Čeština před kamerou (106) — ČT24 — Česká televize\nČeština před kamerou (106)\nBydlím v jednom z obvodů Prahy 6, v Suchdole. Hranice metropole tady končí i začíná. Do televize jezdím často a rád. Na kole. Jezdí se docela dobře, přibývá totiž stezek pro cyklisty. Někdy jedu i přes Malou Stranu, po Kampě a za sebou nechávám budovu Ministerstva školství, mládeže a tělovýchovy. Ministerstva, které v dnešní Češtině před kamerou sehraje významnou roli. Jeho expertní skupina totiž připravila se skupinou tří českých autorek příručku Kultura genderově vyváženého vyjadřování, vycházejíc přitom z požadavku Evropské komise na nonsexistický jazyk; tedy takový jazyk, který nenadržuje ani ženám, ani mužům; a pro který je právě spojení stezka pro cyklisty příkladem toho, jak se v češtině zvýhodňují muži, resp. mužský rod.\nZa docela zdatného zájmu médií pověsilo ministerstvo tuto příručku na svůj web. Vůdkyně badatelka této skupiny Jana Valdrová je v Česku známa svými pracemi právě na téma rod v jazyce. Ti, kteří se zajímají o dění v současném bohemistickém světě, vědí, že v publikaci není nic nového. Jen člověk naivní nebo hloupý by si mohl myslet, že by snad autorky mohly přijít s něčím objevným. Po prostudování oné příručky si to může myslet už jen ten druhý, tedy ten hloupý. Publikace je plná nesmyslů, které jsou však traktovány jako vědecké.\nCo je totiž špatného v jazyku nediskriminovat ženy, vyjadřovat se kultivovaně a zdvořile, viďte! Naprosto nové je tvrzení, že genderové vyjadřování usnadňuje komunikaci. Želbohu ani jedna ze tří proponentek to v příručce nikde nedokazuje: komu? v čem? kdy? jak? proč? to jimi navrhované vyjadřování usnadňuje??? Pryč např. s takovými spojeními jako one man show, žák, student, poslanec. Bizarně se namísto toho nabízí třeba žactvo, sportující. Jana Valdrová už někdy před deseti lety „nadchla“ svým tvrzením, že spojení platy učitelů lze nahradit spojením platy ve školství. Sic! Cožpak si ani v další dekádě není s to uvědomit, že sportující není totéž co sportovec; že žáci čeština významově obsadila představě množině jedinců dětí; zatímco žactvo je skupina, masa, množina hromadná. Že sportující není přece genderově neutrální a korektní ve vztahu právě k ženám, protože se gramaticky vždycky bude chovat jako maskulinum, a doporučení autorek, že nejde jen o názvy osob, že je nutné upravit taky styl a dbát na koncovky, zůstává v rovině napsaného. V praxi to totiž nejde. Zkuste si to sami na větě: Čeští sportující vyhráli. Pomineme-li významovou nepřesnost v záměně slov sportovec – sportující a topornost celého opisu, pak mi řekněte, co je korektního na téhle větě? V čem je lepší než Čeští sportovci vyhráli?\nZa samostatný odstavec pak stojí myšlenka, v níž se autorky dožadují toho, abychom mluvíce o lidech jasně rozlišovali a vytvářeli samostatné skupiny žen a mužů, jinými slovy dopředu rozdělili ženy a muže. Tenhle nápad už není nesmysl, myslím, že je i dost nebezpečný. Jde o jakési bipersonální nahlížení na svět. Nebo mě opravte: co je přitažlivého, korektního nebo zajímavého na tom existovat ve světě, kde se oddělují muži od žen, vytvářejí samostatné skupiny, v češtině dokonce gramaticky podle autorek vzájemně neslučitelné? Ozvou se pak další v těchto skupinách, že je třeba vytvářet podskupiny diabetiků, gayů a třeba černochů? Právo by na to jistě měli.\nAutorky jistě nelze podezírat z těchto úmyslů, a nečiním to ani já. Ony jen chtějí jazyku pomoct, i když si to nežádá, a vlastně to dost dobře ani nejde. Jazyk funguje jinak, než si autorky myslejí nebo předpokládají.