CONTROL PRESS KIT. DISTRIBUCE: Zuzana Pudilová, tel Aerofilms, s.r.o., Biskupcova 31, Praha - PDF\nCONTROL PRESS KIT. DISTRIBUCE: Zuzana Pudilová, tel Aerofilms, s.r.o., Biskupcova 31, Praha\nDownload "CONTROL PRESS KIT. DISTRIBUCE: Zuzana Pudilová, info@aerofilms.cz, tel. 608 300 797 Aerofilms, s.r.o., Biskupcova 31, Praha 3 130 00"\n1 CONTROL PRESS KIT Vlaštovičko moje milá, řekl Princ, vyprávíš mi opravdu pozoruhodné vě ci, ale nejpozoruhodnější ze všeho je utrpení lidí. Není větší záhady, než je bída. Rozle ť se nad moje město, Vlaštovičko, a pověz mi, co vidíš. Šťastný princ Oscar Wilde (překlad Jaroslav Nenadál) DISTRIBUCE: Zuzana Pudilová, tel Aerofilms, s.r.o., Biskupcova 31, Praha PROGRAMACE: Jakub Němeček, tel , Původní název filmu Control\n2 Žánr životopisné drama Režie Anton Corbijn Distribuce Aerofilms Distribuční premiéra 13. března 2008 Formát obrazu 2.35:1 Nosič 35 mm kopie Délka 119 minut Rok výroby 2007 Zvuk Dolby Digital Jazyk anglický jazyk s českými titulky Scénář Producent Výkonný producent Kamera Výprava Matt Greenhalgh Orian Williams, Anton Corbijn Ian Canning Martin Ruhe Chris Roope Kostýmy Julian Day Střih Hudební poradce Hrají Andrew Hulme Ian Neil Sam Riley, Samantha Morton, Alexandra Maria Lara, Joe Anderson PÁR SLOV OD REŽISÉRA Control je osobní film. Není to hudební film, alespoň podle mě ne. Nejdříve jsem si myslel, že to bude hudební film, a tak jsem nabídku, abych ho režíroval, odmítl. Nejrůznější hudebníky fotím už mnoho\n3 let, a proto si mě ve Spojeném království zaškatulkovali do kategorie rockový fotograf. Bál jsem se, že by stejný osud potkal i tento film. V roce 2004 jsem strávil čtyři měsíce sestavováním knihy o U2, které fotím už 22 let. Když jsem seděl doma a prohlížel si své kontaktní snímky z počátku 80. let, znovu jsem se do té doby začal vžívat. Je to jako když čekáte na autobus a do tváře vás bičuje vítr; je to ten pocit zoufalství, když nemáte kam jít, nemáte žádné peníze; je to ten rituál, když si koupíte desku a poprvé si ji pustíte. Doba se změnila, ale ty pocity pro mě najednou byly neuvěřitelně živé. Týkaly se i divokého roku 1979, kdy jsem se přestěhoval do Londýna. Věděl jsem, že potřebuju změnu prostředí, takže když Joy Division vydali desku Unknown Pleasures, uvědomil jsem si, že z Holandska musím odejít tam, odkud pochází ta hudba. Během prvních dvou týdnů v Anglii jsem udělal tu známou fotku Joy Division v metru. To už je sám o sobě neuvěřitelný příběh odjedete z jedné země do druhé, setkáte se s kapelou, která vás k tomu přesunu inspirovala, vyfotíte ji a o několik desítek let později to celé vede k tomu, že o ní natočíte film. Vím, že jsem teď uzavřel kruh, ve kterém dominovaly pocity a touhy mých teenagerovských let. Joy Division a Ian Curtis pro mě v té době hodně znamenali. Když jsem si to opravdu uvědomil, věděl jsem, že tento film musím natočit. Anton Corbijn květen 2007 KRÁTCE OBSAH FILMU Ian Curtis má touhy a představy, které přesahují rámec omezeného života anglického maloměsta sedmdesátých let. Napodobuje své hudební idoly jako Davida Bowieho a Iggyho Popa, připojí se ke kapele a začne rozvíjet své hudební ambice. Záhy ho však začnou rozežírat a ubíjet každodenní strachy a emoce, které však pohání jeho hudební tvorbu. Brzy se ožení a má dceru, ale manželské povinnosti přebije nová láska a rostoucí úspěch jeho kapely. Psychické vypětí se začne negativně promítat na jeho zdraví. Doktoři zjistí, že trpí epilepsií, což jen posílí jeho pocit viny a prohloubí jeho deprese. Propadne zoufalství. Když již není schopen unést tíhu života, poslechne svou umučenou duši a zničí se. PODROBNÝ OBSAH FILMU Sedmdesátá léta, Macclesfield, severovýchodní Anglie. Jako většina teenagerů hledá i Ian Curtis únik z maloměstského života. S kamarádem pomáhá starat se o důchodce, a protože si nic jiného nemohou finančně dovolit, zkouší na sobě účinky všech prášků, které berou jejich klienti. Přestože je bez peněz, urputně se věnuje své největší životní vášni hudbě. Když zrovna nesedí ve škole a nesní, proleží celé hodiny na posteli, kouří jednu cigaretu za druhou a poslouchá kapely jako MC5, The Doors, Velvet Underground, Roxy Music a Davida Bowieho. Přestože nehraje na žádný hudební nástroj, má vnitřní touhu a odhodlání oddat celý svůj život jen hudbě. Jednoho dne se ve městě koná koncert Davida Bowieho Ziggy Stardust and the Spiders from Mars na který Ian pozve kamarádku ze sousedství Deboru Woodruff. O tři roky později se Ian, kterému je v té době 19 let, a Debbie vezmou. Zařídí si společné bydlení, Ian začne pracovat na úřadu práce, ale pořád ho spalují nenaplněné hudební touhy. Na koncertě Sex Pistols se Ian setká s Bernardem Sumnerem a Peterem Hookem, s nimiž založí kapelu jménem Warsaw, ve které zpívá a skládá texty. Poté, co odehrají několik koncertů převážně v Manchesteru, si Warsaw, kvůli stejnojmennému názvu jiné kapely, změní název na Joy Division. V okamžiku, kdy se manažerem kapely stane rázný Rob Gretton, zažije kapela nový start. Ian pro Joy Division vydobude prezentaci ve vlivném televizním hudebním pořadu Granada Reports a jasně tak pojmenuje nový směr, kterým se kapela rozhodla\n4 ubírat. Svého cíle totiž dosáhne tak, že se s moderátorem tohoto pořadu Tony Wilsonem nejdříve pohádá, a pak ho i slovně napadne. Wilsona tento přístup zaujme a stane se fanouškem Joy Division. Nabídne kapele smlouvu u své nahrávací společnosti, při jejímž podpisu přijde o několik decilitrů krve. Mezitím Ian nadále pracuje na úřadu práce a snaží se uživit rodinu. Jednoho dne je svědkem toho, jak jeho klientka dostane epileptický záchvat. Nejenže ho tato událost inspiruje k napsání písně She s Lost Control, ale předznamenává i to, co čeká jeho samého. Na zpáteční cestě z koncertu v Londýně dostane Ian velký záchvat. Doktor diagnostikuje epilepsii. Tento stav se pro Iana stane nepředvídatelným a všudypřítomným břemenem, které mu ještě více stěžuje vykonávání jeho povinností. V období, kdy Joy Division natáčí své první album, se Ian stane otcem Debbie mu porodí dceru Natalii. Navzdory novému rodinnému životu se Ian zblázní do mladé Belgičanky jménem Annik Honoré, se kterou se seznámí, když Annik dělá rozhovor s jeho kapelou. Vášnivě se do sebe zamilují, což vede k intenzivnímu milostnému vztahu, o kterém Debbie nic netuší. Nejdříve si totiž myslí, že jsou Ianovy náladové výkyvy a schizofrenické chování následkem jeho epilepsie a rostoucího zanícení pro Joy Division. Ianův chladný odstup a nezájem o Debbie se projeví naplno, když ho ostatní členové kapely vyzvednou před odjezdem na turné po Evropě a on těsně kolem ní projede v autě, ale absolutně ji ignoruje. Na evropském turné Iana doprovází Annik. Když Ian Deboře řekne, že by mu nevadilo, kdyby spala s jinými muži, začne ho konečně podezírat z nevěry. Prohledá mu věci a najde adresu Annik a její telefonní číslo. Když Iana se svým zjištěním konfrontuje, on jí slíbí, že svůj vztah s Annik ukončí. Je to ale slib, který není schopen dodržet. Ian cítí obrovskou vinu a hanbu, které jsou navíc umocněny sílící epilepsií. Dostane se do takového stavu, že svým depresím již není schopen odolávat. Pokusí se o sebevraždu a předávkuje se prášky. Pro Debbie nechá vzkaz, na kterém je napsáno: Teď už se nebudeme hádat. Vzkaž Annik, že ji miluju. Ian Pokus o sebevraždu Ian nakonec přežije. Dokonce budí zdání, že si svůj život dává do pořádku pokračuje v rozvodovém řízení s Debbie a připravuje kapelu na turné po USA. Odejde ze svého manželského domu a poprvé se o něj nepokouší epileptické záchvaty. Nejdříve bydlí u manažera Roba Grettona, pak u jednoho z členů kapely Bernarda Sumnera (který se ho snaží vyléčit pomocí hypnózy), a nakonec se odstěhuje zpátky k rodičům. Nadšení kapely z blížícího se amerického turné roste, ale Ian se odjezdu začíná vnitřně bránit. Vrátí se do domu, kde bydlel s Debbie. Je tam sám. Začne se dívat na televizi a pít whiskey. Debbie se vrátí a začnou se hádat. Ian ji prosí, aby svou žádost o rozvod stáhla. Debbie odejde. Zanedlouho poté dostane Ian těžký záchvat. Probere se na podlaze v obývacím pokoji v slzách a zničený. Druhý den ráno se Debbie do bytu vrátí a zjistí, že se její manžel v kuchyni oběsil. Ian spáchal sebevraždu ve věku 23 let. Nakonec si krutě vydobyl klid, který mu celý život unikal. ROZHOVOR S ANTONEM CORBIJNEM\n5 Když se vás zčista jasna producent Orian Williams zeptal, jestli byste nechtěl natoč it nějaký film, prý jste mu řekl, že zrovna uvažujete o tom, že byste se rád začal vě novat i jinému médiu než fotografii. Za posledních pět let jsem několikrát myslel na to, že bych chtěl natočit film. Když se hodně dlouho věnujete fotografii, je dobré začít experimentovat i v jiné oblasti. Dělal jsem videa, krátké filmy, grafický design, scénografii. I ve fotografii jsem si vytříbil styl focení a výběr témat. Chtěl jsem natočit film, protože jsem fotil spoustu lidí od filmu a režisérů a chtěl jsem jejich příběh vyprávět jinak než skrze médium fotografie. Nejdřív jste ovšem tento projekt odmítl. Začal jste nakonec cítit, že je to práv ě na vás, abyste vyprávěl příběh Iana Curtise a Joy Division? Když na to pomyslím zpětně, tak ano. Nejdřív jsem si nebyl jistý, protože jsem nikdy před tím žádný film nenatočil. Také jsem nechtěl zkazit projekt lidem, kteří již na něm pracovali. Bál jsem se, že bych to nezvládl, a to jsem nechtěl, protože by pak trvalo hodně dlouho, než by o Ianu Curtisovi někdo natočil kvalitní film. Vzpomenete si na ně jaké osobní zážitky s Ianem Curtisem? Setkal jsem se s Ianem asi dvakrát nebo třikrát. Naše první focení, to v metru, trvalo jen hodně krátce, pět deset minut. Neuměl jsem moc anglicky. Jsem Holanďan, chtěl jsem se jim představit, ale pamatuju si, že mi ani nechtěli podat ruku. Po tom, co jsme to nafotili, už mi ruku podali. Takže se jim na tom něco líbilo ještě dřív, než viděli hotové fotky. Když jsem jim ty fotky poslal, líbily se jim víc než komukoliv jinému. Přesněji řečeno, nikomu jinému se nelíbily, protože lidi nemají rádi, když někoho fotíte zezadu. Nikdo je nezveřejnil. Kapela ale jednu z těch fotek použila na obal svého singlu. Poté mě požádal Rob Gretton, abych Joy Division přijel nafotit do Manchesteru, když natáčeli videoklip k Love Will Tear Us Apart. Tam jsem se s nimi setkal podruhé, ale stejně jsme si nepopovídali, protože jsem ještě neuměl dobře anglicky. A taky jsem se hrozně styděl. Zajímavé je, že jsem kvůli své chabé angličtině nevěděl, co Ian zpívá. Ale z toho, jak zpíval, jsem cítil, že jsou to zásadní a důležité věci, že na nich opravdu záleží. To byl jeden z důvodů, proč jsem se přestěhoval do Anglie. Předtím jsem tu zem již párkrát navštívil a fotil jsem tam. Lidi mi tam přišli mnohem opravdovější než v Holandsku. Z holandských kapel jsem cítil, jako by hudbu měly jen jako sponzorovaného koníčka, naproti tomu v Anglii to vypadalo jako útěk před určitým způsobem života. Myslíte si, že vaše osobní zkušenost s Ianem Curitsem nějak ovlivnila to, jak o ně m smýšlíte? To, že jsem se chvíli pohyboval v jeho přítomnosti, mi určitě pomohlo s celým kontextem filmu a pomohlo mi to i ve vztahu k lidem, kteří pak založili kapelu New Order. Líbí se jim moje fotky a videa [Atmosphere], uznávají mě, takže v tomto smyslu už pro ně nejsem cizinec. Celý film tém ěř stojí a padá na obsazení role Iana Curtise. Uvědomoval jste si tento tlak? Ano, souhlasím s vámi. Toho jsem se bál. Vždycky začínáte nejdřív s herci, kteří už jsou známí. Musím říct, že jsem jich také pár oslovil. Pak jsme absolvovali spoustu castingů v Londýně a na severu Anglie a také jsem se koukal na videa, co nám lidé poslali. A viděl jsem video Sama Rileyho. Bylo v něm něco, co ve mně vyvolalo vzpomínky na čas strávený s Joy Division. Když jsem na konci sedmdesátých let přijel do Anglie, všude bylo plno mladých hudebníků, kteří byli bez peněz, neměli pořádné oblečení, byli podvyživení a jen tak všude postávali a kouřili. A přesně takový byl i Sam Riley. Byl vyhublý, neměl žádné peníze, jen tak postával kolem a kouřil cigarety úplně stejným způsobem. Nejen, že to byl herec, který tu roli dokázal zahrát, ale budil dojem, jako by právě přišel z toho období sedmdesátých let. Věděl jsem, že je to ten správný člověk. Samozřejmě jsem byl ze svého