EnviWeb - Podnikatelské nemovitosti: Brownfields\nPodnikatelské nemovitosti: Brownfields\n30.01.2006 | zdroj: HN | 140× přečteno vytisknout článek\nOdstraňování skvrn se bez pomoci státu neobejde\nBrownfields jsou pozemky a budovy v urbanizovaném území, které ztratily své původní využití. Jde vlastně o skvrny, hyzdící města, se kterými si trh nedokáže sám poradit. Proto musí nastoupit stát a jeho instituce, například agentura CzechInvest.Podnikatelé vyžadují od státu nejen pravidla hry, ale stále častě i prostory, kde by mohli podnikat. Z tohoto pohledu jsou podnikatelské nemovitosti takovými nemovitostmi, které jsou vhodné pro investice. Nejde tedy pouze o čistě výrobní pozemky tzv. greenfields. Jde rovněž o výrobní haly, kancelářské prostory, nemovitosti vhodné pro technologická a vývojová centra, vědeckotechnické parky, kancelářské prostory vhodné pro centra sdílených služeb atd., které již sloužily pro podnikání tzv. brownfields.Trh nabídku podnikatelských nemovitostí do jisté míry může zajistit, ale v určitých sektorech trhu a regionech jsou rizika natolik velká, že není možné suplovat úlohu státu a nechat vše na soukromém sektoru. Nicméně budoucnost i současnost potvrzuje význam zapojení soukromých developerů.Z tohoto důvodu je důležitá podpora spolupráce soukromého a veřejného sektoru - města a obce připraví či zajistí území, developeři dále rozvíjejí a zvyšují kvalitu nabídky.V současné době řada úspěšných greenfields, ale i regenerace brownfields, byla realizována právě developery se značnou podporou veřejného sektoru obce či města, ale také státu prostřednictvím Ministerstva průmyslu a obchodu ČR a CzechInvestu.Ověřený model spolupráce by bylo vhodné překlopit a využívat i v oblastech, jako je příprava průmyslových hal, nemovitostí pro výzkum a vývoj atd. Dalším stupněm spolupráce je státní podpora těchto typů projektů, jejímž hlavním principem je především vyrovnání tzv. selhání trhu. V praxi to znamená, že developer získá dotaci pouze na vyrovnání podmínek, které mu brání daný projekt realizovat.Důsledek extenzivního růstuRostoucí počet oblastí brownfields v městských regionech je neodmyslitelně svázán s často dramatickým a rapidním střídáním těžkého průmyslu a služeb, s na informovanosti založeným hospodářstvím s různými technologickými potřebami a s výměnou vzorců zaměstnanosti.Jestliže průmyslové provozy zastarají a přestanou se používat, výskyt takového opuštěného pozemku má negativní dopad stejnou měrou na společnost i na investory a omezuje způsobilost měst zvládnout ekonomickou transformaci. Fyzický úpadek, kontaminace nebo předpokládané riziko kontaminace a nedostatek údržby či modernizace ohrožuje znovuvyužití brownfields a významně oslabuje poptávku po těchto plochách.Opomíjení a zanedbávání renovace brownfields často negativně ovlivňuje kvalitu životního prostředí v okolí - ve spojitosti s územními vzorci sociální bídy a nedostatku pomáhá přítomnost brownfields vysvětlit, proč je u určitých znevýhodněných sociálních vrstev větší riziko vystavení kontaminantům.Toto všechno dohromady pak pomáhá vytvořit negativní spirálu vzájemně se posilujících procesů, které nakonec snižují vitalitu města jako celku, neboť firmy a lidé přesidlují do "zelených" oblastí, kde je riziko kontaminace minimální nebo vůbec žádné a životní náklady nižší. Oblasti brownfields se tak stávají přetrvávajícím problémem, který nelze zmírnit běžným procesem modernizace zastavěného prostředí města.Omezit rizikaBrownfields mají většinou všechna rizika a nejistoty, které si investor dokáže představit: nevyjasněné vlastnické vztahy, možnou ekologickou zátěž, rigidní využití území, legislativní džungli a v neposlední míře i slabé nebo neexistující investiční pobídky. Poněvadž společnost negativy brownfields nedovede dostatečně motivovat, proto snad volí většina investorů raději výstavbu na zelené louce.Málokdo si ale uvědomí, že s každou takovou výstavbou se potencionálně vytváří nová brownfields, jelikož se tak odlévá jak investiční kapitál, tak funkční využití z již urbanizovaného území. Následkem toho se jednak snižuje ekonomická výkonnost těchto území a jednak rostou náklady na "podvyužitou" či opuštěnou infrastrukturu, vzrůstá devastace a snižuje se realitní hodnota vlastních i okolních nemovitostí, nastupují sociální problémy, kriminalita...Nemusí se dlouho hledatPravděpodobně každé město má svá brownfields. Problémem je, že je zatím nikdo nespočítal či přesněji neodhadl. Tak jako u našich mnohých sousedů i v České republice chybí jednotná metodologie, která by je dokázala kvantifikovat, a tudíž o nich nikdo nemá přehled. Skutečně ekologicky poškozené nemovitosti eviduje Ministerstvo životního prostředí. Podle posledního pokusného sčítání před sedmi roky šlo o tři tisíce lokalit, kolik jich přibylo od té doby, ale nikdo neví. Jde ale o zlomek jejich skutečného počtu. Odhaduje se, že každé město má na asi pěti až šesti procentech svého zastavěného území takové nemovitosti a třeba u Ostravy, Kladna či Mostu jde o čísla několikanásobně vyšší.Někde to jdeVýjimečné postavení má hlavní město. Zde část problematiky brownfields dokáže řešit sám trh (Karlín, Smíchov, Holešovice, Stodůlky apod.). Ale i v Praze existuje velké množství území, která trh zatím neřeší, protože neumí a nemůže. Nemůže z více důvodů. Za prvé tyto nemovitosti mohou být majetkově neřešitelné, za druhé nemají vhodné využití území, které by dovolilo jejich komerční revitalizaci, za třetí nejsou k dispozici programy a pobídky, které by dovolily jejich nekomerční využití, a za čtvrté tržní absorpce nemusí být dostatečná, tak aby se všechna tato území rozvíjela.Tam, kde trh nemůže, problém obvykle zbude k vyřešení společnosti a zde nastoupí nutnost veřejné intervence. Tato bývá zejména finanční, ale jsou možné a často i efektivnější a levnější i jiné formy, například upravení právního či fiskálního rámce, flexibilní plánování, jiné podpůrné investice do lokality, programy orientující se na lidské zdroje atd. K vyřešení brownfields problematiky je nutná souhra jak státních, tak regionálních a obecních orgánů.Správné naladění vhodných fiskálních a investičních pobídek, jež by se mohly vztahovat k brownfields, a vhodná úprava právního rámce bude vyžadovat spolupráci a souhru několika ministerstev (MF, MMR, MŽP, MDS, MV a MPO). Krajské úřady prozatím hasí věci, které jim přerůstají přes hlavu, a o nějaké koncepčnosti si zatím mohou nechat pouze zdát. Když jsou uprostřed požáru, tak prostě musí hasit. Vysvětlit úředníkům, že by měli vytvořit společnou platformu, na které by se měli v zájmu budoucnosti nás všech domluvit, je ale prozatím nemožné. Jeden z hlavních důvodů je, že nemají důvod jednat. Brownfields dnes - až na výjimku Ostravska a severních Čech - nejsou vládní priorita.Experti se shodují na tom, že nejtěžší je konsolidace vlastnictví území. Co země, to jiný přístup. V Nizozemsku jsou brownfields v podstatě vykoupena státem a ten je potom komerčně dává k dispozici investorům. Ve Velké Británii v určitých lokacích vykupují pozemky státní rozvojové společnosti. Pro Českou republiku by asi bylo nejvhodnější zvolit model z Dálného východu, který využívá motivace osobním prospěchem. Je-li jednou oblast "oficiálně" identifikovaná jako brownfield, speciální zákon požaduje po vlastnících jednotlivých brownfields, aby vstoupili do developerské společnosti. Pokud tak v daném limitu neučiní, je od nich pozemek touto společností vykoupen za tržní cenu v době, kdy šlo o zdevastované území.Těžká komunikaceBrownfields mají značně negativní ekonomické dopady. Například ovlivňují i cenu nemovitostí ve svém okolí. Zříceniny továrních hal by stačilo pouze srovnat se zemí a na jejich místě vybudovat městský park a vlastníci okolních domů by se hned mohli těšit nejenom z vyřešení problému, zkvalitnění životního prostředí, ale i - jak jsme řekli - ze zhodnocení svého majetku.Nedostatek zkušeností a komunikace s těmi, kteří se to už v Evropské unii naučili, se jeví větší překážkou než nedostatek financí. Při řešení brownfields je možno dosáhnout i na prostředky z Evropské unie. Prostředky těchto fondů uvádí, že by stát mohl ročně v oblasti brownfields dosáhnout až na 40 miliard korun. Často však chybí kvalitní projekty. Taková příprava trvá více než rok či dva.Je ale nutno nejenom mít vhodné projekty, ale je také nezbytné o ně správně požádat. To prozatím u nás nikdo moc neumí a obce, které nemají potřebné zkušenosti, ztrácejí takto čas již na startu. Dnes může obec ve vhodné oblasti Evropské unie dostat uhrazeno až 70 procent nákladů z fondů Evropské unie. To vše ale obdrží až ex post, až se projekt uskuteční. Našim obcím by ale zatím většinou chybělo i těch 30 procent. Navíc se banky prozatím nenaučily a asi těžko budou moci profinancovávat rizika nekomerčních obecních projektů. I zde je proto nutno ještě hodně vysvětlování.Hozená rukaviceProblematika brownfields je vlastně hozenou rukavicí politickým stranám před volbami. Ostatně již před mnoha roky se objevila ve volebních programech několika západních politických stran. Při svém nástupu do funkce se například Tony Blair nechal slyšet, že pokud se ve městech začne stavět nová bytová výstavba, bude to muset být v 60 procentech na brownfields - toto se stalo státní politikou.Znovuvyužití brownfields má totiž přímý vliv na vitalitu a ekonomickou výkonnost obcí a navíc pomáhá snižovat tlak na zábory zemědělské půdy. Problémy s brownfields nezmizí samy o sobě. Nebudou-li se řešit, pak budou pouze narůstat a cena za jejich vyřešení se v budoucnu bude jedině zvyšovat. Jejich řešení je dlouhodobá záležitost a nám chybí oproti státům Evropské unie know-how 20-30 let. Toto know-how dnes začínají získávat vybrané státní instituce. Obce a kraje však žádný takový know-how transfer program prozatím nemají.Bez pomoci nezmizíÚkol vyčištění kontaminace vyžaduje dlouhodobé závazky státu a privátních zdrojů. Dosažení rovnováhy mezi odpovědností státního a soukromého sektoru může být obtížné.Důvěra v dodržení závazků a odpovědnosti soukromého sektoru za minulé znečištění může vést k vysokým transakčním nákladům a rozdělení zdrojů spíše do vedení soudních sporů než do fondů pro vyčištění. Některé země byly schopny se tomuto problému vyhnout vypracováním kooperativních strategií se soukromým průmyslem a stanovením struktur fondů státního sektoru pro financování vyčištění tam, kde nemohla být určena nebo vzata k odpovědnosti žádná soukromá firma či jiný podnikatelský subjekt.Tato fakta o odpovědnosti jsou zřejmá a i důkazy svědčí o tom, že tomu tak pravděpodobně bude i v předvídatelném budoucnu. Zkušenosti nicméně také ukazují, že projekty brownfields se zvýšenou státní subvencí stimulují investice soukromého sektoru. Existuje pouze několik málo příkladů iniciativ čistě privátního sektoru: faktické studie ozřejmují, že "trh" je plný strachu z kontaminované půdy.Riziko a budoucí zodpovědnost jsou určujícími faktory; a kromě toho koncepce národních vlád a regionální a místní správy, které umožňují pokračování rozvoje oblastí greenfields jako opatření pro zajištění vnitřních investic, potlačují poptávku po nově obnovených oblastech brownfields.Renovace brownfields je ekonomicky, environmentálně a společensky realizovatelná a vedla k vytvoření pracovních míst, k vnitřním investicím do vylepšení infrastruktury, k nové bytové výstavbě a k množství dalších sekundárních výhod. Tato kapitola se zaměřuje na opatření vedoucí k pozitivním výsledkům, které postupně podporují metody řešení umožňující členským zemím efektivně se vypořádávat s problémem brownfields. Hromadící se negativní dopady ekonomického poklesu a restrukturalizace způsobily potřebu jednat na národní, regionální i místní úrovni.