\nA další pokračování či osud oné publikace? Do hry na toto gramaticko pohlavní klání s cílem udělat z češtiny buď jazykový hermafrodit, resp. asexuální bezpohlavní jazyk vstoupila významně i česká bohemistická pracoviště a svým krátkým dopisem vyjádřila svůj nesouhlas s tím, co příručka uvádí. Nelze se jim divit. Dopis byl zaslán na MŠMT. Pak nevím, co se dělo, snaha předních českých lingvistů (a tedy i lingvistek) nezůstala však zaplaťpánbůh oslyšena. MŠMT totiž v tichosti ze svých stránek tuto příručku stáhlo. Už tam zkrátka nevisí. Díky.\nDalší rok rodu některých českých feministek\nVnucovat českému funkčnímu úzu a obvyklostem ve vyjadřování něco nepřirozeného, nechtěného a nepotřebného je zbytečná práce, mrhání časem a penězi. Předpokládám, že autorky na svůj projekt dostaly grant nebo nějakou dotaci. Určitě šla využít líp, a to i v této oblasti než jen na boj proti generickému maskulinu. Sám v televizi vždycky opravuju titulky, kde je u žen napsáno, že je psycholog, asistent, zástupce na jejich ženské protějšky. Ale co s tím máte dělat dál, když ony ženy samy pak v reportáži o sobě mluví jako o psychologovi, ne psycholožce. A vůbec jim to nevadí. Dokonce je ani nenapadne o tom přemýšlet.\nFeministická lingvistika mě baví a hodně jí fandím, ne však této příručce. Z jejího obsahu nemám strach, to vůbec ne, bát se nemusíme nikdo. Nápady autorek jsou opravdu tak mimo úzus, mimo gramatiku, že jsou zkrátka nerealizovatelné. Spíš mně vadí to, že se tyhle jejich snahy opakují pořád a pořád dokola a jsou jako přes kopírák. A stačí se podívat na některé texty na webu MŠMT a sami uvidíte, že ani ministerští úředníci si doporučení této příručky k srdci nevzali.\nJana Valdrová byla i hostkou Studia 6. Oponentem jí byl člověk nadmíru uznávaný, bohemista doc. Richard Adam, který o příručce psal v příloze MF DNES Víkend 17. července 2010. Sama autorka tam v jedné větě užila generické maskulinum (myslím, že šlo o slovo tazatelů) – očekával jsem, že připojí i tazatelek. Nestalo se tak! Že by i u ní zafungoval onen funkční vyjadřovací úzus, onen vyjadřovací stereotyp, který v sobě a s sebou nosíme všichni? Nevím, do hlavy jí nevidím. A pak ještě jedna poznámka, a tu prosím berte velmi s rezervou. Není myšlena vůbec zle, konfrontačně, je spíš taková školometská. Jana Valdrová použila v rozhovoru číslovkový tvar dvěmi. Je to lapálie, prkotina, já vím. Ale už na základní škole se děti dozvědí, že je to nesmysl, chyba, hyperkorektnost. Správně je dvěma. Vždycky.\nJana Valdrová je germanistka, její kolegyně Blanka Knotková Čapková je orientalistka se zaměřením na bengalistiku a Pavla Paclíková pracuje jako překladatelka angličtiny a němčiny. Je mi jedno, že ani jedna z dam není bohemistka; přicházím spíš s prosbou. Připravte nám pojednání o tom, jak si vedou v otázkách rodu jazyky, kterým vy rozumíte. Já o snahách němčiny a angličtiny na tohle téma v Češtině před kamerou už psal. Budu jen rád, a čtenáři snad taky, když nám rozšíříte obzor. Za sebe přidávám dvě témata, s nimiž si samy nevíte rady nebo si odporujete v tom, co proklamujete. Prvním z nich je přechylování ženských příjmení, tím druhým pak otázka, jak chcete zaručit jazykovou vyváženost, když čeština zhusta disponuje i generickými femininy (celebrita, ikona, modla, hvězda).\nJá se ptám proto, že se sám nedokážu popasovat s představou, že bych už neměl nebo nemohl napsat, že Hvězdou utkání byl Tomáš Berdych. Bude snad nadějný úspěšný tenista hvězdářem? Hvězdným?\nVážená paní Vybírale…\nOd jedné kosmetické firmy dostávám reklamní nabídky. Jsem v nich už řadu let oslovován Vážená paní Vybírale. Vůbec mi to nevadí, i když by možná mělo. Nestěžoval jsem si a stěžovat nebudu. Asi uvažuju jinak než vy. A to je dobře, ona by věda – potažmo svět – byly dost sterilní a nudné, kdybychom všichni mysleli stejně.\nProsím, nechte češtinu na pokoji, nechte ji, jak je, a nedělejte ani nehledejte problémy tam, kde nejsou.