rozhodnutí nervózní, protože jsem věděl, že nemá žádné velké herecké zkušenosti. Ale kdykoliv jsem o něm začal pochybovat, vzpomněl jsem si na Kesa Kena Loache. Na tom klukovi se mi líbila jeho nevinnost, to, že nebyl ničím zatížený, a přesně toho jsem chtěl dosáhnout i se Samem Rileym. V nezkušeném člověku\n6 je nádherná upřímnost a opravdovost. Sam byl absolutně přesvědčivý, pracoval na té roli velice tvrdě a dal jí všechno, co měl. Vědě l jste hned od začátku, že film natočíte černobíle? Ne. Hodně lidí si myslí, že prostě točím černobíle, ale to není pravda. Dělám i spoustu barevných věcí. Ale moje vzpomínky na Joy Division jsou černobílé. Když se podíváte na vizuální záznamy Joy Division, hlavně na fotografie, řekl bych, že jsou v 99 procentech černobílé. V sedmdesátých letech a na počátku let osmdesátých vycházely všechny důležité hudební časopisy jen černobíle. Když nějakou kapelu vyfotili do komerční publikace barevně, na to už musela mít pořádný hit. Ale Joy Division v té době (zatím) žádné hity neměli. I jejich desky měly černobílé obaly a také se oblékali dost šedě, nenápadně. Proto si myslím, že jsem udělal dobře, když jsem se u filmu o Joy Division rozhodl pro černobílou. Celý film působí velice jednoduše a čist ě, což u jiných hudebních film ů nebývá zvykem. Ano, to je pravda, přesně tak jsem to chtěl. Čeho jste se při natáčení svého prvního celovečerního filmu nejvíce obával? Nejvíce jsem se bál režírování herců, to pro mě bylo něco úplně nového. Když fotím, tak také trochu režíruji, ale zároveň se chovám dost přirozeně. Doufal jsem, že to bude stejné, ale brzy jsem se o herectví dozvěděl mnohem víc. Rozhodl jste se po zkušenosti z Control, že natočíte další film? Rád bych natočil další film, akční film, kde by byla trocha víc napětí; říkejte tomu klidně thriller. Pro člověka, který v této oblasti nemá žádné vzdělání ani zkušenosti, je natáčení prvního filmu zahaleno obrovským tajemstvím. Ale jakmile za sebou máte jeden, už toho chápete mnohem víc. Můžete se pak více věnovat samotnému natáčení. Byla to pro mě skvělá zkušenost, nejintenzivnější, jakou jsem kdy zažil. I focení je náročná a intenzivní práce, ale nikdy netrvá tak dlouho.\n7 PŘÍBĚH PRODUKCE Deset dlouhých let Jak to tak bývá i u mnoha jiných filmů, prvotní myšlenka natočit Control se zrodila před deseti lety v jednom knihkupectví, když si producent Orian Williams koupil knihu s názvem Touching from a Distance (Dotyk ze vzdálenosti), vyprávění Debory Curtis o krátkém a tragickém životě jejího zesnulého manžela Iana Curtise, enigmatického zpěváka kapely Joy Division. Kniha začíná popisem Ianovy puberty v Macclesfieldu, malém městě na okraji anglického Manchesteru. Debora Curtis potom na základě své osobní zkušenosti popisuje, jak se s Ianem seznámili a posléze i vzali. Zároveň dokumentuje i historii kapely Joy Division. Přestože tato kapela za tři roky natočila pouze dvě studiová alba, je nepochybně jedním z nejdůležitějších uskupení postpunkové vlny, které ovlivnilo kapely jako The Smiths a U2 i novější kapely jako The Killers, Bloc Party a The Editors. Hlavní a nejdůležitější náplní knihy je ale intimní pohled do zmučené duše trpícího zpěváka Joy Division Iana Curtise. Pomalu odkrývá vrstvy jeho hlubokých depresí, pocitu viny a ohroženého zdraví, které dohromady zapříčinily to, že si ve věku pouhých 23 let sám vzal život. Tu knihu jsem si koupil v roce 1997, když vyšla v USA, vzpomíná Williams. Několik dní jsem ji s sebou vozil v autě, když si jí všimnul jeden kamarád producent a řekl: Co máš s tou knihou v plánu? Byl by z ní skvělý film! Vzhledem k tomu, že byli oba producenti nadšenými posluchači Joy Division, zažili v tu chvíli moment epifanie. Williams dal knihu svému kamarádovi, aby si ji pořádně prostudoval, a soustředil se na dokončení filmu Shadow of the Vampire s Johnem Malkovichem a Willemem Dafoem. Čas ubíhal, a když jednou se svým kamarádem producentem snídal, dostal knihu zpátky. Neměl jsem ji na očích, a tak jsem na ni nemyslel, ale on si ji ani nepřečetl, říká Williams (o Touching from a Distance). Vrátil jsem ji na poličku. Za několik týdnů mě přišel navštívit kamarád režisér, všimnul si té knihy a řekl: Co máš s tou knihou v plánu? Předání projektu S obnoveným nadšením se Williams pustil do práce a učinil pár telefonátů. Ukázalo se, že autorka Debora Curtis již práva na filmovou adaptaci prodala, ale že newyorská produkční společnost, která měla projekt na starosti, s ním již tři roky zápasí a není schopná se hnout z místa. Tehdejší režisér oslovil Williamse, aby jim s produkcí pomohl, ale brzy se ukázalo, že z natáčení nic nebude. Smlouva proto nebyla prodloužena a původní produkční společnost, která měla projekt na starosti, se rozpadla. Po setkání s Deborou Curtis a její dcerou Natalií započal Williams a jeho tehdejší produkční partner Todd Eckert osmiměsíční proces, při kterém se snažili získat její důvěru. Předkládali jí plánovanou podobu nové adaptace. V jejích očích to měl být poslední výtvor, který po sobě Ian Curtis zanechal pro příští generace. S Debořiným požehnáním získal Williams práva na její knihu a rozjel novou produkci. Deborah a Natalie Curtis Williamse seznámili s Tony Wilsonem, který Joy Division nabídl první nahrávací smlouvu na svém labelu Factory Records a který jim také umožnil první televizní vystoupení. Tony Wilson se připojil ke štábu jako koproducent. Svou osobností film velice zásadně podpořil a dodal mu patřičnou váhu. Jako výchozí bod bral Williams Debořinu knihu, ale hned zpočátku ji upozornil na to, že filmový příběh bude muset být mnohem rozvinutější. Chtěl jsem si být jistý, že film pokryje všechny aspekty Ianova života, dodává Williams, a ona souhlasila. Což znamenalo, že film bude vyprávět i příběh Annik Honoré, ženy, s níž měl Curtis milostný vztah, který nakonec vedl k rozpadu jeho manželství s Deborou. Ian se do Annik vášnivě zamiloval, a proto jsme ve filmu museli vyprávět i její příběh (o kterém se v Touching from a Distance téměř nepíše) a ukázat, že v jeho životě hrála velice důležitou roli, říká Williams.\n8 Aby byl film opravdu celistvý, musel obsahovat i příběhy členů kapely Joy Division Bernarda Sumnera, Petera Hooka a Stephena Morrise, kteří jsou dnes známí především jako členové proslulé kapely New Order. Když projekt odsouhlasila Debora Curtis a když získal podporu členů kapely New Order, začalo se s hledáním vhodného režiséra. Srdcem i duší Koncem roku 2001, několik měsíců před jednáním s Deborou Curtis, oval Williams známému fotografovi Antonu Corbijnovi, kde ho bez jakýchkoliv budoucích plánů nabádal k tomu, aby natočil první film, který by případně mohl vést k jejich vzájemné spolupráci. Napsal jsem mu a řekl, že si myslím, že by měl natočit nějaký film, vzpomíná Williams. Odpověděl mi, že poslední dobou uvažuje o tom, že by začal novou životní kapitolu a že přemýšlí nad možnostmi, které by v tomto směru mohl podniknout. Dodal: A přesně v tu chvíli jste mi napsal vy. Nechcete se někdy setkat? Anton Corbijn, který se proslavil svými fotografiemi a videoklipy pro kapely jako U2 či Depeche Mode (a zároveň nafotil valnou většinu rockové aristokracie), však Williamsovi řekl, že nechce točit film, který by měl něco společného s hudbou. Proto také později odmítl Williamsovu nabídku režírovat film o Ianu Curtisovi. Pročítal jsem si nějaké scénáře, ale nevěděl jsem, kam mám přesně namířeno, popisuje Corbijn pocity, které prožíval v době, kdy ho poprvé oslovil Williams. Jen jsem věděl, že nechci natočit hudební film, protože právě to bylo nejvíce nasnadě. Už teď mě mají všichni v Anglii zaškatulkovaného jako rockového fotografa. Ale to já nejsem, jsem prostě fotograf. Bál jsem se, že když natočím film o hudbě, budou o mně do konce života říkat, že jsem rockový fotograf. Williams tedy začal hledat další případné režiséry, ale s Corbijnem zůstal v kontaktu, protože doufal v jejich budoucí spolupráci na nějakém jiném projektu. Čas ubíhal. Jednou se Corbijn Williamsovi ozval s tím, že přilétá do Los Angeles a že by spolu měli zajít na oběd. Williams již v tu dobu vlastnil práva na Touching from a Distance, a tak se hovor stočil na tento projekt, který se zrovna v tu chvíli nikam nevyvíjel. Sešli jsme se na dvě hodiny na oběd, při kterém mi vyprávěl, jak se kvůli Joy Division přestěhoval z Holandska do Londýna, vzpomíná Williams na jejich setkání v dubnu Potom udělal tu jejich ikonickou fotku, jak sestupují po schodech dolů do metra. Několik měsíců na to se Ian zabil. A ta fotka byla najednou velice důležitá. Po obědě Corbijn navrhl, že si znovu přečte knihu Debory Curtis. Tajně jsem si přál, aby nakonec s režírováním filmu souhlasil, protože se s kapelou setkal a bylo by to skvělé propojení, přiznává Williams. Neuvědomil jsem si, jak pevné to propojení je, dokud mi nevyprávěl o tom, jak se kvůli Joy Division přestěhoval do Anglie. On na to myslel také, protože mi za nějakou dobu řekl: Víš co, myslím, že ten film nedokáže natočit nikdo jiný než já. Neřekl to nijak arogantně, ale spíš tak, že by ten příběh chtěl osobně opatrovat. A já jsem odpověděl: Víš co, ten film nedokáže natočit nikdo jiný než ty! Nikdy jsem se nebál toho, že by mohl vzniknout problém kvůli tomu, že to byl jeho režisérský debut. Corbijnovo rozhodnutí film režírovat bylo oficiálně ohlášeno 7. ledna 2005 v Peel Suite, Radisson Edwardian (bývalá Free Trade Hall) v Manchesteru. Je to stejné místo, kde se kdysi konal koncert Sex Pistols, na který přišel i Ian Curtis a při kterém se s Bernardem Sumnerem a Peterem Hookem poprvé bavili o tom, že založí vlastní kapelu.\n9 Corbijn vymyslel název filmu Control až večer před tiskovou konferencí, kde ho vysvětlil následovně: Je to očividně narážka na píseň She s Lost Control. Také si myslím, že Ian byl člověk, který chtěl mít svůj život, své nejbližší okolí a svůj osud pod kontrolou. Ale samozřejmě je tam ten prvek epilepsie, který prostě pod kontrolou mít nemohl. Debbie Curtis, která na tiskové konferenci seděla mezi lidmi z produkčního týmu po boku Corbijna, tam oznámila, že projekt má její absolutní podporu. Řekla: Po tolika letech je to skvělý pocit. Ten filmový projekt se vleče už hrozně dlouho. Dokonce byla doba, kdy jsem si říkala, že by bylo lepší na něj úplně zapomenout, ale konečně se do toho pustili ti správní lidé. Atmosféra Kniha Debory Curtis byla základním výchozím bodem celého filmu. Úkol napsat podle ní scénář připadl Mattovi Greenhalghovi, který celý svůj život strávil v severoanglickém Salfordu. Producenti si potrpěli na to, aby byl scénárista dobře obeznámen se všemi podrobnostmi manchestrovského prostředí. Chtěli, aby film vyjadřoval opravdu syrovou realitu tehdejší doby, a ne aby ji nahradily hollywoodské kulisy. Ian je v tomto městě považován téměř za boha. Zapojit se do filmu o jeho životě je snem téměř každého mladého člověka z Manchesteru a okolí, který se zajímá o hudbu, řekl Greenhalgh na tiskové konferenci, kde bylo ohlášeno natáčení filmu. Touching from a Distance je skvěle napsaná kniha a člověk se musí snažit, aby se jí vyrovnal. Existuje hodně lidí, které tím můžete potěšit, hodně lidí, kteří tu scénu dokonale znali. Nejen že Greenhalgh získával další informace od Debory Curtis, ale také podrobně studoval celou tehdejší dobu a vyzpovídal spoustu osobností, které Ianův příběh znali z osobní zkušenosti. Kromě lidí, kteří byli do projektu aktivně zapojeni jako Tony Wilson a členové kapely New Order, mluvil Greenhalgh i s Annik Honoré, za kterou se dvakrát vypravil do Bruselu, aby se s jejím příběhem seznámil z první ruky. Při prvním rozhovoru, který s kapelou vedla, vzbudila Honoré, tehdy mladá belgická novinářka, v Ianovi okamžitý zájem. Vznikl mezi nimi milostný vztah, který trval až do Ianovy smrti a který urychlil rozpad jeho manželství. V Touching from a Distance je Honoré popsána ploše a černobíle jako ta druhá žena. Jedním ze záměrů filmu bylo navrátit jí lidskou tvář, protože to koneckonců byla žena, do které se Ian Curtis hluboce zamiloval a pro kterou neváhal riskovat úplně všechno. I přes veškeré konzultace se scénáristou dala Honoré svolení k užití svého jména ve filmu až poté, co byl dotočen. Budu upřímný. Trvalo velice dlouho, než nám dala svolení k tomu, abychom použili její jméno. Nakonec byla stejně hlavním argumentem důvěra, říká Corbijn, který uznává její nárok na soukromí a ve filmu použil jen nezbytné množství detailů z jejího života. Režisér dále naznačuje, že se Honoré zřejmě obávala toho, jak bude scénář vypadat na plátně. Podotýká: Někdy je těžké lidem vysvětlit, že když se jim scénář může zdát trochu přehnaný, tak způsob, jakým film točíte a jakým herci pronášejí své repliky, to může úplně změnit. Celková atmosféra filmu dodává mnoha scénám na věrohodnosti a přesvědčivosti. Corbijn také navštívil tři zbývající členy kapely Joy Division, aby s nimi scénář probral osobně. Bylo to zajímavé, někomu šlo hlavně o fakta, někomu o celkový pocit, vypráví režisér. Například Stephenovi hodně záleželo na tom, aby byla dobře ztvárněna postava Roba Grettona [dnes již zesnulého manažera Joy Division]. Největším překvapením bylo pro režiséra to, jak se vzpomínky jednotlivých členů kapely od sebe navzájem lišily. Je to už dávno, utopené ve spoustě drog a zahalené různými nejasnostmi, říká si Corbijn. Znáte to, i když se někde stane nehoda, nikdo se přesně neshodne na tom, jak k tomu došlo.