci:,, k tomu bychom si asi měli sedout´´\nmísto:,,zase nějáká zasraná porada!´\nzkuste říci:,,kolegyně se pravděpodobně dopustila drobné chybičky´´\nmísto:,,ta kráva pitomá to už zase zkurvila´´\nzkuste říci:,,tak já tu dnes zůstanu déle, a dodělám to´´\nmísto:,,a jak to do prdele asi stihnout?´´\nzkuste říci:,,nejsem si jist(a), zda je to vůbec možné´´\nmísto:,,nezájem , seru na to´´\nmísto:,,no ty si snad ze mě děláš prdel!´´\nzkuste říci:,,domnívám se , že to takhle asi nepůjde´´\nmísto:,, to je na hovno´´\nzkuste říct:,,promiň, chtěl(a) jsi se na něco zeptat?´´\nmísto:,,polib mi prdel a neotravuj!´´\nzkuste říci:,,kolega bohužel není z nejbystřejších...´´\nmísto:,, většího debila jsem fakt neviděl´´\nzkuste říci:,,zdá se , že jsi vyjimka z přísloví ,,ve zdravém těle zdravý duch´´\nmísto:,, ty to máš v tý palici úplně vypatlaný´´\nzkuste říci:,, snad by bylo lepší, kdyby ses tak zbytečně nerozčiloval´´\nmísto:,, ...aby si se z toho neposral, blbečku´´\nzkuste říci:,, domnívám se , že tohle není zrovna nejlepší řešení´´\nmísto:,, kterej blbec to zase vymyslel´´\nzkuste říci:,, asi bych potřeboval(a) pár minut nepřerušeného soukromí´´\nmísto:,, táhněte všíchni do prdele!´´\nzkuste říci:,, dneska zřejmě nemám svůj nejlepší den´´\nmísto:,,dneska se mi všechno sere pod rukama!´´\nzkuste říci:,, domnívám se , že můj plat neodpovídá mému pracovnímu nasazení´´\nmísto:,, za to hovno, co tady beru se na to můžu akorát zvysoka vysrat´´\nHodnocení: 3.78 | Hlasovalo: 15\nIdeální rodina s pozice reklamy\nV garáži mají rodinný vůz pořízený na leasing, stejně jako mají na splátky vybavenou celou domácnost.Tak že jsou zadlužený jako prase a netuší z čeho to budou splácet.\nMladší je kluk,kterému stále padají kalhoty a nechce do nich pásek, starší dcera,která stále řeší pupínky, které odstraní jedinečným přípravkem a ty černé tečky z nosu nějakou samolepkou.\nOtec pracuje jako ředitel firmy a v pracovní době chodí na tenis. Ještěže má schopnou sekretářku, která mu ochotně podává tenisáky. Matka je žena v domácnosti, ale od rána má strašně moc práce. Musí vstávat strašně brzy, aby byla při servírování snídaně, skládající se ze sušenek a pomerančového džusu, upravená, namalovaná a svěží. Po snídani musí doprovodit děti do školy, nesmí však zapomenout vzít sebou do kabelky láhev Perwolu, aby mohla lidem v autobuse ukázat, v čem si pere svetr. Pak jde nakupovat a samozřejmě platí kreditní kartou. Po návratu z nákupu uvaří oběd ze sáčku, do polévky nesmí zapomenout přidat vejce. Občas ji u vaření asistuje šéfkuchař firmy, která jídla v pytlících dodává. Odpoledne má relativně volno, které tráví s přítelkyněmi na procházce se psem a řeší to, že bance musí platit peníze, za to, že si tam peníze dává,nebo je u bazénu na zahradě a mezi její největší přání patří - na rozdíl od kamarádek, které se chtějí vdát nebo rozvést - láhev minerálky. Láhev s pracím práškem,má pochopitelně stále u sebe, kdyby někdo nevěřil, že ty šaty vážně nejsou nové.\nOdpoledne se ze školy vracejí děti. Jsou špinavé od čokolády a syn je zamilovaný do paní učitelky s vědomím, že se musí ještě moc a moc učit. Pak děti dovádějí s\nkamarády na zahradě, většinou si hrají na indiány nebo s míčem.V každém případě přijdou domu špinavý jak prasata a maminka je za to s úsměvem pohladí a bez\nkeců jim hadry vypere,aby byly na zítřejší zápas bělejší než bílé. K svačině jim pak nabídne mléko a cereální sušenky, což parchanty nechává ledově klidnými.