Certifikát uznaného certifikačního orgánu pro výrobce kolejových vozidel podle EN 15085 s přístupovým právem zápisu do online registru https://www.en15085.net/.\nCertificate of recognized "Manufacture Certification Body"in accordance with EN 15085 with the access entry into the online-register rail vehicles https://www.en15085.net/.\nSpolečnost DOM - ZO 13, s.r.o. získala prestižní ocenění AAA od nezávislé mezinárodní společnosti Bisnode. Zařadili jsme se tak k nejdůvěryhodnějším obchodním společnostem v České republice, které mohou používat certifikaci AAA jako symbol nejvyššího ratingového hodnocení. Ocenění AAA je silný nezávislý rating firem a společností, jehož historie sahá až do roku 1908. Ocenění mohou získat pouze ty společnosti, které splňují přísná ekonomická kritéria a podmínky certifikace. Certifikace je postavena na mezinárodním hodnocení s využitím originální a osvědčené metodiky. Prestižní hodnocení AAA může získat jen 0,09 % nejkvalitnějších společností. Získání tohoto certifikátu je zárukou serióznosti a solventnosti, která pro potencionální klienty představuje korektní obchodní vztahy. Při ratingovém hodnocení musí být brány v úvahu jak faktory působící uvnitř společnosti, tak i faktory vnější. Posuzují se tak nejen hospodářské podmínky - hodnocení na základě ukazatelů z účetnictví (zisk, kapitálová struktura, likvidita, vývoj peněžních prostředků apod.), ale i například řízení společnosti, vztahy s obchodními partnery, řízení rizik a strategie společnosti. Ocenění jsme získali poprvé v roce 2015, následně i v roce 2016, 2017, 2018, 2019 a 2020


Fond oprav a pronájem | Realitní makléři Liberec - Jan a Miroslav Havič\nFond oprav a pronájem\nJan Havič 16.4.2020\nPronajímáte svou nemovitost? Jste nájemcem a nevíte jak máte stanovené zálohy na služby? Může pronajímatel přenést fond oprav na nájemce? Jaké služby může pronajímatel na nájemce přenést a jak má poté vypadat nájemní smlouva? Jak pak probíhá vyúčtování?\nMotivací k sepsání tohoto článku bylo, že jsem obdržel dotaz od jednoho nájemce, který se dotazoval, jak se stavět k vyúčtování služeb, které obdržel od pronajímatele. V nájemní smlouvě byla stanovena výše nájemného 7.000,- Kč a 2.983,- Kč zálohy na služby. Když ale přišlo vyúčtování, měl zde uvedeny pouze zálohy na vodu, plyn a vytápění. Po součtu těchto spotřeb zde ale ve vzduchu visela za rok částka cca 15 tisíc korun, kterou nájemce zaplatil, ale nebyla nijak vyúčtována. Po rozboru vyúčtování jsem došel k tomu, že tato suma je složená z fondu oprav, odměny, elektřina společných prostor, správa domu a další.\nA jak to tedy je s vyúčtováním těchto nákladů? Čtěte dále.\nCo může pronajímatel přenést v rámci služeb na nájemce?\nJak to tedy je s fondem oprav? Nový Občanský Zákoník (dále jen NOZ) zcela přesně specifikuje jaké služby jsou spojené s užíváním bytu. Tyto služby je možné najít v § 2247 v odstavci 2. Zde se dočteme že to jsou "dodávky vody, odvoz a odvádění odpadních vod včetně čištění jímek, dodávky tepla, odvoz komunálního odpadu, osvětlení a úklid společných částí domu, zajištění příjmu rozhlasového a televizního vysílání, provoz a čištění komínů, případně provoz výtahu."\nJak z předchozího odstavce vyplývá, fond oprav, odměny a správa domu nepatří mezi náklady, které je možné v rámci služeb možné přenést na nájemce. Naopak na nájemce je možné přenést elektřinu společných prostor a úklid.. Podrobnější úpravy služeb je možné nalézt v zákoně č. 67/2013.\nPokud je fond oprav zahrnut ve službách, měl by ho pronajímatel vrátit v plné výši nájemci v rámci vyúčtování, jelikož se jedná o náklad se správou domu a pozemku, který je povinnen hradit vlastník bytu, jak stanovuje § 15 zákona o vlastnictví bytů, nikoliv nájemce. Pokud by byl součástí služeb, jednalo by se o bezdůvodné obohacení na straně pronajímatele.\nJak je možné přenést fond oprav na nájemce?\nTo že není možné fond oprav přenést na nájemce v rámci služeb neznamená, že to nelze vůbec. Když se na tento problém podíváme prakticky, fond oprav musí vlastník bytu platit vždy. To znamená, že v sumě financí, které hradí nájemce ve formě nájemného je skryt i fond oprav, který nekončí v kapse pronajímatele, ale musí je odvést na fond oprav.\nFond oprav je tedy možné na nájemce přenést tak, že se zvedne výše nájemného o odpovídající sumu. A následně už nezáleží na tom, zda je nájemné stanoveno jednou sumou, nebo rozpisem položek, ze kterých se nájemné skládá.\nRozpis nájemného na jednotlivé položky je mnohdy ze strany nájemců kvitován, jelikož vidí rozpis nákladů. Nájemci si mnohdy neuvědomují, že majiteli bytu nezůstanou všechny uhrazené peníze, jelikož část z nich musí odvádět jako fixní náklady na byt.\nSlužby by neměly obsahovat položky jako jsou fond oprav, odměny a správa domu, což jsou náklady majitele nemovitosti.\nDo služeb patří typicky dodávka vody, stočné, ohřev TUV, vytápění, plyn, elektřina, elektřina společných prostor, výtah či úklid společných prostor.\nFond oprav je možné přenést na nájemce, pokud bude obsahem sumy nájmu, nebo bude uveden mezi položkami, ze kterých se nájemné skládá.\nPokud Vám pronajímatel přenáší fond oprav do služeb, vždy si položte otázku, zda naleznete odpovídající byt za lepší peníze, než aktuálně platíte. Prakticky totiž nezáleží na tom, zda je fond oprav v nájemní smlouvě skryt v nájemném, nebo službách, jelikož pronajímatel tuto sumu bude požadovat a přenese ji do jiného odstavce nájemní smlouvy. Výsledek pak bude totožný.\nNejste si s pronájmem jistí a chcete pronajmout byt v Liberci a okolí? Neváhejte dát vědět. Kontakty naleznete ZDE.