\n10 Zapojení Corbijna do projektu vehementně přispělo k tomu, že jej schválili i zbývající členové Joy Division, kteří sice do té doby s natáčením souhlasili, ale neprojevili o něj žádný aktivní zájem. To, že se k nám připojil Anton, jim zaručilo, že film bude opravdu kvalitní, říká Williams. Předtím si zřejmě říkali: Přijel sem nějaký poblázněný Amík a myslí si, že natočí film o manchesterské kapele to se nestane! Přestože se produkce snažila o co největší míru autenticity, nebylo možné točit převážnou většinu filmu v Manchesteru. Chtěli jsme točit v Manchesteru, abychom byli co nejblíže místu, kde se příběh opravdu odehrával, ale ono už nevypadá tak jako dřív, říká Williams. Uděláte široký záběr na město a někde vždycky vylézá kus nějaké nové stavby. Prostředí města, ve kterém kdysi Ian Curtis žil, se drasticky proměnilo. Tuto proměnu urychlila přestavba, která následovala po pumových atentátech IRA v roce 1996, a celková renovace města před hrami Commonwealthu v roce Nečekané řešení přišlo, když Peter Heslop, jeden z členů produkčního týmu, objevil jiné místo na severovýchodě Anglie město Nottingham, které odpovídalo estetice sedmdesátých let v Manchesteru víc než samotný Manchester. Když jsme objevili kampus Nottinghamské univerzity, okamžitě jsem se rozhodli, dodává Williams. Byla tam i stará televizní studia se dvěma pódii. Čekala tam jen na nás. Také jsme si tam mohli zřídit produkční kancelář. Bylo to dokonalé. Nicméně zásadní exteriéry jako panelák v Macclesfieldu a dům, kde Ian a Deborah Curtis bydleli, se natáčely na svých původních lokalitách. Hlavní mužská role Přestože měl film kvalitní základy, nejdůležitějším faktorem k udržení jeho autenticity bylo nepochybně obsazení role Iana Curtise. Režisér neměl v plánu natočit biografický film, ve kterém by hlavní postava pouze vypadala podobně jako její reálný podklad, daný herec sice musel být Ianu Curtisovi podobný, ale hlavně ze sebe musel vyzařovat stejného ducha. Přestože internet a nejrůznější publikace v poslední době trochu poodhalily tajemství Ianovy tajemné a rozporuplné osobnosti, určitě mu tím neubraly na přitažlivosti. Vznikla však neřešitelná situace: nějaký slavný zpěvák v roli Iana Curtise by sice podpořil propagaci filmu a snad by mu i navýšil rozpočet, ale zároveň by odváděl pozornost diváků od samotného příběhu. Po mnoha castingech v Londýně se hledání vhodného herce rozšířilo i na sever Anglie a do Manchestru. Sam Riley z Leedsu kdysi daboval pro televizi a hrál v divadle, ale potom se začal věnovat výhradně hudbě. Kapela, ve které zpíval, Things, získala na natočení svého prvního alba nahrávací smlouvu od velkého labelu. Politikou tohoto labelu však trpěla natolik, že vydání alba muselo být odloženo o celý rok. Nakonec o smlouvu stejně přišla. Aby se nějak uživil, musel Riley začít pracovat v místním skladu. Zklamaný a rozčarovaný se tehdy rozhodl, že to ještě jednou zkusí s herectvím. Když jsem se začal věnovat herectví, chodil jsem do konkurzů na role v televizních filmech. Bylo to trochu náročné být hudebník, který si chce udržet svou integritu, a zároveň dělat konkurz na televizní film. To nešlo moc dohromady, říká Riley. Ale zavolal jsem svému starému agentovi a Control bylo to první, co mi nabídl. Dost neuvěřitelná věc. Hudební zázemí a fyzická podoba s Ianem Curtisem mu zajistily výběr do užších kol konkurzu, ale když si vzpomene na své první osobní vystoupení v Manchesteru, musí se Riley smát.\n11 Chvíli po tom, co jsem přišel do místnosti, se mě Anton zeptal: Umíš se hýbat? vzpomíná Riley na to, jak po něm režisér chtěl, aby napodobil Curtisovy slavné pohyby na pódiu. Věděl jsem, že na to přijde, protože jsem viděl toho kluka, co šel přede mnou, jak za oknem skáče. Šel jsem na záchod a chvíli jsem si to cvičil před zrcadlem. Připnuli mi na ruku I-Pod a Anton mi ukázal, co mám dělat nohama. Po druhém konkurzním kole Riley pochopil, že se o něm vážně uvažuje. Corbijn mu totiž řekl, aby si nestříhal vlasy a připravil se tak na ztvárnění mladého Curtise na začátku filmu. O několik měsíců později, když už měl Riley dost dlouhé vlasy, se konečně dozvěděl, že tu roli získal. Bylo to v den jeho narozenin ve stejný den, jako je má David Bowie a Elvis Presley. Shodou okolností Riley několik let před tím absolvoval konkurz na roli Stephena Morrise, bubeníka Joy Division, pro film 24 Hour Party People, ve kterém nakonec získal miniaturní roli Marka E Smithe z The Fall (scéna byla z filmu později vystřižena). Zkušenost z filmu, který se týkal stejného období a stejné manchestrovské hudební scény, ho však na Control nijak zvlášť nepřipravila, protože Corbijn tuto dobu nehodlal nijak idealizovat. První věc, na kterou se mě lidé ptají, je: Jaké to je hrát ikonu? zamýšlí se Riley. Ian opravdu je ikona, ale já jsem tak o něm nechtěl uvažovat. Nemůžete ztvárnit ikonu bez toho, aby se tam neprojevila byť jen trocha pompéznosti. Vždyť to byl normální kluk. Lidi vždycky nejvíc fascinovalo to, že umřel tak mladý. Kromě toho, že si Riley svou postavu musel zevrubně nastudovat přečíst si o Curtisovi spoustu informací a shlédnout veškeré dostupné videomateriály včetně video-kompilace Here Are The Young Men mezi jeho nejnáročnější úkoly patřilo hlouběji pochopit Curtisovu epilepsii, jedno z největších utrpení jeho života. Riley s epilepsií nepřišel do styku poprvé trpěl jí i kytarista v jeho kapele, ale přesto strávil celý den a celou noc v Národní společnosti epileptiků v Londýně, aby své poznání ještě prohloubil. Setkal jsem se s neurology, kteří byli tak laskaví a odpovídali na všechny moje otázky. Také mi ukazovali, co všechno v těle probíhá během záchvatu, vzpomíná Riley na nezapomenutelnou zkušenost. Sledoval jsem, co dělají lidi, když dostanou záchvat. Bylo to těžké, protože vám nedělá dobře dívat se na někoho, kdo si tím zrovna prochází a trpí, ale právě proto jsem tam byl. Není nic známo o tom, jestli Curtis jevil nějaké známky epilepsie již dříve, ale svůj první velký epileptický záchvat dostal na zpáteční cestě z koncertu Joy Division v Londýně. Bylo mu 21 let. Myslím, že Ian v dětství sice projevoval známky epilepsie, ale nikdy nedostal velký záchvat, říká Riley o nejistém původu Curtisovy choroby. Lidé se epileptiky mohou stát v pubertě, po dvacítce je to klidně může přejít, ale také se jim to později může vrátit. Kromě toho, že musel epileptický záchvat zahrát fyzicky (nikdy si ho před natáčením nezkoušel nanečisto), musel Riley také pochopit, jak epilepsie ovlivňovala Ianovu psychiku, aby se připravil na vývoj své postavy ve druhé části filmu. Musel jsem se naučit, jak se doposud zdravý člověk najednou vyrovnává s tím, že žije v neustálém strachu. Víte, že vás záchvat může zabít, víte, že vás může trvale tělesně poškodit. Také to může být velice trapná záležitost, protože můžete ztratit kontrolu nad svými tělesnými funkcemi a spousta lidí neví, jak na váš stav najednou reagovat. Riley je sice Curtisovi velice podobný, ale jedinou překážkou k tomu, aby na plátně působil úplně jako on, se zdály být jeho oči. Ian Curtis byl totiž známý svým rušivě odosobněným pohledem. V jednu chvíli si mysleli, že bude problém s mýma očima, říká Riley. Zkoušeli jsme kontaktní čočky, ale to se mi nepohybovaly panenky, takže jsem vypadal jako android. Poprvé mi je nasadili, když jsem seděl v maskérně s Alexandrou Marií Larou, která hraje Annik. Její pohled mluvil za vše. Nosil jsem je i pár hodin na zkouškách, protože si tehdy všichni mysleli, že je to ta správná volba. Ale já jsem na\n12 čočky nebyl zvyklý a modlil jsem se, abych je nakonec nosit nemusel. Výsledek je spíš otázka interpretace než konkrétního dojmu. Nemám sice Ianovy oči, ale já přeci nejsem Ian! Vzhledem k tomu, že Riley neměl žádné velké herecké zkušenosti, mu těch čtrnáct dnů, kdy probíhaly zkoušky, hodně pomohlo v tom, aby se ve své roli našel a byl si v ní jistý. Odpoledne vždy trávil na zkouškách s herci, kteří ztvárnili zbytek členů Joy Division, a dopoledne zas se dvěma herečkami (každý týden s jednou), které ztvárnily nejdůležitější ženy v Ianově životě se Samanthou Morton (v roli Debory Curtis) a Alexandrou Marií Larou (v roli Annik Honoré). Zabývali se vzájemnými vztahy svých postav, a tak pronikali až k samotnému jádru příběhu Control, hluboko pod veškeré mýty a legendy o Ianu Curtisovi a Joy Division. Anton vždycky tvrdil, že podstatou toho příběhu je mladistvá láska a rodinný život, shrnuje Riley. Anton chtěl, aby kapela a její rostoucí sláva stála až v pozadí celého příběhu.\n13 PŘEHLED DŮLEŽITÝCH UDÁLOSTÍ Ian Kevin Curtis se narodil v nemocnici v Manchesteru Curtis se zasnoubil s Deborou Woodruff Svatba Curtise a Woodruff Koncert Sex Pistols v manchestrovské Lesser Free Trade Hall vyvolá debatu, která je prvotním impulsem pro založení kapely Joy Division Kapela, ještě pod názvem Warsaw, má svůj první koncert Warsaw natočila své první demo První koncert již pod názvem Joy Division v Pips Disco v Manchesteru. květen 1978 Manažerem Joy Division se stává Rob Gretton. červen 1978 Vydání první nahrávky Joy Division An Ideal for Living EP byla natočená v prosinci Joy Division oslovují širší publikum, když se živě objeví v televizním pořadu Tonyho Wilsona Granada Reports, kde odehrají skladbu Shadowplay Na zpáteční cestě z prvního koncertu Joy Division v Londýně dostane Ian první velký epileptický záchvat Ian se stává otcem, ve stejný měsíc nahrávají Joy Division své první album Unknown Pleasures. říjen 1979 Ve věku 24 let se Anton Corbijn stěhuje z Holandska do Anglie listopadu 1979 Anton Corbijn jde na koncert Joy Division do londýnského Rainbow Theatre a seznamuje se s kapelou. Druhý den kapelu poprvé fotografuje. duben 1980 Anton je pozvaný do Manchesteru, aby fotil průběh natáčení videoklipu Love Will Tear Us Apart Ian Curtis spáchal sebevraždu. září 1980 Tři zbývající členové kapely Joy Division zakládají kapelu New Order Apollo Theatre v Manchesteru, New Order poprvé od smrti Iana Curtise před 18 lety hrají živě skladby Joy Division Producent Orian Williams poprvé uje Antonu Corbijnovi, který po čtyřech dnech odpovídá, že nechce točit film, který by měl něco společného s hudbou.\n14 V Los Angeles se Orian setkává s Antonem na oběd. Anton říká, že by si rád znovu přečetl knihu Debory Curtis Touching from a Distance a že opět zváží, jestli by ji nechtěl zrežírovat Jsou zakoupena práva na knihu Debory Curtis Touching from a Distance V manchestrské Peel Suite, Radisson Edwardian (bývalé Free Trade Hall) se koná tisková konference, na které je oznámeno, že Control bude režírovat Anton Corbijn. Název filmu vymyslel Corbijn až v předvečer tiskové konference Orian se z Los Angeles stěhuje do Londýna, kde z Antonovy kanceláře začíná zařizovat přípravu natáčení Control, na které pracuje déle než rok New Order hraje set šesti písní od Joy Division, aby uctili první výročí smrti anglického DJ Johna Peela, který Joy Division pomohl oslovit větší publikum V den svých narozenin (a také narozenin Davida Bowieho a Elvise Presleyho) se Sam Riley dozvídá, že v Control získal roli Iana Curtise Režisér a producent večeří v Manchesteru se členy kapely New Order Orian a Anton jedou na sever do Nottinghamu, kde se chystá natáčení Control Začíná se točit Control Poslední natáčecí den Control má premiéru v rámci Director s Fortnight na 60. ročníku filmového festivalu v Cannes, v předvečer 27. výročí smrti Iana Curtise.