Ženy.cz na AVON Pochodu\n10. června 2017 • 16:10\nŽeny.cz na Avon Pochodu 2017 • Zdroj: ženy.cz\nS redakcí ženy.cz máme v sobotu doslova růžový program. Stejně jako mnozí z vás jsme si nemohly nechat ujít AVON pochod, který se již několik let řadí k předním akcím roku. Pokud jste se nemohli účastnit, nevadí, podívejte se na záznamy z našeho streamu, kterým vás provázely redaktorky Andrea a Maruška.\nDav růžových a šedivých triček odstartoval ze Staroměstského náměstí a vydal se přes Kaprovu ulici, Mánesův most, nábřeží Edvarda beneše a Kpt. Jaroše a Hlávkův most až na Štvanici, kde byl připraven bohatý hudební program a také stánky s občerstvením a dárky. Masa lidí nešla přehlédnout, zastavit, zkrátka vlna pozitivní energie byla znát všude kolem.\nZajímavé bylo také pozorovat, jak si přítomné dámy poradily se stylingem růžových triček designéra Lukáše Macháčka. Jak podotkla módní redaktorka Andrea, triko je nesmírně variabilní. Jeho součástí je růžová stuha a také prostřihy, kudy ji můžete protáhnout, a dát tak svému tričku nový tvar. Řada žen ho ale oblékla jako šaty a stuhu využila jako pásek, některé si vytvořily trendy model odhalených ramen, jiné si ho ustřihly v pase, aby získaly cropped verzi.\nPodívejte se, jak si oblékly růžové triko redaktorky Ženy.cz.\nMóda Avon Pochodu 2017 VIDEO ženy.cz\nNa Štvanici u stánku ženy.cz už čekala posila redakce z marketingu – Dominika a Eva neboli Ejvi Freedom (ano, ta známá fashion blogerka). Holky si pro vás připravily památku v podobě fotky z instagrafu a dárky – stylově kosmetiku od Avonu či plátěné tašky OK! By Ivana Mentlová. Nutno říct, že bylo i u našeho stánku víc narváno, než jsme si vůbec dokázaly představit. A to nás moc potěšilo.\nŽeny.cz na AVON pochodu Autor: Ženy.cz\nJako každý rok i letos bylo vyvrcholením akce vypouštění růžových balónků, které jsme dostali na startu. Atmosféru naladily video sestřihy z pouštění balónků v posledních dvou letech, poté už moderátor pozval na stage všechny ambasadory pochodu, mezi nimiž nechyběly například Vanda Hybnerová, Tonya Graves nebo Nicole a Lucka z A Cup of Styles, a také kapelu Michala Hrůzy, která spustila první tóny a slova písně Venuše. Ta s nejočekávanjěším a nejdojemnějším momentem AVON pochodu nemohla souznít lépe.\nPodívejte se na nejdojemnější momenty AVON pochodu proti rakovině.\nPouštění balónků na AVON pochodu 2017 VIDEO Ženy.cz\nNa mnoha balóncích byly přitom k vidění vzkazy pro babičku nebo maminku a člověk si jen mohl domýšlet příběhy, které za nimi jsou. My můžeme jen doufat, že dobře dopadnou.\nA že se příště zase potkáme!\nZúčastněte se AVON pochodu a získejte dárek u stánku Ženy.cz\nOnkoložka Petra Tesařová: K pacientkám přistupuji jako ke svým dětem\nJak na zdravý domov? Vsaďte na elegantní…


Motorový olej 5W-40 - Portál řidiče\n5. 2. 2020 5 min. čtení Tipy a rady Jak vybrat olej Info o viskozitách olejů Viskozity motorových olejů\nViskozitní třída 5W-40 je jedna z těch běžnějších. Častým omylem je, že tyto oleje jsou kvalitnější, než 5W-30. To tak úplně neplatí.\nOno to s tou SAE normou je často trochu matoucí. První číslo totiž udává viskozitu (zjednodušeně tekutost) za nízkých teplot. Na té záleží u opravdu studeného auta a čím je olej hustší a čím klade větší odpor, tím déle trvá, než se studený motor promaže. Nejde ani tak o teplotu maziva, ta se po chvíli na potřebnou hodnotu dostane, ale v prvních sekundách po startu je důležité, aby se olej rozproudil a dostal do celého mazacího okruhu.\nDruhé číslo udává, jaká je viskozita při 100°C, při kterých je měřena. Mazivo se tedy zahřeje, následně je změřena viskozita a podle ní se daný olej zařadí do příslušné třídy. Z něj lze vyčíst, jak se bude chovat lubrikant po zahřátí chová, respektive jak je tekutý. Pokud se domníváte, že ideální je co nejřidší olej, jste bohužel na omylu. Jakmile je mazivo až moc tekuté, neulpívá na površích a velmi rádo z nich stéká. To má dva negativní efekty. Příliš řídký olej se totiž může dostat i přes pístní kroužky do spalovacího prostoru a tam se spálí společně s palivem. Druhá nepěkná vlastnost je, že po vypnutí motoru všechno mazivo steče do vany a neulpí na kovových površích, což dává prostor korozi. Výrobci se to snaží dohánět různými aditivy, což sice teoreticky pomůže, ale o to víc časem a používáním olej degraduje.\nJaký je 5W-40?\nOlej této specifikace je použitelný od -30°C. Je tedy opticky o něco univerzálnější, než 5W-30, ale pozor! Má daleko menší střihovou stabilitu a rychleji degraduje. Pokud bychom měli vsadit na to, které mazivo bude po 15 tisících kilometrech v lepší kondici, asi bychom volili raději "třicítku". Teoreticky bude 5W-40 o něco úspornější a v letních vedrech bude mít o něco větší rezervu. Jenže v praxi budou její vlastnosti už kolem 10 tisíc kilometrů nájezdu horší, než 5W-30, a to právě kvůli rychlejší degradaci. V důsledku toho bude docházet k častějšímu narušení celistvosti mazacího filmu a rychlejší degradaci oleje.\nMotorové oleje 5W-40 v nabídce e-shopů\nMotorový olej Liqui Moly 1308 1308\nOLEJ MOBIL 5W-40 3000 X1 60L\nSHELL Olej 5W-40 55L Helix HX7 502.00/505.00 G052167M6\nDalší motorové oleje specifikace 5W-40 (446)\nVyhnout se mu?\nJestli výrobce auta předepisuje použití maziva 5W-40 a nic jiného, tak neriskujte a lijte tam to, co tam má přijít. Určitě ale nedoporučujeme prodlužovat interval výměny. Naopak může být lepší ho zkrátit klidně na 12, při městském provozu 10 tisíc kilometrů. Můžete tím jen získat a mazivo tolik nezdegraduje. A samozřejmě, máte-li na výběr, je ideální použít spíše běžnější 5W-30, která si stabilněji drží vlastnosti.


Listopad na Dřevařské burze | Českomoravská komoditní burza Kladno\nListopad na Dřevařské burze\nNa dřevařském trhu Českomoravské komoditní burzy Kladno byly v listopadu uzavřeny kontrakty na dodávku 3336 kubických metrů jehličnaté a listnaté kulatiny v hodnotě 7,6 milionu korun.\nDubová kulatina se obchodovala za průměrnou cenu 4533 CZK/m3, jasanové výřezy pro pilařské zpracování za 3555 CZK/m3, modřínová kulatina za 3017 CZK/m3 a smrková kulatina za 1622 CZK/m3. Listnaté vlákninové dříví se prodávalo za 1050 CZK/m3. Cena modřínových výřezů II. jakostní třídy pro výrobu loupané dýhy dosáhla průměrných 5610 CZK/m3.