(jk)Dlouho blokovaný brownfieldKonec stoleté symbiozy: vagonů a Studénky. Zůstal pouze prázdný areál.Ve městě Studénka bylo vše podřízeno výrobě vagonů. Dokonce samo město vzniklo až v roce 1959 sloučením vesničky Studénka a po odsunu Němců stále vylidněného Bílovce. Vagonka přežila krize, světové války, odsun většiny německých obyvatel, znárodnění i následnou privatizaci. Nepřežila opětovné budování kapitalismu a globalizaci.Výroba vagonů ve Studénce stačila jentaktak oslavit stoleté výročí. Firmu si v roce 2000 koupila americká společnost Thrall Car Manufacturing s podmínkou, že zde dva roky zachová výrobu. Jakmile podmínka vypršela, americký vlastník výrobu zavřel a přenesl ji do rumunského Aradu. "Mám pocit, že firmu koupili, jen aby ji zavřeli," říká Lubomír Šobich, starosta Studénky.Ve městě zůstal pouze pohrobek bývalé Vagonky: kovárna. Ta zaměstnává 450 lidí a je jedinou firmou, která Američanům přináší zisk. Vyplývá to alespoň z internetu, kde je zveřejněno hospodaření společnosti. Rumunská výroba vagonů má problémy. Dokonce někteří odborníci ze Studénky začali do Rumunska dojíždět, aby zde výrobu zachránili.Nervozita kolem zaniklé Vagonky je značná. Není divu. Pro město a jeho 10 500 obyvatel bylo zrušení výroby obrovskou ranou, z níž se ještě nevzpamatovali. Firma zaměstnávala ještě na konci 90. let 4226 lidí a většina žila ve Studénce. O práci před necelými dvěma roky přišla většina města.Problémy však nepřišly okamžitě po zavření Vagonky. "Vlastníci se se zaměstnanci dobře vypořádali. Dostali osm měsíčních platů a ještě před uzavřením jim vypláceli prémie. Chtěli je udržet až do konce, protože museli dodělat rozběhlý kontrakt pro Francii," říká Šobich a dodává: "Peníze některým vydržely i rok a vlastně je to ani příliš nemotivovalo k hledání nového zaměstnání." Míra nezaměstnanosti se ve městě drží na téměř 20 procentech.Důsledky odchodu výroby vagonů jsou vidět na každém kroku. Město je přes den prakticky vylidněné. Jen ráno v pět je jich plné nástupiště. Lidé dojíždějí za prací do 17 kilometrů vzdálené Ostravy. Vlakem to netrvá déle než 20 minut. "Jezdí i auty. Naučili se skládat na benzin, a tak jedou po třech, či po čtyřech," líčí starosta a začíná počítat, kolik ze zastupitelů opravdu pracuje ve městě: z 21 jich zde pracuje 12! Studénka se mění v pouhou noclehárnu. I mladí odchází studovat většinou do Ostravy a nic je nenutí, aby se do města vraceli. "Odjedou a tady se jen vyspí," dodává starosta.Areál duchů.Osmnáctihektarový areál prakticky v centru města, kde sídlila Vagonka, stále patří americké společnosti. Kromě kovárny je však ponechán svému osudu. Je tam prakticky nová kancelářská budova. I ta je teď opuštěná.Vlastníci by se areálu nejraději zbavili, a proto jej nabídli za 60 milionů korun městu. Rozeběhla se složitá vyjednávání s CzechInvestem, s ministerstvem průmyslu, zpracovaly se studie budoucího využití. Náklady na zbourání a vyčištění území byly propočítány na 220 milionů korun. Ještě do loňského února to vypadalo jako hotová věc."Jaké bylo překvapení, když americká společnost nakonec nepřišla s prodejem pozemku, ale nabídla ke koupi 97 procent akcií firmy. Jako město ale nemůžeme koupit akciový podíl, vypořádat dluhy firmy, minoritní akcionáře a dotáhnout do konce probíhající soudní spory. Navíc jsme zjistili, že bychom si movitý majetek museli koupit ještě jednou," říká starosta Šobich, jehož roční městský rozpočet nepřesahuje 120 milionů korun. "Navíc si tam Američané kladou neskutečnou podmínku, že se kupec musí zavázat k tomu, že zde patnáct let nebude vyrábět kolejová vozidla," dodává starosta. Areál potřebuje vybudovat nové inženýrské sítě, vyřešit dopravní systém, mnohé budovy zbourat a odstranit ekologické zátěže. Tweet


ISKM63 Psychologie v online vzdělávání\nUčitel doporučuje studovat od 17. 2. 2020 do 23. 2. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 24. 2. 2020 do 1. 3. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 2. 3. 2020 do 8. 3. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 9. 3. 2020 do 15. 3. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 16. 3. 2020 do 22. 3. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 23. 3. 2020 do 29. 3. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 30. 3. 2020 do 5. 4. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 6. 4. 2020 do 12. 4. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 13. 4. 2020 do 19. 4. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 20. 4. 2020 do 26. 4. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 27. 4. 2020 do 3. 5. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 4. 5. 2020 do 10. 5. 2020.\nUčitel doporučuje studovat od 11. 5. 2020 do 17. 5. 2020.\nKaždý týden Vás čekají dva (jeden až tři) materiály s odkazy na články či knížky, z nichž si vyberete jeden, který budete v diskusním fóru reflektovat. Diskusní fórum bude otevřené, ať se můžete případně vzájemně inspirovat. Chtěl bych, aby četba byla reflektivní, tedy abyste v ní primárně nepopisovali o čem článek je, ale napsali, v čem Vás zaujal, překvapil, potěšil, co si z něj odnášíte, s čím nesouhlasíte. Délka reflexe je cca 2000 znaků včetně mezer, pokud nebude řečeno jinak. Do konce února Vám budou k dispozici všechny materiály, takže pak můžete postupovat svým vlastním tempem.\nMimo to, budete z každého tématu mít drobný úkol, neměl by zabrat více, než dvacet minut a půjde o aplikaci toho, co si odnesete z četby do praxe v online vzdělávání. O formě závěrečného projektu se ještě smluvíme na prvním setkání.\nV semestru budou tři presenční setkání, na kterých se domluvíme prostřednictvím Doodle.\nNa vypracování úkolu je vždy 14 dní od data uvedeného v doporučeném studijním plánu v osnově. Úkoly se odevzdávají do diskusního fóra na konci bloku v osnově.\n(pokud by dalším z vás nefungoval odkaz, mrkněte prosím na kopii na Google Drive, aby vás to zbytečně nebrzdilo v práci :)\nV roce 1956 navrhl Benjamin Bloom taxonomii vzdělávacích cílů, ve kterých definoval šest základních vrstev, které na sebe vzájemným způsobem navazují (později byla revidovaná). Základní myšlenka je taková, že čím nižší vrstva, tím nižší míra pochopení je také přítomná.\nDobrá výuka (na libovolném stupni s libovolnou mírou formalizace) by měla Bloomovu taxonomii brát v potaz v tom slova smyslu, že bude vycházet od základních úrovní (pamatování a pochopení) a směřovat k hodnocení. Takto koncipovaná výuka neredukuje studenta na pouhý předmět kognitivních funkcí, které mají plnit dílčí úkoly, ale jako člověka svobodně a tvořivě myslícího.\nV současné době se velice intenzivně diskutuje o tom, že běžné cíle či vrstvy modelu je možné doplnit o digitální kompetence. Tento model je pak označován jako Bloom’s Digital Taxonomy a v tomto projektu z něj vycházíme. Dále pracujeme s Kolem iPedagogiky, které je jinou grafickou representací Bloomovy digitální taxonomie.\nJednotlivé vrstvy Digitální Bloomovy taxonomie:\nJednotlivé vrstvy Bloomovy taxonomie:\nZnalost je spojená s pamětí a lze ji chápat jako nejnižší složku intelektu. Představuje pouze schopnost reprodukovat činnosti či myšlenku bez jakékoli reflexe. Pokud se dítě v první třídě naučí psát Maxwellovy rovnice, neznamená to, že rozumí teorii elektromagnetického záření, ale pouze že si pamatuje, jak vypadají a jak jsou řazeny jednotlivé znaky.\nPorozumění umožňuje pochopit slyšené či viděné sdělení, klasifikovat jej a převést do vlastních slov. Nejde v něm již o učení „z paměti“, ale o vlastní formulaci myšlenek.\nAplikace je zaměřená na dovednost použít nové poznatky v konkrétních, většinou nepříliš složitých typologických úlohách. Příkladem může být, aplikace vzorce (v této rovině nikoli vztahu) s =v/t na úlohu, kolik kilometrů ujede automobil s rychlostí 50 kilometrů za hodinu a dvacet minut. Tyto tři roviny jsou kognitivně málo náročné a mohou se objevovat v edukačním procesu i osoby s relativně málo rozvinutým intelektem. Naopak další tři roviny vyžadují hlubší intelektuální schopnosti.\nAnalýza umožňuje uvažovat odděleně nad dílčími částmi problému či situace. Můžeme se setkat buď se schopností dívat se na problém z jiného úhlu pohledu (částici nemusíme vidět jako částici, ale jako vlnu, což umožňuje pochopení funkčnosti elektronového mikroskopu) nebo dekompozice problému na elementární části, které lze studovat zvlášť. V této fázi studenti nacházejí příčiny a následky jevů, jsou schopnosti pokročilé klasifikace nebo srovnávání přístupů.\nHodnocení je aktem kreativity, tedy schopnosti člověka myslet neobvyklým způsobem. Může se projevovat schopností porovnat dva příklady a vyhodnotit jejich rozdílnost a výhody, zahrnuje vlastní úsudek o fenoménu, který je schopen argumentačně podepřít. Neméně důležitá je ale také schopnost jednotlivce provést reflexi vlastního chování či postupu během řešeného problému.\nSyntéza je fází, ve které dochází již k samostatnému vyhodnocení situace, takže student sám volí způsob, jak se s problémem vypořádat. Vyžaduje dokonalé pochopení problému, komplexní myšlení a schopnost se efektivně rozhodovat pro ten který postup. Důležitá je samostatnost jedince. V případě, že je nutné ukazovat na dílčí kroky, nejde o syntézu, ale většinou jen o pouhou aplikaci. Syntetizující student umí tvořit nové hypotézy, má vlastní nápady, kreativně myslí.\nMíra schopnosti studenta pracovat na vyšších rovinách taxonomie se mění s věkem a pro zralé vědecké myšlení je typická jeho dominance nad nižšími formami, které jsou v něm avšak explicitně zahrnuty. Model současně ukazuje, že není možné analytické myšlení bez paměti nebo pochopení. Dobrá práce s taxonomií (jakkoli je dnes kritizována) umožňuje efektivní koncepci hodin a dobrou volbu dílčích úkolů a postupů. Jinými slovy lze říci, že v žádném případě není možné se spokojit s tím, že student umí poznatky, které ve škole získal, aplikovat, neboť jde jen o nižší kognitivní dovednost, která sama o sobě není cílem, ale pouhým nutným předpokladem pro efektivní vzdělávání.\nDiskuse o tom, co se děje s lidskou pamětí v situaci, kdy je obrovské množství informací na dosah ruky, se různí. Velice známá je argumentace Carriho, který publikoval známou esej Dělá z nás Google hlupáky? U internetové generace jsou zásadními body snížená schopnost číst dlouhé texty a změna fungování kognitivních funkcí mozku, související s dostupností informací.\nTechnologie, které umožňují pracovat s pamětí jsou poměrně různorodé. Nabízí se práce s Flash cards, pro které existuje řada aplikací, mobilní aplikace zaměřené na práci s pamětí a její tréning atp. Při návrhu vzdělávacích textů je možné aktivně pracovat s multimédii nebo text strukturovat do kratších celků. Důležité je vždy myslet na to, zda-li je vzdělávacím cílem zapamatování, nebo jen prostředkem pro podporu vyšší myšlenkových operací.\nVelkou otázkou je, zda se učit fakta nebo to, kde je najdeme. Ukazuje se, že mozek se v kontextu přítomnosti vyhledávačů mění a svoji paměť i kognitivní kapacity napíná jiným směrem, než jak to vyžadovala doba před počítači. Otázkou je, co tato změna udělá s učením a vnímáním světa. Zda půjde o proces, který umožní mozku zaměřit se více na procesy, hodnocení informací atp., nebo to bude mít na intelekt devastující účinek.\nMyšlenka, že by mohla být lidská paměť doplněna technologiemi není ničím novým. Ostatně účetní záznamy ze starého Egypta měly stejnou funkci. Velice známý je projekt Bushova Memexu, který měl obsahovat vzájemně propojené dokumenty a tak tvořit něco jako digitální paměť. Tak jako rozvoj knihtisku umožnil lidem soustředit se na složitější činnosti, než na prosté zapamatování, neboť dokumenty se staly dostupnými, a tak a zapřičinil vznik vědy, mohou moderní technologie přestavovat zajímavý odrazový stupeň pro rozvoj analytického myšlení.\nJedním z témat, které digitální technologie přinášejí, jsou diskuse o multitaskingu, který má vliv na paměť, soustředění i další lidské činnosti. Neurolog Miller upozorňuje, že lidský mozek není konstruován na to, aby vykonával více činností současně. Musí mezi nimi přepínat a tato režie znamená ztrátu pozornosti i výkonu. Wilson dokonce tvrdí, že pokud má člověk informaci o tom, že má jednu nepřečtenou e-mailovou zprávu, klesá jeho IQ až o deset bodů. S tím souvisí vyrušování technologiemi. Průměrná délka soustředění před prvním vyrušením méně než 3 minuty.\nS tím souvisí koncept calm technology, který říká, že technologie mají být implementovány tak, aby člověka nerušily a nerozptylovaly ho, ale současně mu pomáhaly tam, kde je jich třeba.