Zdravotně postižení | Vláda ČR\nVládní výbor pro zdravotně postižené občany je stálým koordinačním, iniciativním a poradním orgánem vlády České republiky pro problematiku podpory občanů se zdravotním postižením. Byl zřízen usnesením vlády ČR ze dne 8. 5. 1991 č. 151. Výbor se zabývá problémy, které nemůže samostatně vyřešit jediný resort. Jeho cílem je pomáhat při vytváření rovnoprávných příležitostí pro občany se zdravotním postižením ve všech oblastech života společnosti. Prostřednictvím svých zástupců ve Výboru se na jeho činnosti podílejí sami lidé se zdravotním postižením.\nVládní výbor spolupracoval na přípravě Národního plánu pomoci zdravotně postiženým občanům, Národního plánu opatření pro snížení negativních důsledků zdravotního postižení, které vláda schválila v letech 1992 a 1993, Národního plánu vyrovnávání příležitostí pro občany se zdravotním postižením, přijatého v roce 1998, který byl každoročně aktualizován. V roce 2004 přijala vláda ČR Střednědobou koncepci státní politiky vůči občanům se zdravotním postižením, z jejíchž cílů a úkolů vycházel Národní plán podpory a integrace občanů se zdravotním postižením na období 2006-2009 přijatý v roce 2005. Následujícím plánem byl Národní plán vytváření rovných příležitostí pro osoby se zdravotním postižením na období 2010-2014, přijatý v roce 2010, který byl rovněž každoročně aktualizován. Aktuálně platný Národní plán podpory rovných příležitostí pro osoby se zdravotním postižením na období 2015-2020 byl schválený usnesením vlády České republiky ze dne 25. května 2015 č. 385, obsahově i strukturou vychází stejně jako předchozí plán z Úmluvy o právech osob se zdravotním postižením.\nVýbor přispívá k šíření informací o zdravotním postižení do široké veřejnosti mj. i vyhlašováním Ceny VVZPO za nejlepší publicistická díla, zaměřená na téma zdravotního postižení v tisku, rozhlase a televizi. Soutěž se koná každoročně od roku 1994.\nSekretariát VVZPO administruje Národní rozvojový program mobility pro všechny, jehož účelem je podpora realizace komplexních bezbariérových tras ve městech a obcích. Opatření zahrnují odstraňování bariér v budovách státních a veřejných institucí a zpřístupňování dopravy.\nSekretariát VVZPO zajišťuje administraci dotačního programu Podpora veřejně účelných aktivit spolků zdravotně postižených.\nJednací řád VVZPO\nStatut Vládního výboru pro zdravotně postižené občany\nVýroční zpráva o činnosti Vládního výboru pro zdravotně postižené občany za rok 2016


Jak se zbavit nepořádku - inetreality.sk\nTereza Kramerová: Jak přivábit nového muže, když jsem dlouho sama? ove krása proti stárnutí krém recenze\nJak se zbavit Conficker faktory proti stárnutí 28, Jak se mohu zbavit absolutoria terapie pomocí červeného světla proti stárnutí. Obyčejné proti stárnutí Hydratační gel proti vráskám btses, syrové bambucké máslo proti stárnutí jak se zbavit lenosti.\nZbavte se nepořádku a ukliďte si jednou provždy - 1. oblečení recenze na psaní vrásek na obličeji\nNejlepší oleje proti stárnutí pleti yc189 bělící krém a krém proti vráskám, vzhled vrásek pascal janin suisse proti stárnutí. Dětské kvasarové zařízení proti stárnutí krém proti fytoceramidom proti stárnutí pleti, islamisme suisse proti stárnutí obnovit recenze proti stárnutí.\nPoslání ženy - přednáška Terezy Kramerové + meditace vrásky na cele co znamenají\nProč se zbavit věcí, které nepotřebujete? Pomůže to vaší rodině! Jak začít? Foto: iStock\nIng arch. Milena Moudrá: Feng Shui - zbavte se nepořádku nejen v bytě, ale i v životě zbavit se netflicks popunder\nKouzlo jak se zbavit věcí šperky pokročilé sérum proti stárnutí\nPro pořádkumilovné lidi je život v nepořádku naprosto nepochopitelný, nicméně jsou mezi námi jedinci, kteří to mají ve svém životě jinak. Přestože si v bordelaření vyloženě nelibují, neustálý úklid je pro ně nepřekonatelnou zkouškou. Někdy vede nepořádek i k nepříjemným důsledkům.\nIva Kolářová: Ukliďte si s lehkostí domov a tím i život červený palmový olej proti stárnutí\nAhojky, tak já taky patřím k těm, které už skoro ani neví, co je to mít doma uklizeno. Myslím, že hodně záleží na počtu dětí, jejich věku a hlavně na jejich režimu spaní, způsob hraní atd.\nDebordelizace na 5 minut denně dobré výrobky proti stárnutí, mladé ženy\nNejlepší všechny přírodní sérum proti stárnutí odstraněny z vrásek, vzorky proti stárnutí náplasti na vrásky diskuze. Elixír proti stárnutí Smashbox kosmetické procedury proti vráskám na čele, Nejlepší recenze vlhkosti proti stárnutí Abris souterrain suisse anti aging.\nZbavte se nepořádku jednou provždy - Stačí 10 minut denně nejlepší přípravek na obličej proti stárnutí 2020\nVýrobky s jasnou esencí proti stárnutí krém na uzdravení vrásek v domácím prostředí, jak se zbavit cizího přízvuku péče o pleť s akné a stárnutím. Funguje proti vráskám jak se zbavit tinea capitis, nasolabiálne záhyby, co říkají nuxe nuxuriance sérum proti stárnutí a zhušťování.\nVztek, jeho dynamika a jak s ním pracovat sleva allegro proti stárnutí\nMarie Kondo - Zázračný úklid - Pořádek jednou provždy ošetření skvrn proti stárnutí\nTlakové body proti stárnutí organické ošetření pleti proti stárnutí, infuzní terapie proti stárnutí výrobky proti stárnutí do 30. Jaký je význam anti stárnutí Přípravky proti stárnutí pro mastnou pleť hghivhl, astrid Vrásky paiement nfc suisse anti aging.\nDOMOV #3: JAK SE ZBAVIT VĚCÍ PO ÚKLIDU? (dar a prodej) nasolabiálne vrásky, jak je odstranit\nJulia Holíková, Jak se zbavit brýlí zbavte se barbie panenky\nJak se zbavit hackera statistické definice výrobků proti stárnutí, jacques Guyot suisse proti stárnutí Actelion suisse proti stárnutí. Buněčný proces proti stárnutí Madara pokročilý noční krém proti stárnutí, obličejová Fairfax proti stárnutí va Nejlepší vráskám fórum.


Koupelna, interiérový design\nOd pradávna lidé hledali způsob relaxace, spláchli si starosti v koupelně a mnozí jej našli v tom, čemu dnes říkáme „horká vana“. Dlouho před obrazem moderní design vířivky Horký pramen hraje v průběhu let důležitou roli v životě lidí. Staří Egypťané a Řekové znali výhody jejich používání, stejně jako Římané, Japonci a mnoho dalších. Pro některé z těchto kultur bylo koupání mnohem víc než jen sanitární léčba – byla to jedinečná zdravotní terapie a zdroj relaxace.\nJacuzzi s modrým osvětlením\nDnes je vířivka naprostou senzací a základním rysem našich domovů. Že moderní jacuzzi začala se formovat v polovině dvacátého století, kdy se italská rodina Jacuzzi přestěhovala do USA a otevřela své podnikání s jacuzzi. Rodina měla obrovský úspěch a udělala ze své společnosti vůdce moderní design vířivky Značka. Název „jacuzzi“ se instinktivně stal synonymem pro horké koupele a získal si velkou popularitu po celém světě.\nVe druhé polovině dvacátého století mnoho z nich zahájilo vlastní jacuzzi podnikání podle vzoru rodiny jacuzzi. Postupně trh zbohatl na nových produktech, jejichž měnící se tvary, barvy a materiály dávají image dokonalého a moderní jacuzzi Track design. Je těžké říci, jaký je dokonalý design, ale s tak širokým výběrem dnes může každý uspokojit své touhy a potřeby. Je to jen o tom moderní design vířivky najít ten, který vám nejlépe vyhovuje, a prostor pro něj určený. Kromě příznivých účinků své funkce může jacuzzi přinést na místo zvláštní energii a stát se vaším oblíbeným místem v domě.\nHi-tech jacuzzi s televizí\njacuzzi s ekologickým designem\nminimalistický design vířivky


Doba postfaktická | Stanislav Komárek\nČasto dnes mluvíme o tom, že nastává doba „postfaktická“ - co to vlastně znamená? Je dobře si uvědomit, že latinské slovo factum je odvozeno od slovesa facere, činit, dělati, tedy faktum je něco „učiněného“, či „udělaného“, ve vědecké praxi třeba v laboratoři učiněného námi samými. Pan Vaňous jako takový faktum není, spíše fenomén. Jeho hodnota řekněme krevního tlaku či obsahu glukózy v krvi ovšem už faktum představuje, obě čísla povstala naší víceméně sofistikovanou laborací s Vaňousem, procesem, který je třeba se naučit a dobře umět. Mají určitý specifický význam – o tom, zda třeba Vaňous umí algebru, nevypovídají nic. Vědcům tento pohled na svět bývá většinou samozřejmý, či by aspoň být měl (i zachycení nějaké události do slov už je aktem interpretace, vypravování není událost sama, ale také „faktum“). Nemůžeme si ani říci, že o nějakém jevu, řekněme o kosech či punkerech, budeme jenom „sbírat fakta“, která potom nějak vyhodnotí budoucí generace – zaručeně se ukáže, že budoucí věky by si přály znát fakta zcela jiná, podobně jako třeba v kronikách Cortésova tažení do Mexika chybí většina toho, co by si dnešní etnografové či sociologové přáli vědět, zato je podrobně zachyceno, kolik a jakých koní výprava měla a kde všude páter Olmedo sloužil mši.\nLid si zcela mylně představuje, že fakta jsou ve světě jaksi sama o sobě, podobně jako kámen ležící u cesty, což je hluboký omyl. Řekněme válka v Sýrii je velmi komplexním fenoménem, to, co z ní ovšem to které médium vybere, popíše a zobrazí, je už „faktum“, něco učiněného námi a představeného světu k věření či pohoršení. To, že řekněme dnes běžel po jedné ulici v Damašku toulavý pes a značkoval všechny rohy, bude sotva vybráno, ač je to „také pravda“, zatímco dětská tělíčka roztrhaná bombou jsou pro média to „pravé ořechové“. Od vybírání k dobarvování faktů už je jen krůček – řekněme, že i histologické preparáty se už barví více než sto padesát let. Pokud žádná školka právě vybombardována nebyla, je některá z bojujících frakcí v pokušení něco takového vyfabrikovat, pár kanystrů červené barvy se vždycky najde - „oni“ by toho jistě byli schopní a snímek, který internetem obletí svět, jen přispěje k jejich spravedlivé porážce...Vždyť boj absolutního dobra s absolutním zlem dostoupil svého vrcholu a pro „naše“ vítězství je každý prostředek dobrý. Poslední bitva vzplála... V době fotoshopů už ani není nutné nic zinscenovat, „nová fakta“ vyvstávají přímo pod našima rukama v počítači. Ti, kdo ještě před pár lety nadšeně kázali o „sociální konstrukci reality“, jsou dnes ze stavu věcí zděšeni, zejména proto, že to v převážné většině nejsou oni, kdo „sociální realitu“ konstruují, tak, jak by podle jejich vkusu „být měla“.\nPamatuji si na ten šok, když se mnou newyorská podzemní dráha v roce 1985 poprvé vyjela na viadukt nad Bronxem a já uzřel všechnu tu mizérii, kterou jsem vždycky míval za zinscenovanou v moskevských propagandistických ateliérech. Oproti starým „výběrovým“ dobám je dnes možno žít v názorových „bublinách“ po celá dlouhá léta, protože nic nebrání tomu, zastávat jakkoli bizarní stanovisko: že nevěříte, že trpaslíci užírají v našich spížích? My vám to ozřejmíme! Eventuální „ministerstvo pravdy“ v tomto kolektivním šílení mnoho neřeší...