\nPo návratu domů se otec zabývá natíráním plotu tou nejlepší barvou, do čehož mu neustále mudruje tchýně (babička), kterou celkem vkusně uzemní.Ale ve své\npodstatě už se těší,až už bude natírat plot znova,protože tchýně už tu nebude.\nManželka mezi tím při sekání trávy novou sekačkou, kterou mají díky kolu štěstí "zadarmo" ,dovádí na zahradě s rodinným psem a nemůže si vynachválit, v jaké\nje skvělé kondici a jak krásné hovno dělá na čerstvě posekaný trávník, díky granulím, kterými ho krmí.\nDcera už asi hodinu u počítače a při zapnuté plazmové televizi, telefonuje s kámoškama, protože s telefonním tarifem, který mají, se to určitě vyplatí.\nPo večeři manželka vezme totálně špinavý ubrus, na kterém jsou zbytky jídla a mapy od vína - mimochodem jediného pravého portského - postříká skvrny\nzázračným prostředkem a šoupne jej do pračky. Do praní samozřejmě nepřidává žádný doporučený prostředek,takže pračka brzo odejde.Ale konečně si zase může\npozvat toho pěkného opraváře.\nKdyž už je v té koupelně, tak na doporučení jedné paní doktorky přetře dalším zázračným prostředkem obklady, umyvadlo a vanu.Pohledem na špinavý hadřík to\nvypadá, že už tam neuklízela minimálně pět let.\nManželka si napustí vanu, přidá do ní úchvatnou pěnu, díky které se po vykoupání bude cítit tak skvěle, jako by celý den nebyla v jednom kole, ale dělala\nManžel se vrací z hospody, ale protože má opět své dny, jde ještě se sousedem vyžrat flašku něčeho výjimečně hořkého a výjimečně dobrého. Pak do sebe hodí\nmodrou pilulku a přitulí se k manželce. Před tím si samozřejmě vloží do huby plátek žvýkačky pro svěží dech, protože alkohol moc vábný dech nevytvoří.\nZ toho všeho vyplývá, že v ideální rodině se manžel fláká v práci a po večerech chlastá, manželka řeší s kamarádkami kraviny, parchanti jsou rozmazlení a pořád\nšpinaví a neumí kulturně stolovat. Doma mají všude špínu,zadlužený jsou až do roku 2300 ale navenek se tváří, že jsou všichni strašně šťastní, veselí a spokojení.\nHodnocení: 3.75 | Hlasovalo: 11\nUsála Mi Úd\nPi Ča Li Na\nHuli Šu Lina\nOma Kalamuho Mahomëkkyho\nMagika Von Čáry\nIndíra Radadava Máhoradatam\nHromada Sra Tchek\nFuči Mina Kule\nDarko Erekčič Chcalnatič\nSergej Klitorisov Poštěvakin\nMrdal Šukalovič Vyjebalov\nSerena Jelena Michalahovna\nPedro de la Vedro\nIsabella Da Zabura Izamiñ\nPär Kund Roservaal\nAl Gore Thmus\nLetecké dialogy #3\nPožadavky žen kladené na muže (22 let)\n3. Finančně zabezpečený\n4. Umí naslouchat\n6. Dobře stavěný\n7. Dobře se obléká\n8. Dokáže ocenit jemné věci\n9. Plný zajímavých překvapení\n10. Vynalézavý, romantický milenec\nPožadavky žen kladené na muže (revize, 32 let)\n1. Pěkný na pohled (vlasy výhodou)\n2. Otevírá dveře u auta, přidržuje židle\n3. Má dost peněz na pěknou večeři\n4. Víc poslouchá než mluví\n5. Směje se mým vtipům\n6. Nosí nákupní tašku bez výmluv\n7. Má nejméně jednu kravatu\n8. Ocení dobré domácí jídlo\n9. Pamatuje si narozeniny a výročí\n10. Je romantický aspoň jednou týdně\nPožadavky žen kladené na muže (revize, 42 let)\n1. Není příliš ošklivý (pleš je OK)\n2. Neodjede, dokud nenastoupím do auta\n3. Neochvějně pracuje, občas mě vezme na večeři\n4. Přikyvuje když mluvím\n5. Většinou dokáže sledovat myšlenkovou linii vtipu\n6. Je v dostatečně dobré kondici, aby dokázal přestavět nábytek\n7. Nosí dost dlouhé tričko, aby zakrylo břicho\n8. Nekupuje šampaňské se šroubovacím víčkem\n9. Sundává prkýnko na záchodě\n10. Skoro každý víkend se holí\nPřijede lord z projížďky na koni a před stájí už na něj čeká Jean a hlásí: „Lorde, vaše žena má v ložnici milence.”\nLord sleze z koně, jde do domu, dojde až před ložnici a poručí: „Jean, přineste mi zbraň.”\nJean dojde pro zbraň. Lord znovu poručí: „Jean, nabijte!”\nJean nabije a podá zbraň lordovi. Lord namíří na zavřené dveře a vystřelí. Pak znovu poručí: „Jean, zjistěte situaci.”\nJean nakoukne do ložnice, vrátí se a oznamuje: „Lorde, mistrovská trefa! Ustřelen u kořene, dáma se dusí!”