\nZdá se, že technologie lidský mozek přímo nebo nepřímo ovlivňují. Podobně je možné zjistit, že právě multitasking může za to, že se učíme pomaleji a hůře identifikujeme důležitá místa a spojení. Jednou z možných reakcí je designovat technologie podporující vzdělávací aktivity tak, aby vedly k omezení multitaskingu a rušení. Pomoci mohou jak softwarová opatření (například zákaz zobrazování notifikací), tak především vzdělávání uživatelů v této oblasti.\nIdentifikujte, rozviňte, přiřaďte, vyhledejte, zařaďte, popište, uveďte příklad, zapamatujte si\nGoogle, Evernote, iBook, OneNote, ZIM, Quizlet, Digg, Reddit, Facebook, Remember The Milk\nUkládání oblíbených položek, sdílení oblíbených položek, zpracování textu, zápisky, základní aktivity na sociálních sítích, trénování paměti, odběr obsahu z internetu, základní vyhledávání na internetu, tvorba výčtů.\nV klasickém vzdělávání devatenáctého století jsme si mohli vystačit s daným kurikulem (osnovami), které dodávala nějaká vnější autorita či škola a které mělo delší trvanlivost či životnost. Moderní technologie tuto situaci zásadním způsobem mění. Současné kurikulum se posouvá od detailního popisu znalostí ke kompetencím. Jednou z možností učení je tvorba vlastního kurikula.\nKlasické, na kurikulu založené učení lze označit jako učení analogické ke stromu – roste z pevných kořenů, má jasnou strukturu a směr. Digitální technologie ale působí slovy Friedmana to, že svět se stává plochým, všechny informace jsou snadno dostupné a společnost se demokratizuje. Naproti tomu Foreman upozorňuje, že současné učení se posouvá od promyšlené katedrály s výškou a hloubkou k palačince - nesmírně rozsáhlé, ale ploché, místy průhledné. Toto ploché chápání věcí je podle něj velice problematické pro učení, neboť v něm chybí pevné základy a koncept. Slovy Fullera pak přecházíme od jasně ohraničeného kvádříku k rozsáhlému ementálu. Teto přístup umožňuje tvorbu vlastního kurikula, co-curikula nebo definici vlastního vzdělávacího postupu či plánu..\nUčení se, ale i chápání věcí vychází z konceptu problem solving – narazíme na téma, problém, zajímavost a chceme jí porozumět, pochopit ji. Učení je pak vlastně odpovědí na tento zájem a míra pochopení odpovídá jak momentálním kognitivním schopnostem, tak míře našeho zájmu, času atp. Pokud chceme navrhovat vzdělávací aktivity, které budou zajímavé a přínosné pro účastníky, je třeba dobře vycházet z jejich vzdělávacích potřeb a mít k dispozici nástroje, pro jejich identifikaci. Jednotlivé aktivity v průběhu vzdělávání je pak možné stavět jako problémové úlohy či otázky, jejichž řešení bude pro samotné studenty zajímavé.\nJednou z věcí, které se musíme co nejlépe naučit (ideálně ve škole) je schopnost učit se od druhých v kyberprostoru. Ve školním prostředí se dokonce mluví o globální digitální třídě.\nPrezi, Twitter, iAnnotate, Google Docs, Show Me, iTunesU, Powerpoint, Exel, Google, Coogle, Evernote, Keynote, OneNote, iBook, Wordpress, Google Classroom, Moodle\nIntepretujte, vysvětlete, podejte zprávu, nahraďte, porovnejte, klasifikujte, vysvětlete\nAktivity na sociálních sítích, psaní blogu, odběr obsahu z internetu, pokročilejší vyhledávání na internetu, komentáře, rozeznávání\nJestliže máme k dispozici určité informace, je zásadní kompetencí schopnost je kriticky posoudit. To znamená zaujmout k nim zdravě skeptický postoj, nepodléhat prvnímu dojmu nebo odhalit argumentační fauly.\nKritické myšlení se uplatňuje při práci s textem (RWCT je založené na kritické či kreativní práci při čtení a psaní), ale může být širším nástrojem pro práci s informacemi. V takovém případě lze využít například kognitivní model CAFE (challenge (výzva), Adapt (adaptace), File (uložení) a Evaluate (hodnocení)).\nKritické myšlení by nemělo být zúžené na jednotlivé metody či postupy, ale jeví se jako nezbytnou intelektuální výbavou v digitálním světě. Kritické posuzování zdrojů, obsahů a kritické myšlení vůbec bývá také často zařazováno do různých modelů PLE. Lze v něm vidět čtyři dimenze:\nRozpoznání či identifikace problému\nTvorba plánu na jeho řešení\nShromáždění a analýza dat pro jeho řešení\nKomparace různých přístupů či výsledků\nKlíčovým tématem je otázka gamifikace, respektive učení se pomocí her. Komenského škola hrou díky moderním technologiím získává zcela nový rozměr, takže řadu kompetencí či dovedností je možné si osvojit přímo během hraní her (existují dokonce katalogy s kompetencemi). Některé názory naznačují, že hry podporují rozvoj pozornosti nebo – jako v případě Minecraftu – posouží pro podporu komunikačních a strategických kompetencí v podobě, která by se jinak jen těžko jinak rozvíjela. Na druhou stranu existují také skeptické názory. Právě gamifikaci lze v různých online kurzech uplatňovat.\nSamostatnou oblastí jsou nástroje či programy pro simulaci či modelování různých dějů, což je důležité pro představivost a schopnost aplikovat teoretické poznatky do konkrétních situací a problémů.\nSoučástí her a aplikací různých postupů jsou také specifické metody učení, které se mohou projevit jak v akcentování modelu pokus – omyl, tak například v heuristickém pojetí vzdělávání (se). Ostatně, kdo dnes čte návody a manuály?\nDemonstrujte, vyzkoušejte, ukažte, naučte někoho, zaznamenejte, zaveďte, dramatizujte, realizujte, upravte, prezentujte\niMove, Fold, Lucid Chart, 123D design, Google Docs, Evernote, OneNote, Flipboard, Audacity\nTvorba filmu, tvorba diagramu, vedení rozhovoru, presentace, hraní rolí, tvorba alba, tvorba sbírek, vedení deníku, tvorba 3D modelu, editace, sběr dat\nTento týden je koncipovaný jako čtecí – měli byste si v něm osvojit základní témata či uchopení pedagogické psychologie, což je téma, kterému se v určitém ohledu věnujeme celý semestr. Základní literaturou přehledovou v češtině je Psychologie pro učitele od Čápa a Mareše. Knihu si můžete půjčit v knihovnách, zde je odkaz na Uložto, jen ať víte, jak vypadá.\nTa také představuje základní odrazový můstek pro případné další studium.\nProsím projděte si obsah knihy a:\nZ části II. si vyberte jednu kapitolu dle vlastního výběru, kterou si přečtete a stručně reflektujete (cca 1000 – 1500 znaků)\nZ části III. si vyberte jednu kapitolu dle vlastního výběru, kterou si přečtete a stručně reflektujete (cca 1000 – 1500 znaků)\nNajděte nejméně jedno téma, které podle vás v textu chybí – pojmenujte ho a krátce (do 500 znaků) ho anotujte. Připojte k němu 1-3 zdroje.\nJestliže velká část vzdělávání probíhá v online prostředí, je třeba, aby student (libovolného věku) disponoval schopnostmi a nástroji pro vlastní sebehodnocení. Rozvoj této schopnosti je zásadní pro možnost efektivního a smysluplného fungování autonomních edukační modelů, ale také pro motivaci k libovolnému studiu. Sebehodnocení se často užívá také u offline aktivit nebo v prostředí zaměstnaneckém, jde tedy o komplexnější a univerzálnější kompetenci.\nJedním z nejjednodušších modelů, který lze pro sebehodnocení užít, je práce s pěti konkrétními kroky. Po každé aktivitě či časovém období zkusí student identifikovat, co se mu povedlo, co udělal zajímavé, co se mu nepovedlo, v jakém kontextu učení probíhalo a v jakém se on sám pohyboval a v neposlední řadě může provést vizualizaci (například myšlenkovou mapou) všech těchto aspektů. Tento model je velice jednoduchý a vede k základnímu reflektivnímu učení.\nPokud jde o komplexnější a pokročilejší metody hodnocení, lze zmínit například Rosenbergovu škálu sebehodnocení, která pracuje s pěti pozitivními a pěti negativními kritérii, které se střídají. Rogers a Maslow nabízejí svůj koncept sebehodnocení, který je spojený s humanistickou psychologií a klíčovým parametrem je sebeaktualizace. Právě její rozvoj a míra je klíčem k hodnocení sebe sama. Ta je spojena se dvěma základními dimensemi – být pozitivně přijímán druhými a rozvíjet své schopnosti a potenciál. Bandura pak pracuje s tradičním trojičním schématem, které zahrnuje vnitřní momenty, vnější determinanty a chování, které se vzájemně ovlivňují. Z nich vychází parametr, který se označuje jako vědomí vlastní účinnosti (self-efficacy). V pozitivní psychologii je známý test na identifikaci silných stránek od Selingmana, které se má člověk snažit rozvíjet.\nJednotlivé online kurzy mohou mít definované vlastní modely či škály sebehodnocení. Je třeba ale pamatovat na to, aby byly srozumitelné, přiměřené, mohly vést k reálnému hodnocení a jeho případné změně a měly primárně pozitivní charakter. Silně negativní nebo jednostranně negativní hodnocení (obzvláště spojené se sebehodnocením) je zásadně demotivační faktor, naopak takový systém, který vede k identifikování úspěchů a pozitiv, je silným motivátorem.\nSamotné sebehodnocení přitom vychází z řady dílčích determinantů. Tím prvním je sociální srovnání, tedy to, jak daného člověka vidí společnost, co od něj očekává a jak se vidí on sám. Z této diference pak může vycházet část sebehodnocení. Niternější je napětí mezi vlastní ideální představou já a jeho percepcí – hodnocení pak vychází z rozdílu mezi ideální představou a samotným vnímáním. Třetím zdrojem může být něco, co se označuje jako pozitivní a negativní afektivita, což je jisté vnitřní nastavení vnímání svého chování jako spíše pozitivního či negativního, na základě celkové dušení pohody.\nSebehodnocení je relativně komplexní a univerzálně užívaná činnost. Může směřovat jak k člověku, který ji provádí, tak také může být určena dalším lidem (učitel, zaměstnavatel, rodič). Jednotlivé typy tohoto hodnocení se pak logicky liší. V naší perspektivě je přitom důležité především hodnocení pro sebe samotného, které sehrává podstatnou roli u sebeřízeného či sebeurčeného učení ve fázi evaluace dosažených výsledků. V případě sebehodnocení pro učitele je vhodné užít nějaký standardizovaný nástroj.\nSebehodnocení může být buď průběžné, což je pro reflektivní učení a vlastní seberegulaci edukačních, organizačních a dalších strategií důležité, tak také sumarizační. Oba typy hodnocení se často liší nejen rozsahem, ale například také formálností. Průběžné hodnocení je vhodné nastavit co nejjednodušeji a nejrychleji. Je třeba zdůraznit, že sebehodnocení by se nemělo soustředit jen na výstupy z dané edukační aktivity, ale může mít komplexnější rozměr (například studium vybraných metakognitivních změn, vztahu a pozice v komunitě atp.).\nJedním z klíčových prvků v učení je práce se zpětnou vazbou či úžeji s hodnocením studenta. Je nutné diferencovat mezi prostým známkováním a upozorňováním na chyby studenta a poskytováním skutečně hluboké a systematické informace o tom, jakým způsobem se mu daří studium v různých dimenzích edukačního procesu. Zpětná vazba se zatím u českých učitelů vyskytuje jen ve velice omezené formě a do značné míry nesystematicky, což je pro distanční vzdělávání nebo návrh vzdělávacích aktivit nevhodné.\nZpůsob užívání zpětné vazby silně záleží na její komplexnosti a aktuálním účelu. Například u sumarizační zpětné vazby po absolvování nějakého kurzu lze pracovat s její hlubší strukturou a případnou osobní domluvou nad tím, kdy a jakou formou proběhne. Naopak u běžného testování platí imperativ rychlosti – čím rychlejší a přesnější je zpětná vazba, tím lépe může posloužit pro lepší učení. Obecně přitom platí, že smyslem zpětné vazby není hodnocení (jakkoli ho vždy implicitně obsahuje) nebo posuzování druhého, ale vytváření podmínek pro lepší učení či jinou formu růstu. V tomto ohledu se ukazuje, že například běžné známkování nepatří většinou mezi ideální zpětnovazební nástroje.\nPokud jde o pravidla zpětné vazby, tak se doporučuje preferovat pozitivní před negativní (někdy se uvádí poměr 4:1), začít a končit pozitivně, usilovat o pravdivý a srozumitelný obraz skutečnosti. Zpětná vazba je klíčový prvek při učení se něčeho a pro vzdělávací kurzy je rozhodující přidanou hodnotou například od prostého informálního učení se nebo četby knih.