Virtuální porodnice - virtuální prohlídky porodnic\nVirtuální porodnice - nahlédněte virtuálně do porodnic\nPortál virtuální porodnice umožňuje budoucím rodičkám nahlédnout do porodnice pomocí 360° virtuálních prohlídek. Virtuální prohlídka zobrazí kompletně celý prostor. Se záběrem je možné otáčet všemi směry pomocí myši nebo šipek, což navodí dojem podobný reálné návštěvě porodnice. Virtuální prohlídka ušetří potenciálním rodičkám i porodnicím čas tím, že se obě strany nemusí (v případě předběžného zájmu rodičky o danou porodnici) zabývat sjednáváním osobní návštěvy a jejím absolvováním, ale rodička si\nmůže porodnici jednoduše prohlédnout na našem portálu. Cílem portálu je zmapovat všechny porodnice České republiky a umožnit tak návštěvníkům virtuální návštěvu všech porodnic na jedné internetové adrese.\nSeznam nafocených porodnic - po kliknutí se zobrazí virtuální prohlídka\nPorodnice Kadaň Porodnice Kladno Porodnice Litoměřice Porodnice Ostrava - Fifejdy Porodnice Plzeň Porodnice Roudnice nad Labem Porodnice Ústí nad Labem Thomayerova nemocnice Kontakt na správce portálu\nProvoz portálu zajišťuje firma Panoramas s.r.o. Porodnice si mohou virtuální prohlídku objednat za výhodných podmínek na info@virtualniporodnice.cz.\n2012 © Panoramas s.r.o.


Nikdy nedávejte malým dětem Acylpyrin a podobné léky – Maminka.cz\n„Kyselina acetylsalicylová se nesmí podávat dětem a mladistvým do 16 let v průběhu horečnatého onemocnění… U dětí a mladistvých do 16 let s virovým onemocněním (např. chřipka nebo chřipce podobné infekce horních dýchacích cest, plané neštovice) existuje v souvislosti s užíváním kyseliny acetylsalicylové vyšší riziko rozvoje Reyova syndromu. Reyův syndrom je život ohrožující stav, který bez včasné diagnózy a léčby končí smrtí,“ uvádí se v příbalovém letáku populárního léku Acylpyrin, který účinně snižuje teplou, tlumí bolesti a disponuje protizánětlivými účinky. Účinnou látkou je kyselina acetylsalicylová, která se v minulosti získávala z vrbové kůry, v níž se přirozeně vyskytuje.\nPoněkud zjednodušeně řečeno by se dal Reyův syndrom popsat jako u nás již naštěstí vzácné, velice závažné postižení centrálního nervového systému a jater. Syndrom s největší pravděpodobností vzniká v souvislosti s některými virovými onemocněními (chřipka, virózy, plané neštovice) při souběžném podání léků s obsahem salicylátů, přesněji kyseliny acetylsalicylové.\nPředpokládá se, že samotný syndrom souvisí také s genetickými predispozicemi jedince.\nPři onemocnění selhávají játra, což má za následek hromadění toxických látek v krvi a následný možný otok a poškození mozku. Reyův syndrom lze léčit, avšak pouze při včasné diagnóze, terapie je svízelná a nemusí být bohužel úspěšná.\nPokud se nemocný uzdraví, mohou mu zůstat trvalé následky (poškození paměti, zraku, sluchu, poruchy řeči a polykání, pohybové problémy a podobně).\nOnemocnění začíná zvracením, následuje otupělost, strnulost a ztuhlost. Objevovat se mohou i záchvatovité stavy a v konečné fázi kóma. Odborná literatura rozlišuje dvě etapy nemoci.\nBěhem první dochází k úpornému zvracení, vyčerpání a ztrátě energie, někdy i k agresivitě a k mdlobám. V druhé fázi lze pozorovat pomatenost a iracionální chování, otupělost, letargii a nakonec zmíněné kóma.\nJe tedy patrné, že Reyův syndrom patří mezi velice závažná onemocnění, a je tedy nutné absolutně respektovat odborníky a léky s obsahem salicylátů – např. Aspirin, Acylpyrin, Anopyrin apod. – nepodávat dětem a mladistvým!\nBěhem kojení je možné léky s obsahem kyseliny acetylsalicylové užívat výhradně na doporučení lékaře, a to jen v nízkých dávkách. Problematické látky totiž přecházejí do mateřského mléka.\nČtěte také: Nejhorší chyby při užívání léků. Děláte je taky?\nVíce na http://prozeny.blesk.cz/clanek/pro-zeny-zdravi-zdravi/505028/nejhorsi-chyby-pri-uzivani-leku-delate-je-taky.html?utm_source=prozeny.blesk.cz&utm_medium=copy\nVIDEO: Jaký vliv má lak na nehty na zdraví? Budete nemile překvapeni!\nTémata: Zdraví, Paměť, Kyselina, Vyčerpání, Protizánětlivý účinek, Ohrožující stav, Postižení, Závažné onemocnění, Úporné zvracení, Odborná literatura, Polykání, Toxická látka, Literatura, Genetická predispozice, Účinná látka, Planá neštovice, Reyův syndrom, Syndrom, Příbalový leták, Pohybový problém, Eta, Virové onemocnění, Horečnaté onemocnění, Obsah, Malé dítě