\n15 PÁR SLOV O HERCÍCH A HEREČ KÁCH Sam Riley Ian Curtis Control je Samova první hlavní role v celovečerním filmu. Na televizních obrazovkách se objevil ve filmech Lenny Blue, Peak Practice, Tough Love a v pilotním dílu seriálu BBC Sound od režiséra Davida Kerra. Tento 27letý herec se dále podílel na divadelních inscenacích Stags and Hens, Nicholas Nickleby, Bouře, Dirty Linen a Dumped. Sam je také zpěvákem leedské kapely Things. Od chvíle, kdy skončilo natáčení Control, se plně věnuje nahrávání její druhé desky. Samantha Morton Debbie Curtis Samantha Morton patří mezi jedny z nejlepších a nejuznávanějších hereček své generace. Spolupracovala již například s takovými režisérskými špičkami, jako jsou Steven Spielberg či Woody Allen. Vybírá si rozdílné a často velice náročné role, které však zvládá s naprostým přehledem, což dokládá i seznam jejích ocenění, včetně Zlatého glóbu a dvou nominací na Oskara. Samantha Morton na sebe poprvé upoutala pozornost filmových diváků v roce 1997, když se objevila v tragickém snímku režisérky Carine Adler Under the Skin. Za tuto roli se jí dostalo všeobecného kritického uznání a ocenění bostonských filmových kritiků (Boston Film Critics Award) za nejlepší ženskou hereckou roli. V roce 1999 ji Woody Allen obsadil do role němé Hattie ve filmu Sweet and Lowdown, za kterou získala nominaci na Zlatý glóbus i na Oskara za nejlepší ženskou vedlejší roli. Následovaly ještě důležitější role, například ve filmu Jesus s Son od Alison Maclean, Pandemonium od Juliena Templa, Dreaming of Joseph Lees od Erica Stylese a Eden od Amose Gitaiho. V roce 2002 Morton zazářila v hlavní roli kriticky velice úspěšného filmu režisérky Lynne Ramsay Movern Callar. Dále se objevila po boku Toma Cruise ve filmu Stevena Spielberga Minority Report. V poslední době hrála Morton ve filmech Code 46 Michaela Winterbottoma, In America Jima Sheridana (za který obdržela svou druhou oskarovou nominaci, tentokrát za nejlepší ženský herecký výkon) a Enduring Love Rogera Michella, za který získala nominaci na nejlepší ženský herecký výkon v britském nezávislém filmu (British Independent Best Actress Award). Na podzim 2005 se objevila po boku Johnnyho Deppa a Johna Malkovitche v kriticky velice úspěšném filmu Laurence Dunsmora The Libertine. Na filmovém festivalu Dennise Hoppera Cinevegas dále obdržela cenu za svůj dosavadní herecký výkon. Morton si nedávno zahrála Myru Hindley po boku Jima Broadbenta v koprodukčním filmu HBO a Channel 4 Lord Longford. Zároveň dokončila The Golden Age Shekhara Kapura, Expired Cecilie Miniucchi a Mister Lonely Harmony Korineho. Poslední dva z nich měly premiéru na loňském filmovém festivalu v Cannes. Alexandra Maria Lara Annik Honoré\n16 Alexandra Maria Lara se na jaře roku 2008 objeví ve filmu City of Your Final Destination. Narodila se 12. listopadu 1978 v rumunské Bukurešti, odkud se s rodiči odstěhovala do Německa, když jí byly čtyři a půl roku. Poté, co odmaturovala na francouzském gymnáziu, studovala v letech 1997 až 2000 herectví na Theaterwerkstatt Charlottenburg. V té době již obsadila několik hlavních rolí v televizních seriálech a filmech, například v The Bubi Scholz Story. Dále se podílela na připravovaném filmu Francise Forda Coppoly Youth Without Youth. V minulosti se objevila ve snímcích jako I Really Hate My Job, Downfall a Der Tunnel. Spolupracovala i na projektech německé a britské televize, například The Company, Doctor Zhivago, Trenk a Napoleon. Joe Anderson Hooky Joe si nedávno zahrál hlavní roli ve filmu Three Words And a Star režisérky Ericy Dunton, který má být uveden do distribuce na jaře Mezi jeho dřívější projekty patří filmy Becoming Jane, Across the Universe, Copying Beethoven, A Little Box of Sweets a Silence Becomes You. Na televizních obrazovkách se Joe objevil v několika epizodách seriálu Afterlife, Vraždy v Midsummeru a A Dolls House. Na jevišti si Joe zahrál v inscenacích Sen noci svatojánské a Mistr a Markétka v divadle Chichester Festival Theatre. James Anthony Pearson Bernard Sumner Control je Jamesův první celovečerní film. V televizi se objevil v Holby City, Kidnapped, Monarch of the Glen, Doctors a všech třech sériích Jeopardy pro BBC. Mezi jeho divadelní projekty patří Not the End of the World, Pinocchio, Home, Julius Caesar a Kes. Toby Kebbell Rob Gretton Toby Kebbell právě dokončil natáčení hororu Perfect Woman, který by se měl v distribuci objevit na jaře Mezi jeho předchozí projekty patří Wilderness, Match Point od Woodyho Allena, Alexander od Olivera Stonea a Dead Man s Shoes od Shanea Meadowse. V televizi se objevil v The Commander, Macbeth, Bernard s Watch a Peak Practice a podílel se také na divadelních inscenacích Enemies v divadle The Almeida, Journey s End v The Playhouse Theatre, Beautiful Thing a Romeo a Julie. Craig Parkinson Tony Wilson Craig Parkinson si zahrál ve filmech The Decameron a Tooth. Na televizních obrazovkách se zase objevil ve snímcích Green, The Innocence Project, Inspector Lynley, The Worst Week of My Life, Black Books, Born and Bred a No Angels. Mezi jeho divadelní projekty patří Everything Is Illuminated v The Hampstead Theatre a Sen noci svatojánské a Mnoho povyku pro nic v divadle Regent s Park. Harry Treadaway Steve Morris Před natáčením Control se Harry spolu se svým dvojčetem Lukem objevil v kriticky úspěšném filmu Brothers of the Head. Nedávno také dokončil natáčení The Calling. Na televizních obrazovkách si zahrál v Cape Wrath, Recovery a Miss. Marple: Sleeping Murder. Richard Bremmer Kevin Richard se objevil ve filmech jako The Girl With Brains in Her Feet, Richard II, The Thirteenth Warrior (spolu s Antonio Banderasem), Crime and Punishment, Harry Potter a kámen mudrců a Half Past Dead spolu se Stevem Segalem. Mezi jeho televizní tvorbu se řadí Scarlet and Black, The Buddha of Suburbia, Persuasion, The White Devil, Without Walls, Drop The Dead Donkey a Picking Up The Pieces.\n17 Richardova divadelní práce je velice obsáhlá a patří do ní například hlavní role v inscenaci Dracula, nedávná inscenace londýnského West End Theare Bent, kriticky úspěšné představení jednoho muže Mongoose na edinburském festivalu, dále Richard III, The Millionaires of Naples, Král Lear, The Good Person Sichuan Machine Wreckers a Richard II. PÁR SLOV O Č LENECH FILMOVÉHO ŠTÁBU Anton Corbijn režisér a producent Už je to více než třicet let, co Anton Corbijn, narozený v roce 1955 v holandském Strijenu, objevil na střední škole skrze svou lásku k hudbě médium fotografie. První snímky nafotil aparátem, který si vypůjčil od svého otce, na open-air koncertě v roce Fotky kapel na jevišti brzy vystřídaly portréty. Anton Corbijn žil od roku 1979 v Londýně a dnes je považován za jednoho z nejvlivnějších tvůrců portrétní fotografie na světě. Jakožto samouk již několikrát změnil tvůrčí přístup, ale pořád si udržuje relativně těsnou vazbu ke svému původnímu tématu, jímž jsou umělci, konkrétně hudebníci. Mezi jeho nejznámější portréty patří fotografie Clinta Eastwooda, Cameron Diaz, Milese Davise, Franka Sinatry, Naomi Campbell, Williama S. Burroughse, Toma Waitse, Allena Ginsberga, Isabelly Rossellini, Joni Mitchell, Bona a Roberta De Nira. Od roku 1990 se Anton kromě fotografování věnuje i grafickému designu a vytváří plakáty a obaly CD. Ačkoliv grafický design nevystudoval, vytvořil si svůj osobitý styl, ve kterém používá originální typ namalovaného písma. Tímto stylem vytvořil plakáty a obaly na desky pro takové umělce jako Herbert Grönemeyer a Depeche Mode. Výstavy Antona Corbijna slavily úspěchy po celé Evropě a jeho práce jsou k vidění v mnoha muzeích a galeriích. Na svém kontě má i 14 knižních publikací. Mezi jeho další výtvory patří přibližně 100 obalů na desky nebo CD takových umělců jako jsou U2, R.E.M., The Bee Gees, Travis, Morrissey, The Rolling Stones, John Lee Hooker, Bryan Ferry, Herbert Grönemeyer, The Killers, Bruce Springsteen, James Last, JJ Cale, Nick Cave, Marianne Faithfull a Metallica. Anton Corbijn chce neustále posouvat hranice své tvorby a osobnosti dál a dál. V roce 1983 byl jedním z prvních fotografů, kteří vzájemně propojovali fotografii a video. Od té doby natočil asi 80 videoklipů pro kapely jako U2, Johnny Cash, Mercury Rev, Depeche Mode, Nirvana, Metallica, Nick Cave či The Killers. Natočil také krátký film o Don van Vlietovi neboli Captain Beefheartovi, který nese název Some Yo Yo Stuff a který vznikl na objednávku BBC. Control je Corbijnovým režisérským debutem a jedním z jeho doposud nejambicioznějších projektů. Je také dokladem jeho umělecké všestrannosti. Příběh Iana Curtise a Joy Division je Antonovu srdci velice blízký, protože se kvůli této kapele z anglického Manchesteru přestěhoval z Holandska do Londýna. On sám tvrdí, že chtěl být tam, odkud pocházela jejich hudba. Film je natočen černobíle a vypráví ryze anglický příběh, ovšem viděný evropskýma očima. Matt Greenhalgh scénárista Control je Mattovým prvním celovečerním scénářem. Pro televizi napsal část seriálu Cold Feet, který získal cenu BAFTA, dále byl na cenu BAFTA nominován v kategorii nejlepší scénárista za Clocking Off, podílel se i na tvorbě seriálu Burn It a Burn It 2 a na televizním filmu Fools Gold. Orian Williams producent\n18 Orian Williams se narodil v Jacksonu ve státě Mississippi, ale vyrostl v texaském Houstonu. Na počátku devadesátých let se přestěhoval do Los Angeles, protože se chtěl angažovat ve filmovém průmyslu. Několik let působil jako úspěšný producent a production manager luxusních reklam, ale potom začal spolupracovat s režisérem E. Eliasem Merhigem, jehož práci začal obdivovat po shlédnutí Eliasova úspěšného celovečerního filmu Begotten. Dalším Williamsovým projektem bylo prosadit Shadow of the Vampire, film, který posléze získal nominaci na Oskara a ve kterém hráli Willem Dafoe a John Malkovitch, u Saturn Films, produkční společnosti Nicolase Cage. V současné době spolupracují Orian a Elias na několika projektech, které jsou v různých fázích vývoje. Orian pak své síly spojil s Donalem Loguem při produkci filmu Tennis, Anyone?, temné komedie, která byla Logueovým režisérským debutem a ve které hráli Jason Isaacs, Paul Rudd, Stephen Dorff a sám režisér Donal Logue. Orian se také chystá produkovat Logueův studentský film, adaptaci románu Walkera Percyho The Second Coming. Nedávno se Orian zapojil do natáčení filmu The Boom Boom Room režisérky a scénáristky Liany Lunson, ve kterém hraje Willie Nelson, Dita Von Teese a Katherine Helmond. Lian si diváckou pozornost získala především dokumentem Leonard Cohen, I m Your Man. Ian Canning výkonný producent Ian Canning je managing director Becker International, obchodní a finanční společnosti se sídlem v Londýně a Sydney. Becker International se v současné době zaměřuje na nejrůznější nezávislé celovečerní filmy v angličtině, celovečerní dokumenty a vybrané cizojazyčné filmy. Mezi jejich poslední projekty patří Tomo, sci-fi verze Robinsona Crusoe, která vychází z úspěšného stejnojmenného krátkého filmu, a Mary and Max, celovečerní debut oskarového režiséra animovaných filmů Adama Elliota. Z oblasti dokumentární tvorby se podílí na natáčení celovečerního dokumentu Kurt Cobain: About a Son a Shadow Play, který zachycuje kariéru Antona Corbijna. Jakožto výsledek spolupráce se sesterskou distribuční společností Dendy Films získal Canning také australská a novozélandská distribuční práva a pracuje přímo pro generální ředitele Dendy Joint Andrew Mackieho a Richarda Paytena. Mezi poslední projekty Dendy Films patří Almodóvarovo Volver, The Wind That Shakes the Barley, který získal Zlatou palmu, Brothers of the Head a celovečerní dokument Joe Strummer: The Future is Unwritten. Před tím, než začal pracovat pro Becker International a Dendy Films, byl Ian Canning ředitelem nákupu a produkce v londýnské společnosti Renaissance Films. Podílel se na filmech jako Candy, We Don t Live Here Anymore, The Mother, Junebug, Shooting Dogs, Pretty Persuasion a Confessions of a Dangerous Mind George Cloonyho. Martin Ruhe - kameraman Control je Martinův celovečerní kameramanský debut. Za sebou má ovšem dlouhou řadu úspěšných videoklipů a reklam. Na ADC Awards získal například ocenění za nejlepší filmovou reklamu a za nejlepší televizní spot. Mezi jeho předchozí filmové projekty patří A Goddamn Job a Bonnie vs. Clyde. Martin se také podílel na propagačních klipech pro Coldplay (v režii Antona Corbijna), Feeder, Busted, The Concretes, David Gray a The Moffats. Mezi společnosti, na jejichž výrobky točil reklamy, patří Mercedes, Adidas, Gillette, BMW a Ikea. Andrew Hulme střih Mezi předchozí celovečerní filmy, na kterých se Andrew Hulme podílel jako hlavní střihač, patří Lucky Number Slevin (za který získal cenu za nejlepší střih na MFF v Milánu), Wicker Park, The Reckoning, Gangster No1 a The Acid House. Z televizní tvorby stojí za zmínku White Teeth, Jazz Seen, Stars by Helmut Newton, Ol Big Head, Playing Nintendo with God a The History of Blue Note.