Michelle75 - Lenka(surka) Hanzelková | Komentáře | ČSFD.cz\nNa ČSFD.cz od: 23.1.2010 18:01\nTen kluk (2007)\nUrčitě musím vyzdvihnout herecký výkon Andrew Garfielda, bylo mu tehdy pouhých 23 let a na tak dramatickou roli všechna čest. Jedná se o velmi silný příběh, který se odehrál v dětství Erica Wilsona a jeden okamžik mu ovlivnil zbytek života. Na žačátku té nové cesty je tady Terry, který mu pomáhá a je pro něho něco jako jistota a děkuji za lidi, kteřý takovou práci odvádějí tak skvěle jako on. Od začátku je jasné, že ten film úplná sranda nebude,ale někdy neodsuzujme lidi dopředu, když nevíme v jakém prostředí žili a co je na scestí přivedlo.:(\nHříšnice - Série 3 (série) (2020)\nAsi na stejné úrovni jako první sérka. Možná o píď horší. Matt Bomer dostal velký prostor a hrál to vážně dobře, takže by mi bylo líto hodnotit slaběji. Bill Pullman je fakt srandovní,ale už jsem si na něj zvykla. Mysteriózno nechybí, jen si prostřední díly říkám, že je to tak trochu o ničem a malinko překombinované. Přesto nějak osobité a jiné, takže tak....\nOno se to těžko hodnotí, protože doba letí a 23 let od vzniku sci fi filmu je docela hodně. Přesto, když se nad to povznesu a občas zamhouřím oko, vtáhne mě to do děje a není to vůbec špatné. Navíc Sam Neil se do rolí " záporáku" hodí a narodil se pro ně. Vetřelec to není, ale solidní podívaná jo.\nSmrt nás spojí (TV seriál) (2019)\nVelmi oddychový seriál, který řadím někde mezi Zoufalé manželky a Santa Clarita Diet. Na Lindu Cardellini jsem si musela trošičku zvykat, zatímco Cristině Applagate fandím hned od začátku. Potěšila i dvojrole Jamese Mardsena a hlavně jeho účast v druhé sérii.Občas i něco k zamyšlení a vůbec ne špatné.\nTop Boy - Season 3 (série) (2019)\nHodně jiná podívaná, která Tě buď vtáhne do děje a nebo ne. Pouliční Londýn, kde vládnou drogové gangy a bojují o svoje místo. Natočeno hodně realisticky a bez příkras. S některými postavami sympatizuješ s jinými ne, v některých scénách si přeješ,aby zdravý rozum vyhrál před nastavenými pravidly. Skvělá hudba, herci i kamera. Jooo.\nBad Blood - Season 2 (série) (2018)\nDeclan je pořád tady,ale jinak je tady úplně jiná story, která mě první dva díly píliš nezaujala,...ale tak jak přislo na začátku zklamání, tak na konci naopak velká spokojenost. Takový jednoduší,ale přesto fajn seriál.\nBad Blood - Season 1 (série) (2017)\nI když se mi Anthony LaPaglia hodí(typově) spíše jako tučnák do Batmana, tak hlasem a intonací svůj vzhled vyvažuje a postupem času se mi na mafiánského bosse hodí více a více, na seriál jsem natrefila náhodou a potěšila mě účast charismatického Kima Coatse, který byl skvělý již v Sons of Anarchy. Seriál z mafiánského prostředí, který má možná až příliš rychlé tempo na které nejsem zvyklá, přesto mě nakonec příjemně překvapil.\nTogo je pes a ne ledajaký, pes hrdina, na kterém v jistou dobu záleželo....no nechte se překvapit. Je to film spíše rodinný i když pro trošku větší děti. Willem Dafoe mi tady přesto příliš nesedí, naopak Julianne Nicholson hraje moc hezky. Samotný příběh chytí za srdce, místy mrazí, místy je vtipný a i ta delší stopáž se dá zvládnout. Konec bych malinko zkrátila, ale stejně máme štěstí, že můžeme mít kolem sebe takové věrné němé duše jako byl nejen Togo nebo Hačikó, už proto filmy s psí tématikou miluju.\nHodně silná záležitost, po třetím dílu jsem se do děje pořádně zakousla a i když je to teda masakr téma, tak mi bylo líto, že už je konec. Výborné, syrové, bez příkras a patosu, takhle si představuju realitu této mantality a víry a mám z ní teda obrovský strach.\nPsychiatr (TV seriál) (2018)\nTemný krimi seriál z konce 19. století. Hodně povedený, celým vizuálem, příběhem a i hereckým obsazením. Noční život v té době celkem ožíval. Jednotlivé postavy jsou zajímavé, napětí i příběh nepokulhávají,ale naopak v divákovi probouzí vělikou zvědavost. Celkově na mě hodně dýchl duch minulosti a mělo to sílu, jen jsem byla zklamaná z konce.\nVelmi příjemné překvapení,neotřelé, nezaznamenala jsem chvíli, kdy bych se nudila. Bylo příjemné vidět, že i Španělé mají i jiné, výborné herce, než jen ty celosvětově známé. Šnečí dědek bodoval, ale i ostatním to hrálo skvěle. Trošku zklamal konec, jinak by to bylo za 5*****.\nTrailer mě hodně navnadil,ale film celkově a jeho zpracování mě nebavilo. Když jsem se měla bát, bylo mi do smíchu. Možná je chyba ve mě,ale mě se celkově na Elisabeth Moss moc hezky nekouká.\nZačátek filmu mě velmi bavil a dala bych mu 100%, přes veškerý potenciál se děj začal rozplizovat a odbbočovat jinam, než měl nakročeno. Každopádně Colin Farrell opět nezklamal a utáhl film až do konce.\nGentlemani baví od začátku do konce. První polovina je spíše seznamovací a je s kým, protože jednotlivé postavy a charaktery jsou pěkně odlišné a tím pádem, pokud se nic nezvrtne, tak nejde, aby nudily. Samotný příběh je uchopený s vtipem a po počáteční- trošku moc informací obsahující hodince, to začínám mít pořádný spád a ten neskončí až do úplného konce. Za mě nejlepší Colin Farrel, po dlouhé době role, která mu sedla přesně na míru a klidně bych ho tam mohla míc více. Po něm dávám hned na druhé místo McCounaugheyo, Hunnama i Granta, prostě jsou dobří, jen mám pocit, že už to není nic neočekávaného. Pobavila i Colinovic tepláková parta, ve které se objeví také rapper Bugzy Malone a jeho song Boxes Of Bush zazní nejen v jedné fajn scéně ve filmu :),ale taky v závěrečných titulcích.\nDalší z těch příběhů podle skutečné události. Jako ten Eastwood je jako režisér ve svém věku výborný. HLavní roli hrál Paul Walter Hauser a já si ho z ničeho nevybavuji. Byl dobrý, jelikož jsem po celu pochybovala zda je viný nebo ne. Tedy tvrdila jsem něco jiného, než můj chlap a samozřejmě měla pravdu. Sam Rockwell taky dobrý,ale tady neměl zase tolik co předvést, i když ta role byla velmi sympatická. Pěkný film.\nMladý gangster (2018)\nOno to není vůbec špatné, herecky perfektní a celkově ten film ubíhá celkem hezky, ale měla jsem z něho zároveň pocit, že režie občas nevědela jak to uchopit a tak se to plácalo v okamžicích, které byly zbytečné a o ničem. Takových 70%\nGoliath - Season 3 (série) (2019)\nTřetí série mě bavila více, než druhá. Pro mě byla svižnější, občas i vtipnější. Navíc zde hraje výborný Denis Quaid. Je zajímavé pozorovat tyto herce pospolu a srovnávat jejich hraní. Je mi líto, že ty serie jsou tak krátké.\nZase jedno z těch sportovních dramat, které chytne za srdce. Bale opět v roli, která mu teda perfektně sedla. Myslím, že s Damonem se velmi pěkně doplňovali a chemie mezi něma fungovala.(myslím ta přátelská). Navíc ta doba byla svým způsobem kouzelná, lidé se uměli vzájemně více podpořit a přátelství mělo jinou hodnotu. Nicméně přímo o tomhle ten film není, i když o lidských hodnotách asi i ano. A ten samotný závod..wow\nJak vyrobit vraha - Série 1 (série) (2015)\nPřiznávám, že při sledováno tohoto seriálu jsem odměřená,ale snažím se být nestranná. První sérií jsem se trochu prokousávala. Ale vydržať, stojí to za to. Nejen, že mě fascinuje ten příběh,ale i způsob jakým je tento dokument natočený, prostředí Averyho rodiny, samotní členové, autovrakoviště, Amerika, celková atmosféra. Probíhání soudu. Vyšetřování.Druhá série ubýhá rychleji, Katherine zkouší dokázat, že důkazy byly zfalšovaníé a je to pro laika velmi zajímavé, jak tyto vyčetřovací metody probíhají. Mě to tedy bavilo velmi a jsem zvědavá, jak vše bude pokračovat dál a jakým směrem se to bude vyvíjet, čas běží a je nemilosrdný.\nMísty srandovní, ale v rámci žánru pořád lepší průměr.\nTak to byla hereckokrasojízda. Staří páprdové pořád umí. Frank Sheeran byl nenápadně zajímavá postava,ale když se na plátně objevil Al Pacino, to byla krása, živelnost.(samozřejmě jde také o roli) Jde vidět, že je to také hodně divadelní herec. Začátek filmu může odradit, nic moc se neděje, pořád se jenom blábolí a zajímavé to až tak moc není,ale po hodince mě to chytlo a nepustilo. Krásná kamera, omlazovací efekty, nemilosrdná pravidla, kterých nechci být součástí. Silná scéna nakonci mezi Pacinem a De NIrem, role mokrého lupiče(Pesci), také potěšila. Kluci Pacino s Pescim byli nominování na Oskary za vedlejší role, tak držím palec. Tihle páni herci jsou nostalgie a je fajn, že se ještě jednou sešli právě v tomhle filmu.\nObčas, když od něčeho nic neočekáváte, příjde příjemné překvapení. Po delší době velmi povedená hororová komedie, bez zbytečností a dějových prodlev, všechno jde ráz na ráz. A navíc stále krásná Andie MacDowell.\nThe End of the F***ing World - Série 2 (série) (2019)\nO dost slabší, než jednička, presto hodnotím kladně. Tenhle seriál na mě působí jako zjevení, bez zbytečností a přehršelo postav. Takové malé Fargo pro teenage nebo pro nás lidi, s věčně mladou duší:)))\nTrhlá komedie, kde nedává nic smysl, všechno je přehnané, trapno trapné, člověk je z toho na rozpacích, občas s pusou dokořán, ale mě přesně tenhle styl humoru baví. A přesně tam, kde se suchar podivuje , já se smějuuuu.Cool.\nThe End of the F***ing World - Série 1 (série) (2017)\nEpizody jsou velmi krátké a osvěžující. Ale námět sje docela originální, svižný, vtipný, morbidní, bezstarostný, celkově asi jako oba hlavní představitelé. Prostě zase něco, od čeho bych neočekávala vůbec nic a opak se stal pravdou.\nNarcos: Mexiko (TV seriál) (2018)\nPro mě byla výhoda, že jsem ze všech Narcos viděla jako první tenhle. I když se jedná o jiný seriál, původně se mělo jednat o další pokračování Narcos. S jinými postavami jde o úplně jiný příběh. Celkově se Mexico zdá pomalejší,ale postupně se charaktery i příběh vybarvují a rozhodně se budu těšit na další sérii.\nNarcos - Série 2 (série) (2016)\nPo první šťavnaté sérii hodně pomalé, řeší se tady pozvolný pád Escobara až na samotné dno. Možná by mi to až tak nevadilo, ale já má více pocit, že se dívám na hodného strejdu, kterého je mi více a více líto. Pokud byl ve filmu vyobrazen jako "dobrák," tak nevím, co si myslet o tomhle. Možná je to i Mourou, je to sympaťák, ať chce nebo ne.\nNečekaně příjemná podívaná se zajímavým námětem. Začátek výborný, napětí solidní, ale ne za každou cenu. Konec taky nezklamal a celkově to hezky plynulo a bylo dobře zahrané.\nTohle jsem si šla užít do kina a když je kolem něčeho moc velké halóoo, tak se snažím být co nejvíce nautrální a opravdu si udělat jen svůj niterní názor. Čekala jsem ponuré psychologické drama a přesně toho jsem se dočkala, Jokerův smích nebyl opravdu smích nakažlivý, úplně v první scéně se mi zdál přehrávaný, až s postupem času jsem zjistila, že přesně takový měl být. Joaquina Phoenixe mám moc ráda,ale mám ho trošku zaškatulkovaného jako herce PSYCHO rolí a tady je tomu taky tak. Někdy se na člověka lepí smůla za smůlou, všechno se na něj valí, nic mu nevychází i přes veškerou velkou snahu. Kam to až může dospět? Tam kam by nemělo nebo mělo? Docela reálné zobrazení dnešního světa a rozdílů v něm. Navíc dnes již ikonické schodiště s velikou atmoškou a také bonus v podobě Batmanova zrodu.\nTřeba to nebyl špatný film a já ho špatným jenom viděla, objektivita je pro každého někde jinde. Vím, že mě nebavili herci, ani příběh, který byl tak nějak předvídatelný. Pomalé tempo zvyšovalo moji nervozitu,vnímala jsem to jako nesmyslné, přehnané, ubíjející,směšné, jednoduše taková ta kravina, která si na něco hraje. Už nikdy. Jedna hvězdička za krásnou přírodu.:)


V Krkonoších zasypala lavina dva lidi – Novinky.cz\nV Krkonoších zasypala lavina dva lidi\nV Krkonoších v oblasti Brádlerových bud nad Špindlerovým Mlýnem spadla v pátek odpoledne okolo 16. hodiny větší lavina a zasypala dva lidi. Horské službě se oba podařilo vyprostit. Byli podchlazeni a záchranáři je převezli do nemocnice, řekl Novinkám dispečer horské služby. Akce trvala zhruba od pěti do osmi hodin večer.\nZáchranáři odvážejí jednoho ze zraněných mužů.\npátek 21. března 2008, 17:53 - ŠPINDLERŮV MLÝN\n(Aktualizováno: pátek 21. března 2008, 22:42 )\nLavina zasypala dvojici mužů, kteří se se skupinou skialpinistů pohybovali nad Brádlerovými boudami ve výšce okolo 1000 metrů nad mořem.\nDvojici se podařilo horské službě ze zajetí sněhu vyprostit živé. Jeden muž byl podle prvních informací pod sněhem asi 45 minut a druhý hodinu a deset minut. Oba se nacházeli přibližně 1,5 metru až dva metry pod sněhem.\nJeden ze zasypaných měl dokonce přežít v korytě potoka protékajícího pod strání. "Reálná šance záchrany života člověka pod lavinou je patnáct minut. Kritická hranice se pohybuje podle aktuálních podmínek okolo pětačtyřiceti minut," přiblížil náčelník Horské služby Krkonoše a lavinový specialista Adolf Klepš.\nZáchranáři transportovali oba muže k cestě nad Špindlerovým mlýnem, odkud je sanitky odvezly silně podchlazené do nemocnic v Hradci Králové a Vrchlabí.\nLavina spadla nad Špindlerovým mlýnem blízko hranice s Polskem. Foto: Novinky s použitím mapy.cz\nOba muži během transportu se záchranáři komunikovali. "Bylo to hrozné," pronesl jeden z nich při překládaní se záchranářských saní do sanitky. Záchranářům se podařilo vyprostit i živého psa, který skončil spolu s oběma lyžaři pod lavinou a bez známek zranění posléze běhal po okolí.\nPád laviny nahlásili Horské službě ostatní členové turistické skupiny. "Doposud není jasné, zda se pohybovali po značené cestě, která tudy ve výšce zhruba jeden tisíc metrů nad mořem prochází, nebo mimo ní. Nešlo možná ani o klasickou lavinou spíše tzv. splaz sněhu," konstatoval Pavel Jirsa z krkonošské Horské služby.\nMísto nepatří do lavinové oblasti\nOblast, kde se skupiny nacházela, nepatří k lavinovým svahům a podle bývalého lavinového specialisty Valeriána Spusty ze Špindlerova Mlýna jde o vůbec první lavinu, která v těchto místem možná za poslední 50 let spadla.\nLaviny naposledy ohrozily lidské životy letos 27 ledna u jezera Maly Staw na polské straně Krkonoš. Mladíka s dívkou zasypala na divoké trase, kde neměli co dělat, menší masa sněhu.\nDívka, která se vyhrabala ze sněhu vlastními silami skončila s pohmožděninami v nemocnici, chlapec záhy objevený polskými a českými záchranáři vyvázl nezraněn. Lavina v Krkonoších naposledy zabíjela v lednu 2005, kdy opět v oblasti Malého Stavu zahynula dvojice polských záchranářů. Ti sjížděli na lyžích lavinový svah a utržená lavina letící nezřídka více než stokilometrovou rychlostí je doslova dohnala.\nRekord je padesát lavin\nRekord v počtu lavin a stupni lavinového nebezpečí dosahujícího čtvrtého stupně představuje zima 2004 - 2005, kdy z krkonošských svahů vypadalo okolo padesátky lavin. Hřebeny tehdy pokrývala více než třímetrová vrstva sněhu. Krkonoše každoročně zasype obvykle okolo pětadvaceti lavin.\n"Letošní zima je v počtu lavin, jichž zatím spadlo pomálu podprůměrná. Šlo o vesměs malé laviny," upřesnil Cingr. Jedna z největších lavin třetího tisíciletí spadla v Krkonoších 12. dubna roku 2002, kdy úbočím Studniční hory letělo 280 tisíc tun sněhu.\nKatastrofa však zdaleka nedosahovala rozměrů mamutích lavin, které 8. března 1956 totálně zdevastovaly část údolí Bílého Labe, Obřího a Labského dolu. Sníh pod hromadou na třísky rozlámaných stromů vydržel dva roky. Lavina s nejtragičtějšími následky stihla Krkonoše 21 března 1968, kdy v polském Bialim jaru zahynulo devatenáct lidí.


Velká válka v DOXu: Monumentální a intimní zároveň - Deník.cz\nVelká válka v DOXu: Monumentální a intimní zároveň\nInstalace zákopového valu a protileteckých bunkrů kontrastuje s intimně laděnou expozicí o osudech účastníků 1. světové války. Na pomyslném ztichlém bojišti výstavy První linie v pražském Centru současného umění DOX se setkávají bojové linie dvou největších konfliktů v dějinách lidstva.\nVelká válka v DOXu: Foto z expoziceFoto: www.dox.cz\n„Ke střetu pozic těchto dvou bojových linií historicky nikdy nemohlo dojít. Ve světě utrpení je však nedělí nic," vysvětluje protnutí dvou válečných konfliktů jeden z kurátorů výstavy Leoš Válka.\nInstalaci 300tunového zákopového valu evokujícího „verdunský" obranný systém z první světové války a linii tvořenou fragmenty autentických protileteckých bunkrů (tzv. „Kugelbunkrů") z války druhé připravili pro galerii DOX slovenští umělci Bohuš a Monika Kubinští. Zvláštní dutá betonová „vejce", která umělci objevili zakopaná v zemi nedaleko Trnavy při rekultivaci polí, sloužila jako úkryt pro jednoho muže při válečných náletech.\nZatímco přízemí galerie tvoří monumentální kompozici, první patro je věnováno osudům Čechů zavlečených proti své vůli do konfliktu světových velmocí. Na rozdíl od jiných projektů s válečnou tematikou se výstava První linie nesnaží zmapovat konflikt Velké války komplexně. Nabízí naopak možnost ponořit se do intimních zpovědí přímých účastníků 1. světové války, které ve velkém příběhu války nejsou na první pohled vidět ani slyšet.\n„Je fascinující, jaké reakce v nich dokázala fronta vykřesat. Často šlo o lidi bez vzdělání, kteří si začali vést fantastické deníky. Najednou se v nich začali vyjadřovat ke světu kolem a zápisky často nesou silný osobní názor," doplňuje Leoš Válka.\nProlistovat si unikátní osobní deníky a zhlédnout kresby a fotografie doplněné o videorozhovory s rodinnými příslušníky vojáků umožní návštěvníkům složit si ze střípků příběhů tak trochu jiný obraz světového konfliktu.\nDoprovodný program k výstavě zahrnuje poutavá vyprávění pamětníků, historika či kurátora výstavy a nabídne i speciální program pro děti.\n11. 9. | 18h Češi v první linii – setkání s potomky vojáků z výstavy, kurátorem Pavlem Štinglem a vojenským historikem Eduardem Stehlíkem\n22. 9. | 18h Speciální komentovaná prohlídka výstavy pod vedením historika PhDr. Jiřího Raka\n27. 9. | 14h Vem tátu do DOxu! – pravidelná výtvarná dílna nejen pro tatínky s dětmi s umělci Monikou a Bohušem Kubinskými\n29. 9. | 18h Speciální komentovaná prohlídka výstavy pod vedením kurátora Pavla Štingla\nVýstava První linie je v Centru současného umění DOX (Praha 7 – Holešovice) otevřena do\n29. 9. 2014. Více na www.dox.cz


Stockholm z Katowic za 507 Kč - Zaletsi.cz\nStockholm z Katowic\nStockholm je 100% jedním s nekrásnějších měst Evropy, kam si přitom můžete zaletět z ČR za pár korun. Do Benátek severu, jak se Stockholmu často přezdívá, se nejlevněji dostanete s Wizzairem s odletem z Katowic za skvělých 507 Kč za zpáteční letenku (cena při platbě kartou v polských zl., při platbě v Kč je cena asi o 30 Kč vyšší). Za tuto cenu přitom letenky mohou koupit i nečlenové Wizzair Discount Clubu!\nRezervace: na stránkách Wizzairu\nZavazadlo: v ceně je zavazadlo o rozměrech 42 x 32 x 25 cm bez omezení hmotnosti\nleden až březen 2016 (např. 13. – 16.3.)\ndalší termíny – viz tento vyhledávač\nVýborný poměr cena / výkon nabízí tento 3* hotel, kde dvoulůžkový pokoj se společnou koupelnou seženete přibližně od 750 Kč za os. a noc. Pokud trváte na koupelně na pokoji, bude cena jen o málo vyšší.\nV případě odletu z Katowic doporučujeme dopravu na letiště autem. Na letišti mají české SPZ slevu na parkování 90%, takže Vás parkování vyjde velmi levně.


Jak jsem potkal knihy – 159. díl. Aby bylo jasno | VIRTUALLY.cz\nAutorky zde shromáždily výběr svých textů z období od jara, tedy od počátku covidmánie, až do dnů zcela nedávných, kdy odevšad slyšíme, že covid kulminuje a trhá smutné rekordy – od zdravotnických přes ekonomické až po kulturní. Články jsou řazeny ve čtyřech celcích, které ale na sebe ústrojně navazují – ekonomický, politický a geopolitický, pak přichází oddíl mediální (u příležitosti 20. výročí smutné rebelie na Kavčích horách, kde jedna z autorek sehrála významnou roli, a také za to byla „po zásluze“ potrestána). A konečně v poslední části lze najít několik anket mezi významnými osobnostmi jednotlivých výše jmenovaných oblastí společnosti, jejichž odpovědi pointují mnoho z řečeného. Je to kniha navzdory zdánlivě pestré skladbě velmi kompaktní a má smysl ji číst od první do poslední stránky.\nNa jednom místě tam autorky glosují zvláštní atmosféru letošních oslav – neoslav 70. výročí konce 2. světové války a vítězství nad německým nacismem. Připomínají ty tuny frází, která nám z různých úst v různých časech bylo vyslechnouti, a dodávají větu obecnějšího významu, která stojí za ocitování: „V plnosti toho (dnešního, pozn. pž.) ticha vyniká prázdnota slov z minulých let.“\nVybrali jsme pro účel tohoto cyklu několik článků, která na sebe navazují spíše vnitřně (německá okupace – dnešní berlínská dominance v EU – naše upozaděná existence v obou útvarech atd.). Doporučuji přečíst knihu celou. Proč? Aby vám bylo jasno.\nVážně nemocný pacient často z rozhodnutí lékaře ztratí takřka veškerou svobodu. Má přísnou dietu, nemůže chodit, nesmí pracovat, nemá kontakt s přáteli. Podrobí se tomu, jakkoli v slzách a zoufalství, protože má jasný cíl: chce být zase zdráv. Jakmile opustí dveře nemocnice, opět užívá života plnými doušky a váží si každého okamžiku znovunabyté vzácné a drahé svobody. Možná se mu ze svobody (a s ní spojené odpovědnosti) zatočí hlava, ale rozhodně nejede taxíkem k vratům nejbližší věznice, aby za sebe nechal opět rozhodovat jiné. Kdokoli by jeho svobodu chtěl omezit, bude jeho nepřítelem. Jsme dnes všichni společně takovým pacientem. Postupně si kvůli rychlému sledu restrikcí zvykáme na tuhý režim léčby. A mnozí budou v pokušení v oné drastické kúře pokračovat. Už dnes se v Evropě ozývají hlasy, které volají po zestátňování.\nBezprostředně po krizi se objeví „spasitelé“, kteří budou sladkými slovy lákat na vějičku různých forem socialismu nebo nadnárodního oligarchismu. Už dnes proto musíme vědět, že vábení krysařů nebudeme smět podlehnout. Každý tunel, i ten nejdelší, někde končí. A na jeho konci je světlo. Projděme jim společně tak, abychom na světlo vyšli jako zdravý, svobodný, suverénní národ. Nebojme se.\nČernému pátku třináctého předcházelo nezodpovědné spoléhání se na „ty druhé“.\nSpoléhali jsme se na to, že se o nás postará stát – jenže jsme zároveň připustili, že stát zlenivěl, tučněl a slábl. Spoléhali jsme se na zahraniční investory – jenže ti zastavili výrobu mezi prvními. Spoléhali jsme se na zahraniční pracovníky – jenže ti se museli vrátit domů. Spoléhali jsme se na mezinárodní organizace – jenže ty nás jako vždy nechaly na holičkách. Den poté se musíme vrátit k odpovědnosti sami za sebe, za naše rodiny, obce, za naši zemi.\nKrize odhalila pokřivenou kostru našeho hospodářství. Nechali jsme si vnutit přesvědčení, že růst mají především služby. Vyměnili jsme švadleny za manažery štěstí – a ocitli jsme se bez roušek. Den poté bude správný čas z vandru domů povolat strategickou výrobu, čas vrátit se od toxického tuku ekonomiky hnané terciárním sektorem a prázdným konzumem zpět ke kostem, šlachám a svalům zdravého průmyslu a zemědělství.\nZnovu a znovu slyšíme, že jsme na jedné lodi. Ti, kdo natahují ruce a volají po uspokojení svých nároků, ti, kdo upřednostňují zájmy nadnárodních korporací před českými domácnostmi, věří, že naší společnou lodí je Titanic. Zatímco drobní podnikatelé, zaměstnanci a senioři zůstávají zamčeni v temnotě podpalubí a zděšeně sledují, jak se zdvihá hladina, krysy na horní palubě naskakují do záchranných člunů. Titanic se záchrannými čluny jen pro vyvolené však není naší lodí. Symbol krize – roušky – ukázal, že v době nouze nás neochrání neziskové organizace, ale maminky, babičky a nezištní dobrovolníci. Ukázalo se, jak rychle a bez sebemenší pomoci či příkazů shora dokážeme mobilizovat síly, jak tvůrčí, odvážní a velkorysí umíme a chceme být. Dostali jsme příležitost k opravdové občanské solidaritě a dokázali jsme ji využít. To nesmí skončit a neskončí den poté. Znovunalezené bohatství hodnot se musí přetavit do tvorby bezpečí a skutečného bohatství naší země.\nAčkoliv jednotliví členové Evropské rady zdůrazňují občanům svých zemí, že Evropská unie v koronavirové krizi selhala, téže Unii svěřili 26. března do rukou nástroj, který na ni řešení krize přesouvá. Evropská rada (ve které nese odpovědnost za prosazování zájmů naší země předseda vlády Andrej Babiš) totiž na svém zasedání 26. března schválila „Společné prohlášení“. V něm mimo jiné říká:„nastal čas zavést v rámci EU ambicióznější a rozsáhlejší systém řízení krizí“. Na tuto výzvu Rady předložila minulý týden předsedkyně Evropské komise Ursula von der Leyen „Společný evropský plán rušení opatření proti šíření COVID-19“, ve kterém volá po „vyvození poučení ze současné krize.“ Vyústěním Plánu je tak například Sdělení Komise 2020/C 124 I/01. Toto Sdělení mimo jiné hovoří o mobilních aplikacích, díky kterým mohou smartphony „předávat občanům přímé pokyny a podporovat vysledování kontaktů“.\nCOVID-19 sám je nadnárodní problém, problém, který jsme si doma nevyrobili. Jeho řešení na nadnárodní úrovni nás však může uvrhnout do krize mnohem hlubší, delší a bezvýchodnější, než si dnes můžeme představit. Naše vláda se dnes a denně zaklíná tím, že řešíme koronavirovou krizi sami, doma a natolik úspěšně, že v nás mají všichni ostatní vzor. Stejná vláda evidentně souhlasí s bruselskými dokumenty, které se snaží naši vlastní cestu omezit a posunout nás na unifikovanou cestu prokázané unijní nesvéprávnosti.\n75. VÝROČÍ KONCE NĚMECKÉ OKUPACE ČESKÝCH ZEMÍ A DRUHÉ SVĚTOVÉ VÁLKY\nJe osmého května 2020 a my slavíme. Slavíme a divíme se. Divíme se, že mladí nevědí, proč je dnes volný den a co vlastně slavíme. Že jim splývá květen 45 s listopadem 89 nebo říjnem 1918. Mezi jednotlivými státními svátky nerozlišují. Protože při všech slyšeli jen bezduché fráze a prázdná slova.\nŘečníci se měnili, ale slova zůstávala stejná. Každý rok jsme poslouchali obdobné projevy o hrdinech, o svobodě, o vlastenectví. Zněla z úst těch, kteří se nakonec zachovali zbaběle, kteří svobodu ochotně prodávali, a kteří se slova vlast postupně začali štítit. Prázdnými slovy překřičeli pravou podstatu dnešního svátku a ještě se divili, že je nikdo neposlouchal.\nLetošní Den vítězství je jiný. U pomníků je vesměs ticho. A právě v plnosti toho ticha vyniká prázdnota slov z minulých let. Snad je dobré a správné, že alespoň sedmdesáté páté výročí vítězství naší země nad německými okupanty není znehodnocováno prázdnými frázemi. Tak se můžeme dobrat jeho pravé podstaty.\nZvykli jsme si slavit Den vítězství jako Dušičky. Zdůrazňovali jsme jen pietní část oslav. Zvykli jsme si připomínat mrtvé, hovořili jsme o krvi vojáků, o koncentračních táborech, o utýraných obětech heydrichiády, o vypálených Lidicích a Ležákách. Jako kdyby byl Den vítězství završením šesti let německé okupace. Ale tak to přece není. Osmý květen 1945 byl prvním dnem bez hitlerovské okované boty. Osmý květen byl přeci dnem radosti.\nJe mnohem těžší slavit a radovat se, než truchlit a litovat se. Všechno má svůj čas. Je čas boje a čas pokoje. Je čas rmoutit se a čas tancovat. Den vítězství proto má a musí být dnem radosti a ne dnem zármutku.\nDnes slavíme vítězství naší země. Vítězství, které nepatří jenom mrtvým, ale také těm, kteří díky nim přežili. Na osmém květnu 1945 se podílela každá rodina, která během německé okupace zůstala věrná naší zemi. Všichni, kdo chránili češtinu, kdo učili své děti lásce k vlasti, kdo předávali úctu k Masarykovu dědictví. Před 75 lety slavili vítězství živí dědicové naší země a jejich potomky jsme my. Nezdědili jsme ani ropu, ani moře, ani velmocenské postavení. Naše dědictví je mnohem větší a vzácnější: zdědili jsme svobodu.\nNení jedním z důvodu našeho notorického neslavení Dne vítězství i to, jak jsme se svobodou naložili? Nezřekli jsme se jí? Dokázali jsme jí bránit a prosazovat? Chceme vůbec svobodu slavit? A nelžeme sami sobě, když tvrdíme, že jsme svobodná země?\nPatnáct let jsme poslouchali, že jsme součástí velkolepého projektu míru. V šestnáctém roce našeho členství v Evropské unii slyšíme, že jsme ve válce. Mluví se o neviditelném nepříteli, děkuje se první linii, straší se, že je doba nelehká, těžká a zlá.\nTi, kdo říkají, že jsme kvůli koronaviru ve válce, zlehčují oběti skutečné války. Byť jisté paralely mezi druhou světovou válkou a naší krizí jsou. Tehdy i dnes byly uzavřeny školy. Když ale před pětasedmdesáti lety skončila válka, mladí Češi vtrhli do poslucháren a snažili se během léta dohnat ztracené roky. Kde jsou dnes studenti, kteří volají po zrušení prázdnin a chtějí se v létě učit?\nTi, kdo tvrdí, že jsme ve válce, musejí také přiznat, že každá válka má své vítěze a své poražené. Ve druhé světové válce jsme byli vítězi, protože naši předci měli odvahu, sílu a bojovného ducha. Ochromující strach jim nevládl.\nDnes jako by se role vítězů a poražených obrátily. Často nevítězí ti, kdo překážky odstraňují, ale ti, kdo je vytvářejí. Vítězí ti, kdo zbohatli na byrokratických bariérách, nikoli vlastní usilovnou prací ve férové soutěži na volném trhu.\nJakmile se vítězové a poražení rodí na základě administrativního diktátu, znamená to ztrátu svobody a demokracie. Tehdy se ze suverénní země stává pes přivázaný na řetězu u boudy, ukňouraný ratlík, který hlídá pořád menší a menší dvorek. My ale přece nejsme pes na řetězu. Není hodno českého lva, aby hlídal dvorek. Lev nepotřebuje čekat na kus masa, který mu někdo hodí do prachu před boudou. Lev přivázaný u psí boudy se nikdy nestane psem. Jednoho dne se nadechne, zařve a řetězu se zbaví. A vyrazí lovit. Sám, na vlastní pěst. A bude úspěšný.\nMožná se někomu po sedmdesáti pěti letech oslav zdá, že pravda nudí. Někteří chtějí tu prostou, přímočarou, jednoduchou pravdu okrášlit senzací, ozvláštnit parodií, okořenit lží. Někteří dokonce chtějí pravdu změnit hlasováním. Ale žádný zákon, žádné usnesení, žádná deklarace, nepřekroutí dějiny. Svoboda se nedá koupit. Odpovědnost se nedá zdědit. Demokracie se nedá nařídit.\nSvobodu a demokracii nám však také nikdy nikdo nemůže vzít. Ztratit je můžeme jen tak, když se jich z lenosti, hlouposti, prospěchářství nebo strachu sami vzdáme. Ve druhé světové válce jsme zvítězili. Pětasedmdesát let poté je čas, abychom se začali jako vítězové chovat. Abychom dokázali přijmout svobodu a z ní vyplývající odpovědnost. A abychom dokázali slavit. Nejsme přece psi u boudy. Jsme lvi.\nNěmecká vláda zveřejnila zatím, pouhý týden před převzetím předsednictví, jen stručný seznam priorit a zásad. Tento kratičký, sotva jednostránkový, dokument přinášíme v překladu Ing. Jana Schwippela, CSc. pod textem ISDe. Pro srovnání – přesný 50stránkový program současného chorvatského předsednictví Rady EU byl zveřejněn 12 dnů před jeho začátkem. A ačkoli bude Česká republika předsedat Radě EU až za dva roky, témata byla už zveřejněna a čítají celkem 30 konkrétních priorit.\n• o chystaném celounijním zadlužení,\n• o migrační politice,\n• o vydávání společných evropských dluhopisů,\n• o společných daních,\n• o klimatických změnách,\n• o sociální politice,\n• o digitalizaci a\n• o Konferenci o budoucnosti Evropy,\nPod nenápadnými slovy „nastolovat agendu“ se totiž skrývá nutnost orientace v houšti předpisů EU, nutnost vytvoření řady podkladových textů i řada technických úkonů. Takový úkol je nadlidský pro malou přistoupivší zemi. Pro zakládajícího velkého člena, který od začátku určoval pravidla hry, je to ale rutina. Je jasné, že právě Německo je v tomto umění v rámci unijních institucí velmi silné: jednak je zemí zakládající, jednak obsadilo klíčová místa v bruselské administrativě, na kterých se vstupní texty koncipují a dále šíří. Ačkoliv mají být úředníci EU přísně neutrální, realita je často jiná. (Pro srovnání – poslanci našeho parlamentu také mají rozhodovat bez ohledu na region, ze kterého pocházejí. Jakmile ale začne pověstné „porcování medvěda“, nezná ostravský poslanec brněnského bratra a rve se o peníze pro svůj region).\nLze říci, že zájmy Německa jsou nepřímo prorostlé veškerou důležitou unijní exekutivou. Ostatně přesná čísla o národnostním složení na vysokých exekutivních postech například v Evropské komisi jasně dokládají dominanci Němců oproti ostatním členským státům EU. Němečtí úředníci jsou v Bruselu na první pohled zastoupeni méně výrazně než například „domácí“ Belgičané. V rámci tohoto zastoupení ovšem zastávají vyšší a důležitější funkce. A tak zatímco z 316 českých zástupců tvoří vyšší střední a nejvyšší úředníci (pozice AD12–AD16) jen 8 %,a ze všech členských států kromě Německa průměrně 33 %, z německých 1401 zástupců je na nejvyšších postech 42 % úředníků. Nastolovat agendu na poslední chvíli a obratně ji měnit je pro Německo daleko snazší než například pro Chorvatsko, Maltu nebo Českou republiku.\n8. Jaké jsou cíle Konference o budoucnosti Evropy, která měla začít v květnu letošního roku, ale nakonec začne v září, v rámci německého předsednictví? Připomínáme, že minulá Konference o budoucnosti Evropy – nazývaná konvent – přinesla Lisabonskou smlouvu.\n(Hana Lipovská a Jana Bobošíková: Aby bylo jasno. Praha NF Distribuce 2020, ISBN 978-80-88200-16-1)


Ve formulové sérii A1 GP bude i český tým - Sport.cz\n10. září 2005 18:01 - PRAHA\nStart nového automobilového šampionátu A1 Grand Prix se kvapem blíží a motoristickým fanouškům by nemělo uniknout, že ve startovním poli pětadvaceti národních týmů bude i česká stáj. V novém seriálu, který je koncipován jako Světový pohár národů, budou startovat Tomáš Enge, Jarek Janiš a Jan Charouz.\nSmlouvu o účasti českých barev se v sobotu podařilo uzavřít manažeru Antonínu Charouzovi. Soupeři jeho svěřenců budou piloti motoristických velmocí v čele s USA, Velkou Británií, Francií, Německem a Austrálií. A1 GP vznikla z popudu saudskoarabského šejka Maktúma a jezdci v ní budou jezdit na identických vozech, podobně jako v seriálu GP2.\n"Je to fantastický úspěch pro český motorismus, protože proniknout do této elitní společnosti nebylo snadné," uvedl Charouz na internetových stránkách společnosti BPA s tím, že nyní dojednává přímé přenosy ze závodů na českých televizních stanicích. "Osobně se domnívám, že sledovanost se může hodně přiblížit formuli 1, protože seriál se jede v zimě, kdy mají ostatní motoristické závody přestávku," je přesvědčen Charouz. Vedle toho by také chtěl v budoucnu přivést závod A1 GP na okruh do Brna.\nV českém týmu budou největší naděje vkládány do zkušeného Engeho, jenž letos jezdí s formulí v zámořském Indy Racing League. "Načasování poháru je velmi dobré. Díky termínu se ho bude moci zúčastnit velmi silná jezdecká konkurence. Zajímavé budou souboje mladých dravců s ostřílenými borci. Nové tratě představují novou výzvu, vždy jsem rád závodil v neznámých lokalitách. Věřím, že mi mé zkušenosti pomohou v boji o čelní příčky, jízda s vozem by měla přinášet dobrý požitek," doufá liberecký rodák, jenž v neděli oslaví devětadvacáté narozeniny.\nSeriál odstartuje 25. září na okruhu Brands Hatch ve Velké Británii. Celkem bude mít tucet zastávek ve dvanácti zemích, poslední závod se pojede 2. dubna na okruhu v Šanghaji.


27.7.2016 – Legendární Starci na Chmelu se po více jak padesáti letech vracejí na plátna kin. Nestárnoucí filmový počin se představí v digitálně restaurované podobě nové generaci diváků na Letní filmové škole v Uherském Hradišti.\n5.1.2016 – Legendární Starci na chmelu znovu ožijí ve zbrusu novém filmu Muzikál aneb Cesty ke štěstí. Diváci se mohou těšit na roztančené známé tváře všech věkových kategorií.\nOsobnosti: Naďa Konvalinková (135 článků), Oldřich Lipský (23 článků)\nOsobnosti: Miloš Forman (455 článků), Vladimír Pucholt (15 článků)\n30.1.2020 – Hvězda muzikálu Starci na chmelu Vladimír Pucholt (77) se po dlouhé době zase na čas vrátil do rodné vlasti, a jak se zdá, pobyt v Česku si užívá plnými doušky. Doslova! Přestože již spoustu let žije v Kanadě, klasická česká kuchyně mu v zemi javorového listu patrně chybí. A stejně tak i české pivo!


ECONNECT - tiskové zprávy - Data ze sčítačů potvrzují výjimečnost turistického roku 2020\n2.3.2021 - VRCHLABÍ (Správa KRNAP ) - Turistická sezona 2020 byla nejen v Krkonoších zásadně poznamenána především situací vzniklou vlivem nákazy COVID-19 a s ní souvisejícími protiepidemickými opatřeními. Na základě dat ze sčítačů, které máme k dispozici, lze ale konstatovat, že i přes všechna omezení byla celková návštěvnost druhá nejvyšší za posledních devět let. Patrný je výrazně rostoucí trend návštěvnosti cyklistů, resp. uživatelů koloběžek a to zejména ve vrcholové části Krkonoš. Zřetelné je i prodlužování denní aktivity návštěvníků vrcholových partií Krkonoš a to jak během dne, tak zvláště během nočních hodin.\n2)\tVe vztahu k intenzitě automobilové dopravy jsme zaznamenali na většině měřených profilů stagnaci nebo pokles. Pozitivní informací je zejména skutečnost, že počty průjezdů ve vrcholových a nejcennějších partiích hor nerostou. Nejvyšší nárůst intenzity dopravy, která je jasně spojená s cestovním ruchem, byl zaznamenán na silnici Špindlerův Mlýn – Špindlerova bouda. Na této komunikaci byla od 1. července 2020 zrušena podmínka vjezdu s platným povolením Správy KRNAP, což se samozřejmě promítlo do počtu průjezdů. V červenci se jednalo o 35% meziroční nárůst, v srpnu zde intenzita dopravy rostla meziročně dokonce o 40 %.\n3)\tProtiepidemická opatření (omezení služeb, pohyb osob a uzavření hraničních turistických cest) znamenala výrazný pokles návštěvnosti během začátku letní sezony 2020 (květen–červen) a zároveň během jejího konce (říjen). Naopak k značnému růstu návštěvnosti jak v měsíčním, tak i meziročním srovnání dochází během července. Velmi vysoké hodnoty průchodů turistů byly detekovány během prvního červencového víkendu, který byl prodloužen volnými dny státních svátků. Maximální hodnoty byly zaznamenány během soboty 4. 7. Druhým nejnavštěvovanějším dnem období letních prázdnin byla trochu překvapivě středa 5. 8., které předcházely dva srážkově vydatné dny s nejnižší letní návštěvností. Velmi vysoká návštěvnost rovněž připadala na druhou (12. 9.) a třetí (19. 9.) zářijovou sobotu.\n4)\tBěhem sezony 2020 jsme na řadě profilů zaregistrovali historická maxima průchodů. Pravděpodobně historicky maximálních hodnot dosahovala i návštěvnost vrcholu a celého masivu Sněžky. Na základě měřených profilů na české i polské straně Sněžky dosahoval počet pěších turistů ve výše uvedených dnech, kteří směřovali na vrchol masivu, až 8 000–9 000. Počty přepravených osob lanovou dráhou Pec pod Sněžkou–Sněžka (s denní kapacitou až 2 500 osob) v tomto počtu nejsou zahrnuty.\n6)\tZřetelné je i prodlužování denní aktivity návštěvníků vrcholových partií Krkonoš a to jak během dne, kdy se průměrné maximální hodnoty průchodů posouvají do pozdnějších odpoledních, či brzkých dopoledních hodin, tak zvláště během nočních hodin. Jako typický příklad lze uvést stále oblíbenější výstupy na Sněžku za východem slunce. Během letních prázdnin (červenec a srpen) v uplynulém roce vystoupalo během nočních hodin (22.00–06.00) na vrchol Sněžky celkem 7 105 osob, tedy v průměru 115 lidí denně.\nGrafy na https://www.krnap.cz/aktuality/tz-data-ze-scitacu-potvrzuji-vyjimecnost-turistickeho-roku-2020/


Petr Soukup – textař | Hudba « Best of ... - Profesní magazín\nPetr Soukup – textař\n02.01.2014 22:53 | Vladimír Stibor\nPetr Soukup není jen hudebním textařem, ale i básníkem, který nemusí být členem žádné spisovatelské organizace. Je manažerem skupiny Abraxas, malířem. Právě vycházející básnická sbírka 2/3 chlapa vypovídá o jeho vztahu k životu, v němž převažuje radost i hravost nade vším ostatním.\nTvrdí se, že jablko nepadá daleko od stromu. Platí to i ve vašem případě?\nNeplatí. Neznám nikoho z naší rodiny, kdo by psal básně, hudbu nebo se zabýval grafikou. Ovšem po svém pradědečkovi a dědečkovi z matčiny strany jsem prý komediant. Vlastně ani neznám lepšího vypravěče, než je můj děda. Nikdy se neopakuje a do několika vteřin lezete po čtyřech smíchy. Spíše nálada je u nás v rodině přenosná. Proto nemám rád tvorbu z negace za každou cenu. My se rádi smějeme. Jsem přesvědčen, že můj bratr, který je spíše technického zaměření, by byl naprosto skvělý herec komediálních rolí. Ovšem těch s nadhledem. Jako byl Leslie Nielsen. Ale stydí se. (smích)\nKdy jste poprvé zjistil, že se upíšete umělecké dráze?\nUž ve školce jsem realizoval nějaké absurdní komedie. Ale já slovo „umění“ nemám moc rád. Za umělce se bohužel označuje hodně lidí, kteří nectí tvorbu jiných. Já nikdy nechtěl být umělec a doufám, že jím také nejsem.\nVzpomínáte si na svůj první literární úspěch?\nKdyž jsem vydal sbírku básní s názvem Darebák, dal jsem ji našemu učiteli českého jazyka a ten mi řekl, že nechápe, proč studuji na technické škole. Já to taky nechápal, ale naštěstí už je to pryč. Tu sbírku mam opravdu moc rád. Myslím, že díky ní mě okolí v mé tvorbě začalo brát trochu vážně a dostal jsem větší naději. Nemyslím od rodiny, ta mi pomáhala vždy, ale spíše od toho okolí, které předstírá úsměv.\nMůžete se zmínit o svých básnických sbírkách?\nPo Darebákovi se ne-realizovala sbírka s názvem Na volné noze… Terryho Foxe, ovšem s produkcí se nedalo v klidu vyjít. Udělalo se šest kusů, a tak jsem je dal rodině k Vánocům. Grafiku mi dělali například Dan Bárta, Olda Krejčoves, Mirek Imrich, Slávek Janda a další. Lidi, jejichž hudbu mám rád. Byl to zvláštní pokus, který pořádně nevyšel. Moje naivita s amatérskou produkcí. 2/3 chlapa, moje aktuální věc, na té pro mě není nic špatně. Je všude k dostání, dobře se prodává a hlavně se u ní lidi smějou! Proto jsem ji vydal. Našel jsem konečně správného nakladatele a hlavně ilustrace jsou velmi povedené. Nikdy by mě nenapadlo, že jeden z mých nejoblíbenějších zpěváků je tak dobrý ilustrátor a přesně pochopí význam těch rýmů. Aleš Čuma má obrovský vnitřní svět, který umí dát najevo.\nNa kterou z nich vzpomínáte nejraději? Nebo mezi nimi neděláte rozdíly?\nKaždá má svůj příběh. Pořád si je čtu. Není to mou sebestředností, ale já mám problémy s pamětí a často mě překvapí, co jsem napsal, a chechtám se u toho, protože si to nepamatuju.\nV září 2013 vyšla vaše kniha poezie 2/3 chlapa. S jakým ohlasem se setkala?\nS lepším, než jsem čekal. Dopředu jsem to pokládal jen za povinnost, ale ono to mělo i význam. Hlavní je, že se líbí mojí přítelkyni. To myslím úplně vážně. Má vkus. Dám na ni.\nJak dlouho jste svou poslední básnickou sbírku psal? A je v ní chlapská poezie?\nPrvní a poslední báseň dělí asi sedm let. Když se prodají všechny výtisky, pokryje to náklady. To je za sedm let práce slušný zisk. (smích) Je v ní chlapská poezie a jsem pyšný na to, že v ní není ta chlapácká. Nesmrdí pivem ani úzkostí. Dělá z handicapů přednosti.\nČím se tedy živíte, jestli se mohu zeptat?\nHudební branže. Mám takové vnitřní poslání, a sice spojovat kulturu. Skladatel vážné hudby, který opovrhuje punkem, nebo punker, který zesměšňuje klasickou hudbu, tak ti mi nesmí přes práh. Bojuju proti tzv. kulturnímu rasismu. Je fakt, že si často dovoluju věci, kterými možná zaskočím, ale vždy se urazí jen duševně staří a nevyspělí jedinci. Jsem rád, že nejsem sám a že má ta práce význam.\nJste autorem textů pro hudební interprety. Je těžší psát pro jednotlivé zpěváky, nebo pro skupiny?\nPro zpěváky. Skupiny většinou vědí, co chtějí.\nJe podstatný rozdíl mezi poezií a textem vhodným k zhudebnění?\nPoezie je větší svoboda.\nPro koho nejraději skládáte?\nPro kapelu, kterou poslouchám od svých deseti let a které už pár let dělám manažera. Abraxas. A vůbec všechny hudební projekty, které dělám se Slávkem Jandou. Mě baví lidi, kterým už není 20, ale mají pořád takovou duši a nadšení. Nikdy bych neřekl, že se z mého nejoblíbenějšího skladatele stane nejlepší kamarád. To je jedna z mála opravdových škol v mém životě.\nMáte ve svém archivu spočítáno, kolik jste napsal hudebních textů?\nAno, díky OSA vím, že je to kolem padesáti. Napsal jsem jich mnohem víc, ale ohlašuji jen ty, u kterých vím, že se budou hrát.\nLáká vás v hudební rovině napsat třeba libreto?\nBylo by to zbytečné. Nebo alespoň zatím neznám lidi, kteří by do toho humoru šli se mnou. Jsem odchován Vlastou Burianem, Šimkem s Grossmannem, Létajícím cirkusem Monty Pythonů, Lesliem Nielsenem, Českou sodou. Na to už tu nějak nemáme koule. A ta uměle vytvořená vulgarita v některých projektech zase nebaví mě.\nKterá hudba vás baví?\nŽánry všechny. Se stejným nadšením si poslechnu jak dechovku, například Chaloupky pod horama – to je nádherná věc, tak kapelu Krucipüsk, nebo Leoše Janáčka. Ale nejbližší jsou mi J.A.R., pak taky WWW, Plastic People, Tata Bojs, Roman Dragoun… a ze zahraničních určitě The Blow Monkeys, Sade a Michael Jackson.\nMáte rád i výtvarné umění. Zkoušel jste mimo malování obrazů i jiné techniky?\nTo mě teprve čeká a strašně moc se na to těším! Parkety u nás doma už nebudou špinavé jen od barvy, ale i od hlíny. Doufám, že mi přítelkyně uvěří, že to je hlína.\nJaké malířské způsoby nejvíce preferujete?\nTy nejsvobodnější. Někdo dělá jógu, někdo chodí na fotbal nebo do hospody. Pro mě je tvorba meditace. Pustím si hudbu a už se bavím těmi tahy na plátně. Nejsem malíř. Hraju si. Doporučuju všem.\nPoezie i malířství, má-li mít vypovídající hodnotu, musí nás něčím přesahovat, udivovat, vyburcovat. Jaká je vaše představa?\nPřiznám se, že rád provokuju, abych probudil šedou náladu. Ale nesnáším parazitování.\nNejednou jsem slyšel, že staří čínští malíři s oblibou říkávali, že stačí jediný tah štětcem. Váš pohled na svět je asi úplně jiný...\nNe, úplně stejný. Miluju jednoduchost, stručnost.\nNabízí se srovnání: Co je nejtěžší ze všeho, co děláte – napsat báseň, složit písňový text, nebo namalovat plátno?\nText, protože to je řemeslo a je to pro někoho druhého a já musím myslet za něj. Básně, obrazy… to je radost ze života.\nJaké umělecké výzvy vás v roce 2014 čekají?\nDožít se roku 2015. A asi si udělám sólovou desku. Tolik lidí tu má tolik úžasných nápadů, ale nápad má význam ve chvíli, kdy se realizuje. Mě nebaví večerní hospody.\nMůžete pro čtenáře Best of prozradit, kde nacházíte své zdroje inspirace?\nZ každodenní lásky, na kterou mám obrovské štěstí. A z věty, kterou mi řekl Roman Dragoun. Když jsem se ho zeptal, co to tedy podle něho je ten Bůh, řekl: „To je síla, která řídí celý vesmír!“ Tahle věta mi změnila pohled na svět a celý život. Nejsem vyznavač žádného náboženství, ale dodnes vidím, jak jsem jel z Písku do Prahy, zapadalo slunce a já jsem brečel jako malej kluk. Kolik krás jsem v tu chvíli pochopil! Roman Dragoun a jeho textař Milan Princ jsou pro mě jedni z mála lidí, kteří vidí do šíře a ne jen na zeď metr před sebou.\nSvazuje umění člověka autorskou zodpovědností, nebo jej občas i osvobozuje?\nMalíř František Dragoun, Romanův otec, říkal: „Ve chvíli, kdy maluješ, uvědom si, že tvoříš nové světy.“ Pro mě to platí u veškeré tvorby, ale moje světy jsou svobodné. Svobodu chápu jako možnost mít radost, aniž by člověk jakkoli parazitoval nebo narušoval svobodu někoho jiného.\nMáte autorské vzory?\nSpíš lidské. Nebo abych to řekl přesněji lidi, za které jsem v naší společnosti opravdu rád a neskutečně si jich vážím. Karel Schwarzenberg, Zdeněk Mahler a v poslední době například spisovatelka Eva Hudečková. Jsem pyšný na to, že žiju v jejich době. Užívám si to! A díky Bohu za Havla!\nFoto: Marie Bartošová a Andrea Sovová\nOficiální stránky Petra Soukupa: www.petrsoukup.cz\ndivadlo hudebník herectví televize hudba business věda film média umění


Oznámení o zahájení/ukončení provozování živnosti v provozovně - PDF Stažení zdarma\nDownload "Oznámení o zahájení/ukončení provozování živnosti v provozovně"\n1 Oznámení o zahájení/ukončení provozování živnosti v provozovně 4. Základní informace k životní situaci Podnikatel je podle živnostenského zákona povinen předem písemně oznámit živnostenskému úřadu zahájení nebo ukončení provozování živnosti v provozovně, s výjimkou automatů a mobilních provozoven. Provozovnou se ve smyslu živnostenského zákona rozumí prostor, v němž je živnost provozována. Za provozovnu se považuje i automat nebo obdobné zařízení sloužící k prodeji zboží nebo poskytování služeb a mobilní provozovna. 5. Kdo je oprávněn v této věci jednat Subjektem k oznámení změny je v případě: fyzické osoby podnikatele sám podnikatel, popř. osoba jednající na základě plné moci, právnické osoby sama právnická osoba, která jedná prostřednictvím statutárního orgánu, popř. osoby jednající na základě plné moci. 6. Jaké jsou podmínky a postup pro řešení životní situace Podnikatel může provozovat živnost ve více provozovnách, pokud k nim má vlastnické nebo užívací právo a pokud je provozovna pro provozování živnosti způsobilá. Zahájení nebo ukončení provozování živnosti v provozovně s výjimkou automatů a mobilních provozoven je podnikatel podle živnostenského zákona povinen předem oznámit živnostenskému úřadu. 7. Jakým způsobem zahájit řešení životní situace Oznámení se podává v písemné formě, zpravidla na změnovém listě. Toto oznámení lze učinit u jakéhokoliv obecního živnostenského úřadu - centrálního registračního místa (dále jen "CRM") a to osobně, poštou, elektronicky (se zaručeným elektronickým podpisem) nebo v zastoupení (na základě plné moci). Dále je možno podat oznámení o zahájení / ukončení provozování živnosti v provozovně prostřednictvím kontaktního místa veřejné správy (Czech POINT). 8. Na které instituci životní situaci řešit Oznámení lze podat u jakéhokoliv obecního živnostenského úřadu - centrální registrační místo (CRM). 1\n2 9. Kde, s kým a kdy životní situaci řešit Na živnostenském odboru Městského úřadu Uherské Hradiště Vaše podání přijme a vyřídí oddělení registrace. Kontaktní informace: Městský úřad Uherské Hradiště Živnostenský odbor Protzkarova Uherské Hradiště tel: Elektronická podatelna: Úřední hodiny: Po, St Út, Čt Pá Jaké doklady je nutné mít s sebou Oznámení o zahájení provozování živnosti v provozovně nebo oznámení o ukončení provozování živnosti v provozovně (vyplněné předem, případně vyplněné na místě), platný doklad totožnosti. 11. Jaké jsou potřebné formuláře a kde jsou k dispozici Oznámení o zahájení nebo ukončení provozování živnosti v provozovně se podává zpravidla na změnovém listě, prostřednictvím kterého lze na živnostenském úřadu podat i podání vůči finančnímu úřadu, správě sociálního zabezpečení, zdravotní pojišťovně a úřadu práce. Formulář lze získat na: jakémkoliv obecním živnostenském úřadu, kontaktním místě veřejné správy (Czech POINT), příp. je volně dostupný na internetových stránkách Města Uherské Hradiště, nebo na stránkách Ministerstva průmyslu a obchodu. Formulář ke stažení: změnový list návod na vyplnění změnového listu 2\n3 12. Jaké jsou poplatky a jak je lze uhradit Oznámení o zahájení provozování živnosti v provozovně nebo oznámení o ukončení provozování živnosti v provozovně není zpoplatněno. Je-li oznámení podáno prostřednictvím kontaktního místa veřejné správy (Czech POINT), je třeba za přijetí tohoto podání uhradit poplatek 50 Kč. 13. Jaké jsou lhůty pro vyřízení Je-li oznámení o zahájení provozování živnosti v provozovně nebo oznámení o ukončení provozování živnosti v provozovně v souladu s živnostenským zákonem, živnostenský úřad tuto skutečnost bez zbytečných průtahů zapíše do živnostenského rejstříku a o provedeném zápisu informuje podnikatele. 14. Kteří jsou další účastníci (dotčení) řešení životní situace 15. Jaké další činnosti jsou po žadateli požadovány Podnikatel musí z hlediska živnostenského zákona mít k provozovně vlastnické nebo užívací právo a musí zajistit způsobilost provozovny pro provozování živnosti z hlediska zvláštních právních předpisů. Při ukončení provozování živnosti v provozovně je podnikatel povinen oznámit podle 31 odst. 16 živnostenského zákona, živnostenskému úřadu, kde lze vypořádat případné závazky. 16. Elektronická služba, kterou lze využívat V případě, že si zvolíte živnostenský odbor Městského úřadu Uherské Hradiště, lze elektronická podání opatřená elektronickým podpisem učinit na adrese centrální podatelny: 17. Podle kterého právního předpisu se postupuje Zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání, ve znění pozdějších předpisů 18. Jaké jsou související předpisy Zákon č. 570/1991 Sb., o živnostenských úřadech, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 90/2012 Sb., o obchodních korporacích, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 40/2009 Sb., trestní zákon, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 200/1990 Sb., o přestupcích, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 500/2004 Sb., správní řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 634/2004 Sb., o správních poplatcích, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 280/2009 Sb., daňový řád, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 589/1992 Sb., o pojistném na sociální zabezpečení a příspěvku na státní politiku zaměstnanosti, ve znění pozdějších předpisů, 3\n4 zákon č. 586/1992 Sb., o daních z příjmů, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 18/2004 Sb., o uznávání odborné kvalifikace a jiné způsobilosti státních příslušníků členských států Evropské unie a o změně některých zákonů (zákon o uznávání odborné kvalifikace), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 435/2004 Sb., o zaměstnanosti, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 182/2006 Sb., o úpadku a způsobech jeho řešení (insolvenční zákon), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 179/2006 Sb., o ověřování a uznávání výsledků dalšího vzdělávání a o změně některých zákonů (zákon o uznávání výsledků dalšího vzdělávání), ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 365/2000 Sb., o informačních systémech veřejné správy a o změně některých dalších zákonů, ve znění pozdějších předpisů, a další právní předpisy technického charakteru, které souvisí s druhem provozované živnosti. 19. Jaké jsou opravné prostředky a jak se uplatňují Písemně vyjádřený nesouhlas s vydaným vyrozuměním o zápisu provozovny do živnostenském rejstříku, včetně uvedení důvodu tohoto nesouhlasu. Podnět lze podat vůči živnostenskému úřadu, který vyrozumění vydal. 20. Jaké sankce mohou být uplatněny v případě nedodržení povinností Nesplnění zákonem stanovené oznamovací povinnosti je posuzováno jako správní delikt, jehož následkem je uložení pokuty. 21. Nejčastější dotazy Jak musí být označena provozovna? Živnostenský zákon v 17 odst. 7 a 8 stanovuje, že provozovna musí být trvale a zvenčí viditelně označena obchodní firmou nebo názvem nebo jménem a příjmením podnikatele a jeho identifikačním číslem, bylo-li přiděleno. Mobilní provozovna a automat musí být dále označena údajem o sídle nebo místě podnikání nebo adrese, na které je umístěna organizační složka zahraniční osoby. Provozovna určená pro prodej zboží nebo poskytování služeb spotřebitelům musí být trvale a zvenčí viditelně označena také jménem a příjmením osoby odpovědné za činnost provozovny, s výjimkou automatů, prodejní nebo provozní dobou určenou pro styk se spotřebiteli, nejedná-li se o mobilní provozovnu nebo automat a kategorií a třídou u ubytovacího zařízení poskytujícího přechodné ubytování. 22. Další informace 4\n5 23. Informace o popisovaném postupu (o řešení životní situace) je možné získat také z jiných zdrojů nebo v jiné formě Zákon č. 455/1991 Sb., o živnostenském podnikání, ve znění pozdějších předpisů 24. Související životní situace a návody, jak je řešit Žádost o koncesi pro fyzické osoby s bydlištěm na území ČR Žádost o koncesi pro právnické osoby se sídlem na území ČR Ohlášení živnosti řemeslné fyzickou osobou s bydlištěm na území ČR Ohlášení živnosti vázané fyzickou osobou s bydlištěm na území ČR Ohlášení živnosti vázané právnickou osobou se sídlem na území ČR Ohlášení živnosti volné fyzickou osobou s bydlištěm na území ČR Ohlášení živnosti volné právnickou osobou se sídlem na území ČR Oznámení o zahájení / ukončení provozování živnosti v provozovně Oznámení přerušení / znovuzahájení provozování živnosti Oznámení změn v ohlášení živnosti nebo žádosti o koncesi Ustanovení nového odpovědného zástupce, ukončení výkonu funkce odpovědného zástupce Zrušení živnostenského oprávnění Žádost o výpis z živnostenského rejstříku Podání odvolání 25. Za správnost popisu odpovídá útvar Městský úřad Uherské Hradiště, Živnostenský odbor 26. Kontaktní osoba Karla Štolbová, tel , 27. Popis je zpracován podle právního stavu ke dni Popis byl naposledy aktualizován Datum konce platnosti popisu 5\n6 30. Případná upřesnění a poznámky k řešení životní situace Zveřejněno 27. leden 2017, aktualizováno 19. červen 2017, vytištěno 24. prosinec


Minirecenze | Dendritic Arbor – Sentient Village / Obsolescent Garden | Sicmaggot\nDendritic Arbor – Sentient Village / Obsolescent Garden\n8.6.2016 Atreides\tkomentáře 2\nDatum vydání: 30.12.2015\nNa čerstvé bahno jsem v extrémní hudbě nenarazil už nějakou dobu – jednak drone, noise a jejich kombinace s jakýmkoliv dalším žánrem nestojí v poslední době v popředí hudby, kterou doma poslouchám, jednak většina nových desek obvykle pochází od zavedených celků. Američané Dendritic Arbor tak působí do jisté míry neokoukaně a tak trochu jako čerstvý vítr (jakkoliv to v tomhle žánru tak trochu zní jako oxymóron). Jejich existence započala roku 2012 v Pittsburghu, přičemž od té doby vydali dvě ípka, dva demáče, jeden singl a dlouhohrající debut – „Romantic Love“ z loňského roku. Středem mého zájmu ovšem není řadovka, nýbrž druhé EP „Sentient Village / Obsolescent Garden“, které rovněž spatřilo světlo světa loňského roku.\nDále netřeba přilévat omáčky: Dvacet minut materiálu je rozděleno do čtyř stop, přičemž hlavní náplní alba je nelidský, silně disharmonický black metal více či méně islandského střihu – chaos, bordel, těžko čitelné vyhrávky, v podání Dendritic Arbor navíc řízlé notnou dávkou hluku. Po žánrové stránce ale „Sentient Village / Obsolescent Garden“ není jednolitý masiv, v některých skladbách se černý kov mísí s brutálním death metalem, možná až grindcorem – nicméně stále vystavěným na technice a disharmoniích. Prolínání jednotlivých žánrů nejvíce vynikne ve třetí „Keratoconus“, která má dost prostoru i na změny v tempu a z celé čtveřice působí nejchaotičtěji; naproti tomu druhá dlouhá skladba „Latex“ sází víc na darkambientní plochy a atmosféru. Nutno však podotknout, že ať Dendritic Arbor hrají cokoliv, technicky jsou opravdu na výši, a to jak kompozičně, tak i zvukově. Produkce, kterou mělo na starosti Treelady Studios, je správně špinavá, ale i dynamická, jednotlivé nástroje jsou čitelné a nijak se mezi sebou nepřebíjí.\nZa zmínku stojí i výkon vokálů, které se nesou v duchu instrumentální stránky – nelidské skřeky, vytí, pazvuky, před výkonem hlasivek nezbývá než smeknout. Rozhodně je to ta část, která na mě působí přirozeněji, uvěřitelněji, a pokud na mě z desky sálá nějaká atmosféra, z velké části to je díky nim. Nemůžu si totiž pomoct, ale hudbě samotné tu snahu o vymýcení lidstva a představu jatek prostě nějak nevěřím. Technicky je to parádní, o tom se těžko přít – ale na úkor atmosféry, která je pro mě u podobné hudby naprosto esenciální. Mrazení v zádech, nepříjemný pocit beznaděje, absolutní nehumánnost… to na „Sentient Village / Obsolescent Garden“ z větší části chybí, což došlo až tak daleko, že EP pro mě i přes kompoziční vyzrálost časem ztratilo kouzlo, onu živelnou podstatu, kterou by si mě dokázalo přitáhnout a udržet.\nŠkoda, protože v opačném případě věřím tomu, že by mi takhle dvacetiminutová prasečina nakopávala prdel nevídaným způsobem. Technicky na to má, duší bohužel nikoliv.\n2.11.2015 Prurient, Ukamau Reporty\nblack metalDendritic ArbornoiseUSA\n2 komentáře u „Dendritic Arbor – Sentient Village / Obsolescent Garden“\nPablo Esko napsal:\nmne Keratoconus teda husinu na kuzi udelal.. tohle ep je presto min bm, vic matematickej grindcore, za me vysoky hodnoceni, protoze sou v podstate unikat:)\nJá jsem zkoušel jen kousek a taky mi přišlo, že v tom je nějakej potenciál. Celý jsem to sice neslyšel, ale nechal jsem si to na stranou, abych to při vhodný příležitosti prubnul podrobněji…


Úsměvy v zemi Rudých Khmérů (2000) | HedvabnaStezka.cz\nÚsměvy v zemi Rudých Khmérů (2000)\n„Proč zrovna do Kambodže? Co tam chcete vidět?“ To byla nejčastější reakce na naši odpověď na otázku, kam se nyní chystáme. Většina lidí věděla pouze to, že Kambodža byla komunistickou zemí a že tam v sedmdesátých letech řádili Rudí Khmerové. Pouze pár nadšenců znalo hlavní důvod naší návštěvy – Angkor.\nDostat se do Kambodže není ani dnes zcela jednoduché. Turismus je v této zemi povolen od roku 1995. Pozemní cesty však prakticky neexistují, v pohraničních oblastech navíc dodnes opravdu ještě přežívají skupinky Rudých Khmerů. Zbývá tedy pouze cesta letadlem, přičemž letecké spojení funguje jen do Bangkoku a Ho Chi Minova města.\nPřílet do Phnom Penhu\nMy jsme doletěli v pondělí 24. ledna 2000 do Bangkoku a další den ráno pokračovali v letu do Phnom Penhu. Při odletu z Bangkoku jsme sledovali, jak mezi přistávacími dráhami hrají nadšenci golf. Pak následoval přelet nad Siamským zálivem a posléze přistání v hlavním městě Kambodže.\nRozdíl mezi jedenáctimilionovým Bangkokem plným výškových budov a Phnom Penhem byl patrný již ze vzduchu. Phnom Penh se nachází na soutoku tří řek – Tonle Sap, Bassac a Mekongu, a připomíná spíše rozlehlou vesnici. I když má 800 000 obyvatel, nenajdeme zde prakticky žádné vysoké stavby, veškeré ulice jsou zato plné lidí dopravujících se na kolech nebo motocyklech. Město jsme zastihli právě v době polední pauzy, kdy většina z nich spěchá domů na oběd.\nVízum do Kambodže stojí 20 dolarů a uděluje se celkem bez problémů po příletu na letišti. Brzy také zjišťujeme, že situace ve městě stejně jako později v dalších turisticky zajímavých místech je stoprocentně bezpečná. Lidi jsou zde velice milí a usměvaví, i když zejména na těch starších je vidět, že se země ještě docela nevzpamatovala z hrůz minulých let.\nKoncem šedesátých let byla Kambodža vtažena do vietnamské války. Po odchodu amerických vojsk v roce 1975 se vlády ujímají Rudí Khmerové pod vedením Pol-Pota a záštitou Komunistické strany. Pol-Pot nebyl ovšem hnán žádnými vyššími idejemi, jeho cílem bylo „pouze“ vyhnat lidi z měst do vesnic a vymítit veškeré podnikatele a inteligenci. V době jeho režimu zahynuly nebo byly zavražděny dva miliony lidí. Na jeho pádu v roce 1979 měli značnou zásluhu i vietnamští obchodníci, kteří v době jeho vlády přišli o své obchody.\nCeny jsou dnes pro nás v Kambodži neobyčejně přijatelné a navíc všude stejné. Místní měnu ani nemá cenu si měnit. Kompletní oběd stojí v hotelu či restauraci 4-5 dolarů, pivo dva a kola jeden. Když jsem si ovšem v pouličním obchodě kupoval tři piva a dva litry koly, připadalo mi trapné brát si od prodavače zpátky drobné z dvoudolarovky. Z hrsti místních bankovek jsem si proto vybral pouze od každého druhu jednu na památku.\nProhlídku Phnom Penhu zahajujeme poněkud neradostně – v Muzeu genocídy ve čtvrti Tuol Sleng. Toto muzeum bylo zřízeno v bývalé střední škole, proměněné za Pol-Potova režimu ve vězení, nazývané „S21“. Z dvaceti tisíc lidí, kteří zde byly vězněni, jich přežilo pouze devět.\nV některých celách jsou ponechány postele a na nich předměty, kterými byli vězňové mučeni. Zrůdnost Pol-Potovců nespočívala totiž pouze v tom, že se snažili vymítit veškerou inteligenci národa, ale navíc vymýšleli pro každou z profesí speciální způsoby mučení (zubařům trhali zuby, instalatérům lili trychtýřem do hrdla vodu, na elektrikáře používali elektrický proud apod.).\nNa všech stěnách visí fotografie obětí z dokonale vedeného archivu. O to podivnější se jeví skutečnost, že po pádu režimu Rudých Khmerů nebylo možno jeho prominenty potrestat, protože nebyli známí. Kambodžané navíc dodnes nevěří tomu, že je mrtev skutečný Pol-Pot.\nV poslední místnosti vidíme na zdi mapu Kambodže, sestavenou z lebek a kostí umučených dětí. Pozůstatky tisíců dalších obětí jsou umístěny v mohyle poblíž Phnom Penhu na Vražedných polích (Killing Fields), což je také název filmu, který byl o této době natočen.\nNásleduje prohlídka Národního muzea, v němž se nachází památky jak z období před Angkorem, tak i po něm. Celá budova tohoto muzea je navíc postavena tak, aby připomínala symbol Kambodže, který se vyskytuje i na její státní vlajce – siluetu chrámu Angkor Wat s jeho pěti věžemi.\nNejvětším magnetem v Phnom Penhu je královský palác, který byl postaven v roce 1813 a svou honosností, stavbou a krásou připomíná královský palác v Bangkoku. Z většiny věží na jeho zlatých střechách se dívá tvář Buddhy, směřující do všech čtyř světových stran. Také v Kambodži je podobně jako v Thajsku naprostá většina obyvatel buddhistického vyznání.\nKrálovský palác v Phnom Penhu je rezidencí i současného krále Norodoma Sihanouka. Král dnes ovšem nemá v Kambodži prakticky žádnou pravomoc, protože vládne jeden, resp. dva premiéři.\nV podvečer se vydáváme naplavbu po řece Tonle Sap směrem k jejímu soutoku s řekami Bassac a Mekong, který se o pár set kilometrů dále vlévá ve Vietnamu do moře poblíž Ho Chi Minova města, dříve Saigonu. Podél břehů vidíme řady dřevěných domků, jejichž pilíře jsou zapuštěny do vody. Západ slunce nad těmito slumy v kontrastu s honosnou budovou královského paláce v pozadí vypadá opravdu zajímavě.\nPlavba po Tonle Sap\nBrzy ráno vyplouváme z Phnom Penhu směrem na sever po řece a posléze jezeře Tonle Sap. Celá plavba bude trvat necelých sedm hodin (místo původně plánovaných čtyř) a urazíme při ní asi 250 kilometrů. Dostat se do Siem Reapu na severu jezera Tonle Sap, které zabírá značnou část rozlohy Kambodže, je možno třemi způsoby: buďto letecky místními aerolinkami, nebo pozemní cestou, která z východu nebo ze západu jezero objíždí, což je při kvalitách místní dálnice, která hned za městem přechází v prašnou polňačku plnou výmolů, záležitost na tři dny, anebo právě „superrychlým“ člunem jako my.\nKdyž jsme ovšem viděli, jak se na člun naloďuje dvojnásobný počet pasažérů, začali nás už před vyplutím přepadat uvnitř klaustrofobické pocity a raději jsme svá místa přenechali domorodcům a sami strávili celou plavbu vestoje na úzkém proužku u zábradlí na palubě. I tento způsob se nám sice vymstil a polská část naší výpravy nás v následujících dnech díky našim spáleným obličejům překřtila na „fajne gemby“. Přesto jsme nelitovali, protože se nám z paluby naskýtal nádherný pohled na krajinu v okolí řeky, která jakoby tvoří jedinou rozlehlou kambodžskou vesnici.\nPoté, co zmizely slumy na okraji Phnom Penhu, se před námi rozevírá široká rozlehlá rovina, ojedinělý kopeček je naprostou výjimkou. Mezi hustými stromy lze spatřit na březích místní chaloupky na nožkách. Zvýšené přízemí má dvojí význam – prostor pod domem slouží jednak jako skladiště, jednak na noční „ustájení“ dobytku a pak samozřejmě jako ochrana před častými záplavami, kterými je tento kraj proslulý.\nPo řece plují spousty loděk místních rybářů v tradičních slamácích, kteří rozhazují či sbírají své sítě a pohyb loďky zajišťují dlouhými bidly. Není nouze o to spatřit převoz, převážející přes řeku celé volské spřežení. Jediný most na celé cestě byl ten, od kterého jsme vyplouvali.\nAsi po 40 kilometrech vidíme vlevo pár kopců s pagodami a chrámy. To je Udong, jenž byl dočasně sídlem hlavního města v poangkorském období.\nStoupající počet obytných hausbótů i televizních antén na nich signalizuje, že se blížíme k většímu městu. Kompong Chhnang je hlavním městem místní provincie. Pod tímto označením se skrývá ovšem zase jen nábřeží obklopené shlukem hausbótů, stánků a chatrčí na muřích nožkách, doplněné tentokrát panoramatickým pohledem právě na siluetu televizního vysílače na blízkém kopci.\nPoté již připlouváme k místu, kde řeka Tonle Sap vytéká z jezera stejného jména. Jezero Tonle Sap je jednou z největších zásobáren ryb na světě. Rybám se zde dobře daří také díky pravidelným záplavám, při nichž se pod vodou ocitají spousty stromů a keřů v okolí. Do jejich větví pak ryby kladou své jikry.\nPo překonání širých modrých plání jezera již vidíme na jeho severním břehu jediný kopec, připomínající svým tvarem zdálky náš Říp, a troubení lodi naznačuje, že se blížíme do přístavu. „Přístav“ je v tomto případě opět silné slovo, jedná se vlastně o vesnici z hausbótů, mezi nimiž kromě plovoucích zahrádek a drůbežích farmiček vidíme také hausbót-školu, hausbót-nemocnici a hausbót-místní pobočku demokratické strany. Nevidíme sice žádné molo, ale místo, kde budeme přistávat bezpečně poznáváme podle návalu několika desítek taxikářů s cedulemi, kteří s námi již „přes vodu“ smlouvají odvoz na svojí motorce do blízkého Siem Reapu.\nJsme tedy v Siem Reapu, nástupním místě k prohlídce Angkoru, kde strávíme následujících pět dní. Nyní tedy něco o samotném Angkoru.\nAngkor byl hlavním městem Khmerské říše od 9. do 15. století. V dobách své největší slávy zabírala Khmerská říše území dnešní Kambodže, Thajska, Laosu, Vietnamu, Barmy a jižní Číny. Každý panovník si ovšem v oblasti Angkoru postavil své hlavní město a chrám, resp. soustavu chrámů. Přirozenou bezpečnost, díky níž zůstala říše dlouho nedobyta, jí zajišťovala z jedné strany nepřístupná džungle a z druhé právě jezero Tonle Sap.\nNejprve přijíždíme k Západnímu Baray, což je obrovská nádrž na vodu, vybudovaná v 11. století. Nejedná se o první umělé jezero v této oblasti, tím byl Východní Baray. Vzhledem k rostoucímu počtu obyvatel bylo ovšem nutno vybudovat na blízkém kopci, nacházejícím se západně od Angkoru, nový baray, z něhož se voda sváděla dolů do města. Na ostrově uprostřed Západního Baraye vidíme zdálky shluky kamenných bloků, což dříve býval Západní Mebon.\nDnes nás čekají nejznámější místa v Angkoru – dopoledne město Angkor Thom s chrámem Bayon, odpoledne Angkor Wat. Přijíždímě do komplexu Angkoru z jižní strany, objíždíme obrovský vodní příkop kolem Angkor Watu a dostáváme se na hlavní cestu. Po pravé ruce necháváme hlavní vstup do Angkor Watu, vlevo za chvíli vidíme Phnom Bakheng, na který jsme šplhali včera a těsně před Angkor Thomem se ještě zastavujeme u malého hinduistického chrámu Baksei Chamkrong. Ten byl postaven dvěma krály v 10. století a byl zasvěcen Višnovi. Od něj je již vidět jižní brána Angkor Thomu, na níž se tyčí typická Buddhova tvář, usmívající se do čtyř světových stran.\nAngkor Thom je největší město na území Angkoru, rozkládá se na ploše devíti kilometrů čtverečních a žilo v něm a jeho okolí ve své době milión lidí. Dal jej vystavět Jayavarman VII. koncem 12. století.\nVe středu Angkor Thomu se nachází chrám Bayon. Naprostá většina chrámů v Angkoru je hinduistických. Teprve Jayavarman VII. ve 12. století přešel na mahajánský buddhismus a Bayon je prvním buddhistickým chrámem na tomto území.\nZdálky vypadá Bayon jako hrad z písku. Když však přijíždíme blíž, vidíme, že se jedná o spoustu „věží“, vytvarovaných do tváří, usmívajících se při pohledu ze všech čtyř stran. Jedná se o tvář Buddhy Lokesvary, která však pravděpodobně byla vymodelována podle samotného Jayavarmana VII.\nS přechodem na buddhismus souvisí také to, že na stěnách Bayonu jsou kromě vyobrazení válečných úspěchů poprvé vyryty postavy prostých lidí. Do té doby se totiž zobrazovali pouze Bohové nebo náboženské mýty a příběhy. Nyní se můžeme tedy konečně něco dozvědět i o běžném životě tehdejších obyvatel včetně například postupu při vymáhání daní.\nBayon je zároveň vrcholem staveb Angkoru, které prováděli jednotliví panovníci po dobu čtyř staletí. Od 13. století se už další stavby nestaví a v 15. století bylo město zcela opuštěno a začalo zarůstat džunglí.\nOd Bayonu se vydáváme k chrámu Bapuon, který je dnes v rekonstrukci. Vidíme, jak je celý chrám rozebrán na jednotlivé kameny, které jsou pečlivě očíslovány, rozloženy na louce před ním a znovu sestavovány.\nBapuon byl druhým hlavním městem po již zmíněném Phnom Bakhengu. Postavil ho v 10. století král Udayadityavarman a původně byl celý pokrytý zlatem. Tak jej aspoň popsal čínský vyslanec ve 13. století.\nDále přicházíme ke královskému paláci. Královský palác Phimeanakas byl postaven v 10. století, ale bydlel tady až Jayavarman VII. ve století dvanáctém. Jeho hosté mu přinášeli zlatý prášek a tady ho rozsévali. Součástí paláce byly i bazény, kam v dalších stoletích prý chodívali lidé rýžovat zlato.\nNásledují Terasy krále Lepry. Neví se přesně, který král byl malomocný, ale nejpravděpodobněji to bude Jayavarman V., který zemřel při stavbě chrámu Ta Keo na přelomu 10. a 11. století. Terasy krále Lepry se klikatí, protože symbolizují cestu do ráje, která taky není přímá, a jsou zdobeny „apsarami“, typickými tanečnicemi s odhalenými ňadry.\nNa závěr nás čeká Sloní terasa, která je dlouhá 350 metrů. Je podpírána slony a zábradlí tvoří had Naga. Sloní terasa sloužila jako královská tribuna při vojenských přehlídkách. Vidíme z ní také východní vstup do Angkor Thomu. Ten má celkem pět vstupních bran – z každé světové strany jednu, pouze z východu byly dvě právě kvůli přehlídkám.\nOdpoledne se vydáváme na prohlídku největší stavby na tomto území – chrámu Angkor Wat. Jedná se zároveň zřejmě o největší náboženskou stavbu na světě. Svou rozlohou je čtyřikrát větší než Vatikán.\nAngkor Wat postavil Suryavarman II. počátkem 12. století. V roce 1840 jej náhodou objevil francouzský ornitolog Henri Mouhot, když v džungli lovil motýly. Tím došlo vlastně ke znovuobjevení ztraceného města Angkoru. Domorodci sice o jeho existenci věděli, ale teprve Mouhot a jeho následovníci, kteří na jeho popis potřebovali třicet svazků knih, jej odkryli celému světu.\nVšechny chrámy v Angkoru se dívají na východ, kromě jediného. Tím je právě Angkor Wat, který ve 12. století otočil Suryavarman II. k západu, aby směřoval k hlavní cestě a aby využil řeky k obranným účelům. Proto je Angkor Wat obehnán širokým vodním příkopem.\nPo překonání vodního příkopu projdeme úzkou vstupní branou, skrz niž již vidíme prostřední věž a poté se před námi rozevírá pohled na celý chrám, zobrazující stejně jako většina hinduistických staveb mýtickou horu Meru. V tuto chvíli vidíme tři věže Angkor Watu. Pohled na všech pět jeho věží se nám otevře poté, co přejdeme do levého rohu prostranství k malému jezírku, v jehož hladině se navíc celý chrám nádherně zrcadlí. To je právě ten nejčastěji uveřejňovaný záběr z Angkoru.\nPřicházíme na první galerii Angkor Watu, po jejímž celém obvodu je zobrazena Ramayana, příběh prince Rámy a jeho manželky Sity. Tu v další části vystřídá příběh Mahábhárata.\nKvůli záběru zapadajícího slunce šplháme na hlavní věž Angkor Watu, která je vysoká 60 metrů. Schody na ni jsou příšerně strmé, protože chrám symbolizuje horu Meru, na níž sídlí Bůh a pro lidi musí být těžké se k němu dostat.\nVečer nás čeká ještě představení khmerských tanců v místní restauraci. Mýtické tance v honosných kostýmech a nádherných maskách se střídají s tanci zobrazujícími běžný život vesničanů. Nečekané překvapení pro nás nastává ve chvíli, kdy číšníci postaví před pódium stůl, k němuž zasedne kambodžský ministr zemědělství, aby pod dohledem televizních kamer podepsal smlouvu na finanční podporu místního zemědělství se zástupcem organizace IFAD. Po ukončení a přípitku se stůl zase jednoduše odnese a tanečníci pokračují dál ve vystoupení.\nRáno si přivstáváme, abychom sledovali východ slunce nad Angkor Watem. Ještě za tmy vyrážíme a po včerejších zkušenostech zaujímáme výhodné místo na okraji jezírka v jeho severozápadní části. I když slunce zůstalo po celou dobu skryto v oparu, nepřipravilo nás to o nezapomenutelný zážitek. Celá obloha postupně měnila barvu od červené přes oranžovou a žlutou až po čistě modrou tak, že člověk stejně nevěděl, který z těch nádherně „kýčovitých“ záběrů si má vybrat.\nKromě nás sledovaly východ slunce ještě asi dvě výpravy „světélkujících“ japonských turistů. Byli to však prakticky jediní turisté, se kterými jsme se kromě jednoho českého studenta, dvojice „všudylezoucíchdozáběru“ Němců a jedné oslunečníkované zrzavé Ukrajinky za celou dobu našeho pobytu v Angkoru setkali. Což pro nás bylo velmi příjemné zjištění, protože jsme měli u jednotlivých památek dostatek volného místa a dále zejména proto, že místní lidé se k nám chovali velice přívětivě a bylo na nich vidět, že nejsou dosud zkaženi zmlsanými západními turisty a jejich penězi.\nSamozřejmě, že jsme se i zde dostali po každé prohlídce do obložení invalidy, žebráky a prodavači nápojů a suvenýrů. Ty zde ovšem většinou prodávaly místní děti, které dopoledne chodí do školy a odpoledne prodávat suvenýry, nebo naopak, podle toho, jakou právě mají směnu. Většina těchto dětí byla navíc velice milá a zdaleka ne tak vlezlá jako v jiných částech „civilizovaného“ světa, která jsme jako turisté již navštívili. Nemluvě o cenách, které jsou zde obecně pro nás velice nízké. Ne, že bych například potřeboval čtyři píšťalky, ale s větší radostí jsem za ně dal dolar usměvavé dívence, než jinde jako vynucený bakšiš nosiči kufrů nebo spropitné taxikářovi.\nDalším překvapením pro nás bylo, že s naprostou většinou místních dětí jsme se bez problémů domluvili anglicky, přičemž se nejednalo vždy jen o počítání do deseti nebo klasické obchodní výrazy. Dospěli byli obecně zamlklejší a méně důvěřiví, zřejmě v důsledku překonaných strastí v minulých desetiletích.\nNa život v kambodžské vesnici jsme se mohli podívat ještě tento den. Čekala nás totiž cesta do Banteay Srei, místa vzdáleného asi 35 kilometrů severovýchodně od Siem Reapu. Při ní jsme se zastavili v jedné vesnici, kde se většina obyvatel živí sběrem šťávy z palem, z níž potom vaří cukr.\nV Banteay Srei se nachází Citadela žen, postavená ve druhé polovině 10. století z růžového pískovce. Je to poslední objevený chrám na tomto území, byl objeven teprve v roce 1914 a s jeho odkrýváním se začalo v roce 1924. I tady je vyobrazena Ramayana.\nAsi v půli cesty mezi Angkorem a Banteay Srei nalezneme malý chrám Banteay Sumrei, který počátkem 12. století postavil také Suryavarman II. a vyzkoušel si zde některé postupy, které potom použil při stavbě svého vrcholného díla – Angkor Watu. Základní půdorys obou těchto staveb je již shodný.\nAngkor – východní část\nVýchodně od Angkor Thomu se nachází chrámy Thommanon a Chau Say. Říká se jim chrámy-dvojčata a oba pochází ze stejné doby jako Angkor Wat. Vystavěl je také Suryavarman II., Thommanon je zasvěcen Višnovi, Chau Say Šivovi. Chrám Chau Say byl ještě před pěti lety zarostlý a restaurovat se nezačal vlastně dodnes.\nViděli jsme zde také následek činnosti zlodějů. Památky z Angkoru patří totiž k těm nejžádanějším v soukromých sbírkách na celém světě a bohužel zároveň také v minulosti k těm nejsnáze dosažitelným, zejména relikvie z menších chrámů, které nejsou dosud zrestaurovány. Restaurační práce dnes probíhají pod dohledem UNESCO, které stanovilo, že jednotlivé stavební kameny se zrestaurují, ale místo chybějících se nebudou vyrábět kopie. V některých zdech například v chrámu Chau Say proto můžeme vidět holé cihly, kameny či betonové kvádry, které musely být použity místo těch chybějících původních.\nDalší chrám Ta Keo nebyl nikdy dokončen, protože Jayavarman V. zemřel během jeho stavby. Častokrát se totiž stávalo, že po nenadálé smrti jednoho panovníka ten následující převelel dělníky na novou stavbu, protože snahou každého vládce Angkoru bylo postavit v jeho objektu svůj vlastní chrám.\nA dostáváme se ke skutečné „perle“ Angkoru – chrámu Ta Prohm. Je to buddhistický chrám, postavil jej Jayavarman VII. pro svou matku na přelomu 12. a 13. století. Chrám zabírá plochu 1000 x 700 metrů. Tento chrám byl pouze staticky zabezpečen, ale jinak byl schválně ponechán v původním stavu, tedy tak, jak byl objeven. Obrovské stromy a jejich kořeny, zarostlé do kamenných bloků a zprohýbané zdi, které jsou jimi dnes vlastně podpírány, zde vytváří skutečně nádherný koncert přírody. Některé části chrámu, jako například jeho severní brána, která bývá často zobrazována na reprodukcích, jsou dodnes prakticky tak zarostlé, že jsou normálně nepřístupné.\nBanteay Kdei je další z chrámů, které dal postavit Jayavarman VII., tentokrát pro svého učitele, a posledním na našem dnešním okruhu je Prasat Kravan, který pochází z 10. století a jméno má podle květiny. Uvnitř jsou nádherná vyobrazení Brahmy, která jsme už však viděli pouze při svíčkách.\nAngkor – severní chrámy a Východní Baray\nDnes nás čekají chrámy v severní části Angkoru. Jedná se většinou o stavby, které pocházejí z doby Jayavarmana VII., tedy z přelomu 12. a 13. století.\nNejdříve jsme projeli opět Angkor Thomem a z něj tentokrát ven severní branou, odkud jsme se dostali k chrámu Preah Khan. Tento chrám věnoval Jayavarman VII. svému otci a bývá nazýván Tajemný meč nebo První meč království, na počest porážky Champů. Uprostřed chrámu vidíme také lingu, což je kámen ve tvaru penisu, který se při slavnostních příležitostech zasouval do otvoru v oltáři a poléval se vodou. Tento akt byl symbolem plodnosti.\nV Preah Khan je vidět spojení hinduismu a buddhismu. Nástupce Jayavarmana VII. Jayavarman VIII. ovšem sochy Buddhů ničil. Příkladem je sloupová řada na konci chrámu, kde v každém z výklenků byla socha Buddhy. Dnes z nich zůstala prakticky jediná.\nNeak Pean byl původně uprostřed nádrže Baray Jayavartataka. Po jeho stranách se nachází svatyňky se sochami lva, buvola a hada, jimiž vytékala z jezera přepadem svatá voda.\nDalším z chrámů, kde je nádherně zarostlá brána se „čtyřksichtovým“ Buddhou je Ta Som. Zajímavým zážitkem tady pro mě byla situace, když mě zastavil místní policista a legitimoval se svým služebním odznakem. Po chvíli jsem pochopil, že se mu nejedná o mě, ale o to, aby mi ten odznak prodal.\nStejně jako na západě existuje Západní Baray, byl ve východní části Angkoru Východní Baray. Dnes je tato nádrž ovšem prázdná.\nVýchodní Mebon byl postaven uprostřed Východního Baraye a připlouvalo se k němu na loďkách. Vybudoval jej Radyavarman II. v 10. století a zdobí jej v každém z rohů jednotlivých teras sochy slonů. V podobném stylu je stavěn i Pre Rup, ten ale nebyl dokončen.\nNacházíme se v Roluos, asi 15 km jihovýchodně od Siem Reapu a časově v období před Angkorem. Město Roluos založil Jayavarman II., který v roce 802 sjednotil Khméry a vytvořil tak vlastně Khmerskou říši. Dnes jsou zde otevřeny tři chrámy.\nLolei postavil Yasovarman I. Tentýž, co potom vystavěl Phnom Bakheng v Angkoru.\nChrámy Preah Ko a Bakong budoval koncem 9. století Indravarman I., jehož syn Yasovarman I. přenesl po jeho smrti hlavní město více na sever do Angkoru.\nBakong znamená chrám-hora a jedná se o první kamennou stavbu v Kambodži. Všechny předcházející stavby byly dřevěné, protože lidé věřili, že pouze Bohové mohou sídlit v kamenných domech. Proto také neexistují žádné jiné památky ani doklady o běžném životě z tehdejší doby, protože dřevěné stavby se nemohly v prostředí džungle dochovat.\nJelikož už jsme dostatečně „vychrámovaní“, vydáváme se poslední den našeho pobytu v Siem Reapu na prohlídku zdejší tržnice. Cestou potkáváme mnichy, kteří ráno chodí od domu k domu a dostávají jídlo, které potom odnesou do kláštera.\nSiem Reap je centrem severní Kambodže, lidé se sem sjíždějí na místní tržnici, hlavní tah do Phnom Penhu je ovšem na úrovni široké polňačky sem tam poházené štěrkem a cestu je třeba rozplánovat asi na tři až čtyři dny.\nNa tržnici najdeme veškeré druhy zboží běžné denní potřeby, kačeny a slepice se povalují kousek od zlatnického stánku. Ani s pohonnými hmotami do svých „pionýrů“ si zde hlavu nelámou. Neviděli jsme sice za celou dobu jedinou pumpu, ale dvoulitrovky od koly nebo lahve od whisky plné benzínu stojí připraveny u cesty.\nV minulých dnech jsme narazili také na místní pohřeb. Mrtvého doprovází všechny věci, které měl rád za svého života. V pohřebním průvodu jsme viděli i prase na rožni.\nJeště nám zbývá prohlídka krokodýlí farmy, kde jsou krokodýli rozděleni podle svého věku a kde si můžete koupit vycpaného krokodýla nebo jeho zárodek a doma si ho vypěstovat, případně hned na místě ochutnat krokodýlí maso.\nPak už nás čeká cesta na letiště. To zde tvoří pouze jedna budova, kde každý musí absolvovat osobní prohlídku, protože žádné „pípáky“ tady nemají. Donedávna se ze Siem Reapu lítalo pouze do Phnom Penhu, nyní již i do Bangkoku, kam míříme také my.


Lišta, kryt nebo organizér? Jak schovat kabely... - Nalo- Úžásné bydlení na dosah!\nPublikováno: Září 4, 2018 Autor: adminRubriky: Bydlení, Tipy a trikyŠtítky: kryty na kabely, kryty na kabely od PC, kryty na kabely od televize, lišty na kabely, organizéry\nPředchozí Předchozí příspěvek: Nafukovací postel či matrace nejen pro hosty. Záchrana při neočekávané návštěvě!\nPokračovat Následující příspěvek: Levná postel X kvalitní spánek???


Jak se neztrapnit na společenské akci\nZábava 10.9.2018 27.5.2019 by givent.cz\nPrvní zásadou je pečlivě číst pozvánku. Dodržujte bonton a postupujte podle etikety, kde zpravidla bývá uvedeno, jaký typ společenského oděvu zvolit. Pokud máte pochybnosti, raději si ověřte předem, co je vhodné. Není totiž většího trapasu, než když na firemní setkání zaměstnanců ve volném stylu přijdete ve smokingu, zatímco se ostatní baví na váš účet v riflích a kraťasech. Anebo naopak.\nMalá večerní toaleta\nNěkdo se v těch společenských oděvech vlastně ani nevyzná. Pamatujte tedy, že na běžný ples, ať už vesnický, nebo stylový, ženy vystačí s úzkými plesovými šaty na ramínkách bez rukávů, s délkou těsně pod kolena. Ty lze doplnit v zimních měsících krátkým kabátkem do pasu, anebo dlouhým až k okraji šatů. Nikoliv delším, ani kratším. Pamatujte, že na ples se hodí pouze lodičky s uzavřenou špičkou s úzkým podpatkem a pochopitelně silonové punčochy, nejlépe v tělové barvě. Malá kabelka nebo psaníčko v černé barvě na sevřené, komorní akce. Barevné kabelky na všechny ostatní typy plesů.\nJejím cílem je zdůraznit ženské půvaby a zároveň podtrhnout eleganci a noblesu. To se daří pouze s velkou večerní toaletou , kdy je žena po mužově boku výrazným klenotem. Délka šatů obvykle až ke špičkám bot a hluboký výstřih. Šaty bez rukávů doplní vhodné rukavičky ve shodné barvě.\nNamísto klasické kabelky je vhodné pouze decentní psaníčko a pozor na šperky, aby ladily a nebyly příliš dominantní. Střevíce na vysokém podpatku mohou být s otevřenou nebo uzavřenou špičkou, opět sladěné k barvě šatů. A samozřejmě silonové punčochy v tělové barvě, bosé nohy jsou na takové společenské akci nevhodné.\nMuž je vždy pomyslně v pozadí své partnerky a přizpůsobuje se podle stylu předepsaného bontonem. Jeho oděv musí s partnerkou barevně ladit. Co to pro muže znamená? Oblek z jednoho typu materiálu, jednobarevná košile s dlouhým rukávem (nikoliv s krátkým) bez proužků a vzorů, kravata nebo motýlek rovněž jednobarevné. Toto vše obvykle muži zvládnou levou zadní, ovšem klasickým úskalím jsou ponožky. Ty by měly být ideálně tmavě modré, nikoliv černé, ani bílé, nebo jinak barevné. Ovšem kdo chce být středem pozornosti, a potrpí si na výstřední recesi, ať vyzkouší úspěch s dětskými froté podkolenkami s krtečkem.\nNic nezkazíte doplňky, které podtrhnou slavnostní tón celé akce, tedy kapesníček do klopy, elegantní manžetové knoflíky a vesta. A pokud je nutný smoking, k němu patří pouze motýlek. Hodí se k němu i hedvábný pás, černé hedvábné ponožky, lakýrky se šněrováním, vesta, a vše zdůrazníte bílými rukavicemi, nebo dokonce stylovým kloboukem.\nVyrazte do divadla


První zprávy - Domácí - Fox News: Biden vtahuje USA do korupční bažiny!\nAlejandro Mayorkas, kterého nový prezident USA Joe Biden jmenoval do funkce vedoucího ministerstva vnitřní bezpečnosti, byl z korupce usvědčen již v roce 2015.\n2. prosince 2020 - 11:06\nByl obviněn z prodeje zelených karet čínským občanům, uvedla Fox News. Jak bylo ve vysílání kanálu zdůrazněno, tento příběh ukazuje, že Bidenova administrativa považuje za zcela normální jmenovat osobu, která obchoduje s právem žít a pracovat ve Spojených státech, nad kontrolou migrace.\nSteve Hilton, redaktor Fox News: "Takže Biden chce jmenovat tohoto muže, Alejandra Mayorkase, do funkce vedoucího ministerstva pro vnitřní bezpečnost. Ale jak tento týden řekl senátor Tom Cotton, úřad generálního inspektora Spojených států ve zprávě z roku 2015 uvedl, že Mayorkas byl shledán vinným z „prodeje zelených karet čínským občanům jménem bohatých demokratických sponzorů“. Program zahrnoval kasino propagované tehdejším vůdcem Senátu Harrym Reidem a také komerční projekt zahrnující bývalého guvernéra Virginie Terryho McAuliffeho, člena vnitřního kruhu Clintonových.\nAno, ukázalo se, že jde o nějaký druh bažiny nechutné korupce! Skutečnost, že se Biden rozhodl vzít Mayorkase do své administrativy, je prostě úžasná - očividně jsou zde důkazy o tom, že sám Biden působí jako „bažina“.\nJen mě udivuje, že tento skandál ještě nedosáhl vážného rozměru. Nemůžu uvěřit, že tento příběh nebyl při kontrole tohoto úředníka zohledněn - a zdá se, že se o něm vědělo, ale rozhodli se, že s tím není nic špatného. Ano, ukázalo se, že když člověk doslova prodal zelené karty čínským občanům, a poté byl jmenován do funkce vedoucího MVB - je normální."\nMatt Gaetz, Sněmovna reprezentantů USA z Floridy (Republikánská strana): "Bohužel se to stále děje a je stále více zřejmé, že v Bidenově Americe je například zakázáno otevírat restauraci pro návštěvníky, ale můžete pozvat karavany migrantů ze Střední Ameriky nebo vyjednávat s Číňany, kteří se nechtějí zapojit do systému legální migrace a chtějí se dostat do země pouhým zaplacením určité částky – a je to dokonce podporováno. Jmenovat Mayorkase za vedoucí MVB je jako dát lidem odpovědným za organizaci festivalu Fyre uspořádání inaugurace (Jedná se o narážku na „Hudební festival“, který byl údajně plánován na Bahamách v roce 2017 a podle organizátorů se měl stát jednou z „nejluxusnějších“ akcí svého druhu v historii. Ve skutečnosti se ukázalo, že jde o podvodný program - navzdory skutečnosti, že lístky byly vyprodány, festival se nikdy nekonal – pozn. red.).\nTento muž je pevným zastáncem aktivního přistěhovalectví a jeho cílem bude vytvořit „porézní“ hranici a vytvořit systém, ve kterém bude do naší země hromadně vstupovat stále více lidí. To nemůžeme připustit a jsem rád, že někteří republikánští senátoři již projevili ráznost a prohlásili, že jmenování Mayorkase nepodpoří".\nSteve Hilton se v této věci obrátil na publicistku Fox News.\nLisa Bootheová, nezávislá publicistka Fox News: "Matt předložil povedenou analogii. Ale právě kvůli těmto příběhům si republikáni jednoduše potřebují udržet dvě křesla v Senátu z Georgie a 5. ledna by měli všichni přijít k volbám v tomto státě, aby se takoví lidé nedostali k moci. A také kvůli těmto věcem Joe Biden miluje Čínu. Hlavním důvodem této lásky je to, že kvůli Bidenovi bylo tolik pracovních míst, včetně průmyslového sektoru, převedeno do zahraničí. Nakonec to byl Joe Biden, kdo inicioval získání statusu stálých normálních obchodních vztahů Pekingu se Spojenými státy a jeho vstup do WTO. Čína proto chtěla, aby Biden zvítězil, a směnný kurz čínské měny, když byla situace ve volbách ve prospěch Donalda Trumpa, prudce poklesl, a když ve prospěch Bidena, prudce vzrostl."


1 519,- 1 292,-\nKoupit použité od 1 156,-\nZáruka 21 měsíců (IČ 12) Kód: FP957g7 Prod. číslo: ST1000DM003\nSeagate Desktop 1TB Zánovní skladem\nSeagate Desktop 1TB je krátce používané zboží, které má většinou originální obal. Produkt byl velmi krátce používaný a důkladně ho zkontrolovali naši odborníci. Zboží je ve výborném stavu. S produktem bylo velmi šetrně zacházeno po velmi krátkou dobu.\nSeagate Desktop 1TB má standardní záruku na 21 měsíců.