UNIQA přináší nové pojištění pro živnostníky a podnikatele BALPO | e-Finance, a.s.\n> Blog > Pojištění > Pojištění nemovitosti > UNIQA přináší nové pojištění pro živnostníky a podnikatele BALPO\nNové BALíčkové pojištění pro malé a střední POdniky BALPO sestavila UNIQA pojišťovna na základě aktuálních požadavků trhu s cílem nabídnout ucelené pojištění chránící osoby samostatně výdělečně činné (OSVČ), živnostníky a podnikatele před všemi podstatnými riziky v souvislosti s jejich běžnou komerční činností.\njednoduchý a variabilní produkt\npojištění nemovitých i movitých věcí a odpovědnosti ve třech úrovních\nužitečné asistenční služby zdarma součástí pojištění\nPři konstruování pojištění myslela UNIQA na frekventované obory podnikání v ČR, zejména na provozy restaurací a penzionů, obchod, řemesla, malovýrobu, opravny a odvětví služeb. Jednotlivá krytí spojila do cenově výhodných a podle zaměření klienta variabilních balíčků. Cílem bylo vytvořit jednoduchý a srozumitelný program skládající se ze tří hlavních komponent:\npojištění movitých věcí k podnikání\nSamozřejmě lze volit i doplňková připojištění podle specifik konkrétního podnikání. Balíček BALPO tak poskytuje dostatečnou a transparentní ochranu proti rizikům při běžném podnikání a snadno se sjednává.\nKlient má možnost vybrat si ze tří úrovní pojistných nebezpečí a pojistných částek Basic, Standard a Exclusive. Podle konkrétního zaměření podnikání a priorit lze varianty kombinovat.\nVýhodou jsou i asistenční služby zdarma, dostupné pro klienty na bezplatné lince 800 120 020. Ti ocení pomoc například při nouzovém stavu kanceláře nebo provozovny vyvolaném různými poruchami nebo škodami. UNIQA pošle rychle instalatéra, elektrikáře, plynaře nebo sklenáře, aby na místě situaci vyřešili. Zprostředkuje spolehlivé malíře, zámečníky a jiné řemeslníky. Stane-li se provozovna neobyvatelnou, zajistí hlídání objektu, náhradní telefonní provoz a pomůže s vyhledáním náhradních prostor. Součástí asistenčního servisu je i právní poradenství (otázky odpovědnostní, pracovně-právní, přestupkové nebo trestní).\nPojištění Pojištění nemovitosti Pojištění odpovědnosti


Apartament at Manasa 20/2 - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Astana\nApartament at Manasa 20/2\nmanasa ulitsa 20/2, Almaty District, Astana, Kazachstán, 010000 - Zobrazit na mapě\nApartament at Manasa 20/2 – podrobnější informace\nAť jste turista nebo cestujete za obchodem Apartament at Manasa 20/2 je skvělým místem pro ubytování v průběhu vaší návštěvy města Astana. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nApartament at Manasa 20/2 nabízí dokonalý servis a všechno základní vybavení s cílem posílit cestovatele. Hotel poskytuje Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, přeprava do hotelu / na letiště, odvoz na/z letiště s cílem zajistit našim hostům co největší komfort.\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Ideální polohou a vyhovujícím vybavením, je hotel Apartament at Manasa 20/2 perfektní volbou v mnoha ohledech.