Lovosický závod dosáhl nové mety v robotizaci, zlepšuje výkonnost a bezpečnost práce. Mondelēz International pokračuje v naplňování svých závazků v oblasti udržitelnosti. LOVOSICE/PRAHA, 30. ČERVEN 2021 – Více než 65 miliónů korun investovala potravinářská společnost Mondelēz International do modernizace výrobního závodu v Lovosicích. Pět nových robotizovaných linek zvyšuje výkonnost a bezpečnost\n5 Prosinec 2018 14:17\nOpavia opět stmeluje generace\n•\tV předvánoční kampani upozorňuje na vzájemné obohacování mezi dětmi a staršími lidmi •\tCharitativní projekt podpoří projekty neziskové organizace Mezi námi\n3 Říjen 2016 09:00\n•\tBěhem dvou podzimních měsíců jim bude za nákupy jakýchkoliv sušenek a oplatek rozdávat plechové hrnečky s motivem sušenky a symbolikou věrnosti. •\tNovou kampaň s ústředním sloganem „Věrnost je sladká“ pro výrobce cukrovinek Mondelez připravila společnost Garp Integrated.


Není všechno kultovní | | A2 – neklid na kulturní frontě\nAsociace českých filmových klubů funguje od šedesátých let a zastřešuje řadu aktivit, bez kterých si filmové dění v Česku už asi nedovedeme představit – Projekt 100, Letní filmovou školu, ale i klubovou distribuci zásadních snímků napříč lety i žánry, vytvářejících pomyslný kinematografický Zlatý fond. Koncem loňského roku se však za dramatických okolností, údajně z důvodů špatného hospodaření, vyškrtlo z Asociace definitivně jméno jejího čelného propagátora Jiřího Králíka a do funkce uměleckého ředitele nastoupil dramaturg a filmový publicista Pavel Bednařík. Toho se ptáme, proč k změnám došlo a jaké další jsou na cestě.\nI. Asociace Jiřího Králíka\nJak byste zhodnotil letitý přínos Jiřího Králíka pro filmové dění u nás a jak si vykládáte jeho odvolání? Nebylo zbytečně vyhrocené?\nTakové zhodnocení je těžké, protože k tomu člověku mám osobní vztah, spolupracovali jsme na různých úrovních. Jiří Králík je ikonou klubového hnutí, ale ikony historicky nabývají nové významy, vezměte si v politice například Pavla Dostála či v kultuře Jana Jíru ze Cinemartu, který de facto transformoval na počátku devadesátých let filmovou distribuci u nás. Jiří se věnoval oblasti, kde je těch osobností dost málo. Průběžně rozvíjel různé projekty, ale bohužel nepříliš důsledně. Jeho celkový přínos je však obrovský, vytvořil tvář celých 15 let klubového hnutí u nás. Zároveň ustavil kroky, které jsou i nyní důležité – například v roce 1993 bylo založeno občanské sdružení Asociace, vznikl Projekt 100, Letní filmová škola (LFŠ) se zviditelnila a Jiří Králík jí dal rozměry filmového festivalu. Jeho problém byl v tom, že nerespektoval kompetence jednotlivých lidí, a nakonec vznikl chaos ve financích…\nMůže ale za špatné financování Asociace jenom jeden člověk?\nSamozřejmě, že zodpovědnost je na Radě Asociace, ale on byl členem Rady. Právě ta kombinace funkcí byla myslím dost nešťastná a byla součástí osobnosti Jirky Králíka – měl potřebu na všechno dohlížet, jeho důvěra k lidem nebyla dostatečná a nenutil kontrolní orgány, aby byly důsledné. Jelikož byl členem Rady, tak měl včas informovat o určitých událostech, ačkoliv on to interpretuje jinak. Totiž tak, že ty informace neměl. To je spor, který nemá nyní řešení – obě strany tvrdí to samé: že neměly dost informací.\nJe teď nějak vážně ohrožena činnost či existence Asociace?\nNedá se říct, že by situace byla úplně stabilizovaná, ale domluvili jsme splátkové kalendáře u dodavatelů a vstupuje se do směny a výměny, aby Asociace byla i nadále důvěryhodný subjekt.\nKdo objednal a kdo vyhotovil revizní zprávu?\nRevizní zprávu má na starosti Revizní komise, což jsou Valnou hromadou volení členové Asociace, kteří mají nezávisle udělat audit. Jiří Králík požadoval forenzní audit, kterým chtěl očistit své jméno, ale ten si Asociace nemůže dovolit. Dostalo se to do slepé uličky.\nJak vlastně fungovala dramaturgie Asociace a jaké hodláte udělat změny v distribuci filmů?