Závrať - další příspěvek do literární soutěže K21\nNeděle, 24 Leden 2021 07:54\tDaniel Biderman\nDalším účastníkem literární soutěže Kultury21 na téma Božská extáze v kultuře lidstva je Daniel Biderman. Jeho povídku s názvem "Závrať" si nyní můžete přečíst a sami posoudit, jak se autorovi podařilo zadání uchopit. V průběhu února se můžete těšit na rozhovor s oběma odvážlivci, kteří se do soutěže zapojili.\nZávrať (Daniel Biderman)\nJsem vážně vyděšená, jak na mě poulí oka. Stovky ok. Vyvalené bledé bulvy, rámované napnutými, třepícími se černými nitkami. Ne, svléknout! Okamžitě musejí dolů a rovnou do koše, dávno mi nejsou a už nikdy nebudou. Krajka zapraská, uvolní hýždě a po okách zbydou jen prázdné, o nic méně děsivé důlky pomerančové kůže.\nOdvracím hlavu od velkého zrcadla na dveřích skříňové stěny. Bývaly doby, kdy mělo lep-ší obraz. Tapety na stěně ložnice byly nové, tohle prádýlko mi nebylo malé a manželská postel velká. To jsme tu ještě spali dva. A pak chvíli tři… dvě… jedna… zdálo se, že napo-řád. Až dnes se to možná změní. Zhoupne se mi žaludek. Ne, to přece nepůjde, už ne… Jakoby mi chtěly dokázat opak, přes kotníky už kalhotky sklouznou škodolibě lehce.\nNechávám je na truc ležet na zemi a vyndávám ze skříně dosud neotevřenou krabičku. Jednou to přijít muselo. Chvíle ponížení. Vzdychnu a vybaluju stejný kus prádla, ovšem hladký, bez krajek, v tělové barvě. Zkusmo kalhotkami zapéruju jako gumou na aerobik, kterou jsem na rozdíl od nich už asi dvakrát použila, a pak do nich bez dalšího přemýšlení nemilosrdně nacpu pomeranče. Zmáčkne je to a vyžehlí. Ale moje duše i čelo zůstávají zkrabacené.\nK čemu to všechno je? Zase předstírat… Co jsem si vůbec myslela? Od minulého srazu si píšeme pravidelně, dvakrát, třikrát jsme zašli na kafe, Milan byl milý, slušelo mu to a říkal, že to sluší mně, ale jinak na nic netlačil, a to bylo špatně, protože jsem se nemoha cukat. Možná proto jsem sama od sebe naznačila, že snad příště. “Příště znamená nikdy,“ řekl tak mírným tónem, že ani tohle nebylo možné považovat za zatlačení. “Ne. Příště znamená příště,” vysvětila jsem mu.\nPříště je teď. Dneska. Proč byl sakra tak milý? Otevírám okno na škvírku, ulice je prázdná jako tohle sobotní ráno, jako každé sobotní ráno, jen závan studeného větru od Labe na chvilku zvedne prach, zatočí jím nad popelnicemi a odnese ho nad pole za poslední liběchovské domky.\n“Tak kde je ten táta? Máš už sbaleno?” volám podrážděně přes přivřené dveře na Nikču do kuchyně.\n“Se zdržel, né?” opáčí dcera na půl pusy. V té druhé půlce má asi rohlík s džemem, co jsem jí namazala, ještě než vstala, protože jinak by zas nesnídala. Nebo si tu němou půl-ku úst prostě jen šetří pro konverzaci s někým, kdo jí za to stojí.\nRučičky hodin na radniční věži, osaměle čnějící nad nízkými střechami domků na duhé straně ulice už předběhly Radkem přislíbený čas skoro o kolo. To se mu, když se mnou začínal chodit a ještě závodně dělal atletiku, nikdy nestalo. Na prvním rande kvůli mně dokonce stepoval na náměstí v desetistupňovém mraze celých čtyřicet minut. On byl zmrzlý a mě to tenkrát i v té zimě zahřálo a rozpustilo zbytky pochyb, jestli to se mnou myslí vážně, nebo jen chce naštvat Kolarovskou, co skákala metr šedesát do výšky, protože měla tak dlouhé nohy, že jí skoro stačilo laťku jen překročit. Ale ani ty nohy jí u Radka nepomohly, a to hřálo ještě víc, jenže teď už to zase jenom studí. Radši okno zase zavírám a přidávám topení o dva dílky. A hned ho stáhnu o jeden zpátky. To bych se nedoplatila.\nNatahuju na sebe župan, i když na neustlané posteli leží připravená bílá halenka, černá sukně pod kolena, silonky stejné barvy a značková podprsenka, kterou jsem si tajně půjčila od Nikoly. U tohohle kousku oblečení se o velikost nebojím, dcera je v tomhle ohledu na třináct výjimečně vyspělá. Zato funkce push-up bude teprve podrobena opravdové zkoušce. Ale až později, snad po kafi, teď mě opustila veškerá odvaha. Zdá se mi, že všechno je zbytečné. A nejvíc já sama. Vlastně se nedivím, že Radek nakonec přece jen ochladl. A může to s Milanem dopadnout jinak, když to ani já sama to nedokážu myslet vážně?\n“Jenže ty to myslíš vážně. Protože jsi úplně pitomá,” říká najednou jakýsi hlas. Je to ta pro-tivná, zahořklá ženská, kterou už dlouho nemůžu vystát. Naštvaně se po ní ohlížím do zrcadla. Mlčíš, mrcho?\nV kuchyni se hlasitě rozbrblá rychlovarná konvice. Otráveně pluju tím směrem naší úzkou předsíní v huňatém županu, je mi pro změnu teplo a zase si připadám jako velryba, i když mě pod ním stahují ty mizerné elasťáky, vlastně jsem spíš žížala kterou spolkla velryba, hučí to a syčí pořád víc, stejně jako někde ve mně, ale tam to nejde tak snadno vypnout.\nZalévám kafe, ta vůně mě obvykle uklidní, ale dneska vůbec nefunguje, žížala se pod županem kroutí, navíc to začíná svědit, měla jsem ty kalhotky před prvním nošením vyprat. Bůhví, z čeho to vlastně je, když to tak stahuje, určitě nějaké polymery a umělina.\nNikča sedí za stolem, před sebou notebook, ani od něj nezvedla oči. Aspoň opravdu žvýká ten rohlík.\n“Nikčo… tak Nikčo, slyšíš? Přijede vůbec?”\n“Prosim tě, hlavně to zas neřeš…”\n“A jesi nepřijede?”\n“Ježiš nevim… To je moje věc, ne? Moje a táty. Co se vo to furt staráš? Radši se di chystat, se zas budeš vypravovat tejden… No máte dneska ten gerontofilní blbinec v tělocvičně?”\n“Prosim tě, jak to mluvíš?”\n“No jako musí to bejt fakt krutý, vidět spolužáky po takový době,“ konečně dožvýká a podívá se na mě, “když si to představim u nás, jo… Třeba takovej Petrovský… Ten už vypadá teďka jak nějakej starej fotr… A taky se tak voblíká! Nebo Vránová, ta bude za dvacet let stokilová!”\n“Za pětadvacet…” říkám automaticky.\n“Ježiš, tak dvěstěkilová, no… Stejně nechápu, proč to nemáte normálně v hospodě?”\n“To vymyslela Táňa. My jsme totiž tenkrát občas dělávali v tělocvičně takový čaje…”\nNikola vyprskne smíchy, až pár drobečků rohlíku přistane na monitoru.\n“Ste si jako vařili čaj, jo?” čistí prstem opatrně obrazovku a poté prst otírá do ubrusu.\n“Ale né, to se tak říkalo, jakože to bylo odpoledne… Hudební čaje, kluci tam hráli, naživo, víš? Školník byl bigbíťák, měl tam schovanej aparát a pučoval jim ho…”\nTentokrát si Nikča stačí dát před vyprsknutím ruku před pusu.\n“Co že tam měl schovanýho?”\n“No jako zesilovače, mixák a tak… Na tu dobu měl skvělý vybavení, kluci to tenkrát obdivovali. Zesíky sice doma stavěný, ale lampový…”\n“Aha… A na co jako? Na dechovku?”\n“Náhodou, hráli bítlsáky, stouny… bylo to moc fajn… Těšim se, až je večer zase uslyšim.”\n“Tak to bude fakt pecka, mami. Možná vožije i Elvis!”\n“Jo, toho taky hráli. Pretty Woman…”\n“To znám. To je s tou Julií Roberts a Redfordem, totál trapný… Ale ten Redford je sexy, i když děsně starej.”\n“No Gere je sexy…”\n“Toho neznám… Ten jako dostává tebe, jo?”\n“Ale ne… to je jedno…”\nUsrkávám kafe, které by stejně jako moje myšlenky potřebovalo dolít aspoň trochu smeta-ny. To pohoršení v jejím hlase! Jak mě v mém věku ještě může někdo dostávat? Jako bych ani neměla právo na to slovo. Sexy. Ví už vůbec, co to znamená? A vím to ještě já? Je Milan sexy? Když jsme se naposledy rozloučili na mělnickém nádraží, koukala jsem mu na zadek celou dobu, co šel k vlaku, koukala jsem na ty modrý džíny a měla chuť ho předběhnout, obejmout a zastrčit dlaně do jeho zadních kapes, položit mu tvář na prsa a poslouchat jak mu tluče srdce.\nJe to význam slova sexy? Na první dobrou bych řekla, že je, hlavně ten zadek, ale vzápětí se ozývají pochybnosti, jestli to slovo dřív neznamenalo něco mnohem víc, něco odvážnějšího, silnějšího, barevnějšího, nebo aspoň mnohem víc posunutého do červené části spektra, a jestli tohle už není jen ubohé rozpadlé torzo bez tváře i údů, které z něj zbylo po tom všem… Možná je to zkrátka přírodní zákon, jemuž nelze uniknout a který je dopředu dán, stejně jako že, tý jo, Vránová bude za pětadvacet let dvěstěkilová…\nJak to asi má Milan? Bude mu stačit to, co ze slova sexy zbylo mně? A ze mě? Nebo chce ono staré dobré sexy, modré džíny, bítsláky, stouny a přebuzené lampy jako za mlada? Co si to zas namlouvám? Elvis je mrtvej. I kdybych Milana dostala večer domů, nebo dokonce do té svojí nadměrečné postele, tak to bude jenom proto, že se mu nebude chtít spát na žíněnce v tělocvičně. Nebo snad ne? Znovu se mi dělá horko, nejradši bych si povolila župan ale nechci, aby Nikča zahlédla ty stahovací gatě. Podruhé v krátké chvíli kontroluju ručičky hodin.\n“Víš co? Zavolám mu.”\n“Ne. Tátovi. Neviděla jsi můj telefon?”\n“Myslíš tu třicet dva desítku? Ne, ale pojedem se školou do technickýho muzea, tak se ti zkusim zeptat…”\n“Vtipný, no. Náhodou na ní neni nic špatnýho…”\n“Jo, tak to hlavně neřikej někde před lidma!”\n“Proč ne? Mně prostě úplně stačí.”\n“Když myslíš… Škoda, že to musíš mít věčně v nabíječce. Bys uživila menší elektrárnu.”\n“Jo vidíš, v nabíječce!” natáhnu se a chvíli na špičkách šmátrám nahoře na lednici, která je stejně nadměrečná jako postel, ano, je tam, opatrně přetahuju kabílek přes roh mrazáku a dívám se na displej.\n“To neni možný, teprve dva dílky…” zamručím proti své vůli nahlas a současně se pouštím do nesnadného rozhodování, jestli přístroj odpojit a být během hovoru omezená časem než dojde baterka, nebo ho nechat zapojený a být omezena prostorem daným dél-kou napájecího kabílku, což v by v praxi znamenalo telefonovat s levou tváří připlácnutou na ledničku.\nNikole jsou moje duševní pochody nejspíš zřejmé, protože znechuceně obrací oči v sloup, hlasitě odfrkne a ukáže bradou na lesklý obdélníček s logem nakouslého jablka na kuchyňském stole:\n“Prosim tě zavolej radši z mýho.”\n“Jo…” neochotně za pomoci nehtů odloupnu ten tenký, homogenní předmět z dýhované desky a chvíli ho bezradně převracím v prstech. Připadám si jako neandrtálec.\n“Kde to má… nějakej čudlík?”\n“Dej to sem, prosim tě!”\nNikča mi tu věc vezme z ruky, párkrát po ní rychle přejede prstem a položí ji zpátky na stůl.\n“Už to zvoní. Dala jsem to na hlasitej vodposlech.”\n“Aha…” přikývnu, jakože chápu, a přitom doufám, že se stane něco, co mi umožní pochopit doopravdy.\nObdélníček - asi by bylo výrazem neúcty k výrobci nazývat tu věc kvádrem - naštěstí zaprská, a vzápětí promluví Radkovým hlasem:\n“Ahoj Nikolko, prosim tě, nezlob se, zrovna sem chtěl volat. Tentokrát to nezvládnu, rychlovka pro víajpí klienta v Berlíně, tak příště, jo, zkusim ti tam sehnat tu stříbrnou es šestku, cos chtěla, tak se měj, pusu, ode mě i od Sisi! Pa!”\nDělá se mi mdlo, před očima se na chvíli zatmí a zahučí to v uších, někde v dálce za tím hukotem mluví Nikola, něco jako hm, dobrý, ahoj tati, ale možná se mi to jenom zdá, na chvíli se opřu o lednici, cítím, jak mě chladí do levé tváře, to pomáhá, nadechuju se a zase vidím naši kuchyň a Nikolu, jak už zase lhostejně zírá na displej notebooku. Sakra! Síla, která mi před chvílí utekla přes vratká kolena kamsi do podlahy, se najednou zase vrací, stoupá, prudce, nezadržitelně, hromadí se v žaludku a v hrudi a je jí tak moc, že musím proti své vůli trochu pustit ven.\n“To si sakra dělá srandu! Copak nemůže jednou, aspoň jednou držet slovo?”\n“Ježiš, to neni jeho chyba, ne?” rozkřičí se najednou i Nikča, “a tobě do toho nic neni. Tak to nech laskavě bejt!”\n“Jak to mám nechat bejt?” snažím se o mírnější tón, “Počítala jsem s tím…”\n“Dostal prostě kšeft, no. Aspoň vydělá prachy a může mi koupit trochu slušný věci. Na rozdíl vod tebe…”\nCítím, jak se mi útroby ještě víc stahují, jakoby ty polymery pod županem ožily a chtěly ze mě vymáčknout duši. Slzy se mi derou do očí a kdesi v plicích narůstá tlak vzteku, ale dusím to všechno v sobě, snažím se nadechnout skrz zúžený žížalí prstenec, možná se za chvíli rozdělím na dvě, mám chuť brečet i křičet, nakonec slyším, jak mluví ta ubrečená půlka:\n“Snad se o tebe starám, ne? Copak ti tu něco chybí?”