\n19 Ian Neil hudební poradce Ian má za sebou velice úspěšnou kariéru v hudebním průmyslu, která ho vynesla až na post šéfa divize v Polygram s Film & Television a na post ředitele Film, Television and Advertising v Warner/Chappell Music Publishing. V roce 2004 se Ian rozhodl, že se hudebnímu poradenství ve filmovém průmyslu bude nadále věnovat na volné noze. Od té doby se podílel na stovkách britských filmů a získal mnohá ocenění. Mezi jeden z jeho největších úspěchů patří film Lock Stock & Two Smoking Barrels, na kterém pracoval jako jeden z hudebních poradců. Soundtrack z tohoto filmu získal dvě platinové desky a překročil náklad 600 tisíc kusů. Mezi další filmy, na kterých se Ian podílel jako hudební poradce, patří připravovaný dokument Juliana Templa Joe Strummer: The Future is Unwritten, dále Hannibal Rising, I Want Candy, The History Boys, Kidulthood, Brothers of The Head, Alpha Male, Revolver, Swept Away a Snatch. Chris Roope výprava Mezi filmy, na kterých se Chris Roope podílel jakožto vedoucí výpravy patří Van Wilder 2, Confetti, The Upside of Anger, Thunderpants a Hold Back the Night. Z televizní tvorby stojí za zmínku A Very Social Secretary, Keen Eddie, Hearts and Bones, The Blind Date a Dockers. Julian Day kostýmy Julian Day vytvořil kostýmy například pro připravovaný film The Restraint of Beasts, v minulosti pracoval na snímcích Four Last Songs, My Summer of Love, Kiss of Life, The Last Resort, Room to Rent, Miss Monday a Still Crazy. Mezi jeho televizní projekty patří Hex, Murder City, Outlaws, Ny-Lon a dvě série Burn it.\n20 Aerofilms, s.r.o. (všechny zde uvedené informace, včetně doslovných citací, jsou k volnému použití)


Skupina sedmi (G7) zemí - 2021\nSkupina sedmi (G7) zemí\nSkupina sedmi (G7) je organizace vysoce industrializovaných zemí Spojených států amerických (USA), Kanady, Francie, Německa, Itálie, Japonska a Spojeného království (UK). Země G7 mají 64% světového bohatství a mají velmi vysoký index lidského rozvoje. Členské státy také představují 46% světového HDP. Poslední 42. setkání se konalo v květnu 2016 v Japonsku.\nHistorie formování G7\nG7 byla založena v roce 1975 šesti zeměmi USA, Francie, Německa, Itálie, Japonska a Velké Británie s výjimkou země. Kanada byla v následujícím roce pozvána do sedmi zemí G7. Zástupci zemí G7 se scházejí každoročně, aby projednali mezinárodní ekonomické a měnové otázky. Prezident G7 rotuje mezi členskými státy každý rok. Francie hostila první G7 setkání v roce 1975, ačkoli to bylo představovat G6 země. Vlastní G7 se všemi sedmi zastoupenými zeměmi se konalo v Portoriku a USA byly hostiteli. Zástupci Evropské komise se účastní schůzek G7 od roku 1981. V roce 1998 bylo Rusko plně uznáno za G8, i když se Rusko účastnilo zasedání od 90. let. Připojilo se více zemí a nyní je označováno jako G20, což odráží země účastnící se výročních zasedání. V roce 2014 bylo Rusko pozastaveno ze skupiny poté, co připojilo Krym a spory s Ukrajinou. Zpočátku, kdy byl vytvořen G6, to byly výhradně hlavní nekomunistické země a pozdější začlenění Ruska bylo gesto, které pomohlo post-sovětskému svazu Rusko účastnit se a mít větší slovo ve světových otázkách.\nÚčel formace G7\nZástupci zemí G7 se každoročně scházejí, aby projednali světové otázky, jako je finanční krize, měnové systémy a další významné světové otázky, jako je nedostatek ropy. Skupina po celou dobu svého vzniku byla hlasitá, aby zabránila globální ekonomice vstoupit do recese. Sedm zemí G7 představuje asi 50% světové ekonomiky. Hlavním cílem skupiny je zlepšit ekonomiku členských zemí a celého světa. Ministři financí členských zemí se vždy setkávají každý rok nebo častěji v průběhu roku, aby diskutovali o světových ekonomikách a ekonomikách členských států.\nKdyž byl G6 založen v roce 1975, členy byli USA, Velká Británie, Francie, Německo, Itálie a Japonsko. V roce 1976 Kanada se připojila dělat to G7 později v 90-tých letech Rusko bylo přijato k členství G7 dělat to G8. V roce 1999 členství v G7 opět vzrostlo na dvacet, mezi něž patří členové G8 a nyní i další země jako Brazílie, Austrálie, Čína, Argentina, Evropská unie, Indie, Turecko, Jižní Afrika, Saúdská Arábie, Jižní Korea, Mexiko a Indonésie.\nZpočátku členové zemí G7 zahrnovali pouze ministry financí a hlavy centrálních bank členských zemí, ale na summitu G20 v roce 2008 se zúčastnili národní lídři. V roce 2009 bylo oznámeno, že G20 nahradí předchůdce G8 jako hlavní fórum pro řešení světové hospodářské politiky a dalších souvisejících otázek, jako je bezpečnost.\nV průběhu let byly země G7 kritizovány za to, že nezahrnuly trhy rozvíjejících se trhů, které považují za nedostatečné zastoupení globální ekonomiky. Od roku 1981 G7 vítá nečleny, jako je Evropská unie, která se plně podílela jako člen, který nebyl vyjmenován. Na rozdíl od OSN nebo NATO není G7 oficiální institucí, a proto postrádá sekretariát. Téměř všechny výroční schůzky G7 obdržely demonstranty ve velkém počtu, kteří jsou proti jejich schůzkám. V roce 2015 se Německo snažilo vyhnout tomu, aby se protestující dostali tam, kde se konala schůzka, a uspořádala schůzku na odlehlém místě v hotelu Schloss v nadmořské výšce 1008 metrů. Tam bylo asi 300 ven 7500 demonstrantů, kteří vylezli k 3m vysoký, a tam byla bezpečnost obklopovat umístění vrcholu. Protestující po celou dobu zpochybňují legitimitu G7 činit rozhodnutí, která by mohla ovlivnit celý svět. V jižním Bavorsku bylo umístěno více než 20 000 policistů, aby demonstranty zabránili zásahu do summitu.\n2 Německo 0, 916 80, 940, 000\n3 Spojené státy 0, 915 318, 523, 000\n4 Spojené království 0, 907 64, 511, 000\n5 Japonsko 0, 881 127, 061, 000\n6 Francie 0, 888 63, 951, 000\n7 Itálie 0, 873 60, 665 551


REGIONALIST - denní vydání 13. 11. 2017\npondělí Zpět na hlavní stránku... 13.11 2017\nPetra Bendeho při vánočním koncertu doprovodí pěvecký sbor ZUŠ Třešť\nObyvatelé celého Česka věnovali 387 tun trvanlivých potravin a drogistického zboží – nejvíce v historii pořádání sbírky.\nDvanáct hodin žilo v sobotu 11. listopadu celé Česko Národní potravinovou sbírkou. Sbírka již tradičně na prahu adventu mobilizovala obyvatele České republiky k pomoci potřebným – a opět úspěšně. Letos sbírka vynesla rekordních 886 000 porcí jídla, které pomohou před Vánoci v domácnostech osamělých seniorů, samoživitelek a jejich dětí, rodin ve finanční tísni, v azylových domech – zkrátka všem lidem v nouzi. Do 5. ročníku se letos se zapojilo 750 prodejen z řetězců: Tesco, Globus, Penny Market, Kaufland, Albert, Lidl, BILLA, Makro, dm drogerie markt a ROSSMANN. Sbírku organizuje platforma Byznys pro společnost. Záštitu nad sbírkou převzal ministr zemědělství Marian Jurečka.\n„Během dne jsme potkali řadu úžasných lidí, kteří přišli darovat, a setkali jsme se s množstvím silných příběhů lidí, kteří potřebují naši pomoc. Chci všem poděkovat za 886 000 porcí jídla, které už nyní jsou na cestě k potřebným. Je to o skvělých 110 000 porcí více než loni.“ řekla za organizátora sbírky Pavlína Kalousová, předsedkyně Byznys pro společnost. „Sbírka ukázala, že nejsme lhostejní k lidem v tíživé životní situaci. Ceníme si každého daru, doslova každé instantní polévky, ale samozřejmě nás těší, že letos byla řada dárců opravdu štědrá. Zajistila tak 354 tun trvanlivých potravin a 33 tun drogistického zboží,“ dodává Pavlína Kalousová. Jde o předběžné výpočty, které budou ještě verifikovány.\nPomoc po zabalení dobrovolníky putovala do skladů České federace potravinových bank, NADĚJE, Armády spásy a Charity Česká republika. „Je skvělé, jak Národní potravinová sbírka mobilizuje českou veřejnost, aby pomohla potřebným lidem. Jde o výraznou podporu, která umožní zaplnit sklady potravinových bank, z nichž pak rozdělujeme darované potraviny a hygienické prostředky mezi neziskové a charitativní organizace,“ říká Aleš Slavíček, předseda České federace potravinových bank. „Letos se do sbírky zapojilo všech 14 potravinových bank a tím je zaručeno, že pomoc doputuje do každého regionu v Česku. S distribucí nám pomůže více než 300 partnerských neziskových organizací, které pomáhají potřebným.“\nI letos již potřetí byla výhradním přepravním partnerem sbírky společnost Raben Logistics Czech, která večer po sbírce převezla darované potraviny z více než 80 prodejen v devíti krajích republiky do potravinových bank a různých neziskových organizací. „Našim zapojením chceme ukázat jak nezbytná je logistika a přeprava v každodenním životě. Žijeme v době přebytku, i když si to často nepřipouštíme. Rádi proto využíváme příležitost podílet se na projektu, který poukazuje na tuto skutečnost a zároveň umožňuje pomáhat lidem, kteří se ocitli v nouzi,“ vysvětluje důvod zapojení Jakub Trnka, generální ředitel společnosti Raben pro Českou republiku a Slovensko.\nDo sbírky se letos zapojili mimo řetězců i někteří výrobci: například Hamé, Penam, Kostelecké uzeniny, Tatra a Altin Jm group. Sběrná místa, kde bylo možné potraviny darovat, otevřela ve svých prostorách například Česká rozhlas, Sodexo, Český rozhlas, ABRA, Ipsos či MŠ U Uranie v Praze.\nProgram na: https://www.kr-vysocina.cz/s…\nTřešť bude jedním ze 17 měst, mezi nimiž jsou například Praha, Ostrava, Brno, Olomouc, do kterých Petr Bende přiveze svůj vánoční koncert. Vánoční koncert se koná v neděli 17. prosince od 17 hodin v kulturním domě v Třešti.\nPříznivci tohoto charizmatického zpěváka se mohou těšit na zcela nový program se sváteční atmosférou. Zazní nové písničky z aktuálního alba reStart, nové aranže autorských i světových skladeb a chybět nebudou ani vánoční koledy.\nHlavním hudebním hostem večera bude František Segrado, který je známý především spoluprací s Michalem Horáčkem a Petrem Hapkou. Petrův band rozšíří Cimbálová muzika Gromba, složená z pěti mladých hudebníků. Hvězdičkami večera se stanou také děti z pěveckého sboru ZUŠ v Třešti pod vedením paní učitelky Hany Němcové, které v rámci večera vystoupí a doprovodí Petra Bendeho několika skladbami.\nJiž nyní se děti poctivě na tento koncert připravují a přípravy vyvrcholí intenzivním soustředěním žáků pěveckého oddělení v penzionu Dyje v Panenské Rozsíčce, které se uskuteční 21. – 22. listopadu 2017.


Zhmoždění lokte | uLékaře.cz\nuLékaře.cz Poradna lékaře Zhmoždění lokte\nOrtopedie Zuzana 12.7.2012\ndne 12.6.2012 se mi stal pracovní úraz - spadla jsem plnou vahou na ruku, ve které pak dost silně křuplo. Na traumatologii mi lékař sdělil, že je silně zhmožděný loket a dostala jsem sádrovou dlahu na týden. Dlaha sundána o týden později a pomalu jsem začala ruku procvičovat. Dnes je to již více jak měsíc, jsem stále v pracovní neschopnosti, loket v klidu nebolí, ale stále mám bolesti při "tahání" težších věcí. Navíc se mi udělala boule na vnitřní straně loktu (tam, kde se normálně bere krev), při zátěži i na pohmat je bolestivá, je tuhá, ale ne tvrdá. Mám zajít raději zpět na traumatologii? Co by to mohlo být a proč to "uzdravování" trvá tak dlouho? Jsem pokladní a proto potřebuji mít ruku co nejdříve v pořádku.\nZhmoždění lok. kloubu opravdu se může upravovat dlouho. Ale bylo by vhodné ještě znovu zajít na traumatologii a provést kontrolní rtg, někdy je možné, že ihned po úrazu nemusí být drobná linie zlomeniny vidět. Je třeba provést kontrolní snímek.