\nModerní technologie umožňují se zpětnou vazbou zajímavě pracovat přinejmenším ve dvou ohledech. Tím prvním je možnost zábavnosti a rychlosti. Ať již ve třídě nebo v online prostředí lze snadno postavit testování, které bude rychlé, gamifikované, zábavné, a přitom bude poskytovat rychlé informace o tom, co se daný člověk naučil nebo nenaučil (příkladem může být Kahoot). Druhou možností, kterou nabízí často robustnější testovací moduly, je práce s chybou nebo větvené odpovědi. Podle toho, jak člověk odpoví, dostane nejen informaci o případné chybě, ale může být převeden do otázek, které mu s ní pomohou lépe pracovat. Tyto průchody mohou být designované buď ručně, kdy danou chybu předpokládáme, případně mohou být součástí adaptabilních učebních systémů.\nZ hlediska kognitivní psychologie je důležitý koncept práce s učením se v jednoduché a dvojité smyčce. Člověk řeší úkoly tak, že disponuje jistým mentálním modelem, tedy s představou, jak danou situaci řešit. Učení v jednoduché smyčce je jedno z nejčastěji užívaných a spočívá v tom, že student dostane návod, jak řešit jistou třídu úkolů, které pomocí nich skutečně zpracovává. Zpětná vazba mu říká, zda postupuje dobře a zda je jeho model přijatelný. Tento přístup je velice efektivní a dává studentovi základní kompetenční sadu pro velkou část praktických úkonů. Jde o model prakticky užívaný ve většině kurzů.\nSložitější a náročnější je tzv. dvojitá smyčka, která spočívá v tom, že úkoly nejsou řešitelné běžnými mentálními koncepty, ale student musí najít vlastní postup či strategii pro jejich zdolání. Jde o přístup těžší, náročnější na design a nemající typicky jednoznačný výsledek. Jeho přínosem je rozvoj vyšších kognitivních schopností, umění se učit a řešit problémy. Jde o jeden z problem-solving přístupů, často užívaný nejen ve znalostní, ale také v hodnotové oblasti.\nU MOOC kurzů, ale také u dalších e-learningových aktivit je zajímavou formou práce se zpětnou vazbou a hodnocením peer assessment. Ten je založený na myšlence, že hodnocení si udělují vzájemně sami studenti. Tento model umožňuje zadávat komplexnější a složitější úlohy také ve velkých kurzech. Studenti vidí práci a způsob myšlení ostatních a musí ho aktivně reflektovat.\nUčení se v online prostředí na sebe klade řadu specifických nároků na motivaci a disciplínu. Jakkoli se lze v kybeprostředí učit běžným direktivní či lineárním způsobem, role autonomie studenta je v něm posílena. Lze hovořit o několika stupních autonomie – sebeřízeném či sebeurčeném učení, případně o učení individualizovaném či autonomním. Ve všech případech jde o způsob vzdělávání, který velkou část odpovědnosti přenáší na studenta a role učitele je zde buď transformována na pozice mentora či kouče nebo zcela upozaděna.\nV případě sebeřízeného učení je na studentovi, aby si nastavil vlastní vzdělávací tempo, metody a pracoval s motivací. Typicky je postavený před situaci, kdy se má něco naučit a dle svých možností, preferencí a potřeb hledá cestu, která bude vyhovovat právě jemu. Propagátorem této vzdělávací možnosti byl například Knowles, který identifikoval také čtyři základní kroky, které je třeba učinit, pokud se má člověk sebeřízeně učit. Předně je třeba stanovit si vzdělávací cíle, dále pak kroky, které povedou k jejich dosažení, provádět záznam o učebních činnostech a pracovat se zpětnou vazbou či evaluací.\nMezi Knowlesem a jeho kritiky Knollem či Brookfieldem jsou spory o to, kdy a jak lze sebeřízené učení aplikovat a jaké jsou motivace lidí ke studiu, totiž zda se učí to, co je baví a zajímá, nebo to, co potřebují pro práci. Knowles byl také orientovaný na pragmatickou pedagogickou tradici, takže výrazně akcentoval praktické vzdělávání před teoretickým, které je z hlediska jím uvažovaných konceptů ještě náročnější. Sebeřízené učení je ale koncept, se kterým se lze setkat u velké části distančního vzdělávání. O něco menší prostor k autonomní volbě obsahu a způsobu vzdělávání pak nabízí například autonomní angličtina a podobné vzdělávací projekty.\nJeště dále jde koncept sebeurčeného učení, který je spojený s heutagogikou. Hlavní premisou je, že také základní vzdělávací cíle si nastavuje člověk sám. Podle nich si vytvoří vzdělávací plán s jasnými cíli a metrikami, včetně časového rámce, a snaží se ho dodržovat a naplňovat. Typicky může jít o novoroční předsevzetí, že si člověk osvojí nějakou novou profesi nebo podobné sebevzdělávací projekty. Student si zde plně autonomně vytyčuje celou vzdělávací oblast.\nOba koncepty jsou dnes snadno propojitelné s konektivistickým pojetím učení a předpokládají z hlediska technologií budování osobního vzdělávacího prostředí. V rámci něj jsou organisovány nástroje, lidé a informační zdroje, ale také jde o jejich kritickou reflexi, kreativní zpracování či jejich publikování nebo zapojování se do sociálních vazeb.\nMohou být ale spojené také se získáváním odznáčků, certifikátů nebo s budováním vlastního co-curicula. To je založené na myšlence, že ne všechny dovednosti pro praxi získá student v rámci formálního vzdělávání. Po dohodě s učitelem (nebo sám) tyto oblasti může sám identifikovat, navrhnout si pro sebe paralelní část kurikula a za pomoci například otevřených vzdělávacích zdrojů sám studovat.\nNěkteré koncepty autonomního učení (je do něj přenesený z alternativních pedagogik, na příklad z Daltonského plánu) jsou spojené se vzdělávací smlouvou. Jde o dokument uzavíraný mezi studentem a jeho učitelem (či mentorem), který obsahuje časový a obsahový plán učení i způsoby a metody evaluace, ať již průběžné nebo sumarizační. Podpis na smlouvě má mít silně motivační charakter a samotný dokument vede k jasné explikaci toho, co je předmětem vzdělávání.\nKnowles definuje řadu kompetencí, které jsou pro efektivní sebeřízené učení důležité, jako je přiměřená schopnost sebereflexe a zpětné vazby, včetně sebehodnocení, schopnost samostatně se učit a organisovat si zdroje a čas, schopnost logického strukturovaného myšlení nebo informační gramotnost.\nPodle RVP je spolupráce jednou z klíčových kompetencí, které mají být u žáků základních i středních škol rozvíjeny a podporovány. Patří i do sady různých klíčových kompetenčních balíčků pro 21. století. Schopnost spolupráce je důležitým požadavkem jak pro pracovní trh, tak také z hlediska sociálních vazeb.\nZ hlediska psychologických aspektů fenoménu spolupráce je zajímavá již jen jeho role v různých edukačních teoriích. Pro konstruktivismus je typická kooperace, kdy spolu jednotliví účastníci interagují na základě předem jasně definovaných rolí a každý má svoji vlastní oblast zodpovědnosti, za kterou může být hodnocen. Takový model vede obecně k nižší míře aktivního začlenění se do skupiny a jde o spolupráci s omezenou mírou. Tím, že jsou zodpovědnosti i činnosti rozprostřené do jasně ohraničených celků, lze také dobře užívat předem nastavené evaluační metriky, ať již druhých nebo sebe sama.\nJiný model spolupráce nabízí tzv. kolaborativní model, který neprovádí diferenci rolí dříve, než je to nutné. Současně umožňuje pracovat s tím, že se role v průběhu aktivity mění, že mohou existovat lidé bez hratelných výsledků, ale s výrazným přínosem pro projekt atp. Taková spolupráce je podstatně náročnější na evaluační metody (typicky je možné užít zpětnou vazbu od ostatních členů týmu) a vede k většímu začlenění se do komunity. Tento model je typický pro konektivismus.\nSpolupráce je klíčová také pro oblast, která se označuje jako Rhizomatic learning, což je jedna z možných praktických interpretací konektivistického vzdělávání. Základní myšlenka je taková, že učitel vytvoří jen základní okruh problémů a komunita se postupně domlouvá na tom, jak bude učení probíhat a co potřebuje pro pochopení daného fenoménu nebo vyřešení úkolu. Často přitom může dojít k silnému posunu tématu. Tento model je nejen kolaborativní, ale současně předpokládá aktivní participaci na vzdělávacím obsahu a směru, a to nikoli na úrovni autonomie jedince, ale uvnitř skupiny.\nJiným příkladem spolupráce na vzdělávání může být využití konceptu otevřeného sylabu, kdy učitel dává studentům i širší veřejnosti možnost diskutovat o obsahu vzdělávání a podílet se na jeho průběhu.\nProblém spolupráce je aktuální také v případě, že dochází k nějakému reálnému projektu, zde je pak nutné hovořit o tématu řízení virtuálních týmů. K němu lze užít různé nástroje, jako je Basecamp, Trello nebo třeba Redmine. Tyto systémy umožňují plánování projektů, delegování, komunikaci, ale také sledování plnění a dávají jednotlivým účastníkům možnost přehledu o celé činnosti nebo aktivitě, což je z hlediska motivace a participace důležité. Přes dostupné technické prostředky se tato oblast stále potýká s mnoha konkrétními problémy a nelze počítat s tím, že je lhostejné, zda tým spolupracuje online či offline. Dynamika, motivace, práce s lidmi se v těchto případech zásadně odlišují.\nZajímavá je také otázka práce s introverty. Modely na podporu spolupráce je přirozeně znevýhodňují oproti extrovertům, protože mají nižší schopnost pracovat se sociálními vazbami, prosazovat se ve skupinách, vést diskuse atp. Je zřejmé, že nelze pracovat s modelem, který by je ze spolupráce s ostatními vyloučil, ale současně je nutné hledat takový design vzdělávacích aktivit, který umožní využít jejich přednosti a psychologické rozpoložení tak, aby je učení a práce v týmu těšila a bavila. Domníváme se, že cestou není přeučování introvertů na extroverty v online prostředí, ale spíše edukačně designová změna vybraných procesů.\nKognitivní teorie multimediálního učení\nJednou z teorií, které se věnují tomu, jakým způsobem se člověk učí v multimediálním prostředí, je Kognitivní teorie multimediálního učení. Podle Mayera člověk vnímá dvěma od sebe oddělenými kanály, kterými může získávat informace – první obsahuje verbální či textové podněty, druhý obrazové. Tyto informace jsou přenášené do tzv. operační paměti, v níž jsou postupně zpracovávané a až následně přecházejí do paměti dlouhodobé (nejde o jedinou nebo úplnou teorii paměti).\nOba druhy paměti mají přitom omezenou kapacitu, což je jedna z důležitých premis, se kterou je třeba počítat. Například přílišná multimedializace obsahu může paradoxně vést k zahlcení operační paměti, a tím k zablokování procesu učení. K onomu přenosu mezi operační a dlouhodobou pamětí dochází postupně a jeho rychlost je závislá na více faktorech, jako je relevance informací, jejich novost, možnost navázat je na nějaký kontext a předchozí znalosti studujícího.\nZ těchto poznatků se pak odvíjí základní didaktické principy, které mohou s kognitivní teorií multimediálního učení pracovat. Předně jde o design vzdělávacího obsahu, který by měl systematicky a záměrně pracovat s oběma kanály na předávání informací – typicky může jít o video doplněné textem, o obrázky implementované do textu, o animace doplněné souběžně slovním komentářem atp. Promyšlená systematická práce se dvěma kognitivními kanály je prvním významným krokem, se kterým lze pracovat.\nDruhým je vnímání omezenosti velikosti operační paměti. Vzdělávací obsah je třeba designovat tak, aby na jedné straně plně využil oba kanály, ale současně, aby nedošlo k přeplnění operační paměti. To znamená například zařazování aktivit, které nebudou předpokládat přísun nových informací, ale umožní kontextualizaci těch, které student právě načerpal. Klíčové přitom je, že přenos mezi operační a dlouhodobou pamětí je již jen jednokanálový.\nTřetím didaktickým opatřením je práce s technikami, které umožňují rozvoj různých forem kognitivních procesů – spadá sem například práce s asociacemi, myšlenkové mapy, skupinové myšlení, kreativní techniky a řada dalších, které pomáhají s propojováním znalostí nebo s prací s různými kognitivními styly a koncepty.\nJedním z témat, které se v souvislosti s moderními technologiemi velice silně akcentuje, je práce s nelineárně strukturovaným vzdělávacím obsahem, respektive samotný fenomén nelineárního myšlení, který má svou odezvu například v myšlenkových mapách. Potřeba postupovat nelineárně v rámci presentací nebo práci na nějakém tématu je reflektována existencí nástrojů, které takový způsob práce podporují (Prezi, iMindMap nebo třeba Scapple).\nKlasické na kurikulu postavené učení má často do značné míry lineární charakter a je spojené s logickou návazností jednotlivých kroků a postupem studenta. Příkladem vzdělávacího objektu, který využívá koncept lineárního učení, je běžná učebnice. Jde o velice dobrou metodu rychlého předání určitého konkrétního balíku vědomostí a dovedností co nejširšímu množství studentů, může být časově efektivní a je méně náročné na osobní disciplínu a sebeřízení. Takový způsob učení není vhodné odsuzovat jako špatný, ale současně nejde o jediný vhodný model učení. Člověk se totiž přirozeně učí nelineárně a podstatně méně strukturovaně.