\n“Co by mi tady asi tak mohlo chybět? Sem se vůbec netěšila, že se přestěhujem do Prahy, jak táta sliboval, naopak jsem ti fakt neskonale vděčná, že ses rozvedla a my tady zkejsly nadobro…”\n“Co je tady na tom špatnýho?” kroutím se po žížalovsku, “já tu prožila celý dětství… ”\n“Jo. A vod tý doby se tu nic nezměnilo… Vlastně bych asi taky měla mít blbýho androida, jako správná vidlácká socka…”\n“Prosim tě, co s tím pořád máš? Je to vážně takovej rozdíl oproti těm tvejm… ufounům?”\n“Ajfounům, ježiš… Jasně, že je to rozdíl… Ale to bys stejnak nepochopila…”\n“A táta to chápe?”\n“Jasně. Táta a Sisi totiž nejsou sto let za vopicema….”\nNo jistě, Sisi. Blbější jméno jsem neslyšela. Sisi Picingerová, modelka. Původně taky rychlovka, dvojitá. Jedna pro víajpí klienta, tuším, že reklama na plavky, druhá nejspíš soukromá, už bez plavek. A obě se nejspíš povedly. Sisi od té doby okupuje před každou letní sezonou většinu reklamních ploch a celoročně Radkův luxusní pražský byt.\nOno je pro něj pořád strašně snadné si vymyslet, že má natáčení, focení, nebo přehlídku, že musí něco nutně zprodukovat, zmenežovat nebo zprocesovat, když se o něj ta úžasná Sisi, o níž nepochybuji, že je intelektuálně když už ne před opicemi, tak určitě minimálně na jejich úrovni, nechce přes víkendy dělit s jeho dcerou. A on je tak bohorovný, že mi to klidně přizná. Před Sisi. Chápej, myška má náročnej program, hodně cestování, a když je doma, potřebuje si odpočinout a mít taky klid… Viď, mici?\nA ještě žádá, abych mu to před Nikčou pomohla zatlouct.\n“Až mi přiveze tu es šestku, bude to pecka!” triumfuje Nikča, “Tu nikdo ve třídě eště nemá.”\n“To je taky ten, no… ajfoun? Jak se to vlastně píše?” ptám se, a snažím se uložit si to do své paměti, která se celý život k cizím jazykům blížila jenom východním směrem a k an-gličtině přičichla až poslední dobou, tajně, prostřednictvím Nikoliny učebnice Headway Elementary. Čísla jí pak zůstávají vzdálená ze všech stran.\n“iPhone S6. Jak asi jinak?”\n“A kolik to vůbec stojí?”\n“To ti může bejt jedno ne?”\nMlčím. Všechno spolknu a všechno poslušně zatluču, protože dobře vím, jak to bolí. Vlastně máš pravdu, holka, užij si těch svých ufounů a dolčeho i s gabbanou a všech těch divných, zbytečně drahých věcí, protože já svému tátovi nestála ani za ně, i když tehdy taky jezdil ven, jenže já mu byla úplně ukradená, asi proto, že chtěl kluka, sportov-ce, nebo když už holku, tak krásnou a šikovnou, ale já byla prťavá a měla pihy, nohy do O a velký zadek a vůbec jsem nebyla taková, jak si představoval, spíš celá máma, a navíc k ničemu, nešikovná na tělák a pitomá na čísla i na jazyky, takže dasvidaňija…\nZvonek mě vytrhne z úvah jako ze zlého snu. Ale realita není o nic lepší. Nikola se nadzvedává na židli a vykrucuje si hlavu směrem k oknu. V téhle krkolomné pozici ze svého místa dohlédne až k brance. Já ze své pozice nejsem schopna ani ochotna dohlédnout příští vteřiny.\n“Ty jo, fakt Elvis!”\n“Co?” vydechnu bezmyšlenkovitě.\n“No, ňákej dědek s futrálem na kytaru… co tu může chtít?“\nUdělám dva dřevěné kroky a natahuju krk, abych se také podívala, i když už je to zbytečné. Zase má ty džíny, co minule, a koženou bundu, na jednom rameni batoh a na druhém kytaru, ve tváři rozpustilý, klukovský výraz, a mně se zdá, že končí osmdesátá léta a on se přišel zeptat, jestli s ním pojedu pod stan. I když to se nikdy nestalo. Byla to jen moje představa, která postupem času bledla, až vybledla docela. Strašně si přeju, aby Milan za brankou vybledl i teď, jenže ho pořád vidím, celkem ostrého, se zřetelnými konturami a ve 3D, a vidí ho i Nikola, ta možná dokonce v HD, protože ještě nepotřebuje brýle na dálku jako já. Takže budu muset s pravdou ven. Naprázdno polykám, nadechuju se a pokouším se vyloudit bezstarostný tón.\n“Nikolko, to je spolužák, víš? Já myslela, že… no, že by tu dneska zůstal…”\n“No, přes noc.”\n“To nemyslíš vážně?”\n“Domluvili jsme se, že si přespolní rozebereme,” lžu, “myslela jsem, že když tu nebudeš…”\n“Aha. Tak na to rovnou zapomeň… Může si ho vzít někdo jinej, ne?”\n“Je hloupý, aby teďka šel spát jinam…”\n“A proč jako? Ty s nim něco máš?”\n“Ale ne… Říkám ti, že je to jen spolužák.”\n“Jasně…” měří si mě Nikola vědoucíma očima, “ale chtěla si s nim spát v jedný posteli…”\n“Co? To jsem přece neřekla!”\n“Počkej, jako nemyslela sis, že by spal u mě?”\n“No to né… Říkala jsem si, že… že by si srazil ty křesílka v obýváku.”\n“Ty prťavý? Tak to už vidim! Tam by se nevešel ani zazipovanej.”\n“Ale nic… Ty jo, ty seš prostě neuvěřitelná! Jenom čekáš až vytáhnu paty, aby sis mohla užívat s cizim chlapem. Já ti tady normálně překážim…”\n“Co to povídáš za nesmysly?”\n“Nech toho, prosim tě… Proč bys to jinak asi tajila? Vránová to měla zrovna tak. Její máma si našla chlapa, nic jí neřekla, dokud jí neudělal mimino, a vod tý doby na ní úplně kaš-lou.”\n“Tak jo,” vzdychnu nahlas, “zrušim to, jo?”\nSnad ani nedoufám, že mě zadrží, přesto stojím a čekám na její odpověď. Zvonek zadrnčí znovu, tentokrát s ještě větší naléhavostí.\n“Jo,” řekne krátce a samozřejmě.\n“Dobře. Ale můžeš pro něj prosim tě dojít?”\n“Takhle tam nemůžu… Musim na sebe něco hodit… Jen otevři, já mu pak řeknu, ať jde pryč.”\n“Ahoj, ty budeš Nikola, viď?” slyším slabě zvenku Milanův hlas, když na sebe v ložnici rychle házím přichystané oblečení.\n“Né asi…” opáčí dcera telecím tónem, z něhož přece jen vzápětí trochu slevuje: “to je vážně iPod?”\n“Jasně, na cesty ideální…”\n“A co si na tom jako pouštíte? Podle toho, co řikala matka, tak nějaký předpotopní hity, ne?”\n“Teď zrovna zeppelíny… Na iTunes jsou komplet… ”\n“No nekecám. Ale doma bych si to nepustil, tam jedině gramofon a vinyl… To je úplně jinej zvuk…”\n“Jasně, hlas dějin… Matka si taky někdy za dlouhejch zimních večerů zatočí klikou…”\n“Vtipný…” opáčí Milan už v předsíni, “hele, posloucháš Tiesta, ne?”\n“Jo, ten je hustej…”\n“A kde myslíš, že by všichni tihle dýdžejové byli bez gramců?”\n“Hm. A vy ho jako taky posloucháte, jo?”\n“Jasně, učim na základce. Tělák a taky hudebku. A tam si na hodinu každej může přinést, co se mu líbí…”\n“Takže ste to tam už jednou slyšel… To ste fakt sekáč. Ale už se radši nesnažte, je to zbytečný. Klíny do hlavy si valte matce, mě z toho vynechte…”\nDopínám sukni, jsem pod ní pořád přiškrcená, a nově navíc rozhozená tím, kde se najednou díky pushupce nacházejí moje prsa, jsou vysoko, tlačí mi na jícen, cítím sevření v krku, jakoby mi zaskočila, ale není čas nad tím přemýšlet, ještě rychle rukou urovnávám vlasy, uhladím halenku a vcházím s poněkud křečovitým úsměvem do předsíně právě ve chvíli, kdy za Nikčou prásknou dveře jejího pokoje.\n“Prosim tě, promiň…”\n“A co?” zvedne Milan obočí, “náhodou je úžasný, jak je Nikola celá máma.”\n“Jo, to se tak řiká, viď? Ve skutečnosti je po tátovi. V obličeji i postavou…”\n“Ale úplně stejně voprsklá, jako jsi byla ty,” usmívá se a svítí mu oči, “jak tys mě tehdy ničila!”\nAno, tenkrát jsem to ještě dokázala. Skrývat svou slabost za drzou slupku. Ani netuší, jak mě to tehdy mrzelo, když jsem na něj byla hnusná. Už nevím, kdy jsem to přestala umět. Když se narodila Nikola? Nebo když odešel Radek?\n“Přivezl jsem ti tu desku, jak jsme o ní mluvili. Nazareti z devětašedesátýho, limitovaná edice, dávej na ní bacha. Radši jsem se s ní stavil už teď, protože v tělocvičně by mohla přijít k úhoně.”\n“Jasný. Seš hodnej, žes nezapomněl. A eště jednou se omlouvám za Nikolu. Ona je… v blbym věku.”\n“Nic mi nevysvětluj, prosím tě. Mám u nás takovejch plnou třídu. Znám je, vím jaký jsou. Maj všechno rychlý, instantní, ořezaný, virtuální… jako ty jejich empétrojky. Copak oni můžou ocenit zvuk vinylový desky? Ten vřelej, hřejivej zvuk, co má srdce a duši, jasně, někdy poškrábanou, ale to je přece jako v životě. Aspoň v našem životě. Oni už žijou jinak. Berou jen ty zdánlivě dokonalý pozlátka, co nemaj žádnej obsah ani vyšší harmonický, plujou po povrchu a na hloubku se bojej. Nakonec i to nakouslý jabko… Všechno jen nakousnout, zahodit, nakousnout další… Někdy mi je jich vlastně líto, ale on to asi bude jen můj pocit, že o něco přicházej, oni to maj prostě jinak a dokážou si z toho vzít to svý.”\nMluví a přitom se rozhlíží po tmavé předsíni a tak nějak váhavě přešlapuje, asi čeká, že ho pozvu na kafe, a já bych to strašně ráda udělala, na okamžik se ve mně vzedme vlna vzdoru, no a co, tak Nikola neodjela, přece můžu mít návštěvu, aspoň ve dne, proč bych nemohla, dívám se do Milanových očí, usmívají se, stejně jako rty, chvíli mlčíme, asi se mu nechce jít, ani já nechci, aby šel, ale nedá se nic dělat.\n“Máš to tu hezký…” říká a kýve hlavou, jako by odpovídal na nevyřčenou otázku, jestli chce vidět víc, jestli půjde dál. Ale to si třeba zas jenom namlouvám, je prostě jen zdvořilý.\n“Děkuju…” špitnu a taky kývu hlavou jako nějaká kráva, oba kýveme, on první si uvědomí trapnost situace, ustálí hlavu a ještě o trošku víc roztáhne úsměv.\n“No nic, nebudu tě zdžovat, uvidíme se večer.”\nVracím se do ložnice, jdu přímo proti zrcadlu, rychle, rázně, jako bych jím chtěla projít na druhou stranu - najít tak králíka a stáhnout ho z kůže! Dívám se do nepřátelských, vzteky slzících očí a slyším zase ten protivný hlas.\n“Tak jsi přece jenom dostala rozum… Co tě to vůbec napadlo? Copak bys na to měla sílu? Copak bys o to ještě stála? Znova se snažit, znova to zkoušet, přetvařovat se a předstírat, aby to klapalo…”\nStojím centimetr před zrcadlem, dýchám na sklo, a to se trochu mlží, nejradši bych taky zmizela kdesi za mlhou, ale jsem pořád tady, a tak té rozmazané auře vlastního rozumu aspoň prstem škodolibě přikresluju ošklivé fousky.\n“Tak jsi měla pravdu no. Ale stejně tě nesnášim!”\nOdtahuju se, mlha mizí, fousky se depilují chladnějším vzduchem. Radši se začnu rychle svlékat,\nstejně rychle, jako jsem se předtím oblékala. Rukama vykloubenýma v ramenou povoluju háčky podprsenky, konečně můžu polknout prsa zpátky na místo, roluju stahovací kalhotky dolů přes stehna, už nejsem žížala, je to úleva, jsem to zase já, vlastně mi přijde vhod, že to tak dopadlo, volně dýchám a libuju si v pohodlňoučkých bavlněných bombarďácích a své staré podprsence bez zbytečně vysokých harmonických.\nKdyž se ale podívám z okna, opatrně, aby se nepohnula záclona, a vidím, jak se Milan vzdaluje naší liduprázdnou ulicí, modré džíny a zadní kapsy, do kterých už nikdy nezastrčím ruce, jakoby mě kytara, kterou nese na zádech svisle jako samurajský meč, bodla přímo do srdce.\nTělocvična je stejná jako před lety. Jen se snad zdá o něco menší, ale možná je to tím, že podél stěn stojí stoly s chlebíčky, brambůrkami, slanými tyčinkami, sušenkami a improvi-zovaným barem. A nebo tím, že se noří do milosrdného přítmí, narušeného jen několika lampiony, co někde vyhrabala Táňa, jí se prostě vždycky líbily kýčovité věci. S Milanem se od začátku večera úspěšně míjíme. I v tom přítmí mi to dalo dost práce.\nPřed chvilkou s klukama dohráli svůj set, byli stouni i Elvis, Milan byl sexy, to staré sexy se vším všudy, ale mně se trochu ulevilo, že je konec, a aspoň chvíli se k němu nebudu muset neustále vracet pohledem i myšlenkami, jako poslední sedím v prázdné řadě vy-rovnaných školních židliček a cítím jen marnost a beznaděj.\nDívám se na už ztmavlé jevišťátko pro školní besídky s opuštěnou aparaturou. Připomíná mi rozestavěné liběchovické bytovky v době, kdy se měla Nikola narodit a my v nich měli s Radkem přislíbený tři plus jedna. V pozadí už hotové paneláky hranatých zesilovačů, uprostřed na malé vyvýšenině bicí coby pár zapomenutých rozsypaných skruží a kandelábry se zlatými reflektory činelů, vepředu lesklé jeřáby stojanů na mikrofony, nakrčené, jakoby se stejně jako já chystaly vydávit kořist tónů a rytmů, kterou právě pozřely. A mezi tím vším nablýskané kytary ve stojanech jako nepatřičné, dávno zbytečné sochy unave-ných nahých žen od bezejmenných místních umělců, které tiše čekají, až je odstraní a nahradí bronzovým Leninem a replikou sousoší rabóčij i kalchoznica.