Český florbal | První liga žen zná složení osmifinále\nO uplynulém víkendu byly odehrány závěrečná dvě kola první ligy žen. Z 20 uchazečů si právo na účast v play-off vydobylo 16 týmů. Vítězem východní části se stal Třinec, vítězem části západní Mladá Boleslav. Černý Petr zbyl na Turnov, Ústí nad Labem, Soběslav a Českou Lípu, pro které letošní sezóna končí. Ostatní týmy měly v neděli večer na programu výběr soupeřů pro vyřazovací boje.\nVýchodní část ovládl s 58 body Třinec. Svůj triumf potvrdil v posledním kole, kdy ve vzájemném souboji porazil druhý Hradec Králové 6:2. Třetí místo si dvěma výhrami pojistil Havířov – v prvním utkání vyhrál 8:3, ve druhém 6:2. Bitvu o čtvrté až šesté místo určily vzájemná utkání. Jelikož Dobruška prohrála jak se Vsetínem (5:6), tak i Šitbořicemi (4:5), klesla na šesté místo právě za jejich soupeře. První soupeř skončil pátý, aligátorky čtvrté. I přes dvě porážky (Třinec 4:13, Havířov 2:6) sedmé místo uhlídala Jihlava. Poslední místo zůstalo na Rtyni v Podkrkonoší, které poslední víkend také nevyšel.\nIndividuální statistiky ovládly hráčky Třince. Adéla Šibrová a Petra Bieleszová shodně získaly 40 kanadských bodů. Třetí Alžběta Nykodymová z Třince zaostala o dva body. Nejlepší brankářkou co do počtu obdržených branek se stala Barbora Sadílková z aligátorek. Nejvíce výher si připsala brankářka Hradce, Adéla Reslerová.\nNa západě si prvenství zajistila Mladá Boleslav, která základní část ukončila dvěma vysokými výhrami – Česká Lípa 15:2, Ústí nad Labem 8:0. Závěrečné zápasy se povedly i druhým Vinohradům, když porazily Soběslav 5:0 a Rudý Dračice 6:1. Jednu porážku musely skousnout třetí pražské tygřice (6:7p od Dračic). Náladu si zlepšily ve 22. kole, kdy rozdrtily Soběslav 9:3. Čtvrté Dračice a šesté Texasanky dělil pouze jeden bod. Mezi ně se vklínily Bivojky z Litvínova, které ve vzájemném duelu porazily právě pražský celek 8:5. V posledním zápase si však na ně vyšlápla sedmá Plzeň (6:3). Ta si svou pozici zajistila díky druhé výhře, tentokrát 7:4 nad osmým Chomutovem, který se stal posledním postupujícím. Poslední výhru letošní sezóny si připsaly hráčky z Ústí nad Labem a Turnova, pro které již letošní ročník končí, stejně jako pro Soběslav a Českou Lípu, které na body o víkendu nedosáhly.\nKanadské bodování ovládla Aneta Nigrinová z Královských Vinohrad, která získala 59 bodů. Stupně vítězů doplnily hráčky Mladé Boleslavi Petra Beránková (55 bodů) a Eliška Mrázková (52 bodů). Nejméně branek za utkání průměrně propustila Eliška Kuchyňková z Královských Vinohrad. Nejvíce výher ukořistila Marie Topolová z Mladé Boleslavi (21 výher).\nNedělní podvečer pak ozdobil výběr soupeřů pro osmifinále play off.\nDvojice pro osmifinále play-off\nFlorbalová akademie MB – Florbal Chomutov\nFBC Osiko Třinec – SK Jihlava\nTJ Sokol Královské Vinohrady – TEXAS LONGHORNS\nIBK Hradec Králové – Orel Rtyně v Podkrkonoší\nPrague Tigers Nehvizdy – SK BIVOJ LITVÍNOV\nFlorbal Exelsior Havířov – Florbal Vsetín\nRudý Dračice MLADÝCH NADĚJÍ Týn – FBŠ SLAVIA Fat Pipe Plzeň\nPRAMOS Šitbořice FbC Aligators – FBC Dobruška\nPlzeň odrazila útok Boleslavi a ovládla základní ...\nVítězná šňůra Olympu pokračuje, nováček z Texasu ...\nVedoucí tým FBC PANTHERS LIBEREC poprvé ztratil v...


Prahu ovládne nový cirkus, startuje Letní Letná - Pražský patriot\nDnes startuje 16. ročník mezinárodního festivalu nového cirkusu a divadla Letní Letná. Festival v Letenských sadech setrvá až do neděle 1. září a v průběhu tří týdnů představí zahraniční soubory, přehlídku domácí novocirkusové scény, řadu premiér, unikátní projekty, open-air představení i bohatý program pro děti.\nFestival odstartuje „procházkou v oblacích“. Světoznámá provazochodkyně Tatiana-Mosio Bongonga přejde přes Vltavu ve výšce 35 metrů na laně dlouhém 350 metrů. Její kroky povedou od Právnické fakulty Univerzity Karlovy do Letenských sadů.\nVe čtvrtek 15. srpna čeká návštěvníky hned pětice představení. Kanadští Cirque Alfonse a jejich Tabarnak, unikátní seskupení 17 umělkyň a jejich Projet.PDF či soubor Cirque Aïtal, který prostřednictvím svého představení Saison du Cirque (Cirkusová sezóna) zve návštěvníky do světa, kde se tradiční cirkus potkává s tím současným. Vedle nich uvede své představení Boreal Normosis i český soubor Collective Momentum. Za pozornost stojí i krátká představení maestra Toniho Ronaldoniho, která jsou oslňujícím vzkříšením tradičního rodinného cirkusu.\nI letos je každý den od pátku 16. srpna od 11 hodin připraven pestrý program pro děti všech věkových kategorií, který malým divákům nabídne pestrobarevný svět, plný pohádek a příběhů, překvapení, kouzel, hudby a pohybu. První festivalový víkend pak bude ve znamení Zdravotního klauna, který již od dopoledních hodin chystá bohatý program. Více informací a předprodej vstupenek na www.letniletna.cz.


Moje hlava 22 | TomasHajzler.com\nZačnu klasicky zeširoka... snad jsem mohl očekávat, že když někdo rozběhne něco podobného jako já, tak se to s ním pořádně zatočí. Samozřejmě, nebylo to ze dne na den, spíš postupně - model “žába si lebedila v hrnci, ve kterém se postupně zahřívala voda” - těžko si někdy, při těchto plíživých převratech, všimnout, že to člověku přerůstá přes hlavu. Postupem času jsem zjistil, že valnou většinu času (80%, spíš i víc) věnuji školám, neziskovkám, různým debatám, aktivistickým či studentským srazům, diplomkám, bakalářkám, dizertačkám, start-upům, propojování, seznamování, propagování skvělých projektů, debatám s novináři a reportéry a dalším a dalším prosbám, s kterým se na mě lidi obracejí - teď mi třeba došlo, že na včerejší prosbu paní z rádia wave jsem nabídl termín, kdy slavíme Valériiny osminy - nedošlo mi to - budu muset zrušit a v nabitém listopadu nevím, kam to narvu :-(. Kromě toho - protože mám děti a bojím se o jejich budoucnost - mám v sobě silnou potřebu aktivismu, a tak píšu, točím videa, jezdím na srazy, propojuju lidi a pomáhám, co to jde. Třeba předevčírem... celé dopoledne natáčení nového cirkusu (připravujeme ztvárnění tématu svobody v práci formou nového cirkusu), pak natáčení s Liborem Malým z Hearth.net o dávání, mezitím příprava na večerní poradu ve škole, do toho samozřejmě doprovod Valérie do školy i ze školy a následně celý večer schůze rodičů v naší škole, z které jsem odcházel ve 23.00.\n"Buď mailuješ nebo jsi s dětma." Petr Mára\nZa poslední léta jsem radikálně snížil své potřeby (nakupování) a mé osobní náklady jsou dnes na úrovni studenta vysoké školy. Bez přehánění. Jenomže jsem v roli živitele rodiny a navíc jsme letos, nad rámec obvyklých aktivit, vydali v krátkém sledu čtyři knihy a do toho jsme se jako rodina přestěhovali. Najednou jsme byli (a stále jsme) skoro milion korun mínus. Po mnoha letech jsem na vlastní kůži pocítil, co je to dluh. Mimochodem skvělá zkušenost! A bylo to poprvé, co mi začalo docházet, že můj hyper-dávací model není udržitelný, že bych se měl profackovat a vydat se v životě trochu jinudy.\nKdo nevíte... mám to postavené (v mé současné životní fázi) tak, že chci udělat, co je v mých silách pro lidštější svět. Proto dělám, co dělám. Co se týče ekonomiky, mám/máme hromadu "produktů" - přednášky, workshopy, konzultace, svobodu naživo, knihy (viz zde) - ale ty jsem dlouho nechával žít svým životem. Snažil jsem se informovat druhé o tom, že to či ono existuje a v čem vidím přínos každé té věci či aktivity. Ze srdce se mi příčí dnes běžné manipulativní techniky typu: “bonus, zdarma, sleva, affiliate, dejte e-mail a dáme vám víc, ebook zdarma,...bla, bla, bla” Tohle nedělám a dělat nebudu. Touhu "stát se milionářem" považuji za úchylku, za nemoc. Já se chci slušně uživit a ukázat i dalším lidem, že a jak to jde. Základ mého osobního přístupu je dávání. Dávám a čekám, že lidi budou dávat zpět. Jsem slabý v produktu - na to (a obecně na peníze) nemám buňky. Ale tak to v životě chodí - každý máme své silné a slabé stránky. Já se snažím stavět na svých silných a prosím druhé, aby vykryli mé slabé.\nPozoruji, že v Čechách očekáváme, že pokud někoho jeho práce baví, bude ji dělat zadarmo. Mně moje práce naplňuje obrovsky. Možná proto většina lidí čeká, že ji budu dělat zdarma. Nedojde jim, že i já žiji v peněžním systému a mám své závazky.\nCo se týče dávání/braní, víte že často (především na jaře a na podzim) organizujeme veřejné akce - přednášky, setkání, konference (ZDE je přehled na tento podzim). Když něco takového chystáme, já zde na blogu nebo na facebooku prosím o pomoc - nejčastěji s registrací, organizací, knihami. Občas prosím o pomoc s videi, titulky, editací knih, překlady,... Prosím dost. Naučili mě tomu američtí přátelé: “Když něco chceš, řekni si o to.”, říkali mi vždycky. A tak já žiju v tom, že když já dávám i druzí chtějí dávat (a že kdesi je jakýsi virtuální účet, na kterém kdosi hlídá rovnováhu). Jinak "dobrovolničení" zde vždy bylo a vždy bude (a mnohem víc než dnes). Když dobrovolničím já, dělám to proto, že mě přitahuje myšlenka nebo lidé, kteří se té myšlence věnují. Hlásím se, protože chci dát, pomoct, chci se s němi sejít, případně to beru jako příležitost probrat nějaké společné téma. A jaksi čekám, že to druzí mají podobně.\nKdyž dobrovolničím já, dělám to proto, že mě přitahuje myšlenka nebo lidé, kteří se té myšlence věnují. Hlásím se, protože chci dát, pomoct, chci se s němi sejít, případně to beru jako příležitost probrat nějaké společné téma.\nMoje hlava XXII: Protože má hodně lidí nejspíš pocit, že můžu pomoct tak mě všelijak kontaktují - mailem, na twitteru, přes facebook, přes komentáře na blogu, youtube, googleplus, mnozí volají, další na to jdou přes kamarády, různě mě odchytávají na ulici, minulý čtvrtek dokonce v restauraci. Já jsem tak v situaci, kdy většinu svého pracovního času věnuji odpovídání na tyto žádosti (Často i s měsíčním zpožděním, ale zakládám si, že odpovídám na 100% žádostí - s tím, že mi samozřejmě něco v té každodenní záplavě unikne). Poslední dobou stále častěji odmítám. Už třikrát jsem zkoušel najít člověka, který by mi s korespondencí pomohl. Nevyšlo to ani jednou. Protože to jsou téměř všechno neziskové aktivity, nemám z čeho toho člověka nebo tyto lidi platit. Letos jsem nově v situaci, kdy mám dluhy a jsem nucen (poprvé ve 21.století) sledovat zda to, co dělám, produkuje i nějaké peníze. Navíc, svoje dětství jsem strávil v nemocnici, mám za sebou syndrom vyhoření a nejsem tedy od přírody člověk, který je schopný (a v žádném případě ani ochotný) jet 16 hodin denně. Do toho mám dvě malé děti a unavenou manželku Péťu, bez které bych to už dávno nemohl dělat. Po několik probdělých nocích, kdy vám dítě doma zvrací a já ráno otevřu email a tam na mě vypadne zpráva od Jany (celá naše konverzace zcela dole jako příklad toho všeho o čem zde dnes píšu), která se na mě ... "opravdu nezlobí, jen mě prosí, ať se zamyslím nad tím, jak se chovám... a hlavně, ať se vzpamatuji!! " ... tak kamarádi, mě je z toho ouzko! Mám chuť se vším praštit a každý prosebný mail (a že jsou jich stovky) mám chuť odmáznout nebo komp raději vůbec neotvírat.