\nNástup nelineárního učení je spojený s Edwardem de Bono v 70. letech, který se intenzivně věnoval především kreativitě a kreativnímu myšlení. Učení založené na cestě dle vlastního zájmu je přechodem od učení pro každý případ“ (just-in-case) – k učení „právě včas“ (just-in-time). V procesu vzdělávání je efektivnější (z hlediska motivace, paměti, zájmu, …) studovat to, co je pro daný problém potřebné a (to je východisko pragmatické pedagogiky) věnovat se reálným problémům, které řeší daný studující.\nMyšlenka nelineárního učení, tedy učení, které je založené na zájmu a aktuální potřebě (někdy označovaného jako vertikální učení), je obsažena jak v rhizomatic learning konceptu, tak také v konektivismu. Znalosti, dovednosti a informace jsou získávány jako síť nikoli jako uspořádaný řetězec. Klade se důraz na učení ze zkušenosti, a to jak individuální, tak také sociální.\nV digitálním prostředí je tento přístup ještě významnější, především pokud uvážíme, že podle pravidla 70:20:10, patří 70 % toho, co umíme, k informálnímu vzdělávání, které ze své vlastní podstaty žádnou pevnou strukturu nemá. Důraz kladený na rozvoj sebeřízeného učení je tedy klíčový. Druhým významným prvkem v oblasti učení je to, že nekončí školou, ale jde o kontinuální celoživotní proces, který může mít jasně definované prvky jen v omezené míře (například kvalifikačním nebo specializačním studiem nebo některými koncepty firemního vzdělávání).\nMyšlení v nelineární podobě je také základem práce s myšlenkovými mapami nebo mapami pojmovými. Jejich princip je podobný – pomocí grafické representace jsou spojované pojmy, které mají jistou souvislost (u myšlenkových map jde o asociace, u pojmových o jiný druh vztahu). Touto postupnou prací s asociacemi lze relativně rychle komplexně uvažovat o nějakém problému, pracovat s nápady nebo analyzovat nějaký problém. Myšlenkové mapy jsou ostatně populární kreativní technikou i učební pomůckou.\nPrávě kreativita bývá často dávána do souvislostí s nelineárním způsobem myšlení. Student musí sám nový pojem zařadit do své stávající mentální representace a aktivně s ním pracovat. Například Tony Buzan tomuto přístupu přisuzuje výrazně vyšší studijní výsledky a doporučuje do myšlenkové mapy zapisovat například poznámky z hodin.\nZ praktických příkladů založených na nelineárním způsobu učení lze uvést Wikipedii nebo na wiki principu postavené kurzy, kde postupným klikáním na pojmy, které jsou pro studenta zajímavé, vytváří sám aktivně horizont toho, co se chce dozvědět a naučit. Jiným příkladem je Kreativní slovník, který pracuje s výukou angličtiny na základě pojmových map nebo HyperPhysics, který nabízí nelineární studium fyziky.\nKritika nelineárního učení je spojená s rozptylováním se, nižší mírou systematičnosti výkladu, možností tvorby mezer v naučené látce, pomalejším postupem atp. Část problémů lze eliminovat vhodným mentorským nebo pedagogickým vedením, včetně zadávání specificky koncipovaných úloh.\nŘízení online identity\nPráce s digitální či online identitou je důležitá a patří mezi kompetence, kterými by měl být vybavený každý, kdo se pohybuje v kyberprostoru. Jestliže se někdy říká, že soukromí neexistuje, pak jde o část pravdy těsně související s tím, že téměř nepřetržitě vytváříme na internetu svoji digitální stopu. Pohyb na různých sociálních sítích či blozích je přitom něčím zcela přirozeným a dohromady spoluutváří digitální identitu.\nPokud mluvíme o řízení online identity, lze identifikovat tři základní směry, kterými může být vedena. První je spojená s tím, že se stopu snažíme rozmazat či skrýt. V Evropském právním rámci je v tomto kontextu důležité právo na zapomnění, které umožňuje vyžádat si smazání libovolného online záznamu u vlastní osoby. Tento směr anonymizace je spojený také s tím, že řada uživatelů má na sociálních sítích či dalších médiích falešné či fiktivní jméno. Cílem tedy je, aby o dané osobě neexistovaly žádné relevantní záznamy.\nOpačný přístup spočívá v maximalizaci vlastní digitální stopy a její maximální komplexností. To nemusí znamenat nutně obětování velké části soukromí, ale jde o přístup, který se typicky snaží dosáhnout kvalitního „řízení osobní značky“, tedy presentace dané osoby. Tento přístup vyžaduje pravidelné aktualizování různých online profilů, jejich udržování a rozvoj. Může být spojený se snahou získat vliv prostřednictvím sociálních médií a webu nebo s reklamou své vlastní činnosti atp.\nPoslední přístup se nachází na pomezí dvou zmíněných konceptů, kdy jde o činnost vedoucí ke smazání negativních či nežádoucích stop či informací, ale současně k udržování části viditelného profilu.\nMotivace, proč s online identitou pracovat, mohou být různé. Již jsme zmínili možnost ovlivňovat společenskou náladu, názory nebo dění prostřednictvím nových médií. Další zajímavou motivací může být vztah k HR, neboť profily na sociálních sítích jsou běžně využívané personalisty. Své opodstatnění má také v distančním vzdělávání, kdy existence online profilů umožňuje vyučujícímu lépe poznat a pochopit své studenty a těm naopak zajistí možnost vybrat si učitele a porozumět způsobu jeho práce. Jde o činnost těsně navázanou na budování sociálního a kulturního kapitálu, což je dnes vnímané jako důležitý aspekt učení. Jde také o zásadní prvek vzájemného poznávání se a hraje důležitou roli v komunikaci.\nVelmi důležitá je práce s online identitou v oblasti konektivistického vzdělávání. Jestliže má být učení záležitostí komunity a navazování vztahů a kontaktů je důležitou součástí práce, lze říci, že dobrá a promyšlená práce s profily je jednou z klíčových činností, které se musí student, pakliže chce být konektivista, naučit.\nExistují nástroje a služby, které přímo umožňují měřit význam daného uživatele. Tyto metriky většinou kombinují počet interakcí, sledujících a množství příspěvků, které daný uživatel publikuje. Jakkoli je výsledkem téměř nic neříkající číslo, může jít o jeden z parametrů, které lze například při práci s osobním dosahem sledovat.\nDůležitý je vztah online identity a online komunity, ve které se člověk pohybuje. Ať již jde o interakci, která je typicky částečně anonymní, jako je editace Wikipedie, nebo o činnosti obvykle spojené se jménem (například aktivita na různých skupinách na Facebooku či Linkedinu), je práce s online obrazem záměrná a důležitá. Přitom platí, že v online prostředí existuje ještě více nástrojů na řízení svého obrazu než ve fyzickém světě, a že pobyt v kyberprostoru by měl být spojený se systematickou správou všech svých online profilů, které by měly vytvářet záměrný a chtěný obraz o svém majiteli.\nKognitivní zkreslení nejsou něčím, co by bylo pro online prostředí jiné nebo nové oproti běžnému vzdělávání. Přesto přináší některé důležité momenty, kterým je třeba věnovat jistou pozornost. Předně je dán podstatně větší prostor autonomii jedince, který není pod tak intenzivním dohledem vyučujícího. Sám si do velké míry vybírá zdroje, dohledává, co je mu nejasné atp. Tento přístup je spojený s různými školami autonomního či sebeřízeného učení či heutagogiky.\nJestliže tedy dojde k nějakému zkreslení, je nižší šance na jeho rychlé rozpoznání a také korekční mechanismy jsou náročnější. Pro studenta může kognitivní zkreslení znamenat trvalou nebo obtížně odstranitelnou miskoncepci, což může mít pro učení vážné následky. Pokusíme se ukázat některá vybraná zkreslení, se kterými by měl počítat designer online kurzu v případě, že chce dosáhnout dobrých pedagogických výkonů. Možností, jak pracovat s kognitivními zkresleními, může být více – od proaktivních přístupů, které vedou k tomu, že nebude vůbec pocítěno, až například pro cílené využití zpětné vazby nebo učení ve dvojité smyčce, kdy studující jistou posloupností kroků své zkreslení sám odhalí a odstraní.\nPokud jde o paměťové kognitivní zkreslení, tak pro učení lze s úspěchem užívat Efekt Zeigarnikové, který spočívá v tom, že si člověk pamatuje podstatně lépe nedokončené činnosti než ty, u kterých má pocit, že skončily. Lze jej užít jako nástroj pro krátkodobé lepší pamatování si nějakých faktů. Z metod, které lze pro lepší zapamatování využít, můžeme zmínit Von Restorff efekt, který spočívá v tom, že si člověk pamatuje informaci, která je oproti jiným výstřední či vyčnívající, nebo Efekt bizarnosti, který je spojený s některými paměťovými technikami, a který odkazuje na skutečnost, že si věci lépe zapamatujeme, pokud je spojíme s něčím absurdním, směšným či nepravděpodobným. Velká část paměťových zkreslení může posloužit jako pomůcka pro studium a lepší práci s pamětí. Existuje ale také tzv. Google efekt, který spočívá v tom, že lidé zapomínají informace, které lze snadno dohledat. Ty by z podstaty věci většinou neměly být předmětem zkoušení či testování. Z hlediska speciálních edukačních přístupů jsou zajímavé také poruchy paměti, jako je například kryptomnézie (přesvědčení o autorství něčeho).\nSociální zkreslení jsou širokou rodinou špatných odhadů vztahu sebe a druhých, případně významu a fungování společnosti. Skupinová atribuční chyba je spojená s tím, že podle jednoho člena skupiny člověk posuzuje celek a všechny jeho vlastnosti. Jde o chybu, kterou je třeba systematicky odstraňovat vzděláváním, často spojeným s užíváním vhodných příkladů. Haló efekt je navázaný na první dojem z kontaktu s nějakou osobou. Je třeba s ním počítat například při prvotních interakcích tutor – student, při zakládání online učících se komunit atp. Worse-than-average effect je zkreslení vedoucí k podceňování sebe sama při plnění obtížných úkolů vůči celé skupině či průměru. Pro online kurzy může být velice nebezpečný v tom, že i jinak dobré studenty může demotivovat k ukončení práce v kurzu.\nDůležité jsou také efekty, které souvisí s úsudkem, protože jsou z hlediska vzdělávání zcela zásadní v oblasti pochopení problému a nakládání se zdroji. Asi nejznámějším je Heuristika dostupnosti, která spočívá v tom, že první nápad či názor, který člověka napadne, je jím vnímaný jako nejlepší a nejpravděpodobnější. Výběr tohoto postoje může být ovlivněn emocemi a je těsně spojený s pamětí (čerstvé události se vybavují rychleji). Lze s ním pracovat pomocí dvojité smyčky nebo systematickou prací s argumenty. IKEA efekt má velice zajímavý edukační potenciál – lidé přisuzují větší hodnotu věcem, na jejichž tvorbě (například montování, doplňování, přizpůsobování) se sami aktivně podíleli než hotovým produktům. S tím je výhodné počítat při designu kurzu, kdy větší míra participace zvyšuje pocit ceny dané edukační aktivity.\nDále existuje například Efekt rámování, který upozorňuje na to, že velice záleží, kým a jak jsou informace podávány. Ze stejných informací v různém podání může být konstruován opačný názor. Další známý efekt spočívá v soudu komplexního problému z jednoho jeho aspektu (Efekt zaměření). Oba poslední zmíněné efekty by měly být uvažovány při konstrukci učebních textů či materiálů, aby vzdělávací linka oddalovala tvorbu hodnotícího soudu až do chvíle, kdy je informace dostatečně komplexní.\nDefinic kreativity existuje mnoho a podle toho, kterou budeme chtít akcentovat, lze také hovořit o tom, jak velké procento populace je skutečně kreativní. Například Maňák identifikuje čtyři stupně (spontánní neboli expresivní, inovativní, inventivní a emergetní), s tím, že prvního stupně je schopný dosáhnout každý a emergenci spojuje s génii, lidmi fundamentálně měnícími svůj obor. Význam kreativity a kreativního myšlení je možné spatřit jak v pedagogické literatuře, tak také například v existenci tzv. kreativního průmyslu.