\nJeště pořád ve mně pulzuje ta zvláštní energie mnoha watty zesíleného chvění strun elektrické kytary, které stejně jako kdysi rozdrnčelo pletivo na oknech tělocvičny i hluboké vrstvy letokruhů dřeva vysloužilých švédských beden a gymnastických koní v přístěnku. Kdysi mi přebíhalo po páteři jako tisíc jehel, z jejichž vpichů prýští životodárná míza, dnes si připadám jako ta vyschlá švédská bedna. A pak tiše zavrzá židle hned vedle mě.\n“Už se mi zase vyhýbáš? Jako v sedmičce?” Milan se už zase usmívá mile, ale trochu smutně, tak, jak se na sebe usmívají lidé, kteří se znají už přes čtvrt století.\n“Ale né… já… nechtěla jsem tě rozptylovat před koncertem…”\n“Jasně. Hele, proč jsi tenkrát vlastně nepřišla na ty garáže?”\n“Protože… Bála jsem se vejšek…”\n“Ty mi to nevěříš?”\n“Že zrovna ty jsi měla závrať? Když tvůj táta…”\n“Tátu do toho prosím tě netahej!”\n“Já? To ty ses tenkrát chlubila, jak jezdí po světě a opravuje vysílače a vejškový budovy. Povídala jsi o tom pořád dokola.. Ostankino, Berlínská televizní věž, vysílač Konstan-tynów…”\n“Nech toho, prosím tě… ”\n“Víš, že jsme ho jako kluci obdivovali? Pamatuju si, jak o něm psali v novinách, když byl v horolezecký expedici na Pamír, tuším ve třiaosumdesátým… Celá třída to tehdy četla…”\n“Milane, mě to fakt nezajímá!”\n“Nezajímá? Zdolal tehdy tři sedmitisícovky alpskym stylem. V mraze a ledovym vichru, tři dny nepřestalo sněžit a foukat, bylo to o život… A přesto slezli Pik Kommunizma, Pik Le-nina a… a…”\nNajednou si připadám jako na sezení u doktorky Kačírkové, až na to, že školní židlička není zdaleka tak pohodlná, jako koženkový gauč v její mělnické ordinaci. Když jsem tam před těmi čtyřmi lety šla poprvé, taky jsem se bála všech těch očekávaných otázek na Nikolu, na manželství, na Radkovy milenky, nebylo to snadné, ale já to chtěla za každou cenu všechno zachránit, právě kvůli Nikole. Jenže to nepomohlo, protože psycholožku nic z toho snad ani nezajímalo. Chtěla se bavit jen o tom jednom, pořád dokola. Ostankino, Berlín, Konstantynów…\n“Pik Korženěvskej,” vyhrknu.\n“Jo! Tak vidíš, že tě to zajímá!”\nCítím, jak ve mně narůstá vztek. Nezajímá! Vlastně ani nevím, proč jsem si vystřihovala všechny ty články, tajně, aby to máma nevěděla. Jen si vybavuju, že jsem nacházela ja-kousi falešnou škodolibou radost v tom, že táta, který tak nesnášel komanče, jak říkával, směl lézt jen na hory, jejichž názvy připomínaly hesla z transparentů v prvomájovém průvodu. Jen Jevgenija Korženěvská je v tom nevinně. Byla totiž politicky zcela neangažovanou manželkou známého ruského geografa a glaciologa, který po ní pojmenoval nově objevenou horu celých sedm let před říjnovou revolucí. Jak vroucí gesto od experta na ledovce! Takového chlapa aby dneska pohledal…\nZamračím se na Milana a málem mu řeknu, ať už mi dá laskavě pokoj, ale naštěstí ucítím na rameni něčí dotek. Je to náš třídní šašek Sobejšek, řečený Sobidvacet.\n“Prosim tě, Jani, přijela Jiřka a zapomněla si přezůvky. Nenašly by se tu nějaký pantofle, nebo něco?”\n“No to nevim… Jakou má nohu?”\n“Pořád pěknou!” mhouří Sobidvacet mlsně oči.\n“No dobře… A velikost?”\n“To by šlo… Nikča by měla mít něco ve svý skříňce na tělocvik,” po paměti šmátrám v kabelce a cítím, jak se mi rozrušením klepou ruce. “Na třídní schůzce nám dávali náhradní klíč, někde bych ho tu měla… jo, tady je! Vydrž chvilku!”\nOtáčím se na Milana:\nRychle se kolem něj protáhnu, vystrčím přitom mimoděk zadek a na chvilku pocítím pravou škodolibou radost, že na sobě nemám polymery. Jenže jak klopýtám řadou židlí k východu, mění se stejně jako kdysi ta jepičí radost na smutek.\nPrázdná a potemnělá chodba vedle tělocvičny mi vrací zvuk mých vlastních kroků. Není tak prostorná, ale ozvěna přesto nabírá obrovské zpoždění, najednou mi je zase dvanáct, utíkám k šatně a všechno kolem mě se slévá, jak se mi oči plní slzami, stěny chodby, dveře šaten, špinavá okna i kachličky na zemi, všechno ztrácí pevné obrysy, i zvuky se slévají, z kroků se stává jednolité dunění, nad kterým jasně zní hlas naší tělocvikářky Pechové, pořád dokola opakující jedinou větu:\n“Ty ne, Oktábcová, ty nemůžeš, ty máš přece závrať! Kdokoliv jinej…”\nDalší události se mi promítají v hlavě jako ve zrychleném filmu. Vybíhám ze školy, přes koleje ke břehu Labe, tam se schovávám do křoví a celé odpoledne koukám na vodu, a nakonec do ní házím ten papírek s číslem, co máma zapomněla na poličce u telefonu, s tátovým novým číslem, na které jsem chtěla zavolat a pozvat ho na ty gymnastické závody, aby viděl, aby byl pyšný a vrátil se, nebo se aspoň někdy ozval, jak slíbil.\nProtože na těch školních závodech byl i šplh, a na ten holky šikovné na gymnastiku ne-chtěly, tak jsem se přihlásila já, jenže pak jsem při těláku dostala tu závrať a kráva Pechová řekla, že místo mě pojede Růžičková. A jak se přitom tvářila! Asi to měl být shovívavý, chápavý výraz, ale já v něm jasně rozpoznala stín opovržení, něco jako to snad neni pravda, že někdo může bejt takhle nemožnej? a připomnělo mi to tátův obličej při mých prv-ních pokusech o jízdu na kole nebo plavání.\nDívám se za tím papírkem, jak mizí v dálce a je pořád menší, jen takový bílý flíček, snad drobek, sousto pro labutě nebo ryby, ale žádná ho nechce, a on jen tak zbůhdarma plyne pryč, až úplně zmizí a zbyde jen ta velká prázdná řeka, nad kterou se pomalu stmívá, a já se začínám bát, a tak se ploužím přes náměstí domů, když mě najednou někdo chytne za rukáv bundy. Milan, celý uřícený, s aktovkou na jednom rameni a s podivným výrazem v obličeji, spíš smutným než vyčítavým.\n“Proč jsi nepřišla?” vykřikne hlasitě, až se leknu.\n“A proč bych jako měla chodit?” vylítne ze mě.\n“Byli jsme přece domluvený… Čekal jsem tam na tebe… celý vodpoledne…”\n“Nechtělo se mi, jasný? Pozvi si tam ňákou jinou, která za tebou poleze jako pejsek. Třeba Růžičkovou…”\n“Proč Růžičkovou?” ptá se nechápavě a zastavuje se, ale já se k němu točím zády a rychle jdu pryč, aby neviděl, že brečím.\nDvacet pět. Číslo na skříňce, totožné s tím na klíčku, mě posouvá v čase o stejný počet let dopředu, zpátky do přítomnosti. Vsouvám klíč do zámku, ale nejde jím otočit. Chvíli dvířky lomcuju, ale marně. Nakonec vztekle praštím do plechu pěstí, a pak se o skříňku rezignovaně opřu čelem. Plech pořád rezonuje a slabounce bzučí.\n“Můžu to zkusit?” ozve se za mnou. Tentokrát už se neleknu.\nPodávám klíč Milanovi, ani jemu to nejde, ale nakonec se do dvířek opře kolenem a zámek s cvaknutím povolí.\nChvíli mžourám do tmavých útrob skříňky, pak se skláním a vytahuju černé basketbalové airmaxy, úplně netknuté, ještě je na nich cenovka z krámu.\n“Ani jednou je neměla na sobě,” říkám si spíš pro sebe, “dala jsem za ně skoro čtyři tísíce. Musela jsem to vzít z kontokorentu.”\n“Tak proč jí kupuješ tak drahý věci?” kroutí hlavou Milan.\n“Radek jí je slíbil k narozeninám. A pak psal, že nepřijede…”\n“Nechtěla jsem, aby jí to bylo líto. Ale stejně je to k ničemu. Všechno je k ničemu…”\nNajednou mi vytrysknou slzy, Milan mě objímá a já na chvilku vděčně spočinu obličejem na jeho hrudi, snažím se nadechnout a uklidnit, nakonec se mi to daří, zvedám hlavu, on mě drží jemně za paže, sklání se, chce mě políbit, ale v poslední chvíli instinktivně otočím hlavu na stranu.\n“Nejde to, Milane, promiň. Já… nedokážu to.”\nOdevzdaně spouští bradu na prsa, pak na chvilku zkamení, podivně shrbený, a nakonec se napřímí a rozhodí rukama, jako když poraněný pták mává křídly:\n“A co nedokážeš? Žít vlastní život? Myslel jsem, že už jsi dospělá. Ale ty seš furt uplně stejnej fracek jako tehdy!”\nTeď praští do skříněk pro změnu on. Chodbou se rozlehne hlasité zadunění. Rychle pokládá na dvířka dlaň, tlumí poplašně drnčící plech a sleduje přitom svou ruku s až směš-nou soustředěností, jakoby se tím snažil umlčet i to, co zaznělo předtím. Jenže ozvěna - alespoň ta v mých uších - je opět nemilosrdná.\n“Myslíš fracek, od kterýho radši utekl i jeho vlastní táta?” vychrlím na něj dřív, než stačím přemýšlet, protože tenhle přetlak by neudrželo ani to nejlepší kompresní prádlo na světě. Vzápětí se vlastních slov leknu tak, až mě to uklidní. Zamykám Nikolinu skříňku, ruce se mi vůbec netřesou, zámek poslušně zacvakne a já se rozbíhám chodbou zpátky k tělocvičně. Chci být co nejdřív odsud pryč.\n“Jano, máš?” chytá mě za ruku Jiřka, přešlapující po zaprášených parketách svýma pořád pěknýma nohama v černých punčochách.\n“Zlatá! Ale počkej… tohle si přece nemůžu vzít?” váhavě potěžkává v každé ruce jednu botu, jakoby to byly korunovační klenoty. Uvědomuju si, že jsem zapomněla utrhnout tu nešťastnou cenovkou.\n“Jsou to sedumatřicítky…”\n“To jo, ale… čekala jsem nějaký starý cvičky…”\n“Cvičky už se dávno nenosej…” pomrkávám nervózně k východu, protože každá vteřina tady mi připadá nesnesitelná, “dneska se cvičí v tomhle.”\n“Fakt? No eště že je náš Péťa osovbozenej… zlatý astma!”\nJe pozdě. Sobidvacet právě odchytil Milana přímo ve dveřích a nutí mu sklenku s hnědavou vazkou tektutinou. Milan odmítá, dohadují se, Sobejšek se do něj na chvíli zavěsí, a jak ztratí rovnováhu, trocha alkoholu vyšplouchne na podlahu. Musíme to utřít, než se tu někdo zabije, říká jasně Milanovo gesto, stejné, jaké občas používali rozhodčí na volejbale, když jsem se chodila tajně dívat, jak Milan hraje za školu. Jedna z holek se vydala do umývárek pro hadr, tohle bude na dlouho a já nemám náladu, na nic a na nikoho, potřebuju být sama, aspoň na chvíli. Nebo klidně napořád.\nA tak klušu jako vyplašená srna podél vyrovnaných stolů na opačný konec tělocvičny, oddělený zatahovací sítí. Tam se v tmavém koutě sesouvám na lavičku, zavírám oči, zakláním hlavu a opírám temeno o zeď. Místo abych se uklidnila, jsem pořád naštvanější. A když oči otevřu, vidím přímo před očima čtyři šplhací tyče, visí odkudsi shora jako dlouhé tenké prsty, ukazující si na mě, posměšně, s chladnou povýšeností. Vysoko nad nimi slabě svítí čtverce oken opatřených rámem se zprohýbaným pletivem, které na mě poulí oka, stovky ok, vyvalené bledé bulvy, cosi mi připomínají, cosi nepěkného, a já toho mám najednou všeho dost.\nAniž bych přesně věděla proč, prudce vstávám, shazuju nepohodlné lodičky, stejně mě tlačily a zítra budu mít puchýře na patách, chytám se rukama chladného kovu a zhluboka se nadechuju.\n“Co děláš? Jsi nemotorná, tlustá a nikdy ses pořádně nehejbala!” říká mi ta ženská ze zrcadla, i když tady mě nemůže vidět. Nikdo mě nemůže vidět. A tak ten hlas ignoruju.\nOdrážím se a rychle svírám železo i mezi kotníky. V silonkách to klouže, sukně mi překáží a po dvou chabých pokusech o posun vzhůru se mi vyhrne vysoko nad kolena. Přemýšlím, co je pod ní vidět a slyším, jak mi zběsile tepe srdce, mám dojem, že se od toho každou chvíli musí rozklepat a rozezvonit i tyč, všichni se sem seběhnou a zase bude ostuda. A navíc uvidí ty staré bombarďáky.\nSeber se, poroučím si a myslím na Pamír, na ledový škraloup na skále, skučící vítr a příšerný mráz, pořád ty výstřižky mám, ohmatané, místy nečitelné, už stokrát, tisíckrát jsem je chtěla vyhodit, ale nikdy jsem to nedokázala, tohle proti tomu není nic, jen čtyřmetrová tyč v tělocvičně v Polabí, slabých 200 metrů nad mořem, ale rozum moc nepomáhá. Instinktivně zavírám oči a dál napínám všechny svaly, abych se posunula výš.\nA najednou je to tady. Závrať. Pořád důvěrně známý stav, i když je to tak dávno… Všechno se točí, cítím, jak nastupuje slabost v kolenou, křeč v břiše, nedokážu se ani pohnout.\nOtvírám oči a zjišťuju, že jsem se skoro neposunula, nebo spíš v těch hloupých silonkách zase sjela dolů, takže jsem chodidly sotva patnáct čísel nad zemí. Přesto ten pocit pořád trvá. A je to vlastně příjemné. Hodně příjemné. Panebože, tohle přece není závrať, to je… něco, co jsem už dlouho nezažila. A s chlapem vlastně nikdy.