Počteníčko kořeněné trochou lásky: září 2016\nVylezla jsem ze sprchy s kotníky jako dvě konve a těšila se až si své ladné nožky, připomínající dvě klády zaražené v zemi, natáhnu hezky na sedačce. K tomu můj nosánek připomíná nos klauna, jelikož mě přepadla nejhorší nemoc mužů….rýmička. A jako bonus? Ani se neptejte, protože už ani mě ty bonusy mého života nebaví.\nAaaaaaaaaanoooooooooooo, můj debilní úsměv se na moment změnil v slzy, ale opravdu jen na moment. Asi na pár hodin v noci. Tak jakože mohlo to být horší, žeeeeeeeeeeee? Přemýšlím nad mým špatným signálem, či snad vysílám na špatné frekvenci, možná je to špatným přijímačem a nebo jáááááááá už prostě zase nevím. Jsem jak hromosvod, kterým projede ovšem vlna hnoje a místo uzemnění, zanechá jen hodně špatný odér, jenž nejde vyvětrat.\nA cože se mi to zase stalo? Byla jsem skopnuta z té vysoké hradby a spadla přímo na držku. A když jsem svůj pohled směřovala ještě směrem nahoru, viděla jsem jen obličej jokera z filmu batman. Muž jenž mi vždy vykouzlil úsměv na tváři se změnil na vtipálka, co má rád černý humor. Nejspíš, kdyby se na zemi valil meteorit velikosti naši planety, mohla bych za to já….\nTudíž mé rozhodnutí zůstat sama po zbytek života, je na místě. Ale nejspíš začnu psát o globálním oteplování planety, protože tomu rozumím stejně jako mužům…..tudíž vůbec. A nebo bych mohla začít psát kuchařku, teď je to moderní, vaří, kde kdo a tak bych mohla i já.\nOk, vezmu to z jiné stránky….začnu masírovat, to bych jakože měla umět, jen je třeba koupit maserské lehátko, které jsem v jednom horším období musela prodat, budu psát o tom globálním oteplování a nebo bych se mohla konečně pustit do té knihy a napsat ji? A taky natočím song, zpívat neumím, ale může to být dobrý odvaz. Až song bude, píchnu vám ho sem, ať se taky pobavíte….takže plány by byly….k tomu žádnýho chlapa nepotřebuji.\nVíte, co je na tom všem nejhorší? Dělam si to všechno sama. Tím mým myšlením, tím mým jednáním a touhou nebýt sama. Dohnalo mě to až k tomu, že sama být chci a chci se postavit na ty moje konve a chci se postavit sama. Takže přestanu kecat a začnu dělat….co už, ono to nějak půjde. Pomaličku, polehoučku, krůček po krůčku a nedej ty můj malý bože, aby nebylo lépe.\nVlastně, ještě, že jsem z těch pitoméjch hradeb spadla přímo na hubu, někdy se nám asi jinak nerozsvítí.\nTak pojďme do toho a půl je hotovo :-)\nVystavil Zuzana 2 komentáře:\nTak prý mám začít psát něco peprnějšího. Sdělili mi to mí dva kolegové v práci. Otázkou zůstává, co je dostatečně peprné. Jsou dostatečně peprné tři nekonečné minuty sexu, které se vlastně ani nekonaly? Nebo bych měla popsat nekonečně krásný večer a noc, jenž se konal, ale bohužel nekonečný nebyl? Možná se slovo peprné ani do mého repertoáru nehodí.\nTak jistě bystrým čtenářům určitě došlo, že jeptiška nebudu, ale to neznamená zvednout psatelnost o mých peprných zážitcích. Avšak myslím, že na potřebě sexu není absolutně nic špatného a potřebujeme to všichni. Ale u mě stále vítězí to všechno ostatní před sexem. Sex můžu mít kdykoliv, ale já chci trochu toho podělanýho hezka. Jako před týdnem….