\nAsociace má dnes zhruba 22 000 členů, sdružuje 125 filmových klubů po celé republice a ročně distribuuje 10 až 20 filmů. Zakoupit více než 20 filmů ročně je finančně neúnosné – to nejsou klasické komerční filmy. Jejich výběr dřív podléhal náhlému rozhodnutí, které bylo závislé na archivních seminářích, putovních přehlídkách či vkusu Jiřího Králíka. Narychlo se něco nakoupilo, a pak se ukázalo, že to je „ležák“, navíc mimo jakoukoliv koncepci. Nakonec bylo takových filmů 8 až 10 za rok. Pro mě je cílem neoznačovat všechno za kultovní a klasické, ale tu distribuci zpřehlednit. Vytvořím proto distribuční řady, které budou podléhat výběru filmů z anket filmových odborníků, ale chci akcentovat i jiné žánry, než je hraný film – zejména film animovaný, dokument či populárně-vědecký film. Celková distribuce bude závislá na finančních možnostech po těch nesrovnalostech, které nastaly. Chci dodat, že AČFK nemusí přinášet jen festivalové novinky jako ostatní distribuční společnosti nebo festivaly. Distribuční úspěch v loňském roce měla například Carmen Carlose Saury, 25 let starý film. Na druhé straně, ačkoliv těžištěm dramaturgie AČFK stále bude nekomerční film, sleduji i plány ostatních distribučních společností a nacházím v nich mezery, které by se daly využít. Ještě se zde neusadil model autorské distribuce, která by se soustavně věnovala uvádění nových filmů určitého zavedeného tvůrce. Napadá mě třeba Ulrich Seidl, jehož Import/Export vloni v říjnu uvedl Aerofilms, ale jeho filmy se u nás distribuují jen náhodně. Od konce devadesátých let mají navíc filmové kluby možnost půjčovat si filmy i z jiných distribučních společností, než je Asociace.\nNeměl záštitu nad většinou projektů Asociace už dávno převzít stát? Proč to musí zastřešovat a financovat občanské sdružení, které má samo dost finančních problémů? Které instituce by to podle vás měly dělat a jak byste zhodnotil jejich dosavadní práci v tomto směru?\nJe pravda, že Asociace si vyšlapala cestu, která byla složitá, protože suplovala činnost jiných institucí a dělala spoustu věcí nad rámec své klubové činnosti. Jirka Králík projednával možnost zaštítění těchto aktivit v podobě nějakého Filmového institutu, jako je tomu kdekoliv jinde. V tuto chvíli netuším, na čem se to zadrhlo, myslím, že problém mohl být v neshodách nad jednotnou koncepcí.\nBudete tedy o tom jednat například s ministerstvem kultury či Národním filmovým archivem (NFA), Českou televizí apod.?\nS NFA už jsme jednali v prosinci, ale to by znamenalo úplně přetransformovat instituci NFA, zrevidovat jeho útvary, jejich činnost a výstupy. Chyba je, že se tam dělá spousta věcí, které nemají širší veřejnou debatu. Personální potenciál tam sice je, ale je otázka, nakolik je využit.\nJak byste zhodnotil dosavadní činnost NFA? Je v pořádku, že o jeho činnosti veřejnost příliš neví?\nV pořádku to není a zaráží mě, že když na to několikrát někdo poukazoval, NFA to bral jako křivdu. Já doufám, že jednání s ředitelem NFA Vladimírem Opělou to posune dál, protože částečně ta jednání zablokoval Jiří Králík svou unáhleností.\nHnutí filmových klubů bylo zásadní pro šedesátá léta, kdy u nás vzniklo, a samozřejmě pro devadesátá léta, kdy se řada věcí mohla konečně začít rozjíždět. Dnes se ale to podstatné v kinematografii nemusí odehrávat jen v kině, existuje DVD distribuce a filmy jsou dostupné i na internetu… Neuvažujete o tom, že by se dramaturgie Asociace ubírala i jiným směrem než do sálů kin?\nJá o tom uvažuji, ale problém je finanční rozvaha. Je možné zažádat o dotaci z ministerstva kultury či Státního fondu na podporu a rozvoj české kinematografie, který teď transformuje dotační programy. Co se týče DVD, před třemi lety byl náznak možné spolupráce s Levnými knihami, chystali jsme společně vydání Bergmanovy Sedmé pečeti, ale bohužel to byla jen jednorázová spolupráce. V průběhu roku či dvou bych chtěl, aby vzniklo ediční oddělení Asociace, které by usnadnilo vznik těchto aktivit, jež jsou na Slovensku (v rámci Asociace slovenských filmových klubů) už běžné – jejich filmy jsou remasterovány, vycházejí výborné edice slovenských filmů šedesátých i osmdesátých let.\nCo vydávání knih o filmu nebo interaktivních výukových CD ROMů, jako v Nizozemí?