\nDoktorka Kačírková tenkrát říkala, že je to proto, že se bojím vázat, někoho si připustit k tělu, abych zase nebyla zklamaná, možná prý jsem dokonce podvědomě přesvědčená, že si to nezasloužím. A já jí nevěřila. Myslela jsem, že jsem prostě fyzicky vadná.\nCo když i tenkrát, ve dvanácti… Snažím se znovu si vybavit, jak se všechno točilo, tělo se stahovalo v křeči, musela jsem zrychleně dýchat… Bylo to náhlé, překvapivé, lekla jsem se, co se děje a Pechová to pojmenovala za mě…\nJe to jako zjevení, tady kousíček nad zemí, na tyči, které se držím jako klíště a čekám, až to odezní, dostávám strach, že se na mě přece jen někdo dívá, a tak dělám, jakoby nic, vlastně je to poprvé, kdy předstírám, že jsem nebyla.\nAle nikdo tu není. A tak, když je po všem, pouštím tyč, svlékám zpropadené punčochy, házím je na podlahu a znovu se rukama, nahými stehny i lýtky přimknu ke kovu, který je teď příjemně zahřátý.\nNajednou to jde až překvapivě snadno a rychle, cítím se lehká a volná, zaplavuje mě slastný pocit, naprostá euforie, projíždí celým mým tělem, po dlouhé době ho zase intenzivně vnímám, připadá mi pružné a nabité energií, jsem uvolněná, pusu mám od ucha k uchu a přitom mi tečou slzy, už jsem nahoře, natahuju ruku a šmátrám po zaprášené traverze, na níž je tyč zavěšena, jako bych hledala vrcholovou knížku, ale žádná tam není, zato pořád vane ten studený pamírský vítr, prasklým sklem v růžku okna, za nímž visí lhostejně bledý měsíc, je to tátova tvář s chladnými krátery očí, jsem tu, chce se mi křičet, ale on nehne brvou, je pořád stejně netečný, pořád stejně daleko a vysoko, vlastně jsem se k němu nepřiblížila ani o píď, vždyť jsem jen 204,5 metru nad mořem.\nJenže tohle je můj Štít Korženěvské. Říká se, že horolezec si na vrcholu ještě neuvědomuje, čeho dosáhl, protože je příliš vyčerpaný, prý mu to dojde až po sestupu, ale mně to dochází hned a úplně všechno, snad je to tím řídkým vzduchem tady nahoře, snad se mi jen nedokrvuje mozek, ale najednou vím, že jsem v tom nevinně, stejně jako Jevgenija, že to nebylo ve mně, ale v něm, prostě o mě nestál a stejně by na ty závody nepřijel a neozval by se, ani kdybych je nakrásně vyhrála, ani kdybych tehdy vyšplhala třeba až na měsíc.\nNa vedlejší tyči se těsně pod traverzou objevuje Milan. Nahlas dýchá a v měsíčním svitu se zdá, že trochu zrudl v obličeji. Napadá mě, co všechno cestou viděl pod mojí vyhrnutou sukní, ale hned si uvědomuju, že je mi to jedno.\n“Co tady děláš?” ptá se s obavou v hlase.\n“No… to vidim. Nemohl jsem tě najít… Už jsem myslel, že jsi odešla…”\n“Jani, já to netušil. Že od vás odešel… Nikdo to netušil. Mysleli jsme, že zas odjel někam na montáž…”\n“No jo… Na to jsem taky spoléhala. Proč myslíš, že jsem vám furt tak cpala to jeho cestování?”\n“Mrzí mě to… Zlobíš se?”\n“Nevim…” chci si ještě užívat svou převahu, i když zloba se v tom řídkém vzduchu dávno rozpustila.\n“Tak už slezem, jo?”\nBaví mě to. Nejistota v jeho očích. Pasu se na ní. Pořád stejnej fracek…\n“Je tu kosa… Pojď dolů, potřebuju kafe!”\nMarně vymýšlím nějaký další důvod k trucování, a tak se rozhoduju zatáhnout drápky. Zničehonic sklouznu od dvacet čísel níž.\nChytá mě rychle za paži a v přítmí se na okamžik zalesknou jeho rozšířené zorničky.\n“Jo,” přikyvuju, i když srdce se na okamžik rozběhne jako při opravdovém vysokohorském výstupu. Milan to zacukání tepu asi cítí v dlani, protože mě radši zase pouští. Je mi to trochu líto.\n“Nešel bys na to kafe ke mně?”\nZase se trochu smutně a zároveň chápavě usměje očima.\n“A co ta tvoje závrať?”\nVytahuju se zase zpátky k němu, naše oči jsou teď ve stejné nadmořské výšce, jen kousíček od sebe, kolem vakuum, pod námi nedozírně hluboká rozsedlina tmy.\n“Vidíš, ne? Už mě přešla…”\n“Jano! Vy už jdete?” volá na mě Jiřka, když s Milanem míříme k východu, “Musím ti vrátit ty boty!”\n“Nech si je…” mávnu rukou, “Nikča z nich stejně za chvíli vyroste…”\nSobidvacet za jejími zády pantomimicky předvádí driblink a dvojtakt se střelbou na koš, ale to už s Milanem vycházíme do liběchovické noci, dvě stě nad mořem, vítr od Labe je cítit rybinou, měsíc se ztrácí v hlubinách nebe a my se držíme za ruce, nejdřív jenom tak zkusmo a opatrně, jako když horolezec zkouší, jestli bere chyt, a on bere, a mně přece jen až teď naplno dochází, jaký vrchol jsem dneska zdolala.\nPomalu odemykám dveře bytu, abych způsobila co nejmenší šramot. Po tmě se zouváme, Milan shodí z ramene popruh od kytarového pouzdra, ale já ho zadržím.\n“Vem si to všechno s sebou do ložnice…” šeptám, “i boty.”\n“A co to kafe?” sykne, zatímco ho táhnu za sebou tmavou předsíní.\n“Až ráno, jo?” zkusím do šepotu naroubovat prosebný tón.\n“Nechtěl jsem ještě usnout…”\nA pak cvakne klika, po ní vypínač a předsíň rozetne klín světla z Nikolina pokoje.\n“No to nemyslíš vážně!?” štěkne její nepřirozeně protažený stín.\nKáva voní, Milan svírá hrnek oběma rukama a sleduje pramínky kouře, které stoupají k rozsvícenému lustru nad kuchyňským stolem. To světlo je bodavé, nepříjemné, připadám si trochu jak pod výslechovou lampou. Nikola se opírá o linku, ruce založené na prsou, dívá se přímo na mě. Milana ignoruje.\n“Něco jsi mi slíbila…” zasyčí.\n“Já vim. A byla to chyba.”\n“Co? To má bejt jako omluva?”\n“Nebudu se ti omlouvat. Nic jsem ti neudělala.”\n”Lhala jsi! To ti jako nestačí? Hlavně, že nasazuješ na tátu, co? Ten by nikdy…”\n“Víš co?” přeruším ji rázně, až překvapeně zamrká a ztichne. I já se trochu podivím, co se právě stalo, ale vzpamatuju dřív než ona. Dojdu až těsně k ní a chytím ji za ramena:\n“Co kdybysme už přestaly hrát tu hru? Obě přece víme, že… ” na okamžik přece jen zaváhám a ona mi hned skočí do řeči.\n“Že co? Tak to řekni! Dělej!”\nNajednou už to nejde zastavit. Před očima mi jako zrychlený film běží všechny ty situace, které se od rozvodu pořád opakují a svou podobností překrývají jedna druhou.\n“Že sou to od něj všechno jenom výmluvy, do prčic! Pořád stejná ohraná deska, pořád stejná vlezle chytlavá písnička, kterou už musíš umět nazpaměť: Tenhle víkend nemůžu, o prázdninách jsem v jů es a o vánocích ve Francii, moje pici mici maus tam má focení, stavim se jen na otočku, narozky nestihnu, něco si kup, tady máš litr, rychlej oběd v meku u benzínky, příště si zajdem na pořádnej stejk, teď fastfoodovou pusu, něco ti přivezu, zaručeně trendy, co tam frčí, příště zaručeně argentinský hovězí a boty na zaručeně surový půlmetrový gumě, zaručeně nakouslý jabko rovnou ze silikónovýho údolí, musim pádit, miluj mě a čekej, zatim si hraj s novym ufounem, snad mi to vyjde, stavit se dřív, než zastará…”\nPři zmínce o silikonovém údolí se mi vybaví žlábek mezi pici micinými umělými pětkami a zhoupne se mi žaludek. Nikolina tvář se mezitím stahuje vztekem, tiskne k sobě čelisti, mhouří víčka do zlověstné úzké škvírky a míří přímo na mě hustými řasami, dokonale ztemnělými značkovou řasenkou, užívanou maskéry filmových hvězd. Zase se zapomněla na noc odlíčit, ještě není tak dospělá a samostatná, jak se tváří, ještě mě pořád potřebuje, letí mi hlavou, aniž bych přestala mluvit:\n“Myslela jsem, že mu to baštíš, čekáš a krmíš tím spolužáky jak kilovejma stejkama, sem flank a šlank, to mám vod fotříka, co je cool a young a nikdy nezastará, zato matka, to je fosilie, seká se a blbne a furt jí dochází baterka, snad aspoň uvaří a vypere, když jí na chvíli vrazíš do nabíječky, zapomeneš se pohrdavě tvářit a zvedat voči v sloup, to jí roz-chodí nejmíň na dva dílky, ať funguje, až za sebou práskneš dveřma, ale jen ať na mě neklepe, nebo nedej bože nečeká a nepřihřejvá večeři, ať se na nic neptá a hlavně ať proboha neni trapná. Jenže já už nemám ty dva dílky, už nemám skoro ani ten jeden, tak co kdybysme se přestaly navzájem ničit, ty přece víš, jak to je, seš bezvadná holka, a nic na tom nezmění, že se tvůj táta chová jako debil…”\nJeště chvíli mě probodává tím temným pohledem, ale její bojovně vztyčená brada se pomalu rozklepe, z očí vyhrknou slzy, žádný holywoodský maskér by už neudržel pigment na místě, najednou mě objímá a vzlyká přímo do mojí bílé halenky, cítím mokro na hrudi, ale nechávám vsáknout všechnu čerň, nepůjde to vyprat, pomyslím si radostně, protože na tom teď nezáleží, tisknu Nikolu k sobě, tak jako kdysi, když byla malá a její pláč ještě bezbarvý jako planý poplach, jako nácvik evakuace pocitů pro případ všech budoucích neštěstí.\nKdyž je temnota jejích očí i téhle noci definitivně pryč, jdeme si s Milanem konečně lehnout, teď už mi postel není velká, nenápadně to zkontroluju rychlým pohledem do zrcadla na skříňové stěně, je to v pořádku, a hlavně, už tam není ona, ta hrozná ženská, co mi pila krev poslední roky, na okamžik mě to zamrzí, protože bych jí řekla to čumíš, co? Tak nečum!, ale to už cítím, jak se mě Milan dotýká, přes kotníky mi bez sebemenšího odporu sklouzávají kalhotky, odkudsi se zvedá pamírský vítr, přebíhá mi po páteři jako tisíc jehel a probouzí skoro zapomenutou, nekonečně dlouho spící mízu.\nZadání Literární soutěže Kultury21 Božská extáze v kultuře lidstva si můžete připomenout ZDE\nPobavte se u románu o neduzích českého školství\nMá cesta za štěstím - autobiografie Mistra\ngottPrávě vychází unikátní autobiografie největší legendy české a československé hudební scény všech dob. Autentický obraz fascinující životní dráhy výjimečného umělce s mezinárodním renomé, který na hudebním nebi začal zářit ve svých dvaceti letech.\nV hlavní roli Tomáš Holý a jeho nesnadný život i tragický konec\nČeský spisovatel, básník a držitel Magnesie Litera – Kosmas Ceny čtenářů za rok 2018 Ota Kars přichází s již druhou knihou o jednom z nejslavnějších českých dětských herců. V hlavní roli Tomáš Holý, tentokrát prostřednictvím krásně zpracovaného grafického románu.\nTapír č. 5/2021\nPáté číslo Tapíra je v prodeji Více o tom ZDE\nTapír č. 4/2021\nČtvrté číslo Tapíra je v prodeji Více o tom ZDE\nAdopce tapíra na rok 2021\nKlub kreslířů a humoristů prodloužila adopci tapíra čabrakového v ZOO Praha na další rok, Více o tom ZDE\nZdeněk Zelenka: „Diváci si neoblíbí pohádku, která je hororová“\nRežisér a scenárista v jedné osobě. Tak to je Zdeněk Zelenka, který je právem považován za nekorunovaného krále české televizní tvorby, neboť dokázal na televizní obrazovky převést mnoho krásných příběhů v rozmanitých...\nBratislava pre všetkých s francúzskym veľvyslanectvom\nTohtoročný dvanásty ročník Bratislava pre všetkých sa za začal 24. apríla slávnostným galaprogramom Cena primátora v primaciálnom paláci v Zrkadlovej sále. V jej priest...\nVyšli demonstrovat. Kdo a za co?\nZáchvaty hokejového šílenství 3: Finská radost, švýcarská pohoda a česká deprese\nKřížovky s vtipy Pavla Kantorka\nKolem ČR na handbike s Koly pro Afriku\nHOVORY W s Burianem a Cibulkou hosty rozesmály až k pláči\nčeských cesta příběh rozhovor divadla světě povídky festival napínavý letos město filmu knihu projekt magie výstava koncerty všechno knihy online první album hudby člověk příběhy kniha podivuhodné kuchyně petra umění muzeum české další thriller která\nDžusy nám mohou pomoci zhubnout\nZdravý životní styl včetně zdravého stravování je nejen hitem, ale i nutností, pokud si chceme dlouhodobě udržet své zdraví. Je to aktivní děj a věc osobního rozhodnutí, které za nás (pokud nejsme děti) nikdo jiný neudělá. Dnešní strava je mnohdy na ...\nDušek se vrací na místo činu - Lávka Open Air Chocerady bude 21. – 27. června\nJiž podruhé si budou moci vychutnat návštěvníci legendární divadelní představení Jaroslava Duška Čtyři dohody, Pátá dohoda a Vizita v rámci Lávka Open Air Chocerady. Vstupenky k dostání v síti Ticketportal.\nČeská televize se vrací k Menzelovi\nNa televizních obrazovkách znovu spatříme základní díla světové kinematografie, ať již se dotýkají hlubin lidské duše (jako Kieslowského triptych Tři barvy) nebo nahlížejí do soukolí mocenského zákulisí, v...