\nMěla jsem krásný víkend s tím, co mi vykouzlí úsměv na tváři….víkend je poměrně silné slovo však. Měla jsem jeden krásný večer a noc. Rozdělal oheň, pili jsme víno a nekonečně dlouho si povídali. Nekonečně ne, dokud nezhasli pouliční lampu v jednu ráno. Je mi s tím člověkem dobře a já ani netuším, jestli si je vědom, jak moc. Když jsem s ním, tak cítím, jak moc o mě stojí (pro mé kolegy z práce, kteří jistě toto budou číst a napadne je poznámka typu, že to mu stojí něco jiného….běžte do pr. . . e :-) ) (a pro mého bratra, kterého by po tomto, co jsem sdělila kolegům, napadl můj oblíbený vtip…posílám…..muck a jedéééééééééééém :-D ), vzkazy vyřízeny a pointa toho hezkýho z onoho večera úplně ztracená….ale takhle by to stejně s oním mužem, jenž mi vykouzlí vždy úsměv na tváři, stejně skončilo. On snad nebyl nikdy vážný a to já na něm zbožňuji. Každý jeho štípanec, bouchnutí, šťouchnutí (nemyslím sex, klucííííííííííííí), pusa, objetí…..\nJako to ráno, když jsme se probudili…nebo spíše mě někdo probudil opravdu nehezky lechtáním, otvíráním oči a dalšími mučícími prostředky…..a já ho požádala, aby mi řekl raději místo toho něco hezkého…přemýšlel….dlouho, což už není dobrý, protože jen při pohledu na mě, musí každého napadnout spousta hezkých slov…..chaaaaaaaaaa. Tak zpět k němu a k jeho přemýšlení….vylezlo z něho toto: tak po ránu nevypadáš zle, jsem neutekl…..a pak ho nezbožňujte……\nSamozřejmě noc byla krásná a vášnivá a miloučká, protože jsem po strašně dlouhé době mohla usnout v něčí náruči a měla jsem zase pocit klidu a bezpečí.\nJediné, co mě asi mrzí je fakt, že nevím, co on opravdu cítí, že nevím, co pro něj znamenám, že nejsem asi tak důležitá pro něj, jako on pro mě, že mu chci každý den napsat o tom, co opravdu cítím a vše skončit a nedokážu to, že mám občas pocit, že jeho nedobytné hradby přelézám a stejně z nich spadnu, že nedokáže otevřít srdce a být aspoň na chvíli vážný…..\nVlastně vážný je…a často…když ho někdo naštve…..třeba jako já…..a že to dělám často? Dělám!!!!!!! A to je pak vážný a zuřivý a já mám jedno velký štěstí, že není vedle mě……ale stejně je roztomilý :-)\nObčas mi chybíš, ty, jenž mi umíš vykouzlit úsměv na tváři……


Ušáky eshop\n✅ Toto pěkné křeslo v retro stylu připomínající slavné designové klasiky, bude středobodem pozornosti ve Vaší obývací izbě. V šedé tkanině přinese osvěžujíci atmosféru do každé místnosti. Křeslo s rozměrmi cca 91 x 104 x 80 cm (Š/V/H), s oblými tvary a kuželovými dřevěnými nohami v tmavě-hnědé..\n✅ Křeslo ušák Chandler vnese k vám domů elegantní klasický styl s nádechem předchozího století. Pohodlné křeslo v antracitovém potahu z tkaniny dýchá starými časy a nechá vás odpočinout si po práci stylově. Tvar křesla je oblý s bukovými dřevěnými nohami. Vše co pro odpočinek v tomto křesle..\n✅ Křeslo ušák Chandler vnese k vám domů elegantní klasický styl s nádechem předchozího století. Pohodlné křeslo v modrém potahu z tkaniny dýchá starými časy a nechá vás odpočinout si po práci stylově. Tvar křesla je oblý s bukovými dřevěnými nohami. Vše co pro odpočinek v tomto křesle potřebujete jsou..\n✅ Toto klasické křeslo 'ušák' v trendovém vzhledu vám nabídne vždy ideální místo pro relax. S rozměry 82x95x85cm (Š / V / H) je v potahu v elegantní šedé barvě a je pohodlný díky vlnitým spodním pružinám. Nohy jsou vyrobeny ze dřeva perfektně se hodí k vzhledu křesla...\n✅ křeslo ušák Viola -Trend-..\nUšáky 3,5 (70%) 26 x hodnotené\nKategorie produktů usaky obsahuje 8 záznamů.