\nSnažím se o to, aby se mnohem víc lidí věnovalo tomu, co mají rádi. To je moje poslání. Věřím, že takový člověk se nepotřebuje předhánět, lhát, krást,... že je to člověk radostný a zdravý. A podobně jako člověk zpruzelý je "nakažlivý". A já chci rozšířit tuto "nákazu" neboť to v čem dnes žijeme, je choroba. Je to špatně.\nSnažím se o to, aby se mnohem víc lidí věnovalo tomu, co mají rádi. To je moje poslání. Věřím, že takový člověk se nepotřebuje předhánět, lhát, krást,... že je to člověk radostný a zdravý. A podobně jako člověk zpruzelý je nakažlivý. A já chci rozšířit tuto nákazu neboť to v čem dnes žijeme, je choroba. Je to špatně.\nOvšem můj kontext je zcela lidský a přirozený. Mám dvě malé děti, jsem unavený a nově mám i dluhy. Do toho mi píšou/volají stovky lidí s žádostí o pomoc. Mé děti jsou na prvním místě i když možná jsem na prvním místě spíš já. Unavený a nemocný toho moc neudělám. Pokud nestíhám finanční závazky je to to první, co potřebuji opravit. I když toho se nebojím - je to jen otázka času. Naše knihy mění svět a jedou. Chytil jsem druhý dech do přednášení a poslední tři moje přednášky mě nadchly. Když přijdu radit do firmy, lidi zapisují, kývou a z úst jim leze AHA!, Svoboda NaŽivo bude, podle všeho, Praha na druhou, Život i peníze už je po třech dnech ze 3/4 plné (i když to je zrovna jedna z našich neziskovek), zde na blogu se chystáme umožnit placení těm, kteří chtějí "dát za to, že si berou" a tak dál. Pokud mi chcete v tomhle pomoci, rozšiřte mezi lidi info třeba o Svobodě NaŽivo, našich knihách nebo obecně našem podzimním programu. Protože teprve potom, co tohle zalepím, se můžu na 120% věnovat propojování firem (jako např. na 4.-5.11. se sejde 20 majitelů/manažerů firem, které staví na svobodě k dvoudenní výměně zkušeností - na to se mega-těším), jednotlivců (život i peníze) a vybudování on-line prostředí jako podpory lidí a firem, kteří chtějí fungovat lidštěji a prospěšněji (dnes pohrobek svobodavpraci.cz). Díky za to.\nChodí mi okolo 200 mailů denně. Jak to řeším? 1. odpovídám přednostně na důležité/naléhavé, 2. pak na důležité. 3. pak na zbytek. 3. píšu, co nejstručněji, bez diakritiky, zpravidla vše malými písmeny, nečtu to po sobě. 4. pokud to někomu nevyhovuje, počítám že se ozve - ať už s tím, že je jeho prosba naléhavá nebo s tím, že potřebuje víc info. Stějně tak to mám i s blogem - nelámu si hlavu s chybama - poněvadž když bych si ji lámal, nenapíšu nic.\nJak jsem se tedy rozhodl vyřešit moji hlavu 22... Dnes věnuji přes 80% času pomáhání (z čehož nejvíc času spotřebuje odpovídání na maily). Prostor, který věnuji faktické práci (tomu, co mě živí a co já považuji za podstatné pro naplnění mé úlohy, je v porovnání s tím minimální). Petr Mára mi už dlouho říká: "Buď mailuješ nebo jsi s dětma". Díky Janě, Liborovi, Mikulášovi za pomoc. Došlo mi to. V rámci pře-žití, lepšího pro-žití a 100% zaměření se na změnu toho, jak se u nás pracuje měním ode dneška svůj přístup. Jakkoli je mi protivné, když někdo neodpoví na mou prosbu, budu to od nynějška - (tedy ne pouze od 1.12 do 1.5.), ale už nyní dělat též. Nezlobte se na mě kamarádi. Nemohu jinak. Takhle je to fakt blbě. Až se situace změní, vráttím se opět k tomu, co je mi příjemné. Teď nemůžu.\nSamozřejmě tohle může být dobrá debata. Pokud vás tenhle text k něčemu inspiroval, sem s tím. Mějte se príma!!!!\nPříloha - konverzace s Janou, které děkuji, že mi to vlastně celé došlo.\n1. Jana: Dobrý den, Tomáši, já bych se chtěla zúčastnit a ráda Vám pomůžu s registrací i s prodejem knih. Ani ne tak, že bych nechtěla platit, ale mám Vás v přátelích na Facebooku, nějakou dobu Vás sleduji a Vaše články a příspěvky mi přijdou inspirující :) Tak napište, jestli mě berete. Nebudu do zítřka online, ale ve středu čas mám, takže se mnou můžete počítat na 100% :)\n2. Tomáš: Jani, prislo mi asi 7 odpovedi, bude stacit kdyz budeme 3, ale skoda se nevidet - mista je tam habadej, tak prosim sraz v 16.45\n3. Jana: Skvělé, moc děkuji za zprávu a budu se těšit! :) JN.\n4. Tomáš :-)\n5. Jana: Ahoj Tomáši, díky za včerejší přednášku, snad všechno účetnictví dopadlo v pořádku a Tvůj účetní to od nás bez problému podle té hromady lístečků a poznámek zpracuje :-) Jak jsme se včera dohodli, nabízím stejnou pomoc i na přednášce v listopadu, pokud budeš mít zájem, pošli mi prosím přesný termín a čas, ať si to můžu poznamenat do diáře.\n6. Jana: Tomáši, já chápu, že toho máš asi hodně, ale taky si potřebuju zorganizovat vlastní program. Psala jsem Ti minulý týden hned po přednášce a nabízela svoji pomoc na přednášce v listopadu v Praze, jak jsme se domluvili. Pokud tu pomoc chceš, tak mi napiš, jaký den přednáška je a jestli s tím mám počítat. Jinak takový postřeh na zamyšlení, když už se hledají dobrovolníci na neplacenou pomoc: nějak nemám dojem, že by bylo potřeba pořád verbovat další a další dobrovolníky, možná by stačilo hezky zacházet s těmi, kteří už se zapojili. Prostě dát jim najevo, že si někdo váží jejich času. To byl problém, na který jsem narazila zatím vždycky, když jsem šla někam pomáhat jako dobrovolník.\n7. Tomas: jani, diky za minule. nezachazim s tebou hezky, mas recht. nezlob se na me za to. priste netreba. t.\n8. Tomáši, můj poslední pokus, pak už to opravdu vzdávám. Přečti si to po sobě, cos mi napsal a jak, prosím. Ne kvůli mně, já nejsem naštvaná, jenom hrozně, hrozně zklamaná. Přečti si to kvůli sobě. Protože od té doby, co jsem na Tebe a Tvoje přednášky a články narazila, jsem Ti vždycky fandila, vždycky jsem věřila, že prosazuješ dobrou věc. Když Tě ale pak zažiju, jak se mnou komunikuješ takovýmhle způsobem (odpověď po týdnu, s malými písmenky, dokonce moje jméno jsi napsal s malým j ?!? Neříkal jsi na přednášce, jak jsou lidé hákliví, když zapomeneš jejich jméno?? tohle je jiné, opravdu??? - a navíc je to odpověď ve stylu 'Trhni si a dej mi pokoj. Chtělas mi s něším pomoct? Nezájem'), pak mám velký strach, že Tvoje skvělé nápady a ideály tímhle způsobem opravdu neprosadíš. Zapomínáš totiž na jednu věc: nakrásně na přednáškách hlásáš, jak by si zaměstnanci měli být rovni a jak by měla firma oceňovat a vážit si i práce těch, kteří dělají malé věci, protože jsou součástí celku. A pak něco takového napíšeš někomu, kdo Tě vůbec nezná, v životě tě neviděl a stejně Ti přišel pomoct na přednášku, vůbec nic za to nechtěl a ještě se nabídl, že příště rád přijde zas? Odpusť, že jsem tak tvrdá, ale stejně Ti to napíšu: vzpamatuj se, protože tímhle způsobem svět fakt nezměníš. Chceš změnit společnost, jsi někdo jako vizionář, vůdce? Pak jsi ten první, kdo by svým chováním a přístupem měl jít ostatním příkladem. Tak - a jestli jsem Tě teď naštvala, tak se nadechni, vydechni a zítra si to přečti znova. Nepíšu to proto, abych Ti ublížila, pouze jako zpětnou vazbu, protože chci, abys byl se svými snahami o změnu úspěšný.


Muž se po rozchodu s partnerkou chtěl zbavit psa, hrozí mu vysoká pokuta - regiony.impuls.cz\n13. října 2018 16:02\nPokuta až půl milionu korun hrozí muži, který vyhodil z bytu na českobudějovickém sídlišti Vltava psa. Krátce po půlnoci na pátek obyvatele panelového domu vzbudil štěkající pes na chodbě. Přivolaní policisté rychle zjistili, komu patří a muži následně sdělili, že se bude zodpovídat z přestupku proti zákonu na ochranu zvířat proti týrání.\n„Dvaatřicetiletý muž žijící na sídlišti Vltava se před nějakým časem rozešel se svou partnerkou. Ta v současné době žije i s jejich dětmi v jiné lokalitě krajské metropole. V bytě s mužem zůstala fenka středně velkého křížence, které se nyní rozhodl zbavit,“ popsala začátek příběhu mluvčí Městské policie České Budějovice Věra Školková.\nPolicie dostala krátce po půlnoci na pátek oznámení o štěkajícím psovi na chodbě panelového domu na sídlišti Vltavín. Strážnící rychle zjistili, komu pes patří, přestože se muž snažil přesvědčit policii o opaku.\n„Navzdory tomuto tvrzení byl však ochoten uhradit náklady spojené s odchycením a umístěním fenky do útulku. Věci na pravou míru vzápětí uvedla sousedka dvaatřicetiletého muže. Ten jí totiž jen o několik málo okamžiků předtím nabízel, zda si fenku jménem Nela nechce ponechat,“ upozornila Školková.\nŽena psa nechtěla a před mužem zavřela dveře. Majitel psa nehledal další možnosti a psa nechal na chodbě svému osudu. Fena začala štěkat a postupně vzbudila většinu sousedů, kteří přivolali policisty.\nJedna ze sousedek se nad psem slitovala a pak ho předala do rukou strážníků. Ti fenku převezli do městského útulku, kde o ní bude prozatím postaráno.\n„Její majitel si od strážníků vzápětí vyslechl verdikt. Zpovídat se bude z přestupku proti zákonu na ochranu zvířat proti týrání. Za ten mu hrozí pokuta až do 500 tisíc korun,“ dodala policejní mluvčí.


Tip na výlet - Praha - Křižíkova fontána - Vyletnik.cz\nSvětelná fontána, vybudovaná geniálním vynálezcem Františkem Křižíkem pro Jubilejní výstavu v roce 1891 na holešovickém Výstavišti, byla technickým zázrakem své doby. Pro fontánu velikosti 30 x 40 m použil Křižík tehdy 26 obloukových lamp, které byly jeho vynálezem. Lampy svítily skrz prosklenou desku a kolem nich pak Křižík umístil na 50 vodních trysek. Tryskající voda byla pomocí elektromotoru vháněna do výše několika metrů, zespodu byla osvětlena lampami, před nimiž se navíc otáčely barevné filtry. „Fontaine lumineuse“ byla brzy proslavena po celé Evropě. Za 2. světové války byl původní bazén přeměněn na požární nádrž a časem došlo k podmáčení prostoru a k havárii stavby.\nU příležitosti Všeobecné československé výstavy, která se konala v roce 1991, se fontána dočkala své renovace. Řešení moderní analogie Křižíkovy fontány navrhl v 90. letech 20. století arch. Zdeněk Stašek. Její obnovený provoz byl zahájen na stejném místě v květnu roku 1991 (tedy přibližně po sto letech od jejího prvního uvedení do provozu) Smetanovou Vltavou. Dnes efekt její produkce zajišťuje množství vodních okruhů ovládaných 50 čerpadly a téměř 3000 trysek. Barevné efekty vytváří 1248 podvodních reflektorů široké škály barev. Tyto efekty spolu s hudbou klasických i moderních skladatelů vytvářejí zejména ve večerních hodinách opravdu krásný umělecký zážitek, který vyhledávají návštěvníci z celého světa.