Znovu Jaguáři | Půjčovna pomůcek 3P, z.s.\nVe dnech 19. – 22. července se tým hráčů florbalu na elektrických vozících Jaguars Praha účastnil tradičního Euro-cupu v německém Güstrow, který pořádá každé dva roky tamní domácí tým Nording Bulls. Letošní ročník byl již osmý a Jaguáři přijeli už po třetí. Tentokrát se turnaje zúčastnilo osm týmů ze čtyř evropských států – Německa, Švýcarska, České republiky a Estonska. Pro estonský tým Electric Warriors účast na tomto turnaji znamenala premiéru na mezinárodní scéně. Turnaj byl zajímavý i herním systémem každý s každým, který sliboval mnoho her s mnoha soupeři. V roce 2011 skončili Jaguars osmí z devíti a tak si jako cíl dali dosáhnout lepšího umístění. Jelikož Güstrow leží až na severu Německa, čekala na nás v pátek dlouhá cesta, která se protáhla ještě několika zácpami na německých dálnicích. Devět hodin v transitu bez klimatizace bylo opravdu náročné. Ale zvládli jsme to. V Güstrow nás sice čekalo ještě jedno malé překvapení s ubytováním, kdy jsme byli nuceni naskládat se zpět do rozpálených aut a jet 4 kilometry jinam, ale to nakonec stálo za to. Nové ubytování bylo plně bezbariérové a pěkné. Lepší než to, kde jsme byli ubytováni na předchozích ročnících. V sobotu po tradičně skvělé snídani a slavnostním zahájení přišli konečně zápasy. Náš první zápas jsme sehráli právě s nováčky Electric Warriors z Estonska. Estonci se rozhodně předvedli v dobrém světle. Na jejich výkonu sice byla cítit nervozita, ale předvedli dobrou hru. Podařilo se nám je ale přestřílet 8:4. V druhém zápase proti nám nastoupili domácí Nording Bulls v plné sestavě, ve které nám v roce 2011 nadělili 10:0. Tentokrát se nám díky skvělé obraně podařilo uhlídat klíčového střelce soupeře a vyhráli jsme zázračně 2:0. Dalším soupeřem byl tým Rebellz z Berlína. Rebellz jsou nový tým, ale některé hráče jsme již potkali v jiných týmech. Soupeř hrál dobrou hru, i když byla znát jejich nesehranost a nevyhranost. Podařilo se jim sedmkrát vystřelit na naší bránu. Ale jen jedna střela prošla. Na druhé straně nám se podařilo dát pět gólů. Vyhráli jsme 5:1. Tři vyhrané zápasy v řadě po mnoha turnajích, kde jsme byli rádi za jednu výhru, byl šok. Ale příjemný. Po pauze na oběd nás na hřišti přivítali němečtí St. Augustin Tigers, kteří nás minule porazili 1:0 po smolné penaltě. Tehdy byl zápas vyrovnaný. Tentokrát tomu bylo jinak. Soupeře jsme celkem hladce přehráli 9:2. Pár minut si mohl zachytat i nováček v bráně Artur, který si tak na mezinárodní scéně vychytal svých prvních 50%. Navíc Míša proměnila zázračnou penaltu, kdy střílela v poslední chvíli křížem přes celou bránu. Pak už přišel poslední a nejtěžší zápas dne – favorité turnaje Iron Cats Zurich. V roce 2011 nás tehdy Iron Cats v pozměněné sestavě porazili 5:0. Od té doby se zase mnohem více sehráli a letos nás porazili 4:0. Večeře se ale stejně nesla v radostném duchu. Vyhráli jsme čtyři zápasy z pěti. To se nám nikdy dřív nepovedlo. V neděli nám zbývalo dohrát dva skupinové zápasy. První byl s Rocky Rolling Wheels z Berlína. Na předchozím ročníku jsme s nimi prohráli 0:4. Letos se skóre obrátilo na 4:0. Pro nás. Poslední zápas skupiny byl s Black Knights Dreieich. V roce 2011 nás porazili 8:1 a letos zatím vedli skupinu. Porazili i Iron Cats. Zápas byl dlouho vyrovnaný a střelecky bohatý. Black Knights mají tři šikovné rychlé střelce. Na mou bránu tak letělo 14 střel. Z toho padly tři góly. Nám se podařilo skórovat jen dvakrát. Soupeř tak vyhrál 3:2. V jedné společné skupině jsme tak skončili na senzačním třetím místě hned za Iron Cats a Black Knights. Čekal nás tak boj o finále s Iron Cats. Snažili jsme se bránit, co to šlo a první půlku jsme dotáhli vyrovnanou 2:2. V druhé půlce jsme ale už nestačili a celkově prohráli 6:2. Jelikož Nording Bulls zázračně porazili Black Knights 3:2, čekal nás zápas o třetí místo právě s Black Knights, na jejichž způsob hry jsme v našem prvním setkání nenašli klíč. A nenašli jsme ho ani tentokrát a prohráli 3:0. I tak jsme ale obsadili neuvěřitelné čtvrté místo. 8. Euro-cup, po divácky ne příliš poutavém finále dvou hrajících hráčů a zbytku tvořících blokující chumel u té či oné brány, vyhrál tým Iron Cats Zurich. Druzí skončili domácí Nording Bulls Lohmen, třetí Black Knights Dreieich, čtvrtí Jaguars Praha, pátí Estonci Electric Warriors, šestí Rebellz Berlín, sedmí Rocky Rolling Wheels Berlín a sedmí St. Augustin Tigers. Byl to náš nejvydařenější turnaj a setkání se stejnými soupeři po dvou letech ukázalo, jak se naše práce vyplácí. Za odměnu jsme se zase vypravili k majáku do Warnemünde jako před dvěmi lety. Za náš úspěch vděčíme našim trenérům Andy a Kubovi. Každý hráč má své místo a všichni hráli skvěle. Standa dal celkem 16 gólů a obsadil tak třetí příčku střelců turnaje. Míša dala 10 gólů (11 místo), Denis 5 (13 místo) a jednou zaskórovala i Ivka, která se umístila na druhém místě mezi hráči s T-stick hokejkou. Moje brankářská úspěšnost byla 73,4 % a stala jsem se třetí brankářkou turnaje. Děkujeme firmě White Trans, která nám pronajala dodávku s řidičem se slevou a odvezla nám všechny sportovní vozíky. Děkujeme Jaroslavě Štěpinové za finanční podporu, trenérce Andy a našim asistentům a řidičům Matějovi, Matějovi H., Marušce, Kájovi a pomocníčkovi a maskotovi Matějíčkovi. Děkujeme všem zúčastněným týmům a organizátorům za skvělý turnaj. Těšíme se opět za dva roky. Jana Stárková Brankářka Jaguars Novinářka na volném kolečku


Wenger Avenue 01.1641.112 - Hodinky Helveti.cz\nÚvod > Hodinky Wenger>Avenue>Wenger Avenue 01.1641.112\nPánské hodinky Wenger Avenue 01.1641.112\nPánské hodinky Wenger Avenue 01.1641.112 jsou novinkou roku 2017. Řada hodinek Avenue je určena pro sportovní výkony, samozřejmostí je také městský design hodinek, díky kterému lze hodinky nosit denně...\nPánské hodinky Wenger Avenue 01.1641.112 jsou novinkou roku 2017. Řada hodinek Avenue je určena pro sportovní výkony, samozřejmostí je také městský design hodinek, díky kterému lze hodinky nosit denně. Ciferník hodinek navíc obsahuje vojenský čas, datum a je chráněn minerálním sklíčkem se safírovým povlakem. Perfektní čitelnost i v noci pak oceníte díky luminiscenčním ručičkám a indexům. Vodotěsnost tohoto modelu je 10 ATM.\nVelký čitelný ciferník,číslice i ručičky fosforeskují. Kvalitní kovový řemínek.


EnviWeb - Chystá se unikátní galerie v přírodě\n11.07.2009 | 123× přečteno vytisknout článek\nCílem tohoto ojedinělého projektu je obnovení a zvýraznění tradiční a historické hodnoty krajiny a vytvořit atraktivní prostředí pro obnovu národopisných aktivit typu vítání jara, otevírání studánek, kosení valašských luk a jiné. Pořádáním sochařských a řezbářských sympozií a malířských cest se postupně bude realizovat "Galerie v přírodě na Soláni". Předpokládá se realizace v celém prostoru hřebene Soláně. V prostorách navazujících na stávající, nebo předpokládané nově budované objekty by vznikly plochy upravené jako charakteristická "valašská zahrada" s prvky valašské krajiny.\nNaučná stezka přírodovědné, kulturní a národopisné historie a současnosti Soláně, potom vytvoří podmínky pro informaci, nejen o historii života na Soláni, ale i národopisné a kulturní historii. Realizované prvky valašské zahrady a valašské krajiny vytvoří podmínky pro informaci o možnostech zachování krajinného rázu regionu. Bude realizováno 60 výtvarných objektů a upraveny menší plochy navazující na jednotlivá zařízení cestovního ruchu v prostrou cca 3,6 ha území, přičemž do budoucna je plánováno až 100 objektů na 10 ha. Půjde také o využití sochařských a řezbářských sympozií aplikací na významná místa v krajině a tím vytvořit umělecko - naučný progam pro veřejnost. Projekt Galerie v přírodě, valašská zahrada a valašská krajina na Soláni má zpracován projekt krajinných úprav, který byl odsouhlasen CHKO Beskydy, Muzeem regionu Valašsko ve Vsetíně a byl doporučen odborem kultury Zlínského kraje k realizaci. Fyzická realizace projektu bude probíhat do srpna 2010. Na podzim 2008 byly vytvořeny první sochy, které byly umístěny do krajiny, v roce 2009 a 2010 je plánována realizace dotčených krajinných úprav a instalace dalších děl. Výsledky projektu bude vytvořeno 7 nových expozic a provedeny krajinné úpravy na ploše 3,6 ha Zdroj: Sdružení pro rozvoj Soláně Tweet


Po všech těch trapných, vážně se braných záchranách světa, či dokonce vesmíru Marvel konečně exceluje v tom co umí nejlépe. Komiksové komediální taškařici. O fous horší než první Avengers. Snad ještě šťavnatější a ulítlejší humor, plus parádně mimózní postavy (Cate Blanchett s parohy, zmalovaný Goldblum - wtf), to byla trefa do černého. Absentuje však vyvážená parta superhrdinů, kde má každý toho svého. I tak je to ale sakramentsky chytlavé a vždycky, když se rozehrála ta vypalovačka z traileru, diváci v kině se spokojeně pochechtávali. Zcela legitimně.(28.10.2017)