Mladý pár nepřežil havárii na cestě ze zkoušky ve škole\nPři srážce dvou aut v lese mezi obcemi Polánky nad Dědinou a Ledce na Hradecku zahynul odpoledne mladý pár. Dvaadvacetiletý muž se vracel s dvacetiletou přítelkyní ze školních zkoušek v Praze. Další dva motoristé při nehodě utrpěli zranění.\nBorec Mimo Wozovku.\nTohle nějak bych čekal, typově staré BMW proti nové fabii, i přes vyšší hmotnost. nemá ty vlastnosti. Auta se díky crash testů začala výrazněji zlepšovat před zhruba deseti lety. Ještě třeba předchozí laguna měla jen tři hvězdy.\nJe fakt, že předtím se to dělalo tak nějak intuitivně. Na druhou stranu jsou i jiné typy havárií, než jaké se zkouší na testech, a na ty se celkem kašle.\nmladej boreček v bavoráku\nmladej boreček v bavoráku, kde už sem to jenom slyšel?\npokud BMW dopadne podstatně hůř než Fabie, tak mě napadá že to třeba mohlo být "tůningové" BMW 316 někdy z roku 1987. V takových zázracích 20letý týpci často machrujou.\ntak...bejt to tak mohlo... jde o to co to bylo za bmw, jde o náhon, pohon zadní nápravy je někdy kapku zákeřnej pro nezkušenýho řidiče (což mladej kluk asi byl) a hlavně na mokru/sněhu při vyšší než přiměřené rychlosti (kterou asi jel). Chudák holka no :-(( A chudáci Ti Fábkaři..\ndalší blbec zabil nevinnou holku !\nBMW mají propracovaný systém pasivní bezpečnosti,takže se v něm může zabít skutečně jenom opravdovej vůl\nRe: další blbec zabil nevinnou holku !\nOni nepíšou, co to bylo za Bavoráka - jestli to byl vytuněnej 20let starej střep svařenej ze 3 aut, tak to moc bezpečný asi nebude...\nRe: Re: další blbec zabil nevinnou holku !\nKdyž je dvacet let starý, tak může být i z jednoho kusu a je nebezpečný. Vy jak vidíte znak BMW, tak jste z toho úplně podělaní. Přtiom je to za tu cenu nic moc auto.\nRe: Re: Re: další blbec zabil nevinnou holku !\nNevím, proč by mělo být 20 let starý auto nebezpečný. Jo samo když se jede podle fyzikálních zákonů.\nRe: Re: Re: Re: další blbec zabil nevinnou holku !\nje nebezepečný stejně jako nový a naopak. Nebezpečnej je hlavně blbej řidič ;o) Auto za to nemůže (pokud to ted není vrak co nebrzdí, ale zase je to pak chyba člověka že do toho sedne..:-)\nRe: Re: Re: Re: Re: další blbec zabil nevinnou holku !\ntak přesně tohle si myslí jen naivní řidiči co popisuješ. Tvrdím, že faktor smrti při nehodách je rychlost, nehoda se může stát z nedbalosti, nepozornosti, atd... ale to neznamená že se musí umírat, ale jakmile se jede rychle a nastane nehoda, faktor úmrtnosti stoupá opravdu velice a je právě máte-li nehodu náraz nad 100km/h můžete sedět v BMW X5 za několik milionů nebo jen v oktávce či fábii, budete mít hodně velké problémy. A právě ten dojem z drahého velkého auta lidem dodává na sebevědomí ale především falešný pocit bezpečnosti...\nTo neni uplne pravda. Kdyz dostanete ranu na dvere a/nebo vas trefi kamion, je v podstate jedno, ze jedete 50... Existuji pripady, kdy se ridic, byt v male rychlosti, zabil o vycnivajici predmety jako zabradli, kulatinu apod. Opravil bych vasi teorii na "...rychlost a stesti". Stesti je to, co pri kazde nehode opravdu potrebujete.