\nUrčitě, ale závisí to na tom, k čemu tyto aktivity přidružit. Například v minulých ročnících Projektu 100 i LFŠ vznikla řada kvalitních materiálů a textů o filmu, které by stálo za to zpřístupnit veřejnosti v podobě knih či podkladů pro nějakou budoucí učebnici či skripta „Zlatého fondu kinematografie“ pro výuku filmové historie na školách.\nII. Film a škola, Projekt 100\nTím se dostáváme k dalšímu výraznému projektu Asociace, k projektu Film a škola. Měl by podle vás být film součástí širší mediální výchovy a přispívat k mediální gramotnosti? Nebo by mělo jít jen o historii filmu jakožto umění?\nTo bylo zásadní nedorozumění mezi Jirkou Králíkem a spoustou lidí včetně mne, protože on prosazoval pouze filmovou výchovu, ale když někdo není vychován k mediální gramotnosti, těžko pak může poznat, co je kvalitní film a co ne. Měla by být vyvinuta metodika, jak přistupovat k filmu a jak filmy interpretovat. Akcentoval bych spíš kritický přístup a filmovou historii jen v omezené míře.\nChcete projekt Film a škola v budoucnu zaměřit spíš na studenty, nebo na učitele?\nNevěnuji se cíleně projektu filmové výchovy, ale základní věc je zpřístupňovat materiály, filmy a literaturu. Teprve až bude pokryta dostupnost, má smysl vytvořit koncepci výuky filmu na školách. Těžko nyní určit prioritu, jestli to bude kvalitní LFŠ, příští Projekt 100 nebo projekt Film a škola. Jiří Králík načal všechny tyto aktivity a nyní bude mým úkolem je trochu více propojit. Letní filmová škola by měla být de facto součástí projektu Film a škola, protože nechci, aby to byla velká party s filmem, ale akce, ke které by studenti mohli být více motivováni. Například učitelé by je na LFŠ mohli posílat v rámci svých předmětů a studenti by mohli dostat osvědčení, že nějaký filmový kurs absolvovali. Tak to funguje u učitelů v rámci projektu, který organizuje katedra teorie a dějin dramatických umění na Univerzitě Palackého v Olomouci. Pořádá přednášky o filmu pro středoškolské učitele na zvyšování jejich kompetence právě pro výuku filmu na školách. Dvouletý program je dotován z evropských strukturálních fondů a učitelé pak mají z kursu výstup formou testu a na závěr získají osvědčení, že kurs absolvovali. To pak mohou ukázat řediteli školy jako jistou aprobaci k učení filmu na střední škole. Podobný model by mohl platit i pro studenty, kteří navštíví akce Letní filmové školy.\nLetní filmová škola i Projekt 100 měly z mého hlediska dost roztříštěnou dramaturgii. Zejména Projekt 100 byl pro mě kompromisem mezi snahou zpřístupnit kánon filmových děl nezasvěceným a zároveň přidat pár kritikou více méně prověřených děl současných, kde se něco povedlo (např. zařazení Dítěte bratří Dardennů v předloňském roce), něco však méně (třeba podivné Motocyklové deníky v témže roce). Kterou linii z těchto dvou chcete v dalších letech akcentovat?\nNemá cenu dělat kompromisy, Projekt 100 bude v příštích letech zaměřen čistě na doplňování Zlatého fondu, tj. na zpřístupňování historie, jež sahá i do devadesátých let minulého století. Novější filmy se objeví v rámci běžné klubové distribuce AČFK, tedy pod jinou hlavičkou než Projekt 100, který má nevýhodu, že ta desítka filmů přichází do kin v jeden den. Kina si mohou naprogramovat celý Projekt tak, jak chtějí, a většina kin ve středně velkých městech zařazuje filmy do kin naráz, v kolekci. Pak si je půjčí třeba na podzim nebo další rok. Je potřeba zdůraznit, že Projekt 100 není jednorázová půlroční přehlídka, ale forma distribuce, kdy se zakoupí monopol k deseti filmům ročně, a to na dobu pěti let, a kina ho mohou kdykoliv během těchto pěti let zařadit.\nJaké filmy vás jako dramaturga zajímají?\nZajímají mě filmy sociálně kritické, angažované, politické, ale ta angažovanost se může projevovat různě. V práci pro Asociaci však musím potlačit svoji vlastní specializaci, protože tady je zásadní vlastností dramaturga otevřenost. Nyní například pracuji na letošní LFŠ, kde bych chtěl mít užší skupinu 4–5 dramaturgů a širší skupinu ostatních filmových odborníků a s nimi společně budeme vytvářet program. Mám otevřené hledí a jsem schopen ocenit i filmy, které mi nejsou blízké, ale mohou být hodnotné.