Úvodní stránka > Zápisy z akcí > Rok 2013 > květen\n209)11.5.2013 Pracovní akce - lokalita Kamenný ponor, účast Hawk Anife, Libor a Vašek\nOd poslední akce uběhl už nějaký ten den, ale hlavně ponorem proteklo hodně vody. Poslední měření průtoku proběhlo 20.4.2013 a ten den činil průtok průměrně 16,675m3 vody. Jak se situace s vodou změnila po jednadvaceti dnech budeme vidět co nevidět. Anife a Libor slyší vodu už na povrchu, já ji tedy neslyším, takže bude průtok relativně asi malý. Jakmile jsme dole, máme možnost se na vlastní oči přesvědčit, že vody teče slále dost. Měříme nejprve tradičně kolik. Pět litrů nateče v průměru za 36 vteřin. Výpočtem lze zjistit, že to dělá cca 0,1386l/sec, to je 500l/hod, čili 12m3 za den. Když zprůměrujeme dva poslední vypočítané průtoky a vynásobíme počtem dní mezi měřením, vychází nám, že zde proteklo za těch 21 dní něco kolem 300m3 vody. Na místní poměry to není zas tak málo. Předpokládám, že už nebude čelba zatopená. Na to je průtok malý. Můj odhad se potvrzuje, je zde jen tradiční jezírko. Při bližším zkoumání pokud byla voda nejvíc nastoupaná, nacházím na závěsné dráze zachycené kousky materiálu organického původu (zřejmě kousky kůry) a je vidět, že byla voda nastoupaná ještě o nějakých dvacet centimetrů výš, než tomu bylo 13.4. To bylo naposled, co jsme byli revidovat stav na čelbě a ta byla tehdy zatopená až po dráhu. Dlouhá pauza se nepříznivě projevuje na technice. Přepravní vozíky jsou značně zatuhlé a odmítají se dát do pohybu. První spouštění se tak stává docela utrpením pro obsluhu a různé škubání a pocukávání za lanko má navíc za následek, že se lanko zaklesává tam kam nemá a nakonec to nejde ani nahoru. Libor jde hledat závadu a já zatím plním dole kbelíky kamením. Pak se jako mávnutím proutku zase všechno dává do pohybu a zase to celkem funguje. Problém je u poslední rolny, kde se lanko může dostat pod ni a pak to nejede. Do příště musím připravit nápravné opatření, aby se to nemohlo stávat, protože když zde budou jen dva lidi, tak ten dole se může uběhat (vlastně vzhledem k průleznému profilu - ulézt). Postupně se dotěžuje všechen materiál, který zde byl připraven. A pak se pouštíme do revidování stavu stropu a čelby. Zbylo zde ještě několik uvolněných kamenů, které bude záhodno sundat, aby pak někoho nepřekvapily, pokud by mu přistály za krkem. Zpočátku to vypadá celkem snadně. Některým stačí docela málo, až na jeden kousek ve stropu, který se zde houpá jak kostelní zvon a nechce se mu dolů. Je to nepříjemná situace. Kámen je z obou stran jakoby zavěšen na nevelkých výstupcích, ale nejde z nich zesmeknout. Zřejmě by sám ani nespadl, ale nechat si ho nad hlavou není nijak příjemné, jelikož je pacholek dost těžký, aby mohl hodně ublížit. Takže rozhodnutí je jasné, musí dolů. Líp se to rozhodne, ale vlastní provedení je děsné. Prostoru na manipulaci s nářadím je zde málo, pokud chce člověk zůstat mimo dosah kamene při jeho uvolnění. A pokud se posunete do výhodnější polohy pro manipulaci, jste s největší pravděpodobností v jistém ohrožení, že vám spadne na nohy, ale předtím vám ještě zlomí nos. Nejdříve se pokoušíme o shození z bezpečného místa. Bohužel to nejde a je to značně vysilující. Střídáme se s Liborem po krátkých časových intervalech ve snažení. Sice dochází k jistému drobnému posunu směrem dolů, ale jak je vidět, zdaleka to nestačí. Provádím detailní průzkum situace ze všech stran a docházím k přesvědčení, že pokud ho chceme sundat, budeme muset palicí urazit kus boku, na kterém se pohupuje. Takže nezbývá než se nasoukat k němu, nohy dát někam pokud možno bokem kdyby vypadl a bušit palicí, kam je třeba. Není to teda vůbec příjemné. Nedá se to v takové poloze moc dlouho vydržet. Rány nepočítám, ale znatelné trhlinky se po chvíli přeci jen ukazují. Změna polohy na bezpečnou a změna nářadí, palice za pajsr. Uvolňujeme několik menších kamenů z boku, kde ten šutr drží, ale stejně je to pořád málo. Zůstal viset zhruba jen na pěticentimetrovém malém oblém výstupku. Anife signalizuje, už asi půl hodiny, že je čas na přestávku, takže to prozatím vzdáváme a lezeme nahoru, jsou skoro dvě hodiny odpoledne. Libor musí pro dnešek končit, ale dorazil Vašek, takže budeme pak dole zase dva, což je v těchto místech velice záhodno. Po krátkém občerstvení na májovém deštíku jdeme opět dolů a pokračujeme se snahami uvolnit ten "zvoneček ze závěsu". Postupně pajsrem oťukáváme to místo na kterém to všechno drží. Další dva centimetry jsou pryč. Pohupujme s tím kamenem kupředu a zpět, jak jen to jde, ale prostě to nestačí, pořád dokonale visí. Pajsrem už to nejde, palicí není co urazit, jediné co lze ještě zkusit je majzlík a pokusit se odštípnout ten zbylý kousek toho ideálního závěsu. Ovšem to znamená se opět nasoukat hodně blízko k němu. Jsem přesvědčen o tom, že je to asi jediné dostupné řešení a že je zde dost místa pro oba (pro kámen i pro toho, kdo se o to pokusí). Jdeme na to. Během chvilky je kámen dole, odhad byl opět správný. Pak už jen podrtit na přijatelnou velikost vhodnou k přepravě. Dokončujeme začištění čelby, odkud ještě vylamujeme dva menší nedržící kameny a za za nimi se objevuje další ze svislých korozních trhlin, vyplněná sedimentem. Její šířka je místy do deseti centimetrů, směrem kupředu se o něco zužuje. V její horní části je sediment dokonale zrnitý a ve spodní části je struktura jílovitá. Čistíme trhlinu do hloubky víc než půl metru, kde narážíme na skalní přepážku. Stav čelby díky této trhlině skýtá opět jisté možnosti postupu, ale dnešní čas už pro tyto aktivity není příliš výhodný a navíc jsme valnou většinu našeho fyzického fondu už dnes spotřebovali, takže další postupy necháme na příště, až budeme odpočatí. Balíme si fidlátka a lezeme jak šneci nahoru. Přes všechny dnešní nepříznivé okolnosti bylo na meziskládku vytaženo přesně 70 kbelíku materiálu. Venku nás omývá opět ten májový deštík, jako by nestačilo, že jsme se celý den povalovali v potoce... holt změna je život.\n210)20.5.2013 Mimořádná akce na Kamenném ponoru - účast Hawk a Anife\nPondělí je taky dost dobrej den pro akci v jeskyni. Počasí nám tentokrát přeje, je příjemně slunečno a modrá obloha je tu a tam zdobena malebnými mraky. Mohlo by se uvažovat i tom, že je škoda zalízt pod zem, když je dnes tak krásné jaro. Dnešní plán je ale jasný a na lelkování na povrchu v něm není místo. Stěhujeme dolů potřebné nářadí a následuje tradiční měření průtoku, který je dnes viditelně menší než posledně. Pět litrů natíká za 53 vteřin, což je 0,094l/sec. Výpočtem lze dojít k dalším hodnotám a to například, že za 24 hodin proteče do podzemí už jen 8,1m3 vody. Na čelbě bude tedy jen klasické jezírko, což nám zajisté vyhovuje. Dnešním cílem je vybourat kangem překážející kámen ve spodní části čelby a pak se pokusit o další přibírku kolem svislé pukliny, kterou jsme minule postupně obnažili. Jedinou nepatrnou dnešní nevýhodou je to, že jsme jen dva. To znamená, že jeden je dole a druhý u vrátku. Úkoly jsou rozděleny a jdeme na to. První část dnešního úkolu nám zabere i s přípravou téměř tři a půl hodiny. Pak je vyhlášena pauza na oběd, to se dovídám, že bylo vytaženo 28 kbelíků kamení. Po půlhodinové přestávce jdeme opět dolů. Na pořadu je přibírka. To prezentuje, že za stálého rachotu techniky se pokoušíme rozšířit středovou svislou puklinu na přijatelnější rozměr. Postupně se probíjíme o něco kupředu. Změna oproti minulému stavu je odtok vody, který se mírně přesunul ke středové puklině, kde se voda doslova cedí nějakou spárkou mezi kameny. Je to krásně vidět podle prachu, který se různě usypává na vodní hladinu a ukazuje odtokovou cestu. Přibírku dokončujeme a na povrch se dostáváme v šest odpoledne. A to je k tomu mimořádnému pondělku vše. Příští akce bude ve znamení těžby.\n211)25.5.2013 Pracovní akce: revize lokality Kristýna a po té Kamenný ponor. Účast: Libor, Mike, Hanka a Hawk.\nKristýna - po dlouhé době probíhá revize stavu lokality. Pro některé z nás je to na této lokalitě premiéra. Zdejší velkou zvláštností je zbarvení vápenců. Převládající barva je zde růžová v různých odstínech sytosti. Možná by lokalita snesla i název "Růžová Kristýna". Po úplném zaplavení a následném prudkém poklesu vodní hladiny je všechno dokonale vypulírované. Další zvláštní skutečnost, je zde nezvykle velké množství brouků z čeledi střevlíků a jsou jich zde doslova desítky. Člověk si musí dávat pozor kam šlape, aby nedošlo k masakru. Bohužel s sebou nemáme žádnou nádobku do které bychom je odchytali a vynesli na povrch, kam spíš patří. Zřejmě by to asi chtělo provést příště nějakou záchrannou misi. Co se týká dna lokality, je zde vodní hladina téměř po strop. Dle mého názoru by určitě stálo za to se zde ještě o něco pokusit, minimálně ubourat kousek stropu, aby bylo jasnější, zda se dá někam postoupit. A je pravděpodobné, že jisté možnosti zde nepochybně jsou. Závěrečnou fází dnešní revize je vytažení dřevěných dopravních líh, které byly vodou přemístěny do jiného místa a zub času na nich docela zapracoval.\nKamenný ponor - po pondělní akci zde na nás na čelbě čeká kupička materiálu, takže jdeme těžit. Ovšem pro dnešek zde postrádáme strojníka Anife, což je osvědčená obsluha všech vrátků a přes to, že jsem dostal slovní instrukce, jak nejlépe vrátek obsuhovat a co sledovat, a veškeré tyto návody jsem předal Mikovi a Hance, kteří zde dnes budou zařízení obsluhovat, není doprava zpočátku plynulá jako jindy. Jak je vidět, určitá úskalí se vzápětí projevují. Zřejmě to bude chtít, aby nás pro příště strojník zaučil přímo na místě. Po počátečních potížích se těžba postupně upravuje do přijatelného rytmu a kolem půl třetí odpoledne je vytěženo. Mike s Hankou dnes budou končit, neboť mají ještě jiné povinnosti, takže zůstaneme s Liborem jen ve dvou. Vzhledem k tomu, že jsou v čelbě a ve stropě různé trhliny, bereme si dolů na pomoc kango, kterým se pokusíme ještě něco přibrat. Nejprve ovšem provádíme revizi stability kamenů ve stropě, některé kousky jsou pro jistotu raději strženy, protože tam držely spíš silou vůle. Pak se vrháme na úpravu čelby. Hlavní pozornost se snažíme věnovat především místu, kudy odtéká voda a postupně uvolňujeme u dna několik kamenů. Ovšem pak nás nejdříve překvapuje dost zvláštní poznatek, a to, že z pukliny na jižním boku je znatelný, sice jen malý přítok vody a hned deset centimetrů od ní severním směrem je druhá škvíra, kterou voda odtéká. Pokoušíme se uvolnit další kameny ve dně, abychom tu situaci víc vyjasnili. Po krátké době se nám daří otevřít volný odtokový trativod, což je po dlouhé době opět kousek volné cesty pro odtok vody a je to rozhodně velice povzbuzující zjištění. Voda parádně odtéká a to je hlavní. Že by se zde konečně začalo blýskat na lepší časy? To dnes ještě nedokážeme s určitostí tvrdit. Ve zbývajícím dnešním čase se ještě pokoušíme uvolnit nějaké kameny z čelby, ale nejde to vůbec snadno. Postupně zde sice narůstá hromádka materiálu, ale tím to taky pro dnešek končí. Na povrch se dostáváme těsně před sedmou hodinou večer a tím dnešní akce končí. Další plánovaná akce je až za čtrnáct dní a to je ještě výjezd za jinými zážitky, tak nevím, jestli by nechtělo vložit do toho mezičasu nějakou akci mimořádnou?


Úprava pravidel - ...:::LANCIA KLUB - FORUM:::...\nPrávě je pon pro 17, 2018 00:10\nPředmět příspěvku: Úprava pravidel\nPříspěvekNapsal: ned lis 20, 2011 01:48\nTrochu jsme upravili pravidla.Úprava se týká hlavně ceny,která již nebude striktně vyžadována.Důvod je jednoduchý.Někdo prostě neví hodnotu věci.Každý si své věci váží jinak.Proto se pravidlo změnilo na doporučení.Věřím,že zde jsou dospělí inteligentní lidé,kteří pokud o danou věc mají opravdový zájem nabídnou solidní cenu.Taktéž věřím že ceny a dohody o nich se ponesou v přátelském duchu.\nNadále budou vyžadovány:\nFotografie - především u automobilů,(včetně na rozebrání) a litých kol.\nPopis prodávané věci(tím se rozumí stav,najeté kilometry,rok výroby atd.).\nLokalita kde se prodávaná věc nachází či způsob převzetí.\nV případě nedodržení pravidel bude prodávající upozorněn "Prosím doplnit dle pravidel jinak bude inzerát smazán" Prodávající má lhůtu 48hodin do smazání.\nPředmět příspěvku: Re: Úprava pravidel\nPříspěvekNapsal: pát úno 05, 2016 01:10\nNová úprava pravidel. Členové klubu budou mít na požádání inzerci na top místě. Pokud budete mít zájem bude vaše inzerce na vyšších postech do doby než oznámíte ,že prodej či poptávka, je ukončena. S požadavky na top místo se můžete obrátit na mne nebo Dresíka. U mne bych poprosil upozornit přes sms. na čísle 728887525 pro rychlejší vyřízení. Bývám často v zahraničí ale budu se snažit vyhovět co nejdříve.


Odborníci z CERGE-EI nabízejí nápady, jak uchránit ekonomiku - Vědavýzkum.cz\nPovzbudit platební morálku a obnovit efektivitu trhů.\nPoskytnout likviditu dlouhodobě užitečným, respektive životaschopným firmám.\nChytře povzbudit poptávku státními nákupy.\nPodpořit mezinárodní spolupráci.\nNerozptylovat se ničím, co nesouvisí se současnou krizí.\nDaniel Münich, výkonný ředitel IDEA při CERGE-EI:\nFotografie: Hynek Glos, archiv CERGE-EI


Pohár trpělivosti přetekl! Tisíce fanoušků Arsenalu vypískaly kouče Wengera - Sport.cz\n2. prosince 2012 00:27 - Londýn\nTrpělivost fanoušků Arsenalu s chabými výsledky jejich mužstva a klubovou politikou přetekla. Už před sobotním zápasem se Swansea protestovaly tisíce příznivců proti vedení klubu. Nespokojenost ještě vygradovala během zápasu, který Kanonýři nečekaně prohráli 0:2. Kouče Arséna Wengera fanoušci vypískali na stadiónu i v ulicích Londýna.\nV negativních emocích fanoušků a zklamání z porážky tak trochu zanikla dobrá zpráva, že na posledních deset minut zápasu se vrátil na trávníky po dlouhé pauze Tomáš Rosický, který nastoupil k soutěžnímu duelu poprvé od EURO 2012.\nProtestní hnutí Black Scarf Movement (Černé šály) se už před výkopem shromáždilo před stadiónem Emirates a hlasitě spílalo šéfům Arsenalu. Prostestující drželi transparenty s hanlivým nápisem na adresu ředitele klubu 'Ivan Gazidis - What the f*** do you do?' (Ivane Gazidisi, Co to ku..a děláš?).\nHnutí protestovalo proti neustálému růstu cen vstupného, které nekoresponduje s několikaletým čekáním na trofeje a také s absencí zvučných posil.\n„Jestli na ně nemáme, tak kam se pak všechny peníze poděly? Máme nejdražší vstupenky v lize, tak kde jsou sakra výdaje na hráče," rozčiloval se mluvčí hnutí Kelvin Meadows.\n„Většina fanoušků Arsenalu se shodne na tom, že v klubu je něco špatně. Rozcházíme se jen v názoru, kdo je za to zodpovědný," pokračoval.\nNezanedbatelná část příznivců viní z nelichotivé situace kouče Wengera a jeho přestupovou politiku. Francouzský stratég však i přes pád svého celku na desáté místo tabulky nepřestává věřit, že jeho práce nakonec přinese v této sezóně pozitivní výsledky.\n„Je naším úkolem, abychom situaci otočili v náš prospěch. Jsem si tím jistý s ohledem na kvalitu hráčů a týmového ducha, který máme. Tohle je pro nás dobrý moment, abychom se semkli dohromady," vybízel Wenger.\nTrenéra pád zatím nevzrušuje\nÚstup z předních příček tabulky a narůstající ztráta na nejlepší ho zatím moc nevzrušuje. „Neobávám se moc o příčky v tabulce. I když teď nejsme na místě, kde byste chtěli být. Důležité je, že máme kvalitu na to, abychom se vydrápali zpět," pokračoval kouč.\nWenger minulý měsíc oslavil už 63. narozeniny, ale konci trenérské kariéry v Arsenalu nechce ani slyšet, věří, že vrátí tým na vítěznou vlnu. „Udělejte svá hodnocení až na konci sezóny," dodal.