\nJestliže jednou z kritik sledování televize (ale také jejího didaktického využití) byla přílišná pasivita diváků, která vede jak k menší míře zapamatování si sdělovaného, tak například k nedostatečnému transferu slovních spojení u dětí, tak moderní vzdělávání se snaží klást na kreativitu či tvořivost velký důraz, a tím ji technologicky rozvíjet. To by se mělo odrážet v designu edukačního procesu, který by měl vytvářet prostor pro nová řešení, se kterými mohou přicházet studenti, pracovat s kreativními technikami, vést k hledání nových nápadů nebo snižovat podíl pamětně testovaného učiva. S kreativitou nesporně souvisí například heuristický model vzdělávání nebo učení se praxí a je také v základech celého unschoolingového konceptu, kdy se dítě učí to, co ho zajímá a do velké míry volí také prostředky, kterými se to snaží naučit.\nObecně lze říci, že kreativní myšlení souvisí s myšlením kritickým. Obě určitým specifickým způsobem přistupují k problému a obě dvě mohou být (a často také jsou) spojené s různými metodami, které umožňují daný jev posuzovat či sledovat z více úhlů pohledu. Zatímco pro kreativitu je důležitý rozměr novosti a kvantity, pro kritické myšlení je to fokusace na kvalitu.\nZákladní myšlenkou kreativního přístupu je fakt, že kvantitativní analýza problému může přinést takové nápady či pohledy, které budou kvalitnější než v případě zaměření se na kvalitu od počátku. Generování velkého množství nápadů či práce s asociacemi jsou cíleně kvantitativní. Z nich následovně lze vybírat pomocí kritického přístupu ty, které jsou nosné a funkční a dále s nimi pracovat. Lze tedy říci, že jde o dva propojené koncepty, jejichž cílem je tvořivá a novátorská činnost v pravém slova smyslu.\nGraham Wallas v této souvislosti popsal čtyři fáze tvůrčího procesu, kterých lze využít také při designu vzdělávacích aktivit nebo učení jako takového. V přípravné fázi dochází k seznámení se s problémem, jeho analýze a studiu zdrojů. Je zajímavé, že tradiční vzdělávací procesy zde často končí. Tato fáze může být podpořena standardním vzdělávacím obsahem, rozvojem PLE, výběrem a doručováním zajímavých zdrojů atp.\nDruhou fází je inkubace, kdy člověk nad tématem sám přemýšlí a na první pohled nedělá nic, co by mohlo souviset s jeho řešením. Pro edukaci je důležité tuto fázi jednak časově umožnit (časový odstup mezi expozicí problému a očekávaným řešením) a lze ji také podporovat prací s uměním nebo činnostmi, které s daným jevem přímo nesouvisí. Současně je ale dobré studentovi téma připomínat v různých kontextech a rozličnými způsoby. Pro kreativitu obecně se doporučuje kombinovat různé formy presentace informací (například spojení hudby a textu, případně práci s obrázky, sketchnoting, video atp.).\nTřetí fáze je iluminace, která souvisí s tzv. aha efektem, kdy se řešení zjeví samo, často celé a komplexní. Této oblasti se silně věnuje gestalt psychologie. Nelze jej naplánovat a těžko jej lze nějak systematicky podporovat. Posledním krokem, který je třeba učinit je verifikace, tedy ověření toho, zda nápad funguje. Z hlediska vzdělávání je velice vhodné, aby návrh způsobu ověření i samotný akt verifikace provedl autor návrhu. Učitel by měl být spíše supervizorem, než evaluátorem.\nU kreativních technik je důležité respektovat skutečnost, že jejich funkčnost a efektivita mohou být pro každého studenta jiné, takže velice se nedoporučuje například vyžadování příprav ve formě myšlenkové mapy, pokud student preferuje jiný způsob práce s informacemi (pokud tedy není cílem daného člověka naučit tvořit myšlenkové mapy). Druhý důležitý aspekt je spojený se subjektivitou, takže například učitelem či tutorem publikované záznamy lekce v nějaké kreativní podobě nemusí být tím, co ke kreativitě pomůže studentům, nebo co zvýší jejich schopnost tématu více porozumět.\nSmyslem kreativních technik je podpora kreativního myšlení, často zpracovaná uměle či nepřirozeně, s cílem akcentovat určité formy či způsoby myšlenkových forem, které jsou pro kreativitu důležité. Lze je užívat jako rozcvičky, trénink nebo přímo na přemýšlení o určitých problémech. Mezi populární kreativní techniky, které lze zařadit, patří brainstorming, brainwriting, myšlenkové mapy, clustering, asociační řady atp.\nPsychologie a UX\nJakkoli nemůžeme popisovat všechny psychologické momenty, které souvisí s návrhem uživatelského rozhraní a celkového designu webu nebo třeba vzdělávací aplikace, pokusíme alespoň upozornit na některé momenty, které jsou podle nás zajímavé. Většinou dávají do souvislostí kognitivní psychologii a právě UX (do češtiny snad nejlépe přeložitelné jako uživatelský prožitek). Základním cílem UX designu je usnadnit a zpříjemnit užívání nějaké služby či nástroje, učení, změnu chování atp. Zatímco v případě komerčních produktů je metrika často jednoduchá (například počet zaplacených objednávek ku počtu prohlédnutého zboží) v případě vzdělávání může mít komplexnější charakter.\nPrvní zásada, která na může vypadat kontradikčně ke vzdělávání je „nenuťte uživatele přemýšlet“. Jinými slovy aplikace, učebnice či web musí být designované tak, aby bylo studentovi zcela jasné, co má dělat, kde co najde, a jakým způsobem se co ovládá. Pokud má investovat pozornost a energii do toho, aby se zorientoval v rozhraní, bude mít méně prostoru se věnovat samotnému učení. Anebo rovnou odejde. Důležité také je nabízet jen takové funkce a informace, které student skutečně potřebuje. Méně je někdy více. To souvisí i s informačním designem – je vhodné nabídnout z počátku méně informací a dát možnost si je doplnit a rozšířit v případě zájmu. Zcela praktickou radou pak je místo popisu čehokoli uvádět raději příklady.\nDruhou oblastí opatření je práce s lidskými zvyky a limity. Je proto výhodné se snažit pracovat s nadpisy, záhlavím atp. Je vhodné nastavit textový obsah tak, aby pracoval s kratšími odstavci a aby umožňoval rychlé skenování textu. Jakkoli to možná působí opačně, než jak tomu je u běžných učebnic, jde o způsob práce, na který jsou lidé zvyklí a ten je třeba respektovat a využívat. V neposlední řadě je vhodné pracovat s úkoly, otázkami či aktivitami, které mají atomický charakter, pokud chceme, aby člověk dále s danou aplikací či webem pracoval. Násobné otázky či úkoly lidi plní neradi.\nZajímavá je práce s pamětí. Zatímco běžně se uvádí, že si člověk zapamatuje asi 7 položek (+/- 2), v případě online prostředí je to nejvýše 3-4. Obecně se při studiu doporučuje snižovat paměťově náročné úkoly a nepředpokládat dobrý paměťový přenos například mezi stránkami či jednotlivými úkoly. Paměť je zdrojem velkého množství chyb a zkreslení. Při designu různých úkolů je vhodné s ní pracovat opatrně (například data z předchozího úkolu zobrazit u dalšího, aby se nemuselo počítat se zapamatováním výsledku).\nDalším poznatkem kognitivní psychologie, který se promítá do UX, je skutečnost, že lidé jsou sociální a sociální interakce je pro ně důležitá (ať již v rhizomatic learning nebo u konektivismu). V oblasti UX se to může projevovat například tím, že pokud chceme v uživatelích vyvolat nějakou akci, je výhodné jim jednak ukázat, že to již někdo dělá, ale současně pracovat také s časovou synchronizovaností. Lidé se spíše rozhodnou pro akci, kterou dělají dohromady, než pro práci izolovanou. Pro řadu učebních postupů můžeme využít i toho, že ve slabých sociálních vazbách lze mít velké množství (tisíce) osob, které je mohou ovlivňovat a které naopak mohou být uživatelem ovlivněné. Pracovat lze ale samozřejmě také se sdílením, komentáři, vzájemným raděním si atp.\nDůležitá je také práce s pozorností. Na úrovni UX lze najít řadu konkrétních doporučení na práci s barvami nebo na to, jak mají vypadat animace či videa. Z obecných zásad je možné zmínit především užívaní většího fontu, práci s nadpisy, upozorňovacími boxy a jasnými barvami. Je třeba počítat také s existencí selektivní slepoty, která může vést k tomu, že některé na první pohled výrazné prvky na stránce či v aplikaci studenti nevidí. Klíčem k efektivnímu designu je minimalizace prvků, které by mohly uživatele rozptýlit a snížit míru jeho pozornosti. Také u vlastního návrhu například učebního textu je třeba pracovat s pozorností a motivací – snažit se, aby po menších kouscích získával uživatel nějaký impuls, který ho povede k dalšímu a dalšímu soustředěnému studiu. Objekty, které jsou na stránce blízko u sebe, jsou vnímané jako logicky související.\nTento týden je koncipovaný jako čtecí – měli byste si v něm osvojit základní témata či uchopení kognitivní psychologie, což je téma, kterému se v určitém ohledu věnujeme celý semestr. Základních publikací by bylo možné najít více, ale pro začátek je možné doporučit Stenberg – Kognitivní psychologie.\nKnihu si můžete půjčit v knihovnách, zde je odkaz na Uložto, jen ať víte, jak vypadá.\nTa také představuje základní odrazový můstek pro studium. Prosím projděte si obsah knihy a:\nVyberte si dvě kapitoly (z rozmezí 3-12) dle vlastního výběru, které si přečtete a stručně reflektujete (každou na cca 1000 – 1500 znaků)\nInterkulturní psychologie (někdy označovaná též jako Cross-Cultural Psychology) se věnuje rozdílům, které jsou mezi jednotlivými kulturně diferencovanými skupinami. Nemusí jít přitom nutně jen o geograficky různě zacílenou zkušenost, ale také o rozdíly jazykové, genderové, politické či náboženské. Nesmírně zajímavý je také Flynnův efekt, který souvisí se vztahem výsledků v IQ testech a prostředí (v užším pojetí věku).\nPro vzdělávání je důležité mít na paměti, že každý edukační akt je součástí jistého kulturního klimatu a určitým způsobem s ním musí pracovat. Je například nesmírně obtížné upozadit závislost na jazyce, ale také například na dostupných reáliích. Jsou zde ale aspekty, které mohou být méně viditelné, ale pro vzdělávání jsou zcela zásadní. Tou první je rozdílnost konstrukce kategorií, do kterých člověk řadí jisté prvky – například vybrat dvě slova, která k sobě patří z řady rukavice – čepice – ruka může vést k výsledku čepice – rukavice, což je typická okcidentální odpověď na základě třídy oblečení, ale pak je zde dvojce ruka – rukavice, které spojuje to, že se rukavice nasazuje na ruku. Různé kultury tedy mohou v podobných testech dosahovat různých výsledků a nelze je interpretovat tak, že by jedna byla nadřazená (chytřejší) jiná.\nDruhý aspekt s tímto souvisí – jde o kulturně preferovanou skupinu u testu. Vždy, když je konstruovaný test, preferuje jistou skupinu respondentů, ať již poměrem abstraktních a konkrétních otázek, preferencí různých stylů myšlení nebo příklady, které nejsou pro všechny sociální či kulturní skupiny stejné. Při návrhu testů je třeba sledovat, zda nedochází k zadnějším rozdílům v odpovědích a podle toho je také přizpůsobovat. Při prototypování testů, u kterých očekáváme kulturní diversitu, bychom ji měli zařadit také ve výběru vzorku.\nPři tvorbě edukačního obsahu je nutné kulturní diversitu také zvažovat. Prvním parametrem, který se bude objevovat téměř vždy je otázka genderové citlivosti. Ta může být spojena buď s užíváním zbytečných archetypálních obrazů – muž tankista a žena v domácnosti – což je dnes již minoritní směr a nebo například s jednostranností při výběru příkladů, podnětů či ukázek. Zde je vhodné uvážit, co je ona kritizovaná „umělá genderová vyváženost“ a co odpovídá požadavku na to, aby v učebním materiálu našli vhodné didaktické příklady všichni a všichni se v něm cítili příjemně. Právě well-being jako téma interkulturní psychologie je velice silné. Je třeba zdůraznit, že jedním z pilířů edukace je právě respekt k druhým.\nDruhý aspekt, které je třeba zvažovat souvisí s různým možným náboženským či hodnotovým zázemím studentů, ke kterému je třeba mít respekt. Je vhodné při designu vzdělávacího materiálu, ale také různých presenčních akcí myslet na to, že například alkohol nebo různé druhy pokrmů mohou být vnímané jako problematické. Dochází ke zbytečnému strhávání pozornost a ztrátě vhodného didaktického efektu. Opět to nemusí nutně znamenat přepjatost, ale je nutné uvažovat nad edukačním efektem. Nemusíme tak například nutit přednášející ženu na videu, aby měla na hlavě šátek, pokud jej sama nechce nosit, ale současně bychom měli mít dobrý rozmysl v tom, na co chceme či nechceme upoutat pozornost studentů.\nJe třeba v kurzech vnímat případnou rozdílnost v jazykové vybavenosti – jiné možnosti studia má ten, kdo kurz studuje ve svém mateřském jazyce, jiné nároky klade na osoby, pro kterou jde o jazyk cizí. V takovém případě je vhodné zvážit, jak studentům práci v kurzu usnadnit – od titulků ve videích, přes materiály ve více jazycích (byť třeba rozšiřující) až třeba po specializovaná diskusní fóra. Současně je třeba mít na paměti, že jakkoli je angličtina latinou dneška, ne všechen anglicky psaný diskurs je dominantní a ne všechny kvalitní zdroje a přístupy musí být nutně dostupné v tomto jazyku.\nNesmírně zajímavým tématem jsou globální učící komunity. Digitální prostředí umožňuje budovat kurzy či speciální komunity, které budou složené z velice pestrého spektra účastníků. Je třeba, aby jak designer kurzu, tak také sami studenti byli na takovou situaci připraveni, což je ostatně jeden z cílů multikulturní výchovy. Vytváření globálních učebních komunit a zapojování se do vzdělávacích sítí globálního charakteru představuje ale nepochybně jednu z klíčových dovedností, kterou je třeba systematicky rozvíjet.\n19. 10. 2021 | 20:51 Aktuální datum a čas