\nCo byste tedy vyzdvihl a naopak zkritizoval na dramaturgii letošního Projektu 100, který připravoval ještě tým Jiřího Králíka?\nV letošním ročníku mi žádný film vysloveně nevadí. Film, za který jsem vděčný, je Anderssonův snímek Ty, který žiješ a Antonioniho Zabriskie Point, ale mám problém třeba s Novým světem, protože je v distribučním echu na DVD už asi dva roky. Na druhé straně je dobré, že je vidět konečně na plátně, a nakonec je koncepční i ta částečně chtěná a zčásti nechtěná tematická souvislost s Herzogovým Aguirre, hněv boží, protože oba filmy jsou o dobývání „nového světa“, ať už je to Amerika nebo bájné El Dorado. Výhrady mám k zařazení Náměstí Spasitele, které bylo původně anoncováno už v přehlídce Střední Evropa, ale protože producent nebyl schopen včas sehnat kopii, tak se nakonec uvádí až v rámci Projektu 100.\nPavel Bednařík (1980) vystudoval katedru teorie a dějin dramatických umění na FF UP v Olomouci, kde nyní pokračuje v doktorském studiu na téma „kinematografie a ideologie“. V roce 2002 spoluzakládal filmový klub PASTICHE FILMZ na FF UP v Olomouci a dodnes v něm působí jako statutární zástupce. V letech 2006 a 2007 byl ředitelem Přehlídky animovaného filmu v Olomouci (PAF), na které se léta podílel jako spoluorganizátor. V roce 2007 pracoval na dramaturgii a produkci MFF Academia Film Olomouc. Kromě dramaturgické činnosti se věnuje i filmové publicistice – kromě A2 kulturního týdeníku přispívá i do časopisu Cinepur, Aligace či deníku Dok.Revue a sborníku DO pro MFDF Jihlava. V roce 2007 byl šéfredaktorem Filmových listů Letní filmové školy (LFŠ), několik let byl jejich redaktorem a s LFŠ spolupracoval na několika festivalových katalozích. Koncem minulého roku byl zvolen uměleckým ředitelem AČFK.


Ginkgo Hotel - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Nantou\nNo.3, Xingchan Rd,, Xitou, Nantou, Tchaj-wan, 55842 - Zobrazit na mapě\nVelmi dobré 7,5 (237 hodnocení)\nGinkgo Hotel – podrobnější informace\nDobře umístěný v oblasti památky, rodinná zábava, Příroda města Nantou, Ginkgo Hotel vám poskytuje nejpříznivější místo pro odpočinek od rušných dnů. Hotel se nachází nedaleko od centra města: jen 47.3 km daleko, a obvykle zabere asi minut dostat se na letiště. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nGinkgo Hotel nabízí dokonalý servis a všechno základní vybavení s cílem posílit cestovatele. Hotel poskytuje 24-hodinová pokojová služba, Wi-Fi zdarma ve všech pokojích, denní úklid pokojů, služba rezervace vstupenek, bezbariérový přístup s cílem zajistit našim hostům co největší komfort.\nGinkgo Hotel je domovem 71 ložnic. Všechny jsou vkusně zařízeny a mnoho z nich poskytuje vymoženosti jako bezplatný čaj, televize s plochou obrazovkou, Wi-Fi připojení k internetu (bezplatné), nekuřácké pokoje, klimatizace. Ať už jste milovník fitness nebo jen hledáte způsob uvolnění po náročném dni, budete se bavit špičkovým rekreačním vybavením, jako je dětský klub, zahrada, herna. Ať je důvod vaší návštěvy jakýkoliv, hotel Ginkgo Hotel je skvělou volbou pro váš pobyt ve městě Nantou.\nVzdálenost od centra města: 47.3 km\nVšichni cestovatelé (87) Hosté na služební cestě (1) Páry (27) Jednotlivci (13) Rodiny s malými dětmi (8) Rodiny se staršími dětmi (18) Skupiny (20)\nVšichni cestovatelé (62) Páry (15) Jednotlivci (1) Rodiny s malými dětmi (21) Rodiny se staršími dětmi (10) Skupiny (13)


Výzkum: V Katalánsku se prý „rozsáhle“ využíval špehovací software dostupný jen vládám – !Argument\nPodle vyšetřování kanadských výzkumníků byli podporovatelé katalánské nezávislosti nelegálně špehováni spywarem Pegasus.\nPodle Citizen Lab, výzkumné skupiny při Univerzitě v Torontu, byly telefony desítek podporovatelů katalánské nezávislosti, včetně regionálního předsedy vlády a oficiálních představitelů, infiltrovány hackerským spywarem, který má k dispozici jenom vláda.\nCitizen Lab uvedla, že ve spolupráci se skupinami katalánské občanské společnosti provedla široké vyšetřování, které zjistilo, že cílem sledování bylo nejméně 65 jednotlivců. Mělo se jednat o spyware, který prodávají izraelské společnosti NSO Group a Candiru. NSO Group spojení s případem odmítla, Candiru věc nekomentovala.\nVšechny případy napadení telefonů hackerským