Dlouhá cesta od probuzení k snídani v pěti bodech\nProbudit se je jedna z nejdebilnějších věcí, které se vám, čtenářům Priglu, mohou přihodit. Člověku to připomene debilní fakt, že žije, a pojem života obsahuje nutnost nějaké debilní činnosti. Sice si jakožto flákači můžeme určit, co onou činností bude, ovšem to nemění nic na faktu, že to bude něco debilního. Jak debilní činnost oddálit a zůstat co nejdýl v limbu? Prigl popisuje patero muk, která člověka čekají po každém probuzení:\nVe stavu nečinnosti se lze udržet jedině tak, že zabráníte sebemenšímu debilnímu podnětu nebo myšlence, aby se jakkoli usadila ve vašem letargickém mozku. Čím déle vydržíte ignorovat svět, vlastní mozek i debilní biologický potřeby, tím později se nastartuje debilní kolotoč každodenní marnosti.\nVnější pozorovatel není schopen určit, jestli jste ve fázi nic nebo už fázi vidin, protože v obou případech čumíte do zdi, případně vám teče slina z huby. Vidiny přichází poté, co už nejste schopni zabránit debilnímu mozku v činnosti, ale ještě jste pevně rozhodnuti zůstat v teplém lůně nečinnosti. Ve vidinách se odehraje vše, co byste mohli dělat, kdybyste neleželi v posteli. Proto vidiny těch nejosvícenějších flákačů trvají nejdéle.\nOd teď už to bude jenom debilní. V momentu, kdy se musíte pohnout, vás realita chytne za koule a už nepustí. Nezáleží na tom, jestli se musíte došourat po dvanácti hodinách spánku ve vytopeném panelákovém bytě na záchod nebo v pět ráno mrznete na zastávce autobusu, aby vás odvezl třicet kiláků na dvanáctihodinovou šichtu u pásu. Tohle je nemilosrdná válka s realitou, akorát na různých frontách.\nOd prvního nedobrovolného pohybu už to pro nás přestává být zajímavé, ale přesto uvedeme ještě dva kroky do neutěšeného světa činorodosti. Prvním z nich je sprcha. Během ní člověk po vzoru novorozence hledá cestu zpět k jednotě a neurčenosti. Každou vteřinou ale už cítí, že zatímco tělo příjemně masíruje vroucí voda, duše se zmítá v chladu debilního světa, který se stahuje kolem stěn sprchového koutu.\nDefinitivní náraz reality s tím nejhorším, co k ní patří – práce a koloběh nesmyslností. Ještě než vůbec mohou začít vonět vajíčka na pánvi, ji musíte umýt. Nemluvě o slepici, která předtím to vejce musela snést a stech metrech, které jste kvůli němu museli ujít k nejbližšímu Vietnamci. Nejdepresivnější moment ale nastává, když si s omeletou sednete k South Parku. S každým soustem vnímáte marnost debilního metabolismu s jeho debilní tvorbou energie a debilním vyměšováním. V této fázi jste už tak hluboko ponoření v nesmyslnosti debilního světa, že už si klidně můžete jít zaplavat, poslouchat abstraktní elektroniku, dívat se z okna nebo třeba hledat práci.\nPředchozí článek: Rozhovor s ex-šéfem zastavárny: Nic jako kriminálnická morálka neexistuje\nDalší článek: Ve Vyškově je svinská nuda


Proč mají koně bílé odznaky? | Hello Sandy\nProč mají koně bílé odznaky?\nDávno, dávno, ještě když byly vaše babičky malé, za horami a lesy žilo krásné hnědé hříbátko Toník. Žil na statku se svou maminkou kobylkou. Byl velmi šťastný a spokojený.\nToník byl velice hodný a poslouchal svou maminku. Maminka mu vždycky radila, co se dělat má a nemá a na co si dávat pozor. A Toník se jejími radami řídil.\nJednoho slunečného dne sedlák začal opravovat svůj statek. Přivezl si všelijaké stavební materiály. Když mu dovezli těžké dřevěné trámy, potřeboval Toníkovu maminku, aby mu je pomohla přitáhnout ke statku. Probudila proto spícího Toníka a řekla mu: ,,Toníku, já teď musím jít pracovat. Zůstaň tady na pastvě a nikam nechoď, hlavně ne na dvůr. Sedlák opravuje statek a je to tam pro tebe nebezpečné."\nToník kývl a maminku se odvedl sedlák. Toník si lehl do jarní travičky. Ale zanedlouho mu začalo být smutno. Byl tu sám, neměl si s kým hrát. Když tu od statku přiletěl rozpustilý ptáček a posadil se na stéblo trávy hned vedle Toníka. ,,Ahoj, kdopak jsi? Já jsem vrabec Nezbeda!" povídá ptáček. ,,Ahoj Nezbedo, já jsem hříbátko Toník. Neviděl si mou maminku?" ,,Viděl, viděl. Sváží sedlákovi dřevo z lesa. Pročpak se nejdeš podívat na statek?" odpověděl Nezbeda. ,,Maminka mi to zakázala," přiznal smutně Toník.\n,,Ale teď tu není. Pojď se mnou, nikdo to nezjistí," zaštěbetal vrabec. ,, Prý je to tam nebezpečné." ,,Já tam bydlím chlapče a říkám, že to tam nebezpečné není. Jsou tam bochníky chleba i červená jablíčka." ,,Jablíčka říkáš?" usmál se Toník a postavil se. Nezbeda kývl. ,,Tak já teda půjdu. Když se vrátím dřív než sedlák přijde s dřevem, maminka to nezjistí!" A oba se vydali tajně na dvůr statku.\nBylo tam spoustu lidí, kteří bušili kladivy do stěn a střechy. Ale co zaujalo Toníka nejvíc, byly veliké necky s vápnem. ,,Kdo bude dřív na hromadě písku, vyhraje!" zaštěbetal Nezbeda. Toník se bez váhání rozběhl cvalem k písku. Nezbeda zamával křídly. Na vrchol vylezli zhruba stejně. ,,Vyhrál jsem!" vypískl udýchaně vrabec. ,,Ne, já vyhrál!" odfrkl Toník.\nAle ouha! Toník uklouzl po jemném písku a skutálel se dolů. Přistál všemi čtyřmi v neckách. Kapka tekutého vápna mu přistála na čele. Vápno ale stihlo zatvrdnout a Toník nemohl ven. ,, Nezbedo! Pomoc!" zaržál Toník. Vrabec se polekal a uletěl pryč. Toník zůstal sám. ,,Proč jsem jen neposlechl maminku. Teď tu zůstanu navždy," zanaříkal Toník a než se nadál, začaly se mu po tváři koulet slzy.\nJak tak nešťastně řehtal, uslyšel povědomé zařehtání. Toník hned pookřál. ,,Mami? Mamí!" zajásal Toník, když uviděl klusající bílou kobylku. ,,Promiň, že jsem tě neposlechl. Už to nikdy neudělám, slibuji," plakal Toník, když ho maminka vytahovala z necek.\nJak to dopadlo? Toník se poučil a poslouchal svou maminku. Věděl, že maminka je nejmoudřejší a ví, co by se mu mohlo stát. Ale vápno už nešlo smýt a tak Toníkovi na nožkách a čele zůstaly bílé skvrny. Později, když Toník vyrostl v krásného hřebce, se oženil s hnědou kobylkou a měli spolu spoustu hříbátek a ty hříbátka další hříbátka a všichni měli bílé čelo či nožky. Proto, pokud v dnešní době potkáte koně s bílou lysinkou či s bílými nožkami, už víte, proč tomu tak je.


Na dlouhou vzpomínku věnuje...(5. část) | Lulu Lemon Time\nNa dlouhou vzpomínku věnuje...(5. část)\n22. dubna 2014 v 20:18\t| Lu\t| V perspektivním vztahu do 1 roku\nDny mi poslední dobou hodně splývaly. Ráno jsem se horko těžko vykopávala z postele. Obvykle jsem u toho zakopla o pracovní počítač, který jsem v noci shodila z postele. Neměla jsem nikdy sílu ho donést až do tašky u dveří. Jedno lepší ráno jsem si také rozšlápla brýle. To bylo nadávek. Neměla jsem přece čas trávit teď cenné hodiny u optika! Hned několikrát se mi také stalo, že jsem si zapíchla odhozené náušnice na podlaze do svých nahých chodidel. Přesně takováto šílená rána jsem měla nejraději. Ne, zklamu, žádný z odhozených předmětů ze mě neodpadl v zápalu divoké a živelné vášně dvou zmítajících se lidských těl. Jen jsem sváděla neúprosný boj s pracovními deadliny. Poslední dobou mi připadalo, že čím vice pracuju, tím vice práce se na mě valí.\nOdvracela jsem tak každé ráno oči od spouště v kuchyni. Když jsem tam denně zahlédla obaly od junk food z předchozího dne, udělalo se mi nevolno. Ležely tam zbytky jídla, které jsem do sebe naházela ještě před několika hodinami. Ráno mi z těch blafů většinou nebylo úplně nejlépe. A aby byla má podzimní psychická a fyzická devastace úplná, nějaké fitko jsem také neviděla věčnost. Byl ze mě chodící robot, fyzická troska. Do zmítajícího se lidského těla jsem měla sakra hodně daleko.\nJednou v pátek, když mi společnost dělalo mé vyčerpání a nechuť cokoliv dělat, jsem se konečně po několika týdnech ozvala Ivetě. Posledních pár týdnů jsme nebyly v kontaktu. Fungovalo mezi námi nepsané pravidlo, že pokud se vzájemně neozýváme, je toho prostě moc.\n"Příjem." Ozvalo se na druhé straně. Z Ivetina formálního tónu hlasu bylo poznat, že je ještě v práci.\n"Čus, jak se máš, Ivet? Šílíš, nebo je to pohoda?" Odpověď mi byla jasná.\n"Ahoj Gábi, šílím, ale je to pohoda. Haha. Už to trvá několik týdnů a nevím, jestli to je úplně udržitelnej stav. Jak se máš ty?" Zaslechla jsem, jak Iveta na druhé straně stíhá ještě psát na klávesnici a listovat nějakými papíry.\n"U mě to je podobný, ale dnes už jsem doma. Hele, proč volám. Přemýšlela jsem. Myslím, že bychom se měly sejít co nejdříve a ideálně koupit nějaké letenky a vypadnout." Ticho na druhém konci po chvíli přerušilo pouze razantní zaklapnutí notebooku.\nIveta konečně promluvila a její nadšení jen zrychlilo slova, která se z telefonu valila: "Vůbec se mi to nehodí, ale je to skvělej nápad. Dáme si deadline do týhle neděle na výběr destinace? Ať je to trošku adrenalin." Iveta se do sluchátka nuceně zasmála. Zřejmě měla adrenalinu plné zuby.\n"Zase prrr. Nemusíme zešílet ještě v osobním čase, ne?" Nalila jsem si dvojku bílého a cítila jsem, jak mi pomalu koprní nohy. Jak se pomalu odplavuje všechen ten stres za celý týden a ze mě se stává měkké a vláčné individuum. Otevřela jsem oči: "Krásko, co dát teda zítra sraz, máš tam něco?" Cítila jsem, jak se mi krev vlila do tváře. Naděje na pár týdnů strávených cestováním mě dokonale probrala a měla jsem pocit, že se ze mě začíná stávat opět lidská bytost.\nIvetina odpověď byla rychlá: "Nemám, pojďme se potkat. Co to spojit s večeří u mě? Prosurfujeme net a třeba se nám podaří booknout i ty letenky dřív, než tu nasněží." Cítila jsem, že i Ivet nečekaně ožila.\n"Tak jo, stavím se. Mám přinést něco k jídlu?" Otázka byla z mé strany pouze řečnická. Obvykle jsem se vytáhla pouze chlebíčky, zákusky nebo chipsy. Avšak výběr, který jsem donesla, byl vždy z těch nejrůznějších a nejvybranějších druhů!\n"Jasně, že ne. Můžeš těstoviny?" Než jsem se zmohla na jakoukoliv odpověď, ozvalo se: "Vím, že můžeš, mám v plánu je zítra dělat, s houbama." Iveta se trochu zasnila. Zbožňovala jsem tyhle její kulinářské výpady. Téměř vždycky totiž byly na jistotu.\n"Tak fajn. Přinesu alespoň víno. Zatím si sesumíruj nějaký cestovatelský preference. Pa."\nZavěsily jsme ve stejný moment. Zhluboka jsem se nadechla a opřela se o kuchyňskou desku. Najednou ze mě všechna únava z posledních týdnů zcela opadla. Popadla jsem všechny prázdné obaly, které se povalovaly po bytě, a začala aktivně uklízet. Rozverně jsem se jen pro připomenutí mrkla na Ivetin seznam a bylo to tam, černé na bílém. Dobrodružná cesta jako vyšitá, můj další bod seznamu. A brzy bude splněn.\nNaše sekání s Ivetou bylo hodně produktivní. Kromě toho, že opravdu udělala těstoviny s hříbky, ukázala mi list papíru, na kterém měla tři preferované destinace. Ke každé z nich měla zpracovaný cestovatelský plán po dnech. Nevěřícně jsem na plány zírala. Nechápu, kde na to vzala za těch několik hodin čas. Já jsem se moc nepředvedla. Nakonec jsem z kapsy vytáhla ušmudlaný papírek, kde byly napsané tři země, kam bych chtěla jet. Rozhodovaly jsme se mezi Jávou, Filipínami, Borneem, Peru a Kubou.\nByla jen jediná země, na které jsme se shodly. Kuba. Zajiskřily nám oběma oči. Testem "Jak dobře se jako kamarádky navzájem znáte" bychom určitě prošly bez debat.\nLetenky jsme měly koupené už, když Iveta podávala dezert. Výborný limetkový dort se mi rozplýval na jazyku, u toho jsem lžíčkou kreslila do vzduchu trasu letu a nahlas vypočítávala hodiny letu a časový posun. Když mě to přestalo bavit, odkulila jsem se na pohovku. Bylo mi sakra dobře. Ivetino presso, které se přede mnou objevilo, jsem nechala chladnout na stole. Skrčila jsem si kolena pod bradu a pozorovala, jak se z šálku kouří. V duchu jsem počítala, bylo to přesně sto dvacet dní do našeho odletu. Sto dvacet dní deadlinů, nekonečných pracovních večerů a hektických schůzek. Ale věděly jsme, že tyhle dny budou plynout a je nám celkem jedno, jak.\nPo víkendu, kdy jsme společně odsouhlasily plán jet na Kubu a koupily letenky, jsem si konečně dovolila trochu vydechnout. Tohle rozhodnutí spočívalo zhruba v tom, že jsem si zakázala pracovat po desáté večer a obnovila svůj pravidelný rádoby společenský a kulturní život. Sem tam někdo přišel na večeři, občas jsme popíjeli až do rána a někdy se vyrazilo do barů ven. Čas příjemně plynul a ze sto dvaceti dní bylo rázem sedm a my s Gábinou jsme měly sbaleno.\nRole byly jasně rozdělené. Gábina ovládala španělštinu, já jsem měla v rukávu všechny mapy a průvodce.\nVečer před odletem jsem konečně svlékla pracovní oblečení a nasoukala se zkusmo do džín, které jsem měla ve skříni ještě od vejšky. Pohoda, všechno hotovo a všechno sedělo, jak mělo.\nPři cestě na letiště jsem přemýšlela o cíli, který vlastně chceme touhle cestou splnit. Jenže ta cesta neměla cíl, protože tak nějak sama o sobě byla cílem. Byly jsme pracovně zcela vyřízené a jen samotný útěk KAMKOLIV nás konečně alespoň trochu probral. Doufala jsem také, že i Gábinu naše cesta rozptýlí a urovná si díky ní své myšlenky. Za poslední rok se toho přeci jen přihodilo tolik, že jsem měla pocit, že se trochu ztratila sama sobě, a přestává věřit, že jí třeba ještě něco pěkného může potkat.\nNa Kubě všechno šlapalo podle plánu. Zbožňovala jsem večery, kdy jsme od rána popíjely cuba libre a večer tančily v barech. Obdivovala jsem, jak se Gábina naučila nádherně tančit salsu a bachatu, a přála jsem jí, když se o ni Kubánci na parketu prali. Její blond vlasy vlály ve večerním teplém větru a já jsem na ní konečně viděla, že je po dlouhé době šťastná.\nNechávala jsem jí občas v barech samotnou a procházela se nočními plážemi, starými částmi měst a promenádami podle toho, v jaké části Kuby jsme zrovna byly. Klid se mi přitom rozléval po těle a prvně mě tehdy napadlo, že takhle nějak si představuju svobodu a absolutní smíření. Jednou v noci, když jsem se vracela do naší Casa, tak jsem uviděla Gábinu, jak v dálce stojí na molu, a je objímána. Obě štíhlé siluety pozorovaly měsíc a tiskly se k sobě tak zamilovaně, že pro moje obavy o Gábinu mezi nimi nebylo místo. Šla jsem v klidu spát. Byla jsem za svou kamarádku šťastná a musela jsem se ráno také usmívat, když jsem při snídani viděla, jak její rozzářený obličej bojuje s vaječnou omeletou.\nDny Gábina trávila většinou se mnou, i když občas třeba jen na chvíli zmizela a vrátila se s hrstí plnou mušlí. Za jejími zády jsem pak obvykle v dálce uviděla Adriana, jak odchází a mává nám na rozloučenou. Jednou mi takhle oba přinesli živého kraba až na deku, jindy jsme se ovívali vyplavenými mořskými korály a potápěli se v tyrkysových vodách Atlantiku nebo Caribiku.\nVečery, které Gábina neprotančila v baru, jí Adrian učil salsu přímo v moři. Někdy se nám stávalo, že jsme byli po celém dni tak utahané, že jsme jen seděly s dalšími místními Kubánci u moře, poslouchaly hru na kytaru a pozorovaly západ Slunce.\nByly to svobodné, veselé a krásné dny, které se pomalu ale jistě chýlily ke svému konci. A na tomhle konci mi Gábina sdělovala naprosto jasné plány, jak a kdy se s Adrianem uvidí. Seděly jsme v letadle a Gábi žmoulala dárek od Adriana - dřevěnou kubánskou figurku. Na její zadní straně bylo česky napsáno: "Na dlouhou vzpomínku věnuje Adrian".\nA já jsem jí tu spontánnost citu hodně přála, protože dokázala konečně překonat sebe a znovu věřit v lásku, v setkání, v osud. Vlastně bylo jedno v co. Prostě v cokoliv, co z našich životů kdysi dávno plíživě vyprchalo.\n1 Babka | 23. dubna 2014 v 6:23 | Reagovat\nGabina se provda na Kubu, jo? :)\n2 Rob | 26. dubna 2014 v 22:40 | Reagovat\nDevce, co udelas s tou Ivetou? :))\n3 eazi | Web | 3. května 2014 v 14:43 | Reagovat\nAž mi na konci naskočila husí kůže. :)\nKrásně napsáno. Vidím to teplé moře, 2 dívky a snědého chlapce, jak se v tom teplém moři procházejí, slyším šumění moře a cítím slaný vlhký vzduch.\nA ta písnička to dokonale podtrhla! Wau! :)\n4 Andy monster | E-mail | Web | 9. května 2014 v 14:09 | Reagovat\nNo, to je super poviedka! Nič viac nepoviem, len WOOW!\n5 Jela | 16. února 2018 v 16:59 | Reagovat