Kolaps v Polsku? | iUHLI.cz\n10.2.2015 v 10:47\nPolská uhelná společnost Jastrzebska Spólka Weglowa (JSW), která se zhruba dva týdny potýká se stávkou, má dostatek peněz pouze na nejbližší týdny. Mohl by jí ale hrozit kolaps, pokud se těžba brzy opět neobnoví a pokud jí dál budou klesat tržby. S odkazem na informace agentury Reuters to napsala ČTK.\nJSW, která je největším producentem koksovatelného uhlí v Evropské unii, se už delší dobu potýká s klesajícími cenami uhlí a naopak s rostoucími náklady. Kromě toho se mu zatím nepodařilo dohodnout se odbory a ukončit stávku, která začala 28. ledna. Odbory ji vyhlásily kvůli plánům podniku na snižování nákladů. Stávka pro společnost v tuto chvíli znamená denní výpadek tržeb v objemu 30 milionů zlotých (198,5 milionu Kč). Zákazníky jako je ArcelorMittal navíc přiměla k tomu, aby hledali alternativní dodavatele.\n„Pokud společnost nebude mít žádnou produkci a budou jí klesat tržby, pak je zde nebezpečí bankrotu,“ prohlásil výkonný ředitel JSW Jaroslaw Zagórowski. Finanční ředitel Robert Kozlowski dodal, že podnik má dost hotovosti na dalších několik týdnů. Dohoda s odbory by pro něj ale představovala možnost dostat v tomto roce peněžní příjmy a výdaje do větší rovnováhy.\nVíce než tisícovka horníků v pondělí 9. února před sídlem skupiny ve městě Jastrzembie-Zdrój na jihu Polska zapálila pneumatiky a házela petardy. Demonstranti požadovali odstoupení šéfa skupiny a dožadovali se přítomnosti polského ministra financí. Stát je jedním z hlavních akcionářů skupiny.\nOdchylky ve výrobě elektřiny z obnovitelných zdrojvíce Celý článek+


Značková motorkářská trička pro děti. Velikost od 1 až do 12 ...\nOriginální trička pro děti. Motorkářský styl.\nNejrůznější draci, lebky, mystické bytosti. Když může mít Taťka takové tričko, proč ne já?!\nDětská motorkářská a gothic trička.\nVelký výběr.Velikosti jsou určené podle roku dítěte. Trička pro kluky a pro holky. Kvalitní potisk a materiál. Oboustranný potisk.\nCena: 248 - 320 CZK\nVýrobce: Vyberte výrobceHERO BUFFHERRO BUFF Řadit podle: Výchozí pořadíNázvu vzestupněNázvu sestupněCeny vzestupněCeny sestupněod nejstaršíod nejnovější pouze skladem Zobrazení:\nTričko - JEDNOROŽEC\nTričko - ZAMILOVANI JEDNOROŽCI\nTričko - BIKER\nTričko - OREL 2\nTričko - ŠTĚNÁTKO S PSI FENKOU\nTričko - VLČÍ SMEČKA\nTričko - SMRŤÁK DUNDRY\nTričko - LEBKOUN CHARRY\nTričko - ŠAMAN\nTričko - HLAVA KONĚ\nDětské tričko - BARBUCHA NA CHOPRU\nDětské tričko - HIGWAY TO HELL\nDětské tričko - DRAK ADÍK\nDětské tričko - PIRÁT SANCHEZ\nDětské tričko - A ČAS BĚŽÍ\nDětské tričko - LEBKA V KÁPI\nDětské tričko - LIVE TO RIDE\nDětské tričko - DRAK HUGGO\nDětské tričko - PES\nPřívěsek - DRAK TATAMI\nTričko - LEBKY S DRAKY\nTričko - SMRŤÁK ADLENNE\n3D OBRAZ - KRÁLOVNÁ NABBA


O nás - LOVESILK\nCílem při založení obchodu LOVESILK.CZ bylo přinést českým a slovenským zákazníkům nabídku výrobků z toho nejkvalitnějšího hedvábí, a to za rozumnou cenu. Jako průkopníci prodeje kvalitního hedvábí u nás, jsme se před více než sedmi lety pustili do nelehkého úkolu nejen prodloužit "hedvábnou stezku" až do České republiky, ale také informovat veřejnost o tom, co pozitivního pro nás hedvábí dokáže udělat.\nNašimi dodavateli, které jsme pečlivě vybírali, jsou výrobci s dlouholetou tradicí - jejich továrny již více než třicet let zpracovávají hedvábí v čínském regionu Hangzhou. Tuto oblast s tisíciletou historií v oblasti hedvábného průmyslu jsme vybrali proto, že má mimořádně příznivé přírodní podmínky, díky nimž se zde pěstované hedvábné vlákno řadí v kvalitě mezi světovou špičku.\nKvalita námi prodávaného hedvábí\nVyužití přírodního hedvábí při výrobě lůžkovin představuje nejen luxus, komfort a exkluzivitu, ale do života našich zákazníků tyto výrobky přináší i další benefity. Hedvábí má pozitivní vliv na pleť, vlasy a jako přírodní hypoalergenní materiál je tudíž vhodné i pro alergiky.\nPři výrobě námi prodávaných lůžkovin a dalších výrobků je zpracováváno hedvábí mulberry (morušové hedvábí) o kvalitě stupně A (long strand) a výrobky splňují požadavky Oeko-Tex Standard 100 a ISO 9001.\nVzhledem k naší úzké spolupráci přímo s výrobcem nabízíme vysoce kvalitní zboží za velmi dobré ceny.\nKromě možnosti vrácení zboží plynoucí z nákupu v e-shopové prodejně (více viz. obchodní podmínky), se na naše zboží vztahuje dvouletá záruka.\nO hedvábí LOVESILK\nHedvábí nevsakuje a nestírá kosmetické produkty (noční krémy, séra) tak, jako tradiční bavlněné povlečení. Kromě toho samo o sobě nevysušuje pleť, ale naopak přispívá k její správné hydrataci. Díky svému povrchu nezachytává o pleť a redukuje tvorbu drobných mimických vrásek (otlačení), které při spánku vznikají. Pleť je hladší, jasnější a lépe vyživená.\nV kosmetickém a filmovém průmyslu je tento efekt hedvábí velmi dobře znám a světovými celebritami hojně využíván.\nPro efekt hedvábných vlasů je spánek na hedvábném povlečení ideální – během noci se vlasy tolik necuchají, neelektrizují a nevysušují. Kontaktem s hedvábím se nenarušuje jejich struktura. Jde o další „trik“ dobře známý ve světě top modelingu a filmového průmyslu.\nHedvábné lůžkoviny jsou prodyšné a velmi pohodlné. Hedvábí díky svým přirozeným vlastnostem odvádí vlhkost, takže udržuje optimální pohodu po celou noc. V tomto směru je vynikající volbou pro ty, kdo trpí návaly horka nebo nadměrným pocením.\nLůžkoviny z hedvábí jsou vhodné i pro zimní období, neboť jeho termoregulační vlastnosti udrží komfortní teplotu bez toho, aby Vás zatěžovala těžká přikrývka – hedvábné přikrývky jsou tak lehoučké, že se na první dotek zdá až neuvěřitelné, jak výhřevné mohou v případě potřeby být.\nSpát pod hedvábnou přikrývkou a na hedvábném povlečení je jako spát na „nadýchaném obláčku“. Přirozená struktura hedvábných vláken, kterými jsou přikrývky plněné, vytváří pocit příjemného „objetí“ a mj. i tento efekt pomáhá udržovat optimální tepelný komfort po celou noc.\nHedvábí pro astmatiky a alergiky\nHedvábí samo o sobě je nehostinné pro roztoče. Nedrží se v něm prach ani plísně. Je tak ideálním materiálem pro každého, kdo trpí astmatem nebo alergiemi. Tím, že je přírodní hedvábí hypoalergenní, je velmi vhodné pro ekzematiky a děti i dospělé s citlivou pokožkou.\nLidé, kteří používají hedvábné lůžkoviny delší dobu, pozorují i pozitivní změny ve vztahu k oběhovým problémům nebo jiným chronickým obtížím a bolestivým stavům. Tato pozorování nemáme lékařsky podložená, na druhou stranu nelze nezmínit dobrozdání mnohých, kteří tyto účinky zaznamenali.\nNaši zákazníci bez ohledu na zdravotní dispozice shodně uvádějí, že spí lépe než kdykoliv předtím.\nPéče o hedvábné povlečení není nikterak komplikovaná. Dle instrukcí, které uvádíme u každého produktu, vesměs platí, že povlečení je pratelné v pračce na program na jemné prádlo nebo ruční praní a teplotu 30°C za použití jemného pracího prostředku nebo ještě lépe prostředku určeného přímo na hedvábí. Díky vysoké kvalitě materiálu Vám při dodržení tohoto postupu výrobky vydrží dlouhá léta. Doporučujeme použít též sáček na praní jemného prádla. Důležité upozornění: vyvyrujte se aviváže, prášků nebo gelů s bělícími účinky a prostředků na "běžné" prádlo s chemickým složením.\nŽivotnost hedvábí je při běžném užívání 15 – 20 let, a to především díky skutečnosti, že naše výrobky jsou z hedvábí v kvalitě A mulberry. Materiál je tak velmi odolný.\nOvěřujeme u výrobce pravidelně nejen etiku výroby látek a výrobků jako takových, ale i procesu farmového pěstování, u nějž je dbáno na to, aby larvy bource morušového nebyly za účelem sběru vlákna usmrcovány. Na potřebu věnovat se druhé otázce nás upozornili někteří z našich zákazníků a my jim za to děkujeme. Zpětná vazba je pro nás vždy důležitá.\nJestliže jste proto dočetli až sem a stále máte jakoukoliv otázku, prosím neváhejte nás kontaktovat, rádi se Vám budeme věnovat.


Hvězda kouzelnického nebe Celestýna Warbecková – Potterzone\nSvětoznámá zpěvačka čarodějného univerza Celestýna Warbecková, známá též jako „Zpívající čarodějka“, je jednou z nejzářivějších hvězd kouzelnického nebe celebrit. Její silný hlas vládne hudební scéně už od první poloviny 20. století a nadále burcuje koncertní haly až dodnes. Pojďme si společně zabroukat jednu z jejích nejslavnějších písní Kotlík plný horké silné lásky.\nZpěvačka Celestýna Warbecková v orlandských studiích. Zdroj: flickr.com\nCelestýna se narodila 18. srpna roku 1911 a pochází z Walesu. V jejích žilách koluje smíšená krev, kterou podědila po otci kouzelníkovi a mudlovské matce. Povolání jejích rodičů nemohlo být více protikladné; pan Warbeck pracoval jako nižší funkcionář na Ministerstvu kouzel na Oddělení pro vztahy s mudly, zatímco jeho budoucí žena se živila jako herečka, nutno dodat, že neúspěšně. Oba se nicméně seznámili v divadle po doslova dramatické scéně, kdy na herečku zaútočil smrtiplášť, vydávající se za jevištní oponu. Další podrobnosti o této nevšední události nám chybí. Dá se ale předpokládat, že pan Warbeck hrdinně zasáhl a věci pak nabraly milostný spád.\nCelestina tedy patrně zdědila jisté umělecké vlohy po své matce. A protože bylo její pěvecké nadání zjevné už od raného dětství, bylo nasnadě poslat Celestýnu do talentové školy, podobné konzervatoři. Zklamaná matka ovšem zjistila, že žádná taková v kouzelnickém světě neexistuje a s jistou dávkou nevole nechala svou dceru zapsat do Bradavic. Školu ovšem začala bombardovat dopisy s výzvami k založení pěveckého sboru a divadelního a tanečního kroužku, kde by mohla mladá čarodějka vyniknout.\nPlakát s pozvánkou na Celestýnin koncert. Zdroj: etsy.com\nV Bradavicích Celestýna studovala se znakem lva na školním hábitu a s pružnou hůlkou z modřínu a s perem fénixe, 10 a ½ palce dlouhou. Nic dalšího o jejích školních létech nevíme.\nJe však na beton jasné, že po studiích se Celestýna vydala na úspěšnou dráhu pěvecké kariéry. Dodnes vystupuje se svým podpůrným sborem talentovaných dívek, kterým říká Banshee. Zpěvaččiny nejslavnějšími hity jsou „Okouzlil jsi mé srdce“, „Kotlík plný horké silné lásky“ a „Ukradl jsi můj kotlík, ale mé srdce nezískáš,“ song vydaný na sklonku 20. století, který se stal celosvětovým hitem. Není divu, že ke koupi lístků na koncert slavné umělkyně je potřeba rozbít naditého keramického třaskavce s penězi, neboť cena vstupenek bývá přemrštěná (to je také důvod, proč Molly Weasleyová nikdy neviděla svou oblíbenkyni naživo). A to dokonce v takové výši, že se doslova „rozjel“ černý trh se vstupenkami.\nCelestýna a její sbor Banshee ve studiích v Orlandu. Zdroj: aminoapps.com\nSlavná diva má povětšinou postarší publikum, zato ovšem absolutně věrné a zapálené. To dokazuje například jedna příhoda, která se stala nad Liverpoolem. Ve vzduchu se srazili na košťatech tři oddaní fanoušci, když se snažili dostat na poslední noc končícího turné „Rozmarná Afrodita“.\nUpoutávka na Celestýnino turné v Liverpoolu „Rozmarná Afrodita“. Zdroj: jaymetwins.bigcartel.com\nDalší poměrně úsměvný zážitek se zpěvačce přihodil roku 2003, kdy se na její koncert omylem dostali mudlové, přesněji dva pejskaři. Jejich čtyřnozí miláčci se totiž zakousli do tenisky, povalující se kdesi v londýnském parku Clapham Common, bez nejmenšího tušení, že se jedná o přenášedlo (To mimochodem mezitím zoufale sháněli už nervózní kouzelníci a čarodějky ve snaze dostat se na koncert. V trávě tak lovili všechny možné předměty, včetně obalů od krekrů nebo vykouřených cigaret). V nevědomosti si pak Celestýna pozvala jednoho z pejskařů na pódium, aby si s ním zazpívala duet písně „Kotlík plný horké silné lásky.