\nštěstí je třeba to ano bezesporu, ale ta rychlost je fyzikální jednotka, pokud se těleso menší váhy při nárazu pohybuje vyšší rychlostí je dopad vždy horší než když těleso vyšší váhy je při nárazu nizší rychlostí a bude mít menší následky. A o co rychleji jedete je tento faktor strmější a potom už opravdu o štěstím nelze hovořit, protože fyzika při nárazu vás usmrtí... a nejhorší kombinace (rychlý kamion).\nJá myslím, že tenhle typ holek nebývá v takovém voze pannou\n...ano....a budeme vymýšlet...\n..jak omezit chov psů...a jorkšíry budeme vodit na vodítku a s košíkama...ale řidičák dostane každý hovado...který napočítá do dvou.....\nRe: ...ano....a budeme vymýšlet...\nJestli máš nějaký nápad, jak předem zjistit, že kandidát na řidičák v budoucnu nezvládne řízení, tak ven s ním.\nRe: Re: ...ano....a budeme vymýšlet...\n... funkční bodový systém ...\nřidič co má nový řidičák by měl nejméně 1 rok či 2 jezdit pouze se spolujezdcem co má min. 15 let řidičák bez nohdy je to krutý, ale určitě by to pomohlo a když nemá kdo by mu mohl dělat supervisozra při ježdění tak ať nejezdí ! A když by ho při kontrole policie našla bez supervizora tak bych mu sebral řidičák a až za pět let, to by si potom už více vážili někteří machři jestli mám jezdit jak člověk nebo jako zvíře ? Jo musí se tvrdě na tyhle věci....\nRe: Re: Re: ...ano....a budeme vymýšlet...\n"a když nemá kdo by mu mohl dělat supervizora" - blbe...\nRe: Re: Re: Re: ...ano....a budeme vymýšlet...\nno jinde to tak podobně funguje, neříkám, že to má být přesně takto, ale něco by se s tím mělo dělat.... a Pane Navrátile jste opravdu inteligent, klobouk dolu!\nvíš že v americe mohou samostatně řídit děti již od 16ti let a někde dokonce od 15ti????\nBMW vysvetluje vse ( podobny typ ridicu jezdi i v Audi )\nnejhorší kombinace: černé staré BMW (silné), a velký pochromovaný výfuk, jízda z akce v noci, řidič max 25 let se slunečními brýlemi trochu připitej, cigáro v hubě (může být i marihuana), v durhé ruce drží mobil a čte si zpárvu od druhé přítelkyně jak mu to zítra udělá, zatemněná okna, blondýna vedle na sedačce v mini sukni, že ji jsou skoro vidět kalhotky, lepící se na krk řidiče, hudba na plný pecky, pásy používat na co? řidič: já mám dobrou káru má airbagy a veký nárazník... ale stejně to nepotřebuji já jsem machr.... tak tohle je adrenalin jak má být... ale především pro ty co jezdí kolem takových magorů jako je tento příklad :))) nemusí být všechny kombinace ale stačí nakombinovat tak 3 a nehoda je nato ta ta....\nteda takovéto paušalizování bych od kovaného zástupce menšin nečekal...\njistě schopného člověka, kerý by byl pro naši společnost velkým přínosem, když si už ve 22 dokázal při studiích vydělat na BMW.....\nRe: Škoda mladého\nbmw muze mit kdejaky jeliman, starsi modely se prodavaji levneji nez zachovale felicie\nOtázka taky je, zda bmw nedostal rozmazlený synek od papínka podnikatele a zda by v následujících letech při machrování před přítelkyní někoho rovnou na cestě nezabil. Kdo chce kam, pomůže si tam sám. Je mi líto přítelkyně.\nRe: Re: Škoda mladého\nmno ale taky ho mohla krotit..