Násilník z Dobříše často terorizoval družku, když se napil - Příbramský deník\nNásilník z Dobříše často terorizoval družku, když se napil\nDobříš/ Agresivní muž napadal ženu před zraky dětí. Když jí pohrozil smrtí, žena zavolala policii.\nPolicisté v Dobříši vyšetřují případ fyzického napadání, kterého se měl dopouštět muž na své družce. Jeden z posledních surových útoků se odehrál za zdmi domu v Dobříši 20. prosince před půlnocí. Šestatřicetiletá žena oznámila útok svého přítele policii.\n„Muž ji údajně chytil za vlasy a táhl ji po místnosti. Tomu se žena snažila bránit, a tak násilník převrátil stůl se skleničkami a půllitrem a řekl, jí, že ji zabije,“ popsala noční drama policistka Monika Schindlová. Žena dostala strach, a proto vše oznámila policii.\nNásilník byl policií vykázán z domu, protože napadená žena uvedla, že to nebylo poprvé. „Muž ji vulgárně nadával a fyzicky napadal už delší dobu a především, když byl opilý. Jeho agresivita se stále stupňovala a terorizování ženy se odehrávalo před zraky dětí,“ dodala policistka. Muži za to v případě odsouzení hrozí jeden rok vězení.


Operní pěvec Zdeněk Plech zapěl koledy i árie | iDobryDen\nOperní pěvec Zdeněk Plech zapěl koledy i árie\nStaré Město Společnost 09 / 01 / 2019\nThe Gospel Family zazpívala společně se sólistou Národního Divadla\nVelkolepý koncert si užilo více jak pět stovek návštěvníků, kteří zavítali do areálu Kovozoo ve Starém Městě. Zde, vedle kovo-dřevěného betlému v životní velikosti, uspořádala společnost REC Group ve spolupráci s Televizí TVS vánoční koncert v podání slovenského gospelového souboru z Novej Dubnice The Gospel Family.\nSbor vystoupil ve Starém Městě s třiceti zpěváky a zpěvačkami a pod taktovkou sbormistra Juraje Horta a zazpíval písně v češtině, angličtině, latině i svahilštině. Vzácným hostem koncertu byl operní pěvec, sólista opery Národního divadla a hvězda opery v Torontu, Phoenixu či Berlíně Zdeněk Plech, který se sborem absolvoval sérii koncertů a zazpíval si s nimi jak árie, tak vánoční koledy.\nSérii devíti koncertů uspořádala společnost Amfora v čele se známým moderátorem Petrem Salavou, který se se sborem The Gospel Family setkal poprvé úplně náhodou. „Bylo to při velkých vánočních koncertech Karla Gotta, Jitky Zelenkové a dalších hvězd, které se konaly na Slovensku, a oni tam byli jako takzvaní předskokani,“ zavzpomínal Salava. O tom, že se z pracovního vztahu Salavy a sboru The Gospel Family stalo přátelství, svědčil i fakt, že loučení s koncertní šňůrou probíhalo se slzami v očích. Petr Salava i Zdeněk Plech obdrželi od souboru Gospel Grammy, tedy mimořádné ocenění pro významné přátele sboru. Ti, kteří letošní koncerty The Gospel Family nestihli, nemusejí zoufat. Jak potvrdil sám Petr Salava, už je více než jisté, že v příštím roce se bude v koncertech pokračovat, a je možné, že se dočkají také fanoušci na Slovensku, nejen v České republice.\nKoncert Gospel Family ve Starém Městě


Elis má videoklip s Martinem Chodúrem\n9.3.2014 – Mladá ostravská zpěvačka Elis, která na sebe už loni upozornila singlem Depressing Valentine a duetem s Markétou Konvičkovou Bye bye, má od konce loňského roku na trhu debutovou desku Shubidu. Aktuálně je na světě i nový videoklip k ní.\nOsobnosti: Martin Chodúr (463 článků), Markéta Konvičková (415 článků)\n11.11.2013 – Devatenáctiletá ostravská zpěvačka Elis je nové jméno na české hudební scéně. V tomto týdnu vydá své debutové album Shubidu, přičemž dnes představuje videoklip ke stejnojmenné písni.\n8.2.2020 – Elis Mraz (25) patří mezi nejtalentovanější mladé zpěvačky současnosti. Sympatická zpěvačka byla jedna z adeptů, kteří by mohli Českou republiku reprezentovat v letošní pěvecké soutěži Eurovision Song Contest 2020. Silným soupeřem byl ale Ben Cristovao (32), který nakonec vyhrál. To ale neznamená, že by měla nadějná zpěvačka ve své snaze polevit. Elis samozřejmě nechyběla na vyhlášení vítěze v národním kole soutěže, ale tentokrát to nevychytala s výběrem oblečení.\n17.7.2020 – Zpěvačky Olga Lounová (39) a Elis Mraz (25) přicházejí s letní retro skladbou Napůl Lásky. Využívá tradiční šedesátkový rytmus, ale zároveň s moderním zvukem. Takže pokud patříte mezi milovníky stylu šedesátých let, tak si určitě užijete i nový videoklip, který září barvami.\nOsobnosti: Olga Lounová (382 článků)\nBen: Na hotelu s Martinem pijeme víno a zpíváme\n17.12.2009 – Ben Cristovao (22) svěřil Blesku.cz, že jsou s Martinem Chodúrem (20) dobří kamarádi. Jsou si věkově blízko, tak si rozumí. To, že se na hotelovém pokoji během SuperStar dobře bavili, dokazuje i následující video!\nOsobnosti: Martin Chodúr (463 článků), Ben Cristovao (494 článků)\n4.7.2012 – Nové zjevení české hudební scény , dvojice složená ze zpěvaček Markéty Konvičkové  (18) a Elis, dál provokuje muže. Blondýnku ze SuperStar a brunetku, která zatím žádnou televizní show neprošla, dal dohromady producent Petr Šiška a dívky zaujaly už první společnou skladbou Bye, Bye. K ní natočily klip, v němž záměrně útočí na nejnižší pudy.\nOsobnosti: Petr Šiška (39 článků), Markéta Konvičková (415 článků)\n13.11.2012 – Když jsme se naposledy potkali s mladinkou zpěvačkou Elis, vypadala ve svém účesu s ofinou jako egyptská královna. Tvrdila, že ráda střídá účesy, ale nevěřili jsme, že to pojme tak radikálně. V novém videoklipu se z brunetky stala blondýnkou. A překvapivě jí to neuvěřitelně sluší.\n24.11.2013 – Devatenáctiletá ostravská zpěvačka a skladatelka Elis, vlastním jménem Eliška Mrázová, je na začátku své hudební cesty. Poslala do světa první album nazvané Shubidu. Je na něm jedenáct písniček a stylově se pohybuje hned v několika oblastech.\nRECENZE: Elis má talent a hledá cestu\n10.12.2013 – Elis je devatenáctiletá ostravská zpěvačka Eliška Mrázová. Již nějaký čas působí na tamní hudební scéně, představuje se na koncertech a skládá vlastní písničky.\nElis už hrají i v zahraničí\n1.3.2014 – Ostravská zpěvačka Elis, která na sebe upozornila singlem Depressing Valentine a duetem s Markétou Konvičkovou Bye bye, má od konce loňského roku na trhu debutovou desku Shubidu.\nOsobnosti: Markéta Konvičková (415 článků)\n18.7.2014 – Papež František by asi koukal. Z motorky, kterou dostal darem od firmy Harley-Davidson a poté ji prodal, aby utržil peníze pro charitu, byly na větvi české krásky, které se od ní nemohly odtrhnout. Zpěvačka Markéta Konvičková (20) a finalistka Hlasu Česko Slovenska Elis se s ďábelskou mašinou chtěly vyfotit a pokukovaly po někom, kdo by je nakonec svezl. Elis si na focení vzala šatičky s pořádným výstřihem a Markéta nezůstala pozadu.\n26.7.2014 – Devatenáctiletá ostravská zpěvačka Elis, která se narodila jako Eliška Mrázová, na sebe loni upozornila svým debutovým albem Shubidu a letos účastí v televizní soutěži Hlas Česko Slovenska. Dostala se v ní do posledních kol, což její přítomnost na české hudební scéně zvýraznilo.\nOsobnosti: Karel Gott (6115 článků), Eliška Mrázová (10 článků), Karel Dostal (57 článků)\nON-LINE rozhovor: Jak se mladičká Elis dostala k psaní textů?\n12.8.2014 – Elis (Eliška Mrázová) je talentovaná zpěvačka a skladatelka, která ve svých dvaceti letech píše texty pro takové hvězdy jako je Karel Gott.\nOsobnosti: Karel Gott (6115 článků)\nElis z Hlasu boduje. Ke spolupráci uhnala hudebníka spolupracujícího s hvězdami\n3.9.2014 – Ani po skončení Hlasu Česko Slovenska jedna z nejvýraznějších účastnic této soutěže Eliška Mrázová nezahálí. Osobitá skladatelka a textařka známá spíš pod uměleckým jménem Elis vysílá do světa zbrusu nový singl s videoklipem I can´t live without you z alba Shubidu. Píseň pro zpěvačku zkomponoval známý baskytarista Fernando Saunders.\nOsobnosti: Fernando Saunders (3 články), Eliška Mrázová (10 článků)\nObjevem roku v Českém slavíku bude Elis, Voxel nebo skupina Jelen\n25.11.2014 – Zpěvačka Eliška Mrázová vystupující pod jménem Elis, písničkář Voxel nebo skupina Jelen se stane vítězem kategorie Objev roku v anketě Český slavík Mattoni 2014. Nominované lze podpořit sms do poloviny přímého přenosu TV Nova z vyhlášení výsledků ankety 29. listopadu, na internetu pak do 12.00 28. listopadu, informovala o tom Petra Blaha Těšínská z pořádající agentury Musica Bohemica.\nElis: Sázela jsem na Voxela\n30.11.2014 – Objevem roku se v anketě Český slavík stala ostravská zpěvačka Elis. Na vyhlášení přijela do Státní opery Praha přímo z koncertu zpěvačky Zaz, který svým vystoupením otevřela.\n21.2.2015 – Tahle holka je originál, lehce chaotická a pořádný živel. To se také odráží v jejím bytě v pražské Libni, kde zpěvačka Eliška Mrázová (20), známější jako Elis, přemisťuje nábytek podle nálady.\nMladá česká zpěvačka se rozešla s přítelem: Místo chlapa si pořídila štěně za 40 tisíc!\n20.4.2015 – Objev roku Českého slavíka, zpěvačka Elis (20), je čerstvě po rozchodu, ale nesmutní. Za partnera si hned pořídila náhradu. "Ano, jsem po rozchodu a mám nové miminko. Je to můj jediný chlap, a to mi teď stačí. Na vztahy čas nezbývá," přiznala Super.cz Elis.\nSvěřenkyně Dary Rolins z Hlasu se zamilovala do cizince. Z citů se vyzpívala v písni\n22.8.2015 – Účastnice poslední řady Hlasu a objev roku Českého slavíka, autorka a zpěvačka Elis , vždy tvrdila, že nechce psát prvoplánové písně o lásce. Vše se však změnilo v okamžiku, kdy se bezhlavě zamilovala do jednoho zahraničního hudebníka a začala s ním intenzivně randit. „Vím, že zpívat o lásce je svým způsobem klišé, ale když se člověk zamiluje, nedokáže myslet na nic jiného než na toho druhého,“ říká Elis a jedním dechem dodává, že láska má tisíc podob a ona tu svou první vtiskla do nového letního singlu Unbelievable.\nOsobnosti: Dara Rolins (2606 článků)