Yakuza 0: Boss Battle Guide • OneAngryGamer\n144052-12kontrola cookiesYakuza 0: Boss Bitva GuideNe\n29 2017 ledna\nYakuza 0: Boss Bitva Guide\nSega vydala Yakuza 0 na Západě pro hráče PS4, což jim dává příležitost zažít milovanou novinku v dlouhotrvající franšíze, která začala dávno na PS2. S novou hrou na PS4 hledali někteří hráči trochu pomoci s bossy v novém titulu. Naštěstí někteří hráči byli tak laskaví, že dali dohromady videoukázku, jak porazit každého z hlavních bossů ve hře.\nYouTuber devilleon7 Má seznam skladeb pro každou z Yakuza 0 bludiště. Můžete se podívat na video níže, pokud budete potřebovat několik tipů na to, jak je porazit.\nBěhem příběhu klanu Daisaku Kuze se utkáte s poručíkem Daisaku Kuze. První výhodu můžete získat použitím stylu Rush na začátku boje. Pokračujte přechodem na styl Brawler a začněte rozdávat zranění poté, co ho zvednete z nohou, abyste mu mohli začít způsobovat vážné poškození.\nDejte si pozor na jeho boxu a určitě se otáčet kolem jakmile začne svou combo položit hustou masitou pěstí do zadku.\nJun Oda je další na seznamu. Styl Brawler můžete použít k rozmístění krátkých, ale zničujících útoků. Pokud získáte vylepšení na 3. úrovni, určitě popadněte Oda-sana a zkraťte jeho život ještě více. Můžete také kombinovat své speciální útoky s nábytkem v oblasti, jak je uvedeno ve videu níže.\nNikdy neutíkej přímo na Odu, jinak hodí noční hůl přímo na tebe a přeruší tvůj příchozí útok.\nV případě boje šéfa Makimury „Massive Man“ Makoto budete muset bojovat s Thugem, pokud chcete získat včasnou výhodu proti Makimura-san.\nMůžete zmenšovat jednu třetinu svého života se základním combo, a to i na nastavení Legenda obtížnosti. Jen vyhnout se jeho útokům a udržet komba děje.\nDalší šéfový boj je znovu proti Daisaku Kuze ... znovu. Tentokrát s ním budeš muset bojovat v úzkých uličkách kanalizačního průchodu.\nPoručík klanu Tojo se vrací s dýmkou v ruce, takže je o něco obtížnější než minule. Ve videu je nejprve použit bojový styl Legend, aby Daisaku srazil z nohou, aby se mohl dezorientovat. Poté se styl Brawler používá k okleštění jeho života.\nNezapomeňte se před zahájením komba nejprve vyhnout švihu potrubí, jinak byste mohli utrpět zbytečné poškození.\nDalší boj je proti Wen Hai Leeovi, který není tak velkým problémem, pokud jste dostatečně dobří na to, abyste mohli útoky časovat a dokončit rychlé akce.\nTaké dávat pozor na stojící příliš blízko Wen Hai Lee, protože tě chytit a použít břicho-k-břicho suplex na vás.\nHomare Nishitani je další boj, předseda klanu Kijinů. K boji dochází v kabaretním klubu Majima. Nishitani je velmi rychlý. Také se bude často vyhýbat a blokovat, takže před útokem udržujte vzdálenost a počkejte na otevření.\nNishitani má útok skákacím nožem, takže když to udělá, nechá se chvíli otevřený a využije této příležitosti a zaútočí na něj zezadu.\nKiryu se bude muset znovu postavit proti klanu Tojo Daisaku Kuze ... znovu.\nTentokrát má Kuze kovové klouby a několik pomocníků, kteří mu pomáhají. Nezapomeňte nejprve vyjmout stoupence, jinak vám nedovolí na Kuze nijak poškodit. Použijte telefonní znak nebo jiné předměty k poškození ostatních zločinců, nebo použijte režim Beast k boji a vyndání ostatních chlapů.\nMůžete také použít režim zvíře na Kuze jednou jeho život je dostatečně nízká; jedna zvláštní grapple udělá ho ..\nDalší série bojů je proti účastníkům Kolosea, včetně Orange Chapman, Doctor Kirihito a Dead Puncher. Dead Puncher je ve skutečnosti nejsnazší ze všech, protože jeho údery lze snadno telegraficky přenést, jednoduše se mu přiblížit a mlátit do něj, dokud mu život nevyprší.\nKijin klan předseda Homare Nishitani dostane druhou porazit v boji, který se koná ve vězení.\nJe to stejné jako dříve, jen tentokrát získáte výhodu použití stylu Thug proti mřížím buněk, takže můžete šílenému a předsedovi způsobit další poškození.\nPrezident Nikkyo Consortium klanu Tojo, Masaru Sera, je dalším šéfem na seznamu. Nezkoušejte ho chytit zezadu na začátku boje, jinak to prostě obrátí a budete cítit bolest.\nSera může být rychlá, ale můžete vyhnout se mezi prvním punč a začátku druhého kombo s cílem obejít jeho útoky a zmenšovat svůj život.\nKiryu bude muset znovu bojovat kůže, tentokrát uvnitř malé místnosti, jak se pokoušejí zachránit Tachibana.\nKuze bude mít s sebou několik dalších mužů, takže se ujistěte, že je nejprve porazte, než budete bojovat s Kuzem, jinak se vám připletou do cesty a způsobí vám potíže, když se s ním pokusíte bojovat.\nKuze má spoustu života tentokrát, takže boj bude pokračovat na chvíli.\nPosledním šéfovým bojem je proti poručík klanu Dojima Tojo Keiji Shibusawa. Je to tvrdý s komba a útoky. Jen krouží mu nebude dělat, protože má zametající půlměsíce kopy a údery na háčky v jeho kombech, které vás mohou dostat, když se ho pokoušíte zakrýt.\nMísto toho čekat, až dokončí svou kombo a pak spustit své útoky. Použijte výtržník v první části boje, ale pak se přepne do režimu bestie po pádu přes zábradlí dělat další škody.\nBeast Mode funguje dobře, protože v druhé části boje Shibusawa přepne svá komba tak, aby byla přímočařejší a můžete toho využít pomocí chvatů a přímých útoků Beast.\nPokud je to možné, využívat Yakuza 0 je Legend styl zakončit Shibusawa.\nBeat-em-up OAG QC PS4 Sega Yakuza 0


Dálkový autobus Sunderland - Srovnání všech spojení | CheckMyBus\nDálkový autobus do Sunderland\nSrovnání všech autobusových spojů: Najděte nejlepší dálkový autobus do Sunderland\nInformace o autobusech Sunderland\nFakta o Sunderland\nChcete jet autobusem do Sunderland?\nCheckMyBus porovná všechna dostupná autobusová spojení do Sunderland a ukáže vám časy odjezdů, přesné zastávky, všechny jízdní doby a samozřejmě i ty nejlepší ceny jízdenek. Navíc tu najdete i všechny informace o výbavě na palubě. Nabízí autobus klimatizaci, elektrické zásuvky nebo Wi-Fi?\nNa této stránce vám navíc ukážeme nejlevnější spojení do Sunderland na několik následujících dní. Obdržíte veškeré informace o zastávkách dálkových autobusů v Sunderland, které vám usnadní orientaci. Kromě toho najdete i nejoblíbenější autobusová spojení do Sunderland.\nNení tu zahrnuta vaše trasa? V našem vyhledávání jsme už předběžně vyplnili místo odjezdu. Jediné, co musíte udělat, je zadat svůj cíl. Pokud chcete jet autobusem do Sunderland, stačí kliknout na šipku a změnit směr.\nVíte už přesně, kdy se budete z Sunderland zase vracet? V tom případě se rovnou podívejte i na zpáteční cestu a také zde si jednoduše vyberte příslušné datum.\nMimochodem: Zobrazíme vám také (budou-li k dispozici) informace o jiných možnostech dopravy, jakými jsou vlak, spolujízda či letadlo, které můžete použít k cestě z nebo do Sunderland.\nVšechny autobusové zastávky v Sunderland\nPark Ln 18, Sunderland (Spojené království)\nStadium Way , SR5 1AT Sunderland (Spojené království)\nCestovní informace Sunderland\nJednotlivá jízdenka na autobus 103,46 Kč\nMěsíční jízdenka 2 393,66 Kč\nTaxi - kousek 82,77 Kč\nTaxi - krátká trať 82,77 Kč\nTaxi - široký vzdálenost 82,77 Kč\nBenzin 31,92 Kč\nStravování v Sunderland\nCenově výhodné jídlo 591,19 Kč\nMenu o třech chodech 665,09 Kč\nMalé cappuccino 62,96 Kč\nVelké pivo 86,46 Kč\nVegetariánské jídlo 39,46 Kč\nPokrm z masa 87,13 Kč\nLáhev vody 44,34 Kč\nLáhev vína (střední cenová kategorie) 177,36 Kč\nNajděte města blízko Sunderland a vyhledejte dopravní spoje\nNěkterá města blízko Sunderland mají též spojení s národní či mezinárodní sítí autobusové dopravy. Jestliže si přejete do vyhledávání zahrnout okolní autobusové zastávky, např. ve městech Newcastle, Middlesbrough nebo Darlington, jednoduše rozšiřte okruh vyhledávání a najdete autobusové a vlakové spoje v příslušné oblasti. Rovněž najdete autobusové trasy spojující Sunderland se systémy městské hromadné dopravy nebo meziměstskými autobusovými zastávkami ve městech Hartlepool, South Shields, Stockton-on-Tees a mnohé další. Tam, kde jsou dostupné jízdní řády, rovněž zohledníme další možnosti v síti místní dopravy.


iZotope Ozone 9 Standard jen za 6690 Kč - Kytary Bazar.cz\nVaše oblíbené zboží, iZotope Ozone 9 Standard od společnosti iZotope - tento artikl nepropásněte za hustou cenu 6690 Kč. Nakupujte v našem e-shopu za skvělé ceny. NEPLAŤTE DOPRAVNÉ A BALNÉ, nabídka platí pro objednávky v hodnotě nad tři tisíce korun. Záleží nám na tom, abyste ušetřili.\nTrhem osvědčený produkt, iZotope Ozone 9 Standard od známého výrobce iZotope - tento hit získáte v časové omezené slevě za 6690. Nabídku e-shopu pro vás připravuje tým odborníků. Jen nyní je POŠTOVNÉ ZDARMA, když si vyberete zboží nad 3000 Kč. Přejeme vám příjemné nakupování..\nProfesionální masteringové nástroje v jednom kompletu dodají vaší nahrávce hloubku a lesk. Všechny moduly jsou integrovány do jednoho rozhraní a mastering je tak efektivnější a snažší. Vysokou kvalitu signálu získáte prostřednictvím inteligentního Master asistenta, osmipásmového EQ nebo vícepásmového kompresoru. K dispozici dále budete mít intuitivní ovládací panely nebo analogové procesy s digitální přesností. Tento nástroj je kompatibilní s většinou DAW softwarů na trhu.\nVšechny produkty od výrobce iZotope\nDalší produkty od výrobce iZotope\nZobrazit všechny produkty od výroce iZotope


B Travel - Side Star Beach Hotel - All Inclusive « Side « Turecko « Ubytování\nTento komplexní hotel je situován čelně k pláži označené modrou vlajkou u Středozemního moře. Je vzdálen 10 minut chůze od archeologického naleziště Side. Nabízí 2 bazény, rozmanité lázně a vybavení na vodní sporty.\nHotel Side Star Beach má stylové pokoje s vlastním balkonem, některé s výhledem na moře nebo bazénovou část. Všechny jsou vybavené satelitní TV s plochou obrazovkou a mají dřevěné podlahy.\nHosté si mohou zacvičit v dobře vybavené posilovně nebo využít holistických procedur v lázních, kde si můžete dopřát masáže a tradiční turecký hammam. Na místě je také půjčovna jízdních kol, které hosté mohou využít k poznávání okolí.\nHotelová restaurace podává speciality z provincie Antalya a různorodé menu mezinárodních specialit. Najíst se můžete také na velké terase u bazénu nebo v panoramatickém baru.\nK dispozici je soukromé parkoviště zdarma.\nSelimiye Mah. T. Özal Cad., 7330 Side\nod 124.88 EUR\nPokoj s LCD TV.\nBalkon, Dlážděná/Mramorová podlaha, Dřevěná/Parketová podlaha, Fén, Klimatizace, Koberec, Koupelna, Minibar, Posezení, Psací stůl, Rychlovarná konvice, Satelitní programy, Služba probuzení, Sprcha, Telefon, Toaleta, Toaletní potřeby zdarma, Topení, Trezor, TV s plochou obrazovkou, Vana\nod 224.78 EUR\nTento třílůžkový pokoj má balkon, minibar a dlážděnou/mramorovou podlahu.\nBalkon, Dlážděná/Mramorová podlaha, Dřevěná/Parketová podlaha, Fén, Klimatizace, Koberec, Koupelna, Minibar, Pohovka, Posezení, Psací stůl, Rychlovarná konvice, Satelitní programy, Služba probuzení, Sprcha, Telefon, Toaleta, Toaletní potřeby zdarma, Topení, Trezor, TV s plochou obrazovkou, Vana\nVezměte prosím na vědomí, že hotel přijímá pouze platby poštovním příkazem. Poštovní poukázku vám hotel zašle po provedení rezervace.\nPokud rezervaci zrušíte do 7 dní před datem příjezdu, nebude vám účtován žádný poplatek. Pokud rezervaci zrušíte později, bude vám účtováno 100 procent z ceny první noci.Pokud do hotelu nepřijedete, bude vám účtována cena rezervace v plné výši.\nDěti jsou v hotelu vítány. Za dětskou postýlku pro 1 dítě do 2 let se neplatí.Za použití stávajících postelí pro 1 dítě do 11 let se neplatí.Maximální počet přistýlek na pokoji je 0.Maximální počet dětských postýlek na pokoji je 1.


Kniha: Jettatura - Václav Toucha | Knihy.ABZ.cz\nKniha: Jettatura - Václav Toucha\nKnihkupectví > Poezie > Poezie > Poezie dle národů > Česká poezie > Jettatura\nAutor: Václav Toucha\nVáclav Toucha Narozen 2. 5. 1943 v Plzni, profesí pedagog (učitel, vychovatel). Poezii dosud publikoval výhradně v regionálním tisku, od roku 2002 je pak spjat především s časopisem Plž ...\nNarozen 2. 5. 1943 v Plzni, profesí pedagog (učitel, vychovatel). Poezii dosud publikoval výhradně v regionálním tisku, od roku 2002 je pak spjat především s časopisem Plž (2003 – Plzeňský Literární deštník, čestné uznání; 2006 – Cena Plže, poezie, čestné uznání; 2017 – Cena Plže, poezie). První sbírku Nespavost světla; Básnivost tmy vydal v roce 2007 (Plzeň: Pro libris).


Taštičková matrace SOMNIA 17 cm 180 x 200 cm - Povlečeme.cz\nDomů / Matrace / Taštičková matrace SOMNIA 17 cm 180 x 200 cm\nTaštičková matrace SOMNIA 17 cm 180 x 200 cm\n4 999 Kč 5 419 Kč od 4 999 Kč 4 131,40 Kč bez DPH 4 478,51 Kč bez DPH od 4 131,40 Kč bez DPH\nZvolte variantuBEZ chrániče matraceVČETNĚ chrániče matrace\n3.12.2021 3.12.2021 Zvolte variantu\nTaštičková matrace SOMNIA 17 cm z PUR pěny a taštiček je tou správnou volbou pro všechny, kteří dávají přednost kvalitnímu a pohodlnému spánku. Matrace má standardní rozměry 180 x 200 cm. Výška matrace je 17 cm.\nMateriál matrace je pěna PUR a taštičková technologie. Matrace má střední tvrdost H3 (škála tvrdostí H1-H5) a je vhodná pro osoby s hmotností do 130 Kg.\nMatrace je zabezpečena odolným potahem se všitým zipem, který je hypoalergenní. Tento obal je možné sejmout a vyprat na 40o C.\nKokosová matrace COCO STANDARD 18cm 140 x 200 cm\nKokosová matrace COCO MAXI 23 cm 80 x 200 cm\nKokosová matrace SENZA BIO 120 x 200 cm\nAntidekubitní matrace ANTIDEKUBIT 90 x 200 cm\nTaštičková zdravotní matrace SOMNIA je zárukou pohodlného a zdravého spánku. Vyznačuje se střední tuhostí a má celkem 7 anatomických zón, které zajišťují příjemné vstávání bez bolesti zad. Anatomické zóny tvoří taštičkové pružiny různé tvrdosti (měkčí a tvrdší). Pružiny jsou rozděleny takovým způsobem, aby zajišťovaly dokonalou oporu a udržení páteře v její optimální poloze. Součástí matrace je kvalitní potah na zip, který se dá velice snadno sundat a můžete ho vyprat v pračce. Ortopedická matrace SOMNIA uspokojí i velmi náročné zákazníky.\nTechnologie/pěna:Masážní PUR pěna, taštičková technologie\nNad 4500 Kč\nMatrace pro studenty, Matrace pro dospělé, Matrace pro bolavá záda\n130 kg na osobu