\nRe: Re: Re: Škoda mladého\nVy jste vtipný/á. Svého 21 letého přítele můžu krotit jak chci, stejně se občas v autě jeho mladický mozek projeví (i když v 99% času na cestě jede klidně a bezpečně - pochybuji, že to je mým krocením). Ti mladí kluci za to snad ani nemůžou, tak jen doufám, že ten můj tento kritický věk přežije bez větší nehody.\nRe: Re: Re: Re: Škoda mladého\nTak v tom případě by měl přijít na nějakou dobu o řidičák a třeba si mezitím uvědomí, že auto a silnice nejsou vhodné prostředí pro ventilaci přebytku testosteronu. Tam stačí desetina sekundy a už nic nejde vrátit zpátky.\nnooooo.....;o))) tak to je dost od věci, třeba to byl frája a bawoš 20 let stará šunka za cenu felívvie, neznali jsme ho a těžko soudit. Lituju holky, ho ani tak ne, byť je to krutý..\nFabie zas nemůže být tak nekvalitní, jako někteří podle crash testů tvrdí. Ustála srážku s BMW a posádka (i když zraněna), přežila\nfabie je robustni\n4 nebo 5 hvezd je jedno\n4 hvezdy ma i bmw5\n4 hvezdickovy auto podle testu muze byt bezpecnejsi pri vyssich rychlostech nez petihvezdickovy, protoze muze mit tuzsi deformacni zony\nJenže tu nenapsali, v jakém stádiu rozkladu a stáří to BMW bylo.\na taky nenapsali, jak to do té fábie trefili. Já mám Fábii, ale že bych věřil tomu, že přežiju srážku s BMW (i když v rozkladu), tak to teda moc nevěřím...\njestli porovnavas fabii a bmw7 tak ne, porovnavej bmw5 a superba. s fabii nemuzes porovnavat ani bmw1\nJak vidno, jedno srovnání právě proběhlo.\nNo tak se zase zabil jeden, co si to zasloužil. A jeho přítelkyně, která ho za jeho styl jízdy možná obdivovala, jaký je to frajer, možná ne, těžko říci. A odnesli to dva nevinní chudáci - přejme jim, ať jim aspoň nezůstanou následky. Na tom místě určitě vyroste křížek, svíčičky, věneček a kytičky za nebohý zmařený mladý život. Amen.\nA teď kontrolní otázka, soudruzi: Jak je možné, že při nehodě to posádka (výrazně) většího a těžšího vozu odnesla hůře? Že by neměli zapnuté pásy?\nProč byste si nemohli vybrat, které předpisy nebudete dodržovat a jak tedy hodláte zemřít? Jen si prosím, milí piráti, vybírejte takové, při kterých nevezmete s sebou někoho dalšího.\nv rukou neskuseneho ridice je zbran...takovejch 170 koni s nahonem vzadu dokaze potrapit - hlavne kdyz sprchne.\n20 a 22 let.... nezavidim rodicum... docela slusne vyhozeny prachy...\nJa myslim, ze policajti co chytaj tam, kde maji narizeno a nemuzou si vybirat, kde maji stat. To urcuje nekdo od stolu jako vsude. A libi se mi na nas cesich, ze kdyz je policajtu na silnicich moc je to buzerace a kdyz malo, tak zase stiznosti, ze chybeji. Jo holt jsme narod vecnych stezovatelu.\nAle i ti, kteri to rozhoduji jsou policajti a ridici. Urcite to neni tak, ze by Franta s Lojzou rano vzali radar a rekli si pujdem tam a tam:-)\nco maji policiste spolecneho s touto nehodou? zodpovednost je na rididich, ne na policistech...\nnechápu co je na jízdě automobilem tak složitého\nvevnitř vozu jsou same ukazatele, a změnit sklon nohy podle značení snad není takový problém\nRe: nechápu co je na jízdě automobilem tak složitého\nPro někoho nepřekonatelnej...adrenalin je u některých víc,než přirozený pud sebezáchovy\nRe: Re: nechápu co je na jízdě automobilem tak složitého\nto ale znamená, že po stránce psychické nejsou vpořádku