Teddies Přebalovací pult pro panenky - FunKids - Hračky pro každého\nFunKids > Postýlky pro panenky > Teddies Přebalovací pult pro panenky\nTeddies Přebalovací pult pro panenky\nPostýlky pro panenky Doplňky pro panenky Panenky Hračky pro holky\nPřebalovací pult pro malé maminky s praktickými úložnými místy. Po oddělání vrchního pultu, lze použít jako postýlku.\nRozměr: 35 x 53 x 42 xm,\nRozkládací přebalovací pult pro panenky uvítá každá holčička pro své miminko. Po odložení přebalovací podložky, může být i jako postýlka pro panenku. Sposní kapsa na zip umožňuje odkládání věcí potřebných pro přebalení.\nPult se snadno sestaví a je možné ho znovu rozložit.\nKonstrukce se sklád z kovových částí.\nPohlídat produkt Teddies Přebalovací pult pro panenky


Mzone > Grammy uctily basketbalistu Bryanta, všechny hlavní sošky získala Billie Eilish\nBillie Eilish si pro svou první Grammy za píseň roku Bad Guy došla teprve před pátou ráno středoevropského času. V následující hodině se však na pódium v rychlém sledu za sebou třikrát vrátila.\n“Panebože, tuhle cenu by si zasloužilo tolik jiných,” řekla osmnáctiletá Američanka s irskými kořeny, která se na Grammy ještě vloni dívala jen v televizi.\nNikdy ji prý nenapadlo, že se osobně zúčastní. “Pořád dělám nějaké fóry a nic neberu vážně. Ale tady chci upřímně říct, že jsem vděčná,” řekla a poděkovala rodičům, svému týmu i kamarádům. “Že jste mě takhle udrželi při životě,” doplnila.\nZpěvaččin bratr a spoluautor skladby Finneas O’Connell připomněl, že skladbu Bad Guy nahráli u něho v ložnici. “A nedělali jsme to, abychom dostali Grammy. Zpívali jsme o depresi, stavech, kdy uvažujete o sebevraždě, a změně klimatu. Rád bych vzkázal všem, kdo taky natáčíte písničky u sebe v ložnici, že vy to dáte,” povzbuzoval.\nPodruhé si Billie Eilish přišla pro Grammy za objev roku. “Mám pocit, že se dneska večer dost nemluvilo o fanoušcích. Díky nim jsme ale tady,” řekla a dopředu se omluvila příznivcům jiných nominovaných interpretů, kteří neuspěli. “Chápu, že mě teď možná budete roky nenávidět, protože jsem to dostala já a ne vaši oblíbenci, ale stejně vám všem děkuju. To díky vám tyhle ceny dostáváme,” uklonila se.\n“No já nevím. Chci jenom říct, že si tuhle cenu zaslouží spíš Ariana Grande,” vysekla poklonu konkurentce Billie Eilish, když už jí zjevně docházela slova.\nHned nato se vrátila ještě pro Grammy za nahrávku roku, poslední z devíti sošek, které byly uděleny před kamerami. To už ale Billie Eilish s bratrem nevěděli, co říct, a tak jen do mikrofonu společně zavolali “děkujeme” a zase utekli. Jak připomíná deník New York Times, naposledy všechny čtyři hlavní Grammy v roce 1981 dostal písničkář Christopher Cross. Například sošku pro album roku obdržela Billie Eilish jako nejmladší v dějinách.\nPrvní část ceremoniálu byla věnována vzpomínce na basketbalistu Kobeho Bryanta.\n“Jsme na nejvýznamnějším hudebním večeru a oslavujeme umělce, kteří to dělají nejlépe. Popravdě teď ale všichni cítíme strašný smutek. Amerika a svět ztratily hrdinu,” přivítala diváky zpěvačka Alicia Keys, která Grammy uváděla druhý rok za sebou.\nNa Bryantovu počest zazpívala skladbu It’s So Hard To Say Goodbye To Yesterday v doprovodu R&B tria Boyz II Men. Moderátorka připomněla, že 62. ročník nejznámějších amerických hudebních cen se koná v hale Staples Center, kde jedenačtyřicetiletý Bryant za tým Los Angeles Lakers hrál většinu kariéry. Fanoušci už před budovu začali pokládat květiny.\nO chvíli později Alicia Keys sedla za klavír a na melodii balady Someone You Loved od Skota Lewise Capaldiho zaimprovizovala napůl zpívaný, napůl mluvený výstup.\n“Vím, jak měl rád hudbu, takže tohle bude oslava na počest Kobeho Bryanta,” avizovala zkraje večera, který nakonec trval téměř čtyři hodiny.\nNěkolikrát se před kamerami později objevil Bryantův dres s číslem 24 – jednou ho ukázal člen rapové skupiny Run D.M.C, podruhé jej do svého vystoupení zakomponoval raper Lil Nas X. Ten se publiku předvedl v kovbojském klobouku a šatech ze syntetického kovově lesklého vlákna lurexu.\nBryantovi své vystoupení věnovala i nominovaná zpěvačka a raperka Lizzo míchají pop, rap a R&B. “Dnešní večer je pro Kobyho,” zvolala. Za doprovodu menšího orchestru, baletek a efektního osvětlení pak uvedla směs skladeb Cuz I Love You a Truth Hurts, při nichž zahrála i krátké sólo na flétnu.\nPrávě za skladbu Truth Hurts si následně Lizzo přišla pro první z hlavních cen večera, za nejlepší popový sólový výkon.\n“Do háje, to je fakt senzační, nečekaný, bezvadný, cool,” zakoktala a svěřila se, že celý týden byla vystresovaná. “A pak je to pryč, priority se změní a všechny malicherné problémy zmizí,” dodala.\nDalší blok tří skladeb v doprovodu tanečnic a komorního orchestru zazpívala Ariana Grande. Jednalo se o položky z jejího loňského alba Thank U, Next. K vrcholům večera patřilo provedení virálního hitu Old Town Road, který se vloni díky nejrůznějším remixům držel rekordně dlouho v žebříčku nejúspěšnějších singlů.\nJeho autoři, country raper Lil Nas X a zpěvák Billy Ray Cyrus, ho naživo uvedli s korejským boybandem BTS, DJem Diplem nebo Masonem Ramseym, chlapcem, který tutéž skladbu zajódloval v obchodu Walmart a díky tomu se stal celebritou sociálních sítí. Desetinásobná držitelka Grammy Bonnie Raitt sama jen s kytarou zazpívala Angel from Montgomery, skladbu Johna Prinea, kterou proslavila roku 1974. Kytarista Gary Clark Jr., jenž kombinuje blues, rock a hiphop, v doprovodu kapely The Roots představil kompozici This Land.\nPrůběžně, každou hodinu v jiném obleku, se k divákům obracela moderátorka Alicia Keys. Jednou zazpívala svůj nový singl Underdog z alba, které 25. června naživo představí v Praze.\nJindy se chopila slova a připomněla, že letošní Grammy otevírají novou dekádu. “Všechno bude nové. Stará negativní energie a staré řády zmizí. Chceme si v naší rozmanitosti připadat bezpečně, chceme, aby konečně nastal čas pro to, co je správné, pro větší inkluzi,” řekla Alicia Keys a navrhla, aby amerického prezidenta Donalda Trumpa nahradila raperka Cardi B.\nSvou první Grammy za rapové album roku získal osmadvacetiletý Tyler, the Creator. Oceněn byl za konceptuální, v pořadí pátou desku Igor. A pro sošku si přišel i s matkou.\n“Odvedla jsi skvělou práci, že’s mě vychovala,” řekl viditelně dojaté ženě, jejíž nadšení kamery zabraly už při oznámení vítěze. “Nikdy jsem si v rapu nepřipadal úplně přijatý, ale vy jste stáli při mě, podpořili jste mě a toho si cením,” řekl Tyler, the Creator a na závěr poděkoval ještě producentovi Pharrellu Williamsovi. To už ale začala hlasitě hrát hudba, která laureáty upozorňuje, když jejich děkovná řeč přesáhne vymezený čas.\nCeny Grammy byly letos uděleny dohromady v 84 kategoriích, z toho jen devět nejprestižnějších se vešlo do televizního přenosu. V žánru R&B uspěl Anderson Paak, cenu za alternativní album si odnášejí američtí Vampire Weekend. Nejlepší rockovou deskou je Social Cues od Cage The Elephant, v elektronické hudbě uspěli The Chemical Brothers, v současném blues kytarista Gary Clark Jr. a ve folku Patty Griffinová.\nNejlepším tradičním popovým zpívaným albem se stalo Look Now od Angličana Elvise Costella. V žánru americana uspěl zpěvák a kytarista Keb’ Mo’, cenu za world music si odnáší Angélique Kidjo z afrického Beninu a country deskou roku natočila Tanya Tuckerová. Jazzové Grammy získali klavíristé Chick Corea a Brad Mehldau, trumpetista Randy Brecker nebo kontrabasistka a zpěvačka Esperanza Spaldingová. Nejlepší instrumentální kompozicí je suita Galaxy’s Edge, kterou napsal autor hudby k Hvězdným válkám John Williams.\nAlbum roku: Billie Eilish – When We All Fall Asleep, Where Do We Go?\nPíseň roku: Billie Eilish & Finneas O’Connell – Bad Guy\nPopový sólový výkon: Lizzo – Truth Hurts\nPopové vokální album: Billie Eilish – When We All Fall Asleep, Where Do We Go?\nRapové album: Tyler, The Creator – Igor\nR&B album: Anderson.Paak feat. André 3000 – Come Home\nCountry album: Tanya Tuckerová – While I’m Livin\nRockové album: Cage The Elephant – Social Cues\nHudební film: Beyoncé – Homecoming


Muzeum připomene zánik a zrození Mostu - e-region.cz\nMuzeum připomene zánik a zrození Mostu\npublikováno: 13.2.2020, kategorie: Výstavy, autor: redakce\nVýstava v mosteckém muzeu připomene pohnutou historii města Mostu ve 20. století. Nazvaná je Most - zánik a zrození a otevře se ve čtvrtek 20. února. Původně panelovou výstavu Národního památkového ústavu doplní muzeum o trojrozměrné exponáty ze svých depozitářů. Prohlédnout si ji můžete až do konce letních prázdnin.\n"Letos uplyne již 56 let od vydání vládního prohlášení č. 180 o dostavbě nového Mostu a likvidaci starého města. Těžba na území historického města Mostu a veškeré důsledky, které s ní byly spojeny, jako je devastace krajiny, zánik sídla a vznik nového, přemístění tisíců lidí a zpřetrhání jejich vazeb, přestavují i v celosvětovém měřítku jedinečný společenský experiment," vysvětluje Jitka Klímová z propagace muzea.\nPanelová výstava, vytvořená Národním památkovým ústavem v Ústí nad Labem před několika lety, dokumentuje dopady demolice starého Mostu a výstavby nového v architektonické a urbanistické rovině. Muzeum ji doplnilo o některé málo známé trojrozměrné exponáty ze svých sbírek, které byly po léta ukryty v depozitářích.\nVernisáž výstavy se koná ve čtvtek 20. února od 17,00 hodin v hlavní budově a vystoupení na ní žáci ZUŠ F. L. Gassmanna v Mostě. Potrvá do konce srpna.


Výluka na linkách MHD v sobotu 15. září\nV sobotu 15. září vrcholí oslavy 100 let republiky, které pořádá město Jihlava společně s Krajem Vysočina. Velkolepá akce "Proletí 100letí" ve večerních hodinách uzavře Masarykovo náměstí horní pro veškerý provoz. Omezen bude také průchod středem horního náměstí.\nLinky MHD budou od 20:00 do cca 22:00 hod. zajíždět na Masarykovo nám. dolní, kde se budou otáčet a pokračovat ulicemi Hradební a Tolstého v obou směrech. Trolejbusy na linkách A a F nahradí autobusy. Autobusové linky 3 a 5 také využijí točny na dolním náměstí. Linka C pojede ze zastávky Chlumova trasou linky B, nebude zajíždět na Masarykovo náměstí. Všechny linky tedy budou jezdit dál, cestující však mohou očekávat při cestě menší zpoždění.\n70 let trolejbusů v Jihlavě - Den otevřených dveří v Dopravním podniku\nV sobotu 22. září 2018 se budou konat oslavy 70. výročí zahájení trolejbusové dopravy v Jihlavě. V rámci této akce proběhne Den otevřených dveří v areálu DP Jihlava, a.s. kde si budou moci návštěvníci prohlédnout zázemí provozu MHD, současné i historické trolejbusy a autobusy. Zároveň budou po městě na speciálních okružních linkách jezdit historické trolejbusy, které doplní moderní „parciální“ trolejbus, který je vybaven bateriemi a je schopen jezdit i v úsecích mimo trolejové vedení. Podrobnosti o celé akci (včetně jízdních řádů speciálních linek 71-76) naleznete po rozkliknuti obrázku s pozvánkou na oslavy v pravém horním rohu úvodní stránky.\nZměny na linkách MHD od 1. 9. 2018\nNa trolejbusových linkách A, B, BX a C je ukončen letní provoz. Od 1.9.2018 budou platit jízdní řády, které byly platné v období od 1.4.2018 do 24.6.2018.\nNa autobusové lince 8 do Hybrálce dochází k rozšíření počtu spojů.\nNa autobusové lince 6 jsou zrušeny spoje s odjezdem 6:05 hod. z Mas. nám. a 6:25 hod. z Polikliniky.\nZměny jsou uvedeny na webu pod tlačítkem "Změny jízdních řádů" vyznačené červeně.\nPrezentace nových autobusů\nDopravní podnik s finanční podporou Evropské unie pořídil 9 autobusů značky IVECO URBANWAY s pohonem na CNG. Nové autobusy budou vystaveny ve čtvrtek 30. 8. 2018 v horní části Masarykova náměstí v době od 9 do 16 hodin. Bude umožněna také prohlídka interiéru vozu. Vozy disponují nejmodernějším vybavením - celovozovou klimatizací, WiFi připojením k internetu, nabíjecími porty USB, informačním systémem s LCD panelem, kamerovým systémem, automatickým počítáním cestujících. Na linkách MHD se s novými vozy svezou cestující již v září.\nVýluka na linkách B a N\nz důvodu uzavírky ulice 17. listopadu v době od 5:00 hod. v sobotu 21. 7. do 21:00 hod. v neděli 22. 7. 2018 nebude obsluhována zastávka "17.listopadu" v obou směrech. Linka pojede v obou směrech po objízdné trase ulicemi Tolstého - Jiráskova - Vrchlického.\nSeniorské jízdné již od 65 let\nJízdní řády pro aplikace v mobilních tel. jsou k dispozici


Michal na cestách: V Charkově jako (skoro) jediný turista\nCharkov je tím nejhipsterštějším místem, kde jsem kdy byl. Úplně všude, kam jsem přišel, jsem měl dojem, že jsem jediný zahraniční turista. Pokud chcete někam, kam nikdo nejezdí, jak je teď kchůůl, je toto pro vás to pravé. Dokonce i takoví experti na Ukrajinu jako tonic, tam ještě nebyli ;) Odvrácenou stránkou je, že se tu takřka nikde nedomluvíte anglicky.\nKonstruvistický Deržprom v Charkově\nKdyž jsem zabookoval letenky, jsem původně měl strach, co tam celý víkend budu dělat. Vždyť Charkov je podle fotek jen pár paneláků kolem jednoho pravoslavného kostela. Nakonec bylo co dělat a poznávat a ani jsem nestihl vše, co jsem chtěl.\nCharkov (ukrajinsky Ха́рків, rusky Ха́рьков a v anglickém přepisu Kharkiv / Kharkov) je s jedním a půl milionem obyvatel druhé největší ukrajinské město. Založen byl už v roce 1654. Leží na východě země, avšak boje v Doněcku a Luhansku k němu nedoléhají. Jeho centrum je hezky upravené a čisté. Chodníky a silnice má i na středoevropské poměry ve velmi dobrém stavu. Dokonce má i vlastní metro s třemi linkami podzemní dráhy.\nV pátek se před pátou těsně po homeofficu vydávám na Florenc. V 17:50 mě čeká Flixbus do Vídně. Jen vyjet z Prahy mu kvůli opravám D1 kolem Pražského okruhu trvá skoro hodinu. Začínám mít nahnáno, že ve Vídni nestihnu poslední vlak na letiště. Avšak Flix dosprintuje na Erdberg s mankem jen něco přes půl hodiny. Před chvílí bylo jedenáct a venku je fakt dost mokro. Ještě před chvílí tu z nebe padali Hunden und Kätzen.\nVlak na Wien Mitte\nSkočím do metra a odvezu se na Wien Mitte. Tam mi za pár minut odjíždí předposlední S7ka na letiště. Na Wien Flughafen jsem ještě před půlnocí. Spar už zavřen a na Mekáč nemám chuť. Uklidňuji se tím, že ráno kouknu do salónku.\nNěkde na letišti\nProjdu k D bránám a notnou chvíli tam hledám nějaká sedátka. Jediné najdu zastrčené po pravé straně. Za 6 hodin mě čeká časně ranní let do Charkova. Z batohu vyndavám deku od Austrianu a usazuji se na sedátkách. Za necelé čtyři hodiny mě čeká budíček.\nRáno se plný elánu jdu podívat, z které brány odlétám, že pak skočím do sálonku. Jdu zkontrolovat bránu. O pár chvil později mě do očí udeří nehorázná fronta na security, která před ní je. Brána je umístěna v podzemním podlaží spolu s asi deseti dalšími. V šest ráno je dopravní špička kdy během pár minut odlétá půl tuctu letů. Podle toho to tam taky vypadá. Salónek padá. Ve Vídni jsou ty poskytované Erste otevřeny od pěti ráno (některé zdroje uvádí až 5:30). Uzavření brány pro můj let je plánováno na 5:30. S touto frontou to nerisknu. Dobře jsem udělal, na security si počkám 20 minut.\nAutomat mě měl rád a dal mi "window"\nVenku poprchává. Na let W62853 se nastupuje autobusem. Odlétáváme na čas. Prakticky všechna místa jsou zaplněná. Krátce po deváté místního času dosedáme na runway. Do nevelké, ale moderní letištní budovy se dostávám po ploše. Tam na mě čeká pasovka. Ta je celkem rychlá a za 5 minut už stojím na ukrajinské půdě. Když zahlédnu ten udivený výraz úředníka prohlížejícího můj pas, prolétne mi hlavou "Měl bys už radši nosit ten druhý a prázdný".\nPrvní minuty na Ukrajině\nPřed terminálem mě zaujme nádherná zdobná budova starého. Dnes je v ní prý restaurace. Počasí je krásné a předpověď slibuje až 30°C. Vidím akorát přijíždět trolejbus na konečnou. Přesouvám se na zastávku a během pár chvil jedu. Jízdné se kupuje od průvodčí uvnitř a stojí 6 hřiven. Trolejbus je pro mě jako Pražáka nezvyklý a sváteční způsob dopravy po městě. V bývalých sovětských zemí má jistá specifika kvůli zanedbané infrastruktuře a tento způsob dopravy tak nebývá nejrychlejší. Charkov není výjimkou. Cesta do centra s ním trvá nějakých 40 minut. Všechny maršrutky ho zvesela předjíždí a staré Lady jakbysmet.\nBudova starého terminálu\nTrolejbus z letiště\nJe něco po desáté a check-in mě čeká až ve dvě. Z ubytka se spíš než hotel vyklubal apartmán, a tak na nějakou úschovu můžu zapomenout. Venku krásně a ještě celkem chladno. Tak toho využívám a dávám se na prohlídku historické části města. Tepnu města představuje ulice Sumska, podél níž leží všechny důležitá místa.\nJedna z honosných budov na Sumské\nPřicházím z jihu a jako první na ráně je bělavý Uspenskyy Sobor (Успенський собор / Dormition Cathedral) s vysokou věžičkou a zlatými kopulemi. Jeho historie sahá až do 80. let 17. století. Na 90 metrů věž se nesmí, ale byl by z ní nádherný výhled. V parčíku Оглядовий майданчик naproti se odpoledne prodávají obrazy a vedle trafice jsou jediné suvenýry se slušným výběrem v celém městě.\nJe tak vysoká, že se ji nedaří dostat do objektivu\nAž teď se to podařilo\nUvnitř by mohla být zdobnější a i tak je pěkná\nKousek vedle od Soboru se rozkládá Konstytutsii Square, vélké náměstí, kde jsou dvě stanice metra, Istorychnyi Muzei (Historické muzeum / Історичний музей), před kterým jsou dva tanky a pár kanónu a areál mužského kláštera Svyato-Pokrovsʹkyy Men Monastery (Свято-Покровський чоловічий монастир).\nBrum brum na Konstytutsii Square\nZvony v klášteře\nParčík naproti Soboru leží na břehu řeky Lopan, na jejíž druhém břehu stojí další katedrála a snad ještě vyšší než ta první (Holy Annunciation Cathedral / Свято-Благовіщенський кафедральний собор). Postavená byla v roce 1888, uvnitř je nádherně zdobená a všichni se tam modlí. S kopulí ve výšce 58 metrů představuje jeden z nejvyšší pravoslavných chrámů na světě.\nPáv na okraji parčíku\nHoly Annunciation Cathedral z roku 188\nUvnitř je bohatě zdobená\nOd katedrály pokračuji podél řeky k budově Centrálního rynku (Центральний Ринок). V této červeně zbarvené budově sídlí obrovský krytý trh. Tam si dávám jeden zákusek a v gruzínském pekařství vedle ještě teplé hovězí chačapuri.\nPřes most mířím do kopce zpátky k Konstytutsii Square. Blíží se poledne, sluníčko začíná připalovat a mě začíná už být vedro. Mám pocit, že bych ještě něco měl sníst, a tak v nedaleké Puzata Chatě si dávám soljanku. To jsem neměl dělat. Ta kombinace mě následující půlku dne zabíjí. Zbylý čas vyplňuji návštěvou Istorychnyi Muzei (Historické muzeum / Історичний музей). To právě teď rekonstruují a vchází se do něj zezadu. Za všechny expozice se dohromady platí 40 hřiven. Uvnitř se podle všeho nesmí fotit bez zvláštní vstupenky, jak posléze zjišťuji. Nicméně všechno mají hezky napsáno v domečkovém písmu. Popisky v angličtině jsou přímo nadpřirozeným úkazem, co se sem tam vyskytne, ale rozhodně není pravidlem. První část je věnovaná světovým válkám, další historii Charkova, Majdanu a Kozákům.\nO kom se to pořád mluví?\nVe dvě jdu na check-in. Majitel je sice milý, avšak já mluvím líp ukrajinsky, než on anglicky. Hlavně, že ubytko na Bookingu tvrdí, že umí komunikovat i v angličtině, že? Děngy jsou děngy. Pokoj je velký, vybavení vypadá luxusně, avšak už něco pamatuje. Klimatizace je taky přítomná, jen je silně poddimenzovaná a zdá se mi, že mele z posledního. Shazuji bágl, dávám sprchu a vyrážím do víru velkoměsta.\nI tohle je Charkov\nKonečně se jdu podívat do metra. Stejně jako v Moskvě či Petrohradu tu mají přestupní stanice pro každou linku jiné jméno. Jízdné je odlišné od trolejbusu a stojí 8 hřiven. Kupuje se v automatech ve stanici, které následně nevydají token, nýbrž lísteček s čárovým kódem. Ten posléze schramstnut turniketem. Subjektivně mi charkovské metro připadá mnohem hezčí než to kyjevské. Na Moskvu ale nemá ani z části.\nStanice Istorychnyi Muzei\nMoc daleko se ale nesvezu. Vystupuji hned na další stanici Universytet. Ta leží kousíček od dalšího symbolu města - konstruktivistickému komplexu Deržprom (Держпром), který by jak z oka vypadl nějakému temnému postapokalyptickému anime. Tento 63 metrů vysoký komplex byl zbudován v roce 1928. Ve své době se jednalo o jednu z největších budov na světě podle podlahové plochy a také nejvyšší budovou Evropy.\nMajdan Sloby, na kterém mj. stojí Deržprom je jedno z největších náměstí v Evropě\nNěkteré trolejbusy pamatují fakt hodně\nProcházím Sumskou podél pomalu se ploužících a hodně vrzajících tramvají a mířím směrem na Park im. Gorkoho (Парк ім. Горького). Po cestě se chci zastavit v přírodopisném muzeu, avšak má zavřeno. Kontroluji Google Maps, nemělo by mít a jiný vchod tu není. Nic se nedá dělat a pokračuji k Науково-просвітницький музей сексуальних культур світу / Research and Educational Museum Sexual Cultures of the World, čili muzeu sexu. Něco tak bizarního jsem už dlouho neviděl. Několik soch, k tomu spousta fotek a k tomu výklad v ukrajinštině. Rozumím tak každému pátému slovu.\nAž podezřele známá tramvaj T3\nS hodinovým zpožděním dorážím k Parku M. Gorkého. Čekal jsem něco jako Grébovka, přivítá mě Prater. Mít Ukrajinci peníze, tak tu určitě stojí i další kopie Eiffelovky. Zatím tu mají ruské kolo, kolotoče, horskou dráhu a tematické domky z různých konců světa. Mě však teď zajímá jejich lanovka spojují park s protějším sídlištěm u parku Sarzhyn Yar.\nÚpravný Park M. Gorkého\nKousek od vchodu se už začíná spíš podobat velkému lunaparku\nVystojím si frontu, vypláznu 30 hřiven a můžu se svézt. Lanovka pomalu ještě pamatuje soudruha Stalina a vypadá jak ty v Čiatuře, jen kabinky jsou barevnější. Hrká naprosto stejně. Byla postavená v roce 1971 a je 1387 metrů dlouhá. Po 18 minutách jsem v Sarzhyn Yar. Tam nic zajímavého není, tak chtě nechtě musím zpátky znovu s ní.\nLanovka na Sarzhyn Yar nebo jak to nazývají anglicky - Cableway\nNepůsobí moc bezpečně\nKonečná v Sarzhyn Yar\nV parku si za 50 hřiven dojdu vychutnat západ slunce na zdejší ruské kolo. To je prý největší na Ukrajině. Chtěl jsem se tam podívat na tamější salsa sešlost. Nicméně chuť mě přešla, když jsem viděl, že se to koná na pódiu u saloonu a není tam téměř nikdo.\nZápad slunce nad Charkovem\nCharkov z výšky\nAž podezřele známá socha muzikantů z Brém\nVelím k návratu. Tentokrát bych se rád svezl tramvají. Jaksi v sobotu od 19:00 už nejezdí. K metru tady dojdu pěšky. Tam začínám první své tour de metro, při které objedu pár stanic metra na zelené a modré lince. Nejvíc mě zaujmou Sportyvna a Kyivs'ka.\nNa Konstytutsii Square obdivuji nasvícené centru a chvilku se zastavím na čumendu u zdejších zouk nadšenců. To tu jede. Po návratu na pokoj pozoruji, že ani přes den puštěná klimatizace nezvládla dostatečně ochladit pokoj a venku je tak chladněji než uvnitř.\nMuzeum historie v noci\nFontan V Sobornomu Skveri\nDruhý den pojímám v odpočinkovém duchu. Ve 12:00 mě čeká check-out a v 15:00 delfinní show. Ani dobré hodnocení není všechno a chuť si zde nechat věci do večera nemám a kvůli jazykové bariéře by to šlo dost těžko.\nDávám si výtečný pistáciový dort v Puzata Chatě a jdu na to, co jsem nestihl včera. Na spojnici Konstytutsii Square a Deržpromu se nachází jeden ze symbolů města, Mirror Stream (Дзеркальний струмінь), kašna se světelnou show, avšak toho času mimo provoz. V noci pěkně svítila a zpívala kašna u Dormition Cathedral (Фонтан в Соборному сквері).\nХрам Святих Жон-Мироносиць\nKdyž jdu na sever narážím na další velký park - Міський сад ім. Шевченка. Vstupu do něj dominuje velká socha Tarase Ševčenka (Пам'ятник Тарасові Григоровичу Шевченку). Zanořuji se do ulic města v naději, že se podívám do Mořského muzea (Морський музей). Odbije desátá a brána zůstává uzavřena. Na přilehlém Maydan Arkhitektoriv se aspoň podívám na modely významných charkovských pamětihodností zpestřených logem McDonald's v pozadí.\nПам'ятник Тарасові Григоровичу Шевченку\nSocha u Paláce kultury\nLovebirds monument na Maydanu Arkhitektoriv\nZmenšený Ševčenko na Maydanu Arkhitektoriv\nNa Arkhitektora Beketova, jež je pod náměstí, začínám druhou část své tour de metro. Dojet až na konečnou červené linky metra, jak bylo původně v plánu, nicméně nestíhám, protože vzdálenosti mezi stanicemi jsou leckdy enormní a metro jede mnohdy i pět minut bez zastavení. Nicméně za návštěvu rozhodně stojí stanice Palats Sportu a Zavod Imeni Malysheva.\nPoté se začne až nebezpečně blížit dvanáctá a vracím se na ubytko. Pobalím se a mizím. Chtěl jsem si dát sprchu a trošku dobít mobil, ale z toho schází, protože někdo tu tak šetří, že vypnul pojistky. Klimatizace nejde, světla nejde a zásuvky jakbysmet. Voda jde, ale v koupelně tma jako v pytli.\nMovember ještě není\nK obědu po včerejšku chci něco lehkého. Zaskočím tak do Sushiye na chutné suši. Pak chci znovu nakouknout do Parku M. Gorkého, ale opět mě vypeče tramvaj. Evidentně v neděli v poledne nejezdí jakbysmet. Pěšky s batohem se mi v tom počínajícím parnu nechce a za necelé dvě hodiny mám delfíny. Dětská železnice (v parku) tak musí počkat. Místo toho znovu obhlédnu budovu Deržpromu, tentokrát s jiným nasvícením. Pak se procházím Sadem Ševčenka, v kterém je i ono delfinárium. Je hezky stinný a se spoustou laviček. Před vchodem do kvůli rekonstrukci zavřené zoo je i pěkně bizarní a kýčovitá fontána se sochami hrajících opičáků.\nJako v nějakém anime z daleké budoucnosti\nFontána v Sadu Ševčenka\nZpívající fontána před vchodem do zavřené zoo\nU Delfinária se naskýtá vyhlídka na jihozápadní část města. Usazuju se na lavičku opodál a čekám, až přijde má chvíle. Pomocí okénka se dá v delfináriu nahlédnout do nádrže. Kupodivu zdarma. Chvilku před třetí se zvedám a jdu dovnitř. Má vytištěná e-vstupenka nestačí a musí se vyměnit za lístek. V delfináriu se usazuji do druhé řady a užívám si hodinu trvající show. Začíná se s lachtany a pokračuje s delfíny a běluhami. Vypadá to, že se o ně dobře starají, a doufám, že je moc netrápí při výcviku.\nScházím z parku dolů po schodech a náhodou nacházím Планетарій / Kharkov Planetarium named after Yuri Gagarin, když si z ulice všimnu oranžového sovětského skafandru vystaveného u jednoho domku. Uvnitř mají muzeum kosmonautiky. To je vtip víkendu. Vstup pouhých 20 hřiven. Uvnitř jsou modely z lepenky a izolační pásky. Všechno vážně podané včetně staniolových emzáků v pravé části expozice. Nemůžu se přestat smát. K dispozici je i výklad v ukrajinštině. Asi jsem se v ní překotně zlepšil, protože tentokrát rozumím tak každé druhé slovo. Nedokážu zachovat vážnou tvář a trošku mě začíná tlačit čas, tak odcházím někdy v půlce.\nDlouhé schody dolů\nVstup do planetária\nPlanetárium s raketami z barevné izolepy\nTa velká koule vpravo je globus Měsíce\nNásleduje pozdní svačinka v Puzatě. Vzhledem k tomu, že jsem se přes den setkal s několika zkazkami, že snad trolejbus na letiště nejezdí, nechci nic ponechat náhodě. Nejdřív ráno na informačním displeji napsáno u pětky a šestky, že je mimo provoz, a posléze něco podobného jsem našel ukrajinsky v jízdních řádech na Google Maps. A ověřit nebo vyvrátit informace se mi nepodařilo. Loučím se s centrem a o několik desítek minut později vystupuji na Prospektu Haharina (ano, Ukrajinci říkají Gagarinovi Haharin) a jdu hledat dopravu. Odtamtud mají jezdit i ještě dvě maršrutky. K tomu se chci u letiště ještě zastavit na jednom speciálním místě.\nOd vestibulu jdu snad půl kilometru než najdu to správné nástupiště a hned mám dvě zprávy - jednu dobrou a jednu špatnou. Ta dobrá je, že jsem právě empiricky pozorováním ověřil, že trolejbus č. 5 jezdí, ta špatná, že mi právě ujel před nosem. Naštěstí právě přijíždí maršrutka č. 115E, co jede na letišti. Nastupuji do ní a platím 8 hřiven. V protikladu s předešlou jízdou, jsem na letišti najednou už za 15 minut.\nStanice Maidan Konstytutsii\nUž jsem skoro na letišti\nLetí mi to za 3,5 hodiny. Tak brzy jsem nepřijel kvůli mému letu, nýbrž protože chci navštívit restauraci Polit (Політ) ve staré letištní budově a dát si tam svůj první boršč. Komfortní zóna se musí překonávat. Dopředu jsem si prolustroval jídelní lístek a ceny jsou více než výborné. Za boršč s chlebem a prkýnkem prorostlé slaniny a hořčice tak platím jen 65 hřiven. Odměnou je mi nádherný interiér budovy ze začátku minulého století. Ještě že je čeština slovanský jazyk. Ani tady v restauraci na mezinárodním letišti nikdo nemluví jinak než rusky a ukrajinsky.\nBudova starého letištního terminálu dnes slouží jako restaurace...\nPozor, toto také patří k boršči\nNa letišti se u security setkávám s bizarní situací. Usmyslí si, že je potřeba, abych si z kraťas sundal čistě textilní pásek, pásek, jež přežil i všechny byrokraty na indických letištích, ale zdejší domácí kutilové trvají na tom, že musí zjistit, jak funguje. Hrají na mě, že umí jen ukrajinsky a rusky. Říkám jim, že netuším, jestli vůbec jde sundat, že ho tím rozbijí. Jeden z nich se tam s ním pere a sundavá ho ze mě. Ač se mně to zdálo, že to nejde, ukrajinský mužik to dokázal. Jde ve vlastním tácku do rentgenu.\nBatoh mi tam taky několikrát protáhnou. Něco se jim nezdá. Jako cholerik mám dost. Už si povídám česky. Najednou si vzpomínají na angličtinu. Prý se jim nezdá deštník. Že potřebují vědět, jak funguje. Vyndavám deštník a povídám jim, jestli to nějak nepřeháním. Jsem tu jediný cizinec a jediný, s kterým tu dělají takové opičárny a že úplatky vážně nedávám. Naštěstí je to poslední věc a můžu po deseti minutách jít.\nLetiště v Charkově\nTerminál letiště v Charkově má čtyři brány pro mezinárodní lety a dvě pro vnitrostátní. Minimálně v mezinárodní části je sedaček dost. K dispozici je jedno občerstvení s nesympatickými cenami a jeden duty free shop s vodkou už od 3 € / litr. Občerstvení ze lidové ceny bylo ve veřejné části.\nBoarduje se po ploše. Odlet je překvapivě opět na čas (22:10) v kontrastu s tím, že mi Wizzair před oběma lety poslal e-mail, v kterém mě informuje, že během tohoto víkendu se očekává nejhustší provoz nad Evropou za celý rok a že zpoždění je téměř jisté. Letadlo je opět plné takřka do posledního místa. Middle nepotěšil, ale přežil jsem to.\nVe Wroclawi přistáváme půl hodiny před půlnocí, jak jsme podle letového řádu měli. K terminálu se jde hezky postaru po ploše. Oknař vedle mě byl pět minut před otevřením dveří nervózní a dral se stát do uličky. Proč? Stejně z letadla nebude rychleji venku.\nNa pasovce si připadám jako prvotřídní VIP. Halou se vine dlouhý hádek Ukrajinců ve frontě na ostatní pasy a já si jdu k třem přepážkám pro EU pasy, kde je pět lidí. Během minuty jsem venku. Má pouť ještě zdaleka nekončí. Potřebuji se dostat na Dworzec Autobusowy. Autobus mi jede v 0:07. Koupím si v automatu lístek a čekám.\nPorouchaná dvěstěšestka. Kdybyste neviděli poškození, tak je nabouraná přední část u pravého světla...\nAutobus se rozjíždí, aby o minutu později u závor nechal do sebe nacouvat jiného Poláka. Kdo to zavinil, netuším. Poškození téměř není vidět, přesto se nikam dál nejede, protože polský řidič založil ruce a jal se čekat na dopraváky. Nás poslal zpátky na zastávku, že za dvacet minut (čili 0:37) přijede další. Musí se uznat, že to Poláci mají na háku. U nás by vypravovali náhradní autobus, tady jim je to jedno a počkej si na další podle jízdního řádu. Pár cestujících se tam vztekalo kvůli lístku na MHD, že si musí koupit nový. Já to neřešil. Udělal si dokumentární foto, optal se, zda o tom ví dispečink a jel. Času jsem naštěstí měl dost. Na autobusák to trvá necelých 40 minut a mně to jede až v 2:20.\nAsi budu ve Wroclawi.\nAutobusové nádraží se nachází pod OC Wroclawia. Před vstupem je nový wroclawský trpaslík stojící u autobusu. Pěkné a stylové. Uvnitř mě překvapí malé, ale za to čisté a bezplatné toalety. Čas utíká a rychle a kolem čtvrt na tři opravdu přijíždí zelený autobus. Nedá se popřít, že se jedná o bývalý PolskiBus. Vítají mě červené koženkové sedačky s bídnými rozestupy. Podaří se mi uhájit pro sebe jednu dvou sedačku a ty čtyři hodiny nějak prospím a protrpím. Zajímavostí je, že se tentokrát jede přes Liberec. V 6:45 vystupuji na Černém Mostě a 7:30 odemykám doma zámek.\nCo se týče času v destinaci, byl výlet do Charkova naprosto dokonalý. Takhle nějak si představuji víkendovku. Nicméně odlet a přílet mimo Prahu z toho dělá slušné sado-maso. Znovu bych to už nepodstoupil, avšak návštěvy tohoto města rozhodně nijak nelituji.\nCo se dá ještě navštívit?\nBohužel mi unikla dětská železnice. To nejsou malinkaté mašinky na dálkové ovládání, nýbrž tříkilometrová trať s vagony v životní velikosti. Jen je provozuje mládež. Tato trať je jedna z nejstarších v bývalém Sovětském svazu. Otevřena byla už v roce 1936.\nTenkový hřbitov, kam jsem se nedostal (zdroj)\nDalší zdejší zajímavostí je tankový hřbitov (50°01'18.4"N 36°11'29.2"E). Avšak podle novějších informací to není ani tak hřbitov, jako spíš skladiště nepotřebných a rozbitých tanků, které spolu s konfliktem na východě Ukrajiny najednou oživlo. Areál, kde se nachází je hlídaný vojáky, a od plotu není téměř nic vidět. Jako bonus leží stranou od metra, trolejbusů i tramvaje.\nFlixbus Praha-Vídeň ... 228 Kč\nLístek VOR na letiště ... 4,2 €\nLet Vídeň-Charkov ... 20 €\nUbytování ... 500 UAH\nDelfinárium ... 250 UAH\nMHD po Charkově ... 6-8 UAH / jízda\nMuzeum kosmonautiky ... 20 UAH\nMuzeum sexu ... 50 UAH\nHistorické muzeum ... 40 UAH\nJízda lanovkou ... 30 UAH za 18 minut děsu a vzrušení\nRuské kolo ... 50 UAH\nLet Charkov-Wroclaw ... 450 UAH\nMHD po Wroclawi ... 3,2 PLN\nPorucha autobusu ... k nezaplacení\nFlixbus Wroclaw-Praha ... 190 Kč\nVystavil Michal v 16:16\nŠtítky: autobus, divoký východ, Ukrajina, Wizzair, zoo