“ „Nešťastný“ mudla, který měl být tímto gestem nanejvýš poctěn, byl však nejspíše natolik zmaten, že byl brzy odhalen. Narychlo přivolaný ministerský úředník pak seslal na mudlu paměťové kouzlo. Avšak i přesto, že se kouzlo zjevně zdařilo, nedokázalo zabránit jedné věci. Muž po svém traumatickém zážitku složil píseň, která se až podezřele podobala té, jež si s ním Celestýna toužila zazpívat. Touto skutečností byla nicméně traumatizována i sama zpěvačka.\nCelestýna, Banshee a jejich mudlovský host na pódiu. Zdroj: touringplans.com\nNaposled se ještě zmiňme o zážitku z roku 2014, kdy se v Patagonské poušti konal Světový famfrpálový pohár (již 427.), kterého se zúčastnila i sama umělkyně. O její přítomnosti na turnaji se ovšem doslechla i Rita Holoubková, která si tuto informaci samozřejmě nenechala pro sebe a napsala o tom článek. Jak se dalo očekávat, vyvolala tím divokou reakci nadšených fanoušků, kteří se neurvalým způsobem snažili stůj co stůj dostat k Celestýně pro autogram. Někteří se dokonce snažili hojně přemisťovat přímo za zpěvačkou do VIP lóží. Další trauma tak na sebe nenechalo dlouho čekat…\nZpívající čarodějka měla své angažmá také ve Wizarding Wireless Network, v kouzelnické rozhlasové stanici, konkrétně v pořadu Kouzelná hodinka, pořádající Glendou Chittock. Celestýna navíc využila svého talentu i v boji za správnou věc. Angažovala se v charitativní akci, která měla za cíl shromáždit finanční prostředky pro Nemocnici svatého Munga pro kouzelnické choroby a úrazy. O to se pokusila s nahrávkou hymny famfrpálového mužstva Puddlemerští Spojenci s názvem „Odpalte zpátky ty potlouky, hoši, a hoďte ten camrál sem“. Celestýna se ale zapojila i do kontroverznějších akcí, například do sporu Ministerstva kouzel, když se snažilo omezit oslavu Halloweenu v kouzelnické komunitě.\nPlakát s upoutávkou na Kouzelnou hodinku v rádiu Wizarding Wireless Network. Zdroj: harrypotter.fandom.com\nSlavné osobnosti zkrátka nemají vždy na růžích ustláno. O tom Paní zpěvačka rozhodně něco ví. Vždyť její osobní život už byl mnohokrát probírán mezi řádky sloupků v Denním věštci. A že bylo rozhodně o čem psát! Poprvé Celestýna uzavřela manželství s jedním ze svých tanečníků. To ovšem vydrželo pouze rok. Hned poté se provdala za svého manažera, s nímž měla jednoho syna. Svého druhého manžela bohužel opustila po deseti letech kvůli skladateli Irvingu Warbleovi.\nCelestýna Warbecková má kromě zpěvu i několik dalších koníčků. Jsou jimi například cestování v okázalém stylu, jak se sluší a patří na celebritu jejího formátu. Dále je to chov hafoňů, step, pečení zákusků a relax v jednom z jejích osmi honosných sídel.\nVánoční koncert na Příčné ulici ve studiích v Orlandu. Zdroj: TouringPlans Twitter\nMyšlenky J.K. Rowlingové\nA co o své vymyšlené postavě říká sama její stvořitelka? Rowlingová přiznává, že Celestýna patří k jejím nejoblíbenějším postavám v kouzelnickém světě. Ačkoli v jejích knihách zpěvačka přímo nevystupuje, objevovala se v nich už od samého začátku. Poprvé zaznělo její jméno v Tajemné komnatě, v kapitole Doupě, když se Molly Weasleyová rozněžnila nad jejím songem, zaznívajícím z radia.\nRowlingová se o Celestýně zmiňovala také ve speciálních vydáních Denního věštce, psaného krátkou dobu pro fanouškovský web nakladatelství Bloomsbury, které vydává její knihy v Británii.\nV představách J.K. Rowlingové je Celestýna Warbecková podobná Shirley Bassey. Zdroj: walesonline.co.uk\nPředstavu o vizáži umělkyně z Walesu měla autorka poměrně jasnou. Představovala si ji totiž jako slavnou britskou zpěvačku druhé poloviny 20. století, Shirley Bassey. Ta mimochodem nazpívala i několik úvodních znělek k filmu James Bond. Warbecková jí měla být podobná jak vzhledově, tak i vystupováním a pěveckým stylem.\nSkladba Goldfinger nazpívaná Shirley Bassey k filmu James Bond Goldfinger. Zdroj: James Reed YouTube\nInspirací k udělení jména „Celestýna“ byla Rowlingové její přítelkyně a zároveň kolegyně v londýnské centrále Amnesty International. A jak sama spisovatelka zmínila, její jméno si přímo říkalo o to, aby se jím honosila nějaká slavná osobnost v jejím světě kouzel.\nSkladba Kotlík plný horké silné lásky v podání Celestýny Warbeckové ve studiích v Orlandu. Zdroj: Daniel VanderMolen YouTube\nCelestinaCelestýnaDenní věštecharry potterHoloubkovákotlíkkouzelnický světkouzelníkministerstvo kouzelMollymudlapíseňpísničkaRitaRowlingováWalesWarbeckWarbeckováWeasleyováWizarding WorldWizarding World Networkzpěvačka\nTemná strana zvítězila - Potterfest byl zrušen


Jak na choroby a škůdce okurek bez pesticidů – Príma receptář.cz\nČvn 1330 Autor: Ing. Jiří Holman, Ph.D.\nChorob a škůdců, které škodí na okurkách je celá řada. Proto se zaměříme na ty, které škodí nejčastěji a jak proti nim efektivně postupovat. Na zahradě nejvíce škodí plíseň okurková a ze škůdců jsou to hlavně mšice a klopušky; ve skleníku pak rovněž plíseň okurková, vadnutí okurek a ze škůdců hlavně mšice, třásněnky, molice a svilušky.\nPlíseň okurková – nejvýznamější choroba okurek již 30 let. Ochrana proti ní (pokud pomineme chemické přípravky, kterých je na trhu dostatek), je v pěstování odolnějších odrůd (např. Regina F1, Viola F1, Karolina F1, Aurea F1, Viktorie F1, atd), které sice nejsou rezistentní ale pokud jsou napadeny, tak rychle obrůstají a plodí dále i po napadení. Dále je to urychlení sklizně předpěstováním sadby, zakrytím po výsevu nebo nakličováním, kdy pak můžeme sklízet až o 2 týdny dříve a máme již svých 50-100 sklenic zavařených než příjde plíseň. Také vlhkost listů urychluje napadení plísní, proto rostliny nezavlažujeme na listy ale jen ke kořenům.\nMšice, svilušky, molice a třásněnky – s těmi si obvykle poradí jejich přirození nepřátelé, tedy slunéčka, zlatoočky, pestřenky a dravé ploštice. I když je v porostu najdene, není obvykle třeba proti nim nic dělat, protože se na rozdíl od pěstování ve skleníku nebo folníku, nepřemnoží tak, aby rostliny zahubily.\nJako škůdci okurek se projevují až v posledních několika letech. Nejde přitom o nějaký nový druh, ale o běžného škůdce, který se však nyní vyskytuje na okurkách mnohem více, než dříve. Poškozují sáním vegetační vrcholy a mladé listy, ty se deformují a rostlina silně omezuje růst. Pokud se tyto příznaky objeví ve větším měřítku a již u mladých rostlin, je dobře zasáhnout postřikem insekticidním (např. účinná látka lambdacyhalotrin – Karate aj.). Protože k tomu dochází většinou již u mladých rostlin, ještě před květem, nevadí ochranná lhůta. Bohužel se tím také omezí sluníčka, zlatoočky a ostatní přirození nepřátelé, takže je třeba věc dobře rozvážit. Užitečné je současně podpořit růst rostlin přihnojením ledkem a zálivkou – a ovšem teplým počasím.\nPlíseň okurková – platí podobná ochranná opatření jako na zahradě. Na rozdíl od zahrady je ale ve skleníku základním opatřením omezení doby ovlhčení listů a tedy výskyt a šíření plísně: Vertiko systém, tedy vedení rostlin do výšky na provázky, sítě apod. Výše nad zemí listy rychleji osychají. Zálivka kapková nebo hadicí ke kořenům, tedy ne na list. A dostatečné větrání skleníku i za chladnějšího počasí – jednak zase kvůli osychání listů, ale také to umožní přístup včelám-opylovačům.\nVadnutí okurek a hlízenka obecná – napadená rostlina je ráno krásná, ale kolem poledne zvadne, i když má vody dost. Přes noc se vzpamatuje, ale v poledne zase zvadne a po několika dnech obvykle uhyne. Stonek půl metru nad zemí je přitom na povrchu úplně suchý, a někdy na něm najdeme bílý povlak a malé (kolem 5 mm) černé kousky podobné koksu. Právě těmito tzv. sklerocii se choroba udržuje v půdě. Houby, které způsobují tuto chorobu, se vyskytují v půdě, takže vlastně jediná pomoc je vyvézt zeminu do 30 cm hloubky a nahradit novou, nejlépe ornicí z pole – ne ze zelinářské zahrady. Pokud jde o okurky (ale i rajčata a papriku), můžeme to udělat taky jinak: Pěstovat tyto rostliny v PE pytlích či jiných nádobách naplněných rašelinovým substrátem objemu asi 15-20 litrů. Kromě půdních pesticidů (např. účinná látka propamocarb – Previcur) je další možností roubování okurek na tykev fíkolistou, což ale není jednoduché.\nMšice, třásněnky a molice – ve skleníku se na přirozené nepřátele nemůžeme spoléhat, ke slovu musí přijít chemická ochrana. Ale dobu, kdy je už nutno stříkat, můžeme značně oddálit, jestliže ve skleníku rozvěsíme několik žlutých a modrých lepových desek. Žlutá barva láká molice a mšice, modrá třásněnky, a tak první škůdci, kteří se ve skleníku vyskytnou, se ve velké většině chytí na tyto desky, kde zahynou. Není to 100% ochrana, ale velice to pomáhá omezit použití postřiků. V případě nutnosti je k disposici dost široký sortiment insekticidů (např. účinná látka pirimicarb – Pirimor, aj.), ovšem v době sklizní je třeba počítat s ochrannou lhůtou, která je u těchto přípravků dost dlouhá (cca 7 dní).\nSvilušky – na ně lepové desky neplatí, ale i zde můžeme značně oddálit dobu zásahu postřikem. Je jen třeba si často (nejlépe denně) všímat listů okurek, jestli se na nich neobjevuje žlutavá drobná „mosaika“. Čím dříve tento příznak objevíme (tedy čím menších skvrnek si všimneme), tím lépe. Na spodní straně takového listu obvykle najdeme (pomocí lupy) pohybující se svilušky („pavoučky“), zpočátku právě jen několik málo jedinců. Takový list opatrně odstraníme (aby svilušky nespadly na zem a nepřešly na další zdravé rostliny – tím bychom věc jen zhoršili. Nejlépe dát list do mikrotenového sáčku a ten pak do popelnice, ne na kompost či jinam na zahradu!) Při troše štěstí (a hodně vytrvalosti) se takto lze někdy i docela obejít bez postřiků. Pokud se ve skleníku objeví celá žlutá rostlina, s listy obalenými pavučinkou plnou svilušek, je už obvykle pozdě. Je ji ještě možno také odstranit, ale to už bývá invaze škůdce tak silná, že ji nezastavíme. V takovém případě už zbývá jen použití insekticidů (např. účinná látla abamectin -Vertimec, aj.), ale pozor na ochranné lhůty v době sklizní. Jako vždy je nejlepší zabránit rozšíření škůdce hned na samém počátku jeho výskytu.\nA tomu velice přispívá i prevence, tedy desinfekce skleníku po ukončení vegetace. Je vhodné po vyklizení zbytků rostlin vystříkat celou vnitřní plochu skleníku silnější koncentrací insekticidu, nebo ještě lépe jej „vysířit“ zapálením sirných knotů nebo svíčky v utěsněném skleníku – podobně jako se síří sudy a sklepy ve vinařství.\nZhruba řečeno: na zahrádce se při troše štěstí a hodně starostlivosti můžeme obejít bez chemie. Při pěstování „na prodej“ čili ve velkém je ovšem vždy dobře investovat do vhodných pesticidů.\nlepová deska detail\nList plíseně okurkové\n2 reakce na Jak na choroby a škůdce okurek bez pesticidů\nMartina sekyrova 17.7.2018 (09:48)\nDobrej pry pomaha na msice na okurkach vyluh z cigaretovich vajglu nevim ale jestli to mam postrikat nebo jak na to dekuji za odpoved\nLENKA 23.7.2014 (03:41)\nPřeju pěkný den.Mám několik otázek,tak hned začnu a moc bych vás chtěla poprosit o odpovědi.Nakladačky máme zapřené o pletivo.Zaléváme ke kořenům,dost listy žloutnou a usychají.Pomůže ještě nějaký postřik a nějaký hnojivo?Ve skleníku jsme už museli hadovky vyhodit.Moc rychle to chytlo plísně a začalo schnout.Taky bych prosila radu,čím ještě postříkat a pohnojit rajčata a jaké druhy sou dobré třeba keříčkové.Taky by mě zajímalo,jestli se rajčata dají nějak asponˇ tři týdny skladovat.Kdysi nám poradili dat zelený rajčata do kýblu,ale spíš začali černat než červenat.A taky máme celer strašně malinký ty bulvičky.Je to druhem nebo co dělám špatně?Zalívám ho dost,ale asi to nepomůže,nebo něčím hnojit?Taky líbeček chytá nějakou nemoc,listy se začínají kroutit a na listech a stoncích se začínají dělat takový černý jakgdyby kanˇky.A ještě jedna věc,proč je petrželí vždycky tak tenký a takový rozdvojený,myslím ten kořen bílí.Moc prosím asponˇ o nějakou radu.díky moc