Ze zápasu mě odváželi sanitkou, vzpomínal „basketbalista“ Klaus\nZa dob svých studií hrál prezident Václav Klaus basketbal za klub Orbis Praha. V jednom ze zápasů dokonce tekla krev. "Vezli mě sanitkou do nemocnice, protože ze mě tekly litry krve," zavzpomínal prezident v ČEZ Areně o přestávce euroligového utkání. Klaus je zřejmě jediným prezidentem, který si zahrál nejvyšší basketbalovou soutěž ve své zemi.\nJe to týden,\nco jsem se v práci bavil s chlápkem a ten prý hrál proti Klausovi a docela ho chválil, že hrál velice dobře. Vyprávěl i jak mu to znepřijemňoval a jak ho ,,prasil,, Klause. Snad se nevytahoval, nevím.\nteda nevim co je na tom pravdy, ale nekde jsem cet, ze jen sedel na lavicce a zvanil jak se to ma hrat...no neco jak dnes\nšestice vzpomínali .... fakt děsná čeština !! (nejde o plural. a i kdyby .... )\nnáhodou vpohodě.Rozhodně z něho mám lepší pocit než z mastné tlamy exhibicinosity Paroubka.\nNa tom není nic tak divného. Nic horšího než Paroubek prostě neexistuje.\nAch ta češtin a korektura\n"Tým stál v čelné ligy až do roku 1965" co ta česká jasik, kluku redaktorskej\nRe: Ach ta češtin a korektura\ntak tak. víc korektorů, míň cenzorů\n"Tekly ze mne litry krve ... a všude se válely kusy masa !"\nBravo idnes , tak to je zpráva,\nkterá týranému národu krizí pomůže.\nBudujeme kult osobnosti jako v Rusku?\nAsi ano... co má soudruh agent KGB Putin, musí mít přece i agent KGB Klaus, že?\nRe: Kult osobnosti?\nCo to kecáš....? Hrál v tom týmu, tak nevim, proč by neměl být oceněnej taky...??? To, že má teď jiný zaměstnání než ostatní ho přece nevylučuje z tehdejšího týmu...Tak si tedy nech ty řeči o kultech...\nCca před rokem byl v tv jakýsi pořad, ve kterém Klaus\ndribloval a házel na koš. Asi to byl dvojník, protože tenhle basket nikdy nehrál...\njakou další úžasnou historkou\nnás "basketbalista" oblaží příště\na zapoměl dodat , že byl v nominaci na olympiádu\nv Tokiu !! I tím se už vytahoval . Hrál asi tři zápasy v celku , neuměl nic !!\nRe: a zapoměl dodat , že byl v nominaci na olympiádu\njá ho teda zrovna taky nemusím, ale dostat se do prvoligovýho mančaftu i když jenom na lavku není vůbec špatný.....\nJak vyhnat darebáci?\nExistuje lék?Revoluce 2?Tady se nedá nic dokázat,nebo jo?Jiná vlajka,hymna,jiní poslanci atd.Generální ůklid.Nejsem agresivní?Kolik nás bude?Zkušenost 2 world war opustit bunkry.Založit stranu ale aby to k něčemu vedlo.Asi to nejde?Svoboda slova existuje?\nna kolik litrů to tehdá vydalo.. Normální člověk má tak pět.., ale pan Klaus...! To už se bohužel nikdy nedovíme..\nA Lukašenko hrál první hokejovou\ntak kdo je víc\nJinak samozdřejmě Hodně zdaru pane PRESIDENTE\nBeztak chodil na basket jen kvůli sprchám po zápase a teď se chtěl vrátit do mladých let\na pořád mu padalo mýdlo !!\n...dobrá příležitost pro exhibici zamindrákovaných nul...\nMně se moc libí, že autor vložil slovo basketbalista do uvozovek... Václav Klaus - "prezident" a "basketbalista"...\nAž se v Kremlu otevřou archívy KGB,\ntak životopis pana REKA dozná značných změn.\nPan Prezident byl dobry ve vsem co delal\nskoda jen ze nemuze kandidovat i do tretiho funkcniho obdobi.\nRe: Pan Prezident byl dobry ve vsem co delal\njo jo.., to bejvalo jeste v dobach, kdy delal jenom to, cemu rozumel..\nMozna byl v minulosti Klaus spjat s komunisty, ale kdo nebyl z tech co chteli neco dokazat?\nNeni zadny dukaz, ze by za komancu Klaus nekomu uskodil, takze me spis zajima to, co dela pro nasi republiku ted. Na roudil od tech prodejnych dewek v PSCR a senatu on nema zajem na tom aby nasi zemi ridili nejaci cizaci z Bruselu. Bohuzel neodolal naporu, ale aspon vynutil pojistku na ochranu BD\n..jj, on jen prodal-utopil-zasantrocil vsechno co mohlo vyrabet..jinak je dobrej president.\nkua co je "PSCR"?\nZřejmě tam mělo být PS PČR (Poslanecká sněmovna Parlamentu ČR).\nV. Klaus nemohl nastoupit ve hře za Orbis Praha, protože jeho basketbalové výkony byly směšné. Jelikož neustále někoho otravoval, nějaký komunistický papaláš se smiloval a do klubu a sestavy jej připsal. Všem, i tomu papalášovi, ale bylo jasné, že z lavičky nevstane.\nJestli je tu někdo, kdo viděl hrát pana prezidenta tenis - tak stejně tak hrál ten basket.\nRe: Ve skutečnosti to bylo takto:\njasne, a proto byl i v reprezentaci junioru a dorostu...\nJina tvar Vasicka ... ?\n"Kdybych se přiznal, tak jsme možná nevyhráli".Tuto větu měl pronést někdy před čtvrt stoletím Václav Klaus.Parta jeho přátel si jednou vzala na paškál Maradonu za gól rukou, který dal Angličanům na mistrovství světa v Mexiku. Všichni se shodli na tom, že se slavný hráč zachoval jako prevít. Ovšem jen do chvíle, než promluvil Klaus. „Jak ho můžete odsuzovat, když se mu podařilo obehrát i rozhodčího a klamání rozhodčího je součástí hry. Že ten gól padl, je potřeba vytknout rozhodčímu. Byla to jeho chyba, že ho neviděl“. A pak připomněl vlastní příklad, kdy v nějakém zápase ve volejbalu se při rozhodujícími míči dotkl nedovoleně sítě. Věděl o tom, všichni protihráči ho vyzývali, ať se přizná, rozhodčí si toho nevšiml, on se nepřiznal a zápas skončil výhrou jeho týmu. „Považuji to za normální a správné, kdybych se přiznal, tak jsme možná nevyhráli“, dodal.\nRe: Jina tvar Vasicka ... ?\nTo přesně vystihuje povahové rysy,toho to jediného,mezi spravedlivými,ale všeho jenom do času......\nBohuzel to neni Vaclavova jina, ale prava a vlastni tvar. A u Vaclava nejde o to ze by tym ve kterem hral prohral, ale tym by prohral JEHO vinou. To by jeho nemocne EGO neuneslo ... Stydim se za prezidenta CR stydim se za V. Klause CR si zaslouzi lepsiho prezidenta\nJe velka skoda, ze se v Cechach vi jen o mych uspesich v basketbalu (v A tymu Vysehradu, nikoliv v B tymu, jak nekteri zneuzivatele internetove svobody zakerne uvadeji).\nMalo se uz ale vi, ze jsem byl prvnim Cechem, ktery vyzkousel surfovani.\nJe smutné, že ani ten basketbal ho do výšin nedostal. To až my, omezení ve svém rozhledu, jsme ho dosadili do politiky.....\nbasket mel jako konicek, bylo dopredu jasne ze priorita pro nej je ekonomicka sfera\nMáte pravdu.Hájil direktívní ,plánovitou ekonomiku a to ještě v roce 1989 v USA,tuším že to bylo v Baltimore.To mu již vytknul i J.Sachss,kterým se podobně,jako M,Friedmannem a von Hayekem po r. 1989 tento"světový ekonom" a "národohospodář",tak rád oháněl.\nS mohutnym Paroubakem???\nCo litry! Kubíky, cisterny, potoky!\nRe: Co litry! Kubíky, cisterny, potoky!\nTrochu respektu - pan prezident hrál nejvyšší soutěž v době kdy se nedchazelo hrát do zahraničí a kdy se hrála soutěž se Slováky takže to nebylo vůbec neco jednoduchyho , krom toho byl vynikající student a hovoří plynule třemi světovými jazyky a co umíte vy kromě plácání na internetu??\nškoda, že se neodcházelo hrát do zahraničí. při troše štěstí tam moh zůstat\nDo zahraničí jezdil rád, studoval tam, to víte, kdo umí, ten umí, možná i ten basket se tam mezi psaním ledasčeho naučil...\nplacam stejne co von, nastesti mam dost zdravyho usudku abych s tim nelez na verejnost a netropil ze sebe sasky\nJo a ty litry ztracené krve zanechaly trvalé následky\nna jeho zdraví s nepříjemnými dopady na celou zem


Nejprve přemýšlet, potom jednat | Vesmont\nPublikováno 26.5.2019 Od vesmont.cz\nNejprve přemýšlet, potom jednat\nKonečně jste se dočkali a budete se stěhovat do nového. Bylo už na čase! Rozrostli jste se o dalšího potomka a i ten domácí miláček rodiny hodně povyrostl. Vše se zdá být skvělé, jen to samotné stěhování vám nedá spát. Není divu, všeobecně se totiž považuje za hotovou noční můru. Musíte si všechno do detailu promyslet a zařídit tolik věcí. Vězte, že stěhování je časově náročné. A navíc se nejedná o úplně levnou záležitost. Krabice, obalový materiál, služby stěhovací firmy, případné zapůjčení aut s tažným zařízením, pokud sami takové nevlastníte. Možná by bylo na místě zvážit, zda si i na své auto tažné zařízení ještě rychle nepořídíte, protože to se vám bude hodit vždy. vám vysvětlí, proč je tak výhodné mít na svém autě tažné zařízení, i kdybyste se nechtěli stěhovat.\nPřestěhovat váš celý dosavadní život na jiné místo vyžaduje dokonalou organizaci. Napište si proto na papír vše, co budete muset absolvovat proto, aby měl váš přesun co nejhladší průběh.\n1. Musíte vědět, kdy přesně k akci dojde a podle toho začít balit věci. Je jasné, že některé z nich budete do poslední chvíle potřebovat, proto zapřemýšlejte, kdy a co zabalíte jako první a co naopak jako poslední.\n2. Sežeňte si dostatek krabic a jiného obalového materiálu. Nemyslete si, krabic a různých obalových folií budete potřebovat víc než dost. Mějte na paměti, že ne všechny krabice jsou ke stěhování vhodné. Budete přenášet křehké sklo nebo porcelán. Pokud chcete alespoň trochu ušetřit a krabice si sehnat například v obchodech, kde jsou k dispozici zdarma po výkladu zboží, začněte je shánět dostatečně dopředu. Samozřejmě můžete krabice i zakoupit přesně podle vašich požadavků. Jde ale o poměrně zbytečné náklady a peníze navíc se vždy hodí.\n3. Udělejte si seznam, kam co ukládáte. Je totiž dost o nervy potom hledat zubní kartáčky nebo důležité dokumenty v desítkách krabic. Díky předem připravenému seznamu se vyhnete i případným hádkám v rodině a co víc, nebudete-li stále něco hledat, dojde i k úspoře vzácného času.\n4. Pečlivě zvolte, jakým způsobem budete své věci převážet. Zvolíte-li služby stěhovací firmy, pak bude stěhování určitě rychlejší a navíc se nenadřete. Vše vlastně zařídí za vás. Ale pozor, nejde o zrovna levnou záležitost. Zvolit můžete si kamarádskou výpomoc, pokud vaši známí vlastní větší auta nebo auta s tažným zařízením a vozíkem.\nPředchozí příspěvekPředchozí Rozviňte talent\nNásledující příspěvekNásledující Sex jaksepatří


Vysoká škola báňská otevřela novou výzkumnou platformu - CzechInvest\nHomepage > Novinky > Červen 2021 > Vysoká škola báňská otevřela novou výzkumnou platformu\nPodnikáš, začínáš podnikat nebo máš zatím jen inovativní nápad? Přihlas se do soutěže CzechInvestu a\nProběhne historicky největší setkání českých a tchajwanských podnikatelů\nZahraničíČRInvesticeStrojírenstvíIT & softwareBusiness\nZaměří se na inovace pro řízení energetiky, umělou inteligenci a chytrou průmyslovou výrobu\nVysoká škola báňská Ostrava (VŠB-TUO) 8. června slavnostně otevřela Fraunhoferovu inovační platformu pro aplikovanou umělou inteligenci, materiály a výrobu. Iniciativa je výsledkem dlouhodobé spolupráce VŠB-TUO s prestižní německou výzkumnou institucí Fraunhofer-Gesellschaft. Jejím cílem je výzkum a rozvoj potenciálu, který nabízejí technologie pro správu energie, umělá inteligence (AI) a inteligentní výroba v průmyslu.\nMezi řečníky, kteří platformu představili, se vystřídali: rektor VŠB-TUO, prof. Václav Snášel, ministr průmyslu a obchodu, Karel Havlíček, hejtman Moravskoslezského kraje, Ivo Vondrák a zástupci partnerské instituce Fraunhofer-Gesellschaft. Za CzechInvest se zúčastnili ředitel, Patrik Reichl a manažer ostravské kanceláře, Jan Belardi.\nPlatforma bude sloužit k výzkumu potenciálu a inovací technologií k řízení energetiky, umělé inteligence a chytré průmyslové výroby. Zaměří se také na možnosti snižování emisí oxidu uhličitého, nové systémy na skladování tepelné energie v průmyslu a rekuperaci tepla.\nV rámci této ambiciózní iniciativy přispívají všichni partneři svými vlastními odbornými znalostmi: VŠB-TUO v oblasti umělé inteligence a výpočetní techniky nové generace, Fraunhofer ICT v materiálovém výzkumu a energetických systémech a Fraunhofer IWU ve výrobní technologii a výrobě. Spojení těchto kompetencí umožňuje partnerům nabízet obzvláště výkonná řešení pro celý průmyslový hodnotový řetězec.


Manželé z Královéhradecka oživují tradici výroby podkrkonošského sirobu. Vaří ho celý den i noc | Hospodářské noviny (IHNED.cz)\nManželé z Královéhradecka oživují tradici výroby podkrkonošského sirobu. Vaří ho celý den i noc\nPetra a Zdeněk Stránští začali s výrobou před třemi lety. Sami řepu čistí, vaří a vymysleli i speciální technologii. Letos chtějí uvařit až dva tisíce lahví sirobu. autor: HN – Matej Slávik\nrodinné firmy byznys cukrovar\nPetra Stránská nese na talířku makovou buchtu, posypanou nastrouhaným perníkem a přelitou hustým hnědým sirupem. "Tohle je typické podkrkonošské štědrovečerní jídlo, někdy se mu říkalo i peciválky. Je zalité sirobem vyrobeným z cukrové řepy," usmívá se.\nVánoce a štědrovečerní dezert jsou pro většinu lidí ještě daleko, ne však pro Petru Stránskou a jejího manžela Zdeňka. Ti jako jediní sirob ve velkém vyrábějí v rodinném domku na Královéhradecku.


Proběhl úklid břenů ÚN Nechranice - ČRS Ústí nad Labem\nTuto sobotu proběhl úklid břehů ÚN Nechranice, kterého se účastnilo celkem 65 dobrovolníků nejen z řad rybářů, ale i široké veřejnosti, včetně např. členů SDH, případně vrcholného managementu Povodí Ohře, s. p., se kterým na akci dlouhodobě spolupracujeme. Povodí Ohře, s. p., se stará rovněž o svoz a likvidaci odpadu, kterého se podařilo sebrat velké množství, i v následujících dnech bude odpad svážen na místo, kde bude naložen na kontejnery a odvezen k ekologické likvidaci.\nAkce se s ohledem na restrikce spojené s onemocněním covid v předchozích dvou letech nekonala. Těší nás, že jsme po několika letech viděli opět známé tváře, smutná je ovšem skutečnost, že nových účastníků jsme zaznamenali naprosté minimum. Děkujeme všem srdcařům, kterým není okolí našeho největšího mimopstruhového revíru lhostejné. Pro všechny zúčastněné bylo připraveno i občerstvení a drobné upomínkové předměty s logem Severočeského ÚS (propisky, magnetky, metry apod.).\nMnožství odpadu nezůstává samozřejmě pouze po rybářích, ač učitá část byla zcela jistě dílem nevychovaných rybářů. Apelujeme proto, udržujte na svých lovných místech pořádek, jinak mohou následovat postihy! Dle jednotného sazebníku kárných opatření hrozí viníkům odebrání povolenky až na 6 měsíců!\n01.05.2022, Český rybářský svaz


Jaký příběh se ukrývá za nacistickým zlatým vlakem?\n→ Jaký příběh se ukrývá za nacistickým zlatým vlakem?\nV posledních několika týdnech se objevuje zpráva o možném objevu nacistického zlatého vlaku. Je zde ale mnoho mnoho otázek. Co přesně se ve vlaku nachází? Komu ze zákona náleží obsah vlaku? Co by se mělo udělat se zlatem? Tyto a další otázky stále zůstávají nezodpovězeny.\nByl to vlastně malý obrněný vlak s délkou 100 až 150 metrů. Předpokládá se, že vezl velké množství drahých kovů, zejména zlato, drahokamy, zbraně a různá umělecká díla, včetně ruské Jantarové komnaty. Vlak byl naložen, když se přibližovala sovětská Rudá armáda a měl namířeno do Vratislavi, ale nikdy tam nedojel. Je zde mnoho spekulací, že vlak byl ukryt. Někteří lidé se domnívají, že náklad obsahoval až 300 tun drahých kovů, umění a zbraní a dalších cenností.\nJak byla zjištěna a potvrzena poloha vlaku\nS pádem Třetí říše byli nacističtí vězni nuceni vykopat přes pět mil tunelů kolem oblasti polského Walbrzychu, kde údajně ukryli vojenské předměty a další cennosti. Mapu k tomuto pokladu velmi neochotně poskytli dva hledači pokladů, kteří si nárokují každý 10 % z celkové budoucí ceny. Polské úřady již na místo nechaly dovézt georadar, aby ověřily, zda se vlak v tunelu opravdu nachází. V tunelech se něco opravdu nachází a je to více než 100 metrů dlouhé. Předpokládá se, že přístup k vlaku bude velmi nebezpečný. Bude potřeba zneškodnit výbušniny a možné nastražené pasti, které by mohly celou akci překazit.\nKdo má práva na obsah vlaku?\nStále ještě je nutné počkat na to, co se bude ve vlaku nacházet, ale i přesto zde existuje několik států i jednotlivců, kteří si již nárokují podíl. Několik přeživších má i po sedmdesáti letech po válce na obsah vlaku největší práva, ale Polsko s tímto tvrzením příliš nesouhlasí. Rusko, které osvobodilo Polsko od nacistů během 2. světové války, si také nárokuje část obsahu jako náhradu za vojenské náklady a konkrétně požaduje jakékoliv ruské umění ve vlaku, včetně Jantarové komnaty, Barokní komnatu z jantarových panelů, plátů zlata a zrcadel, které zmizely z Petrohradu během války. Také je zde dvojice již zmíněných hledačů pokladů, Polák a Němec, kteří si nárokují 10 % z pokladu za jeho objev.


Theseus and the Maze - pověst o bájném Mínotaurovi - iDNES.cz\n19. června 2008 12:00, aktualizováno 10:39\nBájný Theseus opět ožívá aby se utkal s Minotaurem a především se pokusil vymotat z dosti složitého bludiště. Ovšem tentokrát bez pomoci užitečné Ariadniné nitě...\nTéma labyrintu zůstalo zachováno i v této hříčce jmé nem Theseus and the maze, jež stojí někde na pomezí mezi arkádou a logickou hrou. Hlavní hrdina se mocnému božskému stvoření příliš nepodobá, což ale do jisté míry souvisí s jeho malou výškou a tak trochu úsměvným obličejem. To ale v tomto případě vůbec nevadí. Cílem totiž bude uniknout z bludiště jak nejrychleji to půjde a ani u toho nemusíte zabít žádnou potvoru. I když mi na první pohled přišlo vymotání se z jediného bludiště jako otázka několika málo chvil, hra mě brzy přesvědčila o opaku. Než skutečně spatříte konec, budete se dosti dlouho trápit s herními mechanismy, jež nenabízí nic přehnaně jednoduchého.\nZa prvé půjde o to, dobře se poprat s prostředím. To čerpá z 2D arkádových her, to znamená, že nabízí velké množství překážek, propastí a bodáků, na něž můžete jednoduše spadnout a umřít. V takové chvíli přijdou vhod časté savepointy, kam se v případě smrti navracíte. Dalším velmi podstatným prvkem jsou teleporty. Vzhledem k tomu že bludiště je dosti velké a dosáhnout vyšších pater není snadné, bude třeba využít služeb teleportu. Ten je schopen vás přenést zcela na druhou stranu, ovšem dopředu nevíte, se kterým výstupem je spojen, což může být trochu problém. Dále je třeba dávat si pozor na občasné překážky jako jsou jezdící plošinky, jež by vás okamžitě přimáčkly a pak třeba také padající kapičky slizu. I když skapávají v malém množství, v případě dotyku vás na místě usmrtí.\nBludiště zpracované v této hře je opravdu rozlehlé, postupně se vám odhaluje mapa a než se podíváte do všech zákoutí, bude to poměrně trvat. Přesto se není třeba bát. Hra je dosti lineární a bloudit v ní vlastně nebudete. Vždy máte k dispozici jen jedinou průchodnou cestu, tou se dostanete k tlačítko. Tlačítko na obrazovce vykouzlí novou plošinku a díky ní budete moct kupříkladu překonat propast s mnoha bodáky a tím se posunout o kus dále. Možností je zkrátka nespočet a ani grafická stránka na tom není nejhůře, i když je neustále stejná a to i ve vyšších patrech, což je neskutečná škoda.


Kavkazský pastevecký pes povaha | mohutný kavkazan je pes výjimečných vlastností\nPovaha: Kavkazský pastevecký pes neztratil ještě mnoho ze své přirozenosti. V zemi svého původu chránil stáda dobytka před divokou zvěří a zloději. Má silný teritoriální instinkt, je odvážný, tvrdý a sebevědomý Kavkazský pastevecký pes je přírodní plemeno, jehož původ sahá do středověku. Psům se říkalo medvědobijci pro jejich sílu a odvahu při ochraně majetku pána. Tehdejší výběr pro chov byl neúprosný. Pokud pes neubránil stádo před medvědem nebo vlkem, byl utracen Kavkazský pastevecký pes je obří plemeno a ikdyž je obecně považován za zdravé plemeno, ani jemu se některá onemocnění, která jsou pro velká plemena typická, nevyhýbají. Dysplazie kyčelních kloubů je jeden z nejčastějších problémů, také mohou trpět na šedý zákal Povaha. Kavkazský pastevecký pes je hrdý, dominantní a rozený ochránce. Ve své domovině je stále využíván jako pastevecký pes, který hlídá dobytek a majetek. Ostrost a nedůvěra k cizím lidem je pro něj typická Kavkazský pastevecký pes, též kavkazský ovčák nebo zkráceně kavkazan) je psí plemeno, původně určené k obraně a hlídaní dobytka.Jde o obtížné plemeno vhodné jen pro velmi zkušeného chovatele. Nepatří do rukou začátečníkovi, psychicky labilnímu člověku nebo jedinci se slabou fyzickou dispozicí\nKavkazský pastevecký pes je harmonicky stavěný, veliký, silný pes s masivní kostrou a mohutným svalstvem, nepatrně obdélníkového formátu. Pohlavní výraz je dobře vyjádřený. Samci v porovnání se samicemi jsou osvalenější s dobře vyvinutým kohoutkem a větší hlavou Povaha. Kavkazský pastevecký pes je sebevědomý. Nesnese nespravedlnost. Je nezávislý a spoléhá jen sám na sebe. Je to odolný, vytrvalý a samostatný pes. Má bleskurychlé reakce a vlastní uvažování. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Jeho ostrost se nesmí nikdy dostat mimo kontrolu jeho pána Ovčáčtí psi pomáhali a pomáhají přímo při vlastní práci, kdy pes řídí pohyb stáda. Používají se pro práci s ovcemi, ale mohou pást i kozy, nebo drůbež (kachny). Jedná se o psy lehčí konstrukce, velice dobře pohyblivé Kazan (č. 5996 ), nejspíše X kavkazský pastevecký pes, štěně, asi 4 měsíce starý pes (k 28.8.2019), váha při příjmu 14.5 kg (k 28.8.2019), v kohoutku cca 46 cm (k 28.8.2019), Po příchodu do útulku měl ranky po těle, nyní je kompletně očkován DHP+C+R do října 2020, je silně nedůvěřivý, paličatý, ps. Kavkazský pastevecký pes - povaha Kavkazský pastevecký pes (také Kavkazský ovčák nebo Kavkazák) je nebojácný, spolehlivý ochránce, který má rád velkou rodinu. Je silný, vyrovnaný, klidný, má dobrou obrannou reakci, projevovanou v aktivní formě. Ostrost a nedůvěra k cizím lidem jsou pro toto psí plemeno typické\nKavkazský pastevecký pes neboli kavkazský ovčák či zkráceně kavkazan byl původně určený k obraně a hlídaní dobytka. Není tedy divu, že se jedná o plemeno s drsnější povahou, které je vhodné pouze pro ty chovatele, kteří mají trpělivost a především pevnou ruku ve výchově Kavkazský pastevecký pes - povaha? Přidejte téma Přidejte téma Otočit řazení příspěvků Žolík.1. 29.8.2016 11:27. XXX.XXX.1.193. Zdravím chtěl bych se Vás zeptat mám štěně 3 měsíčního kavkazaka je plachý, bojí se lidí, zvuku i štěkajích psů myslíte si že je to špatně?. Kavkazský pastevecký pes je pes, který ke svému životu potřebuje práci, ať již je to hlídání rodinného domku či farmy se zvířaty nebo areálu. Potřebuje dostatek pohybu. Jeho hustá srst ho ochrání před mrazem i vedrem Kavkazský pastevecký pes je skromný až uzavřený naprosto samostatný a sebejistý pes. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Má bleskurychlé reakce a vlastní uvažování bez předchozího varování. V rodině je milý a přátelský se značně rozvinutým obranářským instinktem Povaha. Anatolský pastevecký pes je rozený hlídač a ochranář. Své teritorium brání sebejistě, ale bez agresivity, a pokud nemá oplocený pozemek, má tendenci ho neustále zvětšovat. Cizího člověka do něj pustí, jen když jde s jeho pánem. Kavkazský ovčák Sebevědomé plemeno vhodné pro zkušené chovatele 1 inzerát.\nKavkazský pastevecký pes potřebuje pevnou ruku, ale myslíme důslednou nikoliv fyzické násilí, a pána, který ví co dělá. Je naprosto nevhodný pro začátečníky, potřebuje zkušeného psovoda. Pořídit si takové plemeno je velký závazek, jeho výchova i výcvik musí započít v ranném věku a socializace musí probíhat.\nkavkazský pastevecký pes - [30.11. 2020] Prodáme štěňáta kavkazskeho pateveckeho psa, šest kluků pět holek různé barvy již k odběru bez PP, rodiče možno vidět. Pro více informací volejte na číslo +42072797245\nPOVAHA A TEMPERAMENT: Chování je vyrovnané, aktivní, sebevědomé, nebojácné a nezávislé. Kavkazský pastevecký pes je oddaný svému pánovi, je vynikajícím strážním psem. HLAVA MOZKOVNA: Hlava je mohutná, masivní, široké lícní kosti. Při pohledu shora hlava připomíná tupý klín se širokou základnou Povaha: Kavkazský pastevecký pes neztratil ještě mnoho ze své přirozenosti. V zemi svého původu chránil stáda dobytka před divokou zvěří a zloději. Má silný teritoriální instinkt, je odvážný, tvrdý a sebevědomý. Je velmi ostražitý a má silný obaranářský pud. Hustá srst jej chrání proti nepříznivým vlivům. KAVKAZSKÝ PASTEVECKÝ PES registrováno pod FCI . odkaz na původní webové stránky . AKTUALIZACE . 18.5.2016. JSME ČLENY EUROPEN DOG SHOW BRNO 25.10.2014 Mefisto Maisur Perla Kaukazu . tř. vítězů - V1, CAC . Hatun Mount Chan. tř. mladých - V Středoasijský pastevecký pes (anglicky: Central Asian Shepherd, rusky: Среднеазиатская овчарка, zkratka SAO), v asijských zemích také nazývaný alabaj, je molossoidní pracovní psí plemeno původem z Turkmenistánu (tzv. Turkmenský alabaj) a dalších států střední Asie.Středoasijský pastevecký pes má kvůli velkému území, na němž je chován, mnoho. Ukázka práce pasteveckého psa - pyrenejského horského psa. Video bylo přeloženo a zpracováno pro Klub chovatelů slovenských čuvačů v ČR. V posledních letech.\nKavkazský pastevecký pes je psem, který je silně vázán na osoby, s kterými se denně setkává. Opravdu mu tedy nestačí, když někoho do svých tří let vidí cca 3x. K cizím lidem je nedůvěřivý a ostražitý. Jelikož je to plemeno, které samo vyhodnocuje situaci a rozhoduje, kdy má zasáhnout, může se stát to, co se stalo. Kavkazský pastevecký pes Kavkazák je také uznán Mezinárodní kynologickou federací a patří do skupiny 2 FCI. Velikost i hmotnost se pohybuje v podobných číslech u obou plemen, kavkazák má u psů minimální kohoutkovou výšku 68 cm a u fen 64 cm, hmotnost pak minimálně 50 kg u psů a 45 kg u fen Prodám Kavkazský pastevecký pes Prodám Kavkazského pasteveckého psa - Chovateľská stanica Mount chán , ponúka na predaj steniatka s PP z vrhu V narodene 7.10.2020 zo spojenia mama:Ruby Mount chán prekrásna mlada pracovná suka s typi.. Velký, kompaktní, silný dobře osvalený pes s bohatou srstí. Povaha: Velice aktivní nervová soustava, povaha vyrovnaná, klidná. Reakce převážně obranářská, bez projevu agresivity. Zaměnitelné plemeno: S kavkazským pasteveckým psem, který je větší a huňatější a jemuž se nekupíruje ocas. Kavkazský pastevecký pes\nKerásek, Plechová dóza - kavkazský pastevecký pes, objem 1,5 l, velikost 10x10x14,5 cm. Plechová dóza stříbrné barvy ve tvaru obdélníku, víčko je na pantíky, s perokresbou psa plemene kavkazský pastevecký pes. Vnitřní prostor je určen pro 20 - 30 kusů balených pralinek, nebo pro malé tab.. Standard plemene uvádí: Předpokládá se, že kavkazský pastevecký pes pochází ze starověkých psů z Kavkazu. Rozšíření tohoto plemene zahrnuje oblasti od kavkazských hor po travnaté stepi jižního Ruska. Na formování plemene neměl vliv pouze přirozený výběr, ale také tradice národů osidlujících oblast Kavkazu Využití psa: služební, pastevecký. Povaha. Plemeno kavkazského pasteveckého psa má bleskurychlé reakce a vlastní uvažování. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem, proto je to pes pro zkušené kynology, kteří mu zajistí dokonalý výcvik a pevnou ruku, aby jeho ostrost byla pod kontrolou Kavkazský pastevecký pes Pro popis tohoto plemene jsem si vypůjčila text z webové strániky velice zkušené chovatelky paní Dany Burianové. Z chovatelské stanice manželů Burianových jsme si Woodyho přivezli a s tím, co paní Burianová uvádí naprosto souhlasím Kavkavský ovčácký pes Povaha. Povaha je to, co je na kavkazákovi považováno za nejcennější. Je to silný, impozantní pes, bez známek hysterie a vždy s výraznou obrannou reakcí. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Jeho ostrost se nesmí nikdy dostat mimo kontrolu svého pána\nKavkazský pastevecký pes. Výška: 68-100 cm. Váha: 50-100 kg. Kavkazáci jsou potomky dogovitých (molossoidních) psů chovaných před více než 1500 lety k ochraně stád v horách a podhůří Kavkazu. Nemá ustálenou délku srsti, ani zbarvení, může být šedý, černý, rezavý i s bílými znaky Povaha plemene Kavkazský pastevecký pes je sebevědomý. Nesnese nespravedlnost. Je nezávislý a spoléhá jen sám na sebe. Je to odolný, vytrvalý a samostatný pes. Má bleskurychlé reakce a vlastní uvažování. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Jeho ostrost se nesmí nikdy dostat mimo kontrolu jeho pána\nVideo: 14 důvodů, proč si (ne)pořizovat kavkazského pasteveckého\n8 месяцев назад. štěňata-vrhD Kavkazský pastevecký pes. smejkalt. 9 лет назад. Středoasijský pastevecký pes.kavkazský pastevecký pes caucasian ovcharka egon něžný obr první žižice 25 2 2012, dojení ovcí, dokumentárny cyklus dá sa to proti veľkým šelmám, arlett iluze zkouška vloh ovčáckého psa.\nV roce 1999 Českomoravská kynologická unie schválila změnu názvu tohoto plemene a z kavkazského ovčáka se v mžiku stal kavkazský pastevecký pes. Bylo to údajně proto, že se nejedná o ovčáckého psa, nýbrž psa pasteveckého, (snaha psy jednoznačně rozškatulkovat)\nPovaha plemene. Kavkazský pastevecký pes je sebevědomý. Nesnese nespravedlnost. Je nezávislý a spoléhá jen sám na sebe. Je to odolný, vytrvalý a samostatný pes. Má bleskurychlé reakce a vlastní uvažování. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Jeho ostrost se nesmí nikdy dostat mimo kontrolu jeho pána\nZajímavosti: Kavkazský pastevecký pes je nádherné přírodní plemeno , které nepodléhá módním vlivům v křížení . Je stále zachována jeho původní podoba a charakteristický ráz plemene . Příjemně ostražitá povaha a přítulnost ke své lidské smečce Plemeno Kavkazský pastevecký pes. Povaha. Povaha je to, co je na kavkazákovi považováno za nejcennější. Je to silný, impozantní pes, bez známek hysterie a vždy s výraznou obrannou reakcí. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Jeho ostrost se nesmí nikdy dostat mimo kontrolu svého pána Poradna: Kavkazský pastevecký pes, Kavkazský pastevecký pes jsou velice vytrvalí a dobře přizpůsobeni k extrémním podmínkám životního prostředí Kavkazský pastevecký pes - profil plemene Celkový vzhled. Kavkazští ovčáci jsou více než středně velcí případně velcí psi od silné až po hrubou tělesnou stavbu, jsou od přírody ostří a k cizím lidem nedůvěřiví. Povaha. Silná, vyrovnaná, klidná. Povahový typ s dobře vyhraněnou obrannou reakcí, projevovanou.\nPOVAHA A TEMPERAMENT: Chování je vyrovnané, aktivní, sebevědomé, nebojácné a nezávislé. Kavkazský pastevecký pes je oddaný svému pánovi, má vynikající vlohy pro hlídání a vrozenou nedůvěru k cizím lidem. HLAVA MOZKOVNA: Hlava je velká, masivní, široké lící kosti. Při pohledu shora hlav Kavkazský pastevecký pes. Výška:62-65 cm,Váha:70 kg. Srst:Rovná,hustá,hrubá s podsadou. Věk:10-11 let. Další znaky:černý či hnědý nos,oči poměrně hluboko vsazené,vysoko nasazené trojúhelníkoví uši,chrup je silný a nůžkový,krátký a silný krk,hřbet je rovný a velmi široký,ocas je vysoko nasazený a srpovitý.\nKavkazský pastevecký pes, chovatelská stanice z Bllerkova, fotogalerie, výsledky výstav Chovný pes: DKK 1/1, DLK 0/0, 9 x Vítěz soutěže Super povaha KRaAOP. Chovatelská stanice kavkazských pasteveckých psů z Bllerkova FCI MVDr. Zuzana Nevrl� povaha: průchod bonitační komise - klidný průchod skupinou osob - klidný kontrola, měření - klidný figurant probíhá - útočný figurant útočí na jednotlivé psy - útočný No a co se týče zbytku, tak výška 75cm, délka 76cm, obvod hlavy 65 cm, obvod nadprstí 19cm, obvod hrudníku 99cm, délka hlavy 31cm a délka čenichu 13cm Jen její povaha už moc neodpovídá správnému chování leonka. Sára je bázlivější a není moc sebevědomá, i když společností Maxe se to lepší. V jejích třech letech jsme jí domů pořídili kamaráda - štěně plemene kavkazský pastevecký pes Kavkazský pastevecký pes- Kavkazskaia Ovtcharka. Kavkavský pastevecký pes je neobyčejně odvážný, hrdý a sebevědomý, spíše uzavřené povahy.Jeho vedení není snadné, zejména pro značnou agresivitu až zlobu, je však dobře cvičitelný i ke služebním účelům, především jako obranář a samozřejmě hlídač Celkový vzhled : Kavkazský pastevecký pes je o něco větší než středně velký,případně velký pes,se stavbou těla od silné až po hrubou,od přírody ostrý a k cizím lidem nedůvěřivý.Tyto zvláštnosti a navíc jeho vytrvalost,nenáročnost a schopnopst přizpůsobit se nejrozdílnějším povětrnostním podmínkám nabízejí možnost jeho využití v téměř všech.\nNEJLEPŠÍ OCHRANA RODINY A MAJETKU - KAVKAZÁK Kavkazský pastevecký pes - pejsek s PP FCI Otec Vabank Erudit, matka Ajsha Badoza. Oba rodiče mají vyrovnané povahy, perfektní obrannou reakci a vrozený instinkt hlídat a bránit. Nezávazná návštěva po domluvě možná. Pouze osobní odběr, možno ihned. Pejsek je očkován a odčerven Kavkazský pastevecký pes, Bišonek. Úvod Doba starých kočovných pastevců, putujících se svými stády za lepšími pastvinami, jež na své cestě potkávají nebezpečí v podobě lítých šelem, hlavně vlků, u nás už dávno skončila, ale nejúčinnější zbraň proti této neúprosné pohromě zůstala, je tu s námi Kavkazský ovčák neboli podle nového Kavkazský. Kavkazský pastevecký pes je velký pes, který původně pochází z bývalého Sovětského svazu. Jeho plemenný standard je dnes pod záštitou Ruska. FCI vede kavkazského pasteveckého psa ve skupině 2, sekci 2.2 (molossoidní plemena horského typu) Kavkazský pastevecký pes. Kavkazský pastevecký pes - Kavkazskaia Ovtcharka Zeme původu: Rusko. DATUM PUBLIKACE ORIGINÁLNÍHO PLATNÉHO STANDARDU: 30. 01. 1985. POVAHA / TEMPERAMENT: Ostražitý, aktivní pes, vyrovnaný, silný, klidný. Obranné reakce jsou velmi dobře vyvinuté, pes velmi aktivně reaguje na ohrožení.. První jedince plemene kavkazský pastevecký pes přivezli z bývalé NDR manželé Řapkovi z Rokycan. Pozn. text psaný kurzívou je citován z článku zveřejněném v časopise Fauna, jehož autorkou je paní Jiřina Řapková\nKavkazský pastevecký pes , Prodám, Cena: Dohodou, Lokalita: Praha - východ - detail inzerátu č. 9547\nKavkazský pastevecký pes, Caucasian Shepherd, Caucazian Ovcharka, кавказская овчарка, კავკასიური ნაგაზი, Owczarek kaukask\nDovoluji se představit vám naši chovatelskou stanici ERUDIT , pod kterou chováme impozantní a starobylé plemeno KAVKAZSKÝ PASTEVECKÝ PES. Cílem naší chovatelské činnosti je odchovávat co nejkvalitnější jedince a to nejen v exteriéru.Velmi důležitá je pro nás také vyrovnaná povaha a zdraví\nInzerát Kavkazský pastevecký pes x sl. Čuvač v okrese Jihlava, cena 6000Kč, od inkamala na Sbazar.cz. Popis: Nabízím poslední krásnou fenečku čuvače x kavkazkeko psa.Klidna povaha.Fenečka je očkovaná,čipovaná odčervená.Připravena k odběru Kavkazský pastevecký pes CHARAKTERISTIKA Hlídací pes. VÝŠKA Psi mají v kohoutku minimálně 65 cm, feny 62 cm. SRST Podle druhu srsti rozlišujeme tři typy : dlouhosrstý s límcem a kalhotkami, krátkosrstý a smíšený typ, s podlouhlou srstí bez límce a kalhotek KAO - nekompromisní ochránce majetku a rodiny. Krásný pejsek. Předpoklad mohutného vzrůstu, výstavních dispozic a správné povahy. Otec Ich.,Ch., Kch. Edie Zlatá studánka. Matka Ajsha Badoza. Oba rodiče mají vyrovnanou povahu a perfektní obrannou reakci. Odběr možný ihned. Pejsek je čipován, očkován, odčerven. Má europas a dostane průkaz původu FCI kavkazský pastevecký pes Prodám štěňata kavkaz. pastev psa s PP 10000,-Kč,očkov. odčerv.tetovaná. vynikající hlídač bez nutnosti výcviku. Vyrovnaný chov, klidná povaha. odběr 2.8.2009 TEL: 60478970\nKavkazský pastevecký pes, Bišonek. Ajbar je ještě mladý pes ve stadiu formování, středního rámce s dobře modelovanou hlavou, ladných linií bez lymfatičnosti, s kratší čenichovou partií s dobře vyplněnými lícemi, plochým čelem a tmavým okem Ke komu se hodí anatolský pastevecký pes a jeho povaha. Povahou je anatolský pastevecký pes uzpůsoben pro život v drsných podmínkách. Byl stvořen ke shánění dobytka, přežití v přírodě a zajištění si základních potřeb Kazan (č. 5996 ), nejspíše X kavkazský pastevecký pes, štěně, asi 4 měsíce starý pes (k 28.8.2019), váha při příjmu 14.5 kg (k 28.8.2019), v kohoutku cca 46 cm (k 28.8.2019), Po příchodu do útulku měl ranky po těle, nyní je kompletně očkován DHP+ C+ R do října 2020, je silně nedůvěřivý, paličatý, psy si vybírá, pro zkušeného chovatele těchto plemen!! Kavkazský pastevecký pes - pejsek s PP FCIOtec Vabank Erudit, matka Ajsha Badoza. Oba rodiče mají vyrovnané povahy, perfektní obrannou reakci a vrozený instinkt hlídat a bránit. Nezávazná návštěva po domluvě možná. Pouze osobní odběr, nejlépe ihned. Pejsek je očkován a odčerven Povaha se nezjišťuje pouze když je pes uvázán u kolíku, ale sleduje se jeho chování po celou dobu co je na bonitaci. Pes nesmí projevovat strach. Kontroluje se např.: hlava, hrudník, končetiny, mechanika pohybu, srst, velikost, povaha, ohon, tělesný rámec, rodový typ atd. celkem 22 položek. U zubů se zjišťuje zda má skus.\nKavkazský pastevecký pes, Prodám, Cena: Dohodou, Lokalita: Mělník - detail inzerátu č. 9632 Kavkazský pastevecký pes výpis inzerátů Kavkazský pastevecký pes Úspěšná chovatelská stanice Erudit, nabízí štěňátka z krytí v zemi původu - Rusku, kterým koluje v žilách vzácná krev aborigenu - psů žijících v přírodních podmínkách hor Kavkazu. 100% zdraví ,vitalita, dlouhověkost a vyrovnaná povaha povaha a temperament: Chování je vyrovnané, aktivní, sebevědomé, nebojácné a nezávislé. Kavkazský pastevecký pes je oddaný svému pánovi, má vynikající vlohy pro hlídání a vrozenou nedůvěru k cizím lidem\nPovaha kavkazáka Novosadovi Vážení přátelé, chceme se tímto zúčastnit diskuse, kterou jistě vyvolá zveřejněná série dopisů a článků týkající se povahy kavkazáků uveřejněná ve zpravodaji Klubu kavkazského pasteveckého psa (dále jen KPP) č.1/2003. Podnětem byl dopis jednoho majitele, kterému nebyl uchovněn pes Kavkazský pastevecký pes Základní charakteristika plemene dle standartu FCI Výška: Anglický mývalí lovecký pes má v kohoutku 53 až 69 centimetrů. Váha: Anglický mývalí lovecký pes váží v rozmezí 18 až 30 kilogramů. Srst: Toto psí plemeno má tvrdou a středně dlouhou srst Tím vznikla možnost používání spojení např. kavkazský ovčák čili kavkazský pastevecký pes nebo pyrenejský ovčák a pyrenejský pastevecký pes. Oba názvy vždy měly vystihovat jedno plemeno. On by to možná nebyl až takový problém, kdyby neexistoval jak pyrenejský ovčák, tak pyrenejský pastevecký pes nabízíme ke krytí chovného vlkošedého psa, výstavně velmi úspěšný, výborný exteriér a povaha. Brno. Kavkazský pastevecký pes (Bela Sluneční vrch, Ural Právo tesáku) Kavkazský pastevecký pes ( Chovný pes Charzo z Azgiru) Chovný pes s výbornou povahou a pěkným vzhledem\nKavkazský pastevecký pes. Bonitace. 2.4. 2011 Bonitace Přerov. Woody byl úspěšně uchovněn :-), RTG 0/1. vzhled požadované síly a mohutnosti, povaha - skvělá reakce 4,4,4,4,5 (tj. klidný ve všech případech kromě útoku figuranta, kdy je útočný). Kavkazský pastevecký pes je vynikající hlídač, velmi nedůvěřivý k cizím osobám a nezávislý při svém rozhodování. Kavkazský pastevecký pes potřebuje pracovat a tím vybíjet svou velkou energii ; Odeta je cca 8-9 letá vlčanda, která se toulala v rákosí. Podařilo se ji odchytit až po 3 týdnech Kavkazský pastevecký pes. 09.03.2012 12:37 . Povaha: Silná, vyrovnaná, klidná a sebevědomá se silně vyhraněnou obrannou reakcí, projevenou v aktivní formě. Člověk, který se rozhodne si kavkazáka pořídit, by měl vědět, že jeho pes nebude nikdy absolutně poslušný. Čímž ovšem neříkám, že by se neměl. CELKOVÝ VZHLED: Velký pes; impozantní, povznesený a hrdý. Plemeno má zřetelný pohlavní dimorfismus. DŮLEŽITÉ POMĚRY: Délka těla je mírně větší než výška v kohoutku. Délka lebky se rovná délce tlamy. POVAHA / TEMPERAMENT: Vyrovnaný, klidný a věrný, miluje děti. Je velmi dobrý ochránce stád, odvážný a.\nKavkazský pastevecký pes Původ Kavkazský pastevecký tak starověký, že původ tohoto plemene musí být v dávné minulosti. Budeme-li předpokládat, že správná teorie vlk a šakali původu psů různých plemen, to může být bezpečně připsat nejjasnějších zástupci bělochů nejprve z vlastních vzdálených. Psí plemeno Kavkazský pastevecký pes. Tento pes je uznáván FCI, UK Kavkazský pastevecký pes Původ Kavkazský pastevecký tak starověký, že původ tohoto plemene musí být v dávné minulosti. Budeme-li předpokládat, že správná teorie vlk a šakali původu psů různých plemen, to může být bezpečně připsat nejjasnějších zástupci bělochů nejprve z vlastních vzdálených Využití psa: služební, pastevecký. Povaha. Kavkazský ovčák je nezávislý pes, který spoléhá jen sám na sebe. Od přírody je ostrý a nedůvěřivý k cizím lidem. Tento pes je pro zkušeného chovatele, který mu zajistí dokonalý výcvik a pevnou ruku, aby se jeho ostrost nedostala mimi kontrolu Další Kavkazský pastevecký snáší nejen sníh, ona ho zbožňuje - a štěňata a dospělé psy. Připomeňme, že hlídací pes, i když žije na zahradě, měli často navštívit dům komunikovat s hostiteli. V případě, že kavkazský pastevecký pes je příliš často být sám, už nebude moci navázat správný vztah s osobou\nPovaha svatobernardského psa je přátelská a mírná, ale taktéž pozorná a otevřená. U dospělého psa můžeme očekávat určitou míru rezervovanosti a důstojnosti. Jeho inteligence, přizpůsobivost a horlivost z něj dělá příjemného společníka a ochotného pracovníka. Kavkazský pastevecký pes je známý ze.\nPovaha. Povahově jsou tito psi vyrovnaní, klidní a sebevědomí. Ke svému majiteli jsou loajální, ale nikdy ne závislí. Mají vyvinuté ochranářské pudy a vlohy pro pasení ovcí. Je ostražitý, aktivní, energický a poměrně mrštný. K cizím lidem se chová odměřeně a v případě ohrožený brání svoji rodinu i majetek\nikánské peso džibutský frank egyptská libra ekvádorský sucre eritrejská nakfa estonská koruna etioý birr euro falklandská libra fidžský dolar filipínské peso finská marka francouzský frank frank BCEAO/CFA gambijský dalasi ghanský cedi ghanský nový cedi gibraltarská.\nKavkazský pastevecký pes - Chovatelka\nKavkazský pastevecký pes je náchylný k obezitě, protože zakázáno překrmovat svého psa. Výběrem, jak hýčkat krmivo pro domácí zvířata, vidět, že jako součást suché stravy byl s nízkým obsahem tuku. Povaha plemene a zvýšit Kavkazský ovčák. Ostraha objektů a majetku tohoto plemene jsou hlavní a vliv na jeho.\nkavkazský pastevecký pes povaha, kavkazský pastevecký pes na prodej, středoasijský pastevecký pes prodej chov slovensko, kavkazský pastevecký pes na prodej, středoasijský pastevecký pes prodej, středoasijský pastevecký pes varorud, stredoasijský pastevecký pes varorud, anatolský pastevecký pes štěně, sao středoasijský.\nKavkazský pastevecký pes - poslední tři krásná mohutná čistokrevná štěnátka bez PP, po ruských rodičích. Štěňátka mají evroý pas s čipem a registrací dle nového zákona. Máme poslední 2 holky a 1 kluka - mají 12 týdnů a všechny potřebné vakcinace. Krmeny kvalitním krmivem. Super hlídači\nSokil Rtg 2/0 výborný 1, CAC, R.CACIB , matka: Do\nKavkazská ovčáčka, kavkazský ovčák, Kawkasky Owtscharka nebo Kaukasische Schaferhund - toto plemeno získává své jméno z kavkazských hor, které jsou domovem jednoho z nejstarších živých plemen psů Molosser. Výkonný, vážný chovatel strážce, kavkazský ovčák může být strašný, sebevědomý a zuřivý, když zjistí hrozbu, ale s náležitým tréninkem se může.\nKavkazský pastevecký pes Prodám štěňata bez PP narozená 6.9.2019 pouze pejsci. Jsou očkovaná odčervená. K odběru ihned. Otec s PP oba rodiče k vidění. Cena 3000,- k� Kavkazský pastevecký pes je zvaný též kavkazský ovčák nebo zkráceně kavkazák) je psí plemeno, původně určené k obraně a hlídaní dobytka. Původ Zmínky o plemeni jsou již 1500 let staré, zdokumentováno je posledních 600 let, ale odhaduje se, že toto plemeno je mnohem starší Pěkná a silná štěňátka s PP, pouze fenky. CENA DOHODOU! Předpoklad mohutné a velké stavby těla, budou super hlídači!! Velmi perspektivní spojení - ostrá povaha a výborný exteriér rodičů. Otec využíván ve strážní službě. Linie Černého i Bílého Jekimena, turkménská krev předků. Nezávazná návštěva naší ch. stanice po domluvě vítána\nKavkazský pastevecký pes - povaha? iFauna\nKavkazský pastevecký pes - 1 mesic - Duration: 2:05. Petar Stanchev 1,444 views. 2:05. ancient forgotten animal vines to watch when you're depressed af - Duration: 10:45 - KAVKAZSKÝ PASTEVECKÝ PES - štěňata s PP. Pedmt: KAVKAZSKÝ PASTEVECKÝ PES - štěňata s PP Datum: 24.1.2008. KAVKAZSKÝ PASTEVECKÝ PES - chovatelská stanice s nejdelší tradicí v chovu plemene v rámci FCI v ČR nabízí vysoce kvalitní štěňata, otec import Rusko, matka vysoké výstavní tituly, atraktivní barvy, odběr únor\nKavkazský pastevecký pes - prodej inzerce. Inzerát byl již odstraněn. Nabízím ke krytí 2,5-letého německého špice malého - oranžové zbarvení, kvalitní dlouhá srst, vyrovnaná povaha. První kontkakt více. Štěně českého fouska. Kaukazský ovčiak (Caucasian Mountain dog, Kavkazskaya Ovcharka, Kavkazský pastevecký pes) Karolína Dobiašová . Pes, ktorý vzbudzuje rešpekt, no zároveň je obľúbeným domácim miláčikom. Pes, ktorý ťa ochráni v každej situácií, aj pred tvojimi vlastnými priateľmi Rasa: kavkazský pastevecký pes Specifikace: - s PP i bez, fena - preferujeme fenu barvy strakáč nebo světlé, ale není podmínkou - zdravá, očkovaná, rozhoduje exteriér a předpokládaná povaha Množství: 1 ks Termín: nabídky do 30.06.2016 Lokalita: ČR, SR Cena: nabídněte Další informace: poptávka byla aktuálně ověřen Středoasijský pastevecký pes . Středoasijský pastevecký pes Zadám štěňátka SAO bez PP. Matka i otec papírový. Rodiče perfektní povahy. Štěňátka jsou narozená 25.10.2020. Odběr možný v prosinci. Štěňátka budou odčervená , naočkovaná s čipem. Oba rodiče je možno vidět. Štěňátka budou s oušky .\nEstrelský pastevecký pes je psí plemeno původem z Portugalska, kde se využíval k ochraně stád před vlky a zloději. Dnes se převážně využívá jako hlídací pes. Do České republiky byl poprvé přivezen v roce 2001, patří tedy k nejméně rozšířeným plemenům. Vyskytuje se ve dvou verzích: dlouhosrsté a hladkosrsté. Dlouhosrstá varianta je více populární MAREMMANSKO-ABRUZZSKÝ PASTEVECKÝ PES Země původu: Itálie Původní využití: Hlídání stáda VNĚJŠÍ ZNAKY Tělo: Maremmansko-abruzzský pes je velký, robustně stavěný.Trup má o trochu delší než vyšší. Kohoutek je trochu výše nad linií hřbetu a široká svalnatá záď se mírně svažuje.Nízko nasazený ocas směřuje v klidu dolů\nKavkazský pastevecký pes : PESWE\nKrásná, mohutná štěňata s průkazem původu FCI. Nepříbuzné spojení - zahraniční krytí.... - Kavkazský pastevecký pes - s pp FCI - Dohodou ,Zvířata baza Lev Nikolajevič Tolstoj: Kavkazský zajatec - Vazba: dobrá - Přebal: dobrý - Stránky: uvolněné - Rok vydání: 1971 Příběh dvou ruských vojáků sloužících na Kavkaze, kteří padli do zajetí Tatarů; ti za ně chtěli získat výkupné. Po prvním, nezdařeném pokusu o útěk ztratili možnost volného pohybu po vesnici Mladý kavkazský pastevecký pes k adopci! from SOS RUSKÝ PES CZ on Vimeo. Posted on 18.11.2017 29.11.2017 Našli domov 4 letá fena kavkazského ovčáka s PP FCI k adopci -ADOPTOVÁN Stanice se soustřeďuje zejména na chov plemene Moskevský strážní pes, dále Kavkazský ovčák a Středoasijský pastevecký pes. Každý jmenovaný hlídací pes je ideální pro lidi, kterým by ostraha majetku zajistila bezpečí domova i pracoviště


Chorvatsko spustilo nový on-line systém pro zakládání firem | BusinessInfo.cz\n14. 01. 2020 Ministerstvo zahraničních věcí (MZV)\nV prosinci 2019 spustilo chorvatské Ministerstvo hospodářství novou digitální on-line platformu START, která umožní založit si firmu v řádu několika dní z pohodlí vlastního domova nebo kanceláře. Její největší předností je to, že na jednom místě propojuje 9 chorvatských institucí a tím šetří žadateli čas i peníze. Od dubna 2020 bude možné aplikaci využít i ze strany zahraničních podnikatelů, tedy i českých.\nV poslední zprávě Světové banky Doing Business 2020 se Chorvatsko umístilo až na 51. místě ze 190 zemí v hodnocení podmínek pro podnikání. Přesto, že se umístilo o 7 příček lépe než před rokem, stále zaostává za některými zeměmi regionu, např. za Srbskem (44. místo) nebo Černou Horou (50. místo). Domácí i zahraniční podnikatelé/investoři přitom dlouhodobě apelují na chorvatskou vládu, aby odstraňovala administrativní překážky rychlejším tempem.\nZavedení aplikace START je svým způsobem přelomovou událostí. Umožňuje podnikatelům založit si firmu tím, že vyplní jeden digitální formulář. Nemusejí již chodit na úřady a dohadovat se s úředníky na přepážkách. Celý proces je zjednodušen, zautomatizován a měl by trvat 3–5 dní. Velkým kladem je také to, že odpadnou náklady obvykle spojené s právní pomocí, protože začínající podnikatel již nemusí do detailu znát všechny zákony a postupy. O většinu se nyní postarají instituce, které jsou do STARTu zapojené. Kromě gestora, kterým je Ministerstvo hospodářství jsou v systému Ministerstvo financí (daňový úřad), Statistický úřad, banky, Ministerstvo spravedlnosti (soudy, soudní rejstříky), živnostenské úřady, správa sociálního pojištění (HZMO) a další.\nV rámci STARTu může začínající podnikatel v rámci jedné žádosti zapsat společnost do soudního rejstříku a do rejstříku podnikatelských subjektů (Ústřední statistický úřad) a živnosti do živnostenského rejstříku. Nová firma je automaticky registrovaná u daňové správy, je založený firemní účet u vybrané banky, podnikatel je registrován v systému HZMO (sociální pojištění) a elektronicky jsou zaplaceny správní poplatky a složen základní kapitál firmy.\nZatím mohou tento systém využívat pouze chorvatští občané, ale ministerstvo plánuje od dubna 2020 rozšířit okruh osob i na cizince. Plánuje také do konce roku 2020 spustit doplňkovou on-line platformu STOP, která umožní jednoduchým způsobem ukončit činnost chorvatského podnikatelského subjektu.\nDodatečné informace včetně podrobného návodu jak službu využít lze získat na stránkách Ministerstva hospodářství.


Nabídka růží Kordes v těchto dnech\npřed 9 roky 25. června 2012 20:51 Vlaďka Prouzová\nPokud jste až nyní zjistili, že nutně potřebujete svoji zahradu obohatit o některou z krásek Kordes růží, můžete se vypravit do řady zahradních center. Široký sortiment je stále u Chládků na Praze 6 a v Montanu v Přerově nad Labem. Žádané růže jako je Novalis, Winter Sun, Florentina, Jasmina najdete v Parkonu Libice nad Cidlinou, stromkové růže jsou v široké nabídce v Praze Kunraticích (Zahrady Novotný). Další dodávky růží jsou v jednání, určitě se máte na co těšit.\nProdejní výstava růží Chládek Praha 6\npřed 9 roky 19. června 2012 14:15 Vlaďka Prouzová\nJiž ve čtvrtek 21.6.2012 začíná unikátní prodejní výstava růží v zahradním centru Chládek v Praze 6, Střešovická ulice. Naleznete zde nejširší sortiment nejen od šlechtitele Kordes, ale od řady dalších světových šlechtitelů. Součástí výstavy je i doprovodný program pro děti a na své si přijdou i milovníci dobrého jídla v restaraci zahradního centra. Těšíme se na vaši návštěvu!\npřed 9 roky 6. června 2012 1:23 Vlaďka Prouzová\nzveme vás na druhý ročník Celostátní výstavy růží v lasé nad Labem s romantickým názvem Růžová zahrada. Výstava se koná ve dnech 14. 6. – 17. 6. 2012. Letošním tématem je „Růže v hudbě“. Firma Kordes zde vystavuje růže ze svého sortimentu. A tentokrát to bude nejen o kráse květů, ale také o jejich vůni. Máme pro Vás připraveny ty nejvoňavější odrůdy – Golden Gate, Laguna, Herkules, Postilion, Memoire, Parole, Speelwark, Sweet Parole. Těšíme se na setkání s vámi. A Ti, kteří se nedostanou do Lysé, mohou o týden později 21. 6. – 24. 6. 2012 navštívit velkolepou prodejní výstavu Zahradnickém centru Chládek v Praze Střešovicích.\nPrvní závoz růží v 6L kontejnerech\npřed 9 roky 12. května 2012 20:16 Vlaďka Prouzová\nV současné chvíli připravujeme velký závoz širokého sortimentu růží Kordes v 6L kontejnerech do zahradního centra Chládek v Praze Střešovicích. Kromě veškerého sortimentu zahradních růží (pnoucí růže, čajohybridy, mnohokvěté, půdopokryvné a miniaturní růže), přivezeme také vzrostlé kontejnerované růže na kmínku. Růže budete moci zakoupit v průběhu výstavy BYLINKOVÝ VÍKEND ve dnech 25. – 27. 5. 2012.\nRůže na kmínku můžete již nyní zakoupit rovněž v zahradním centru Schuch Říčany.\nPřipravujeme prodejní výstavy růží Kordes\npřed 9 roky 10. května 2012 22:39 Vlaďka Prouzová\nJiž se blíží čas kvetoucích růží a s nimi i řada prodejních výstav. Ta nejbližší se bude konat v Lysé nad Labem – již druhý ročník akce zvané RŮŽOVÁ ZAHRADA Lysá nad Labem (14.-17.6.2012). Hned za týden po této výstavě růží bude v zahradním centru Chládek v Praze Střešovicích vidět největší PRODEJNÍ VÝSTAVA RŮŽÍ Chládek Praha (21.6.-24.6.2012). A do třetice nás čeká krásný TRVALKOVÝ DEN v zahradním centru Hortis Čáslav (14.7.2012).\nNový závoz růží do zahradních center\npřed 9 roky 6. května 2012 22:46 Vlaďka Prouzová\nPotřebujete nahradit zmrzlé růže? Pokud jste teprve nyní zjistili, že vaše růže nezvádly letošní krutou zimu a zmrzly, nesmutněte. Jsou tu pro vás další čerstvé dodávky růží ve 2L obalech.\nVypsáno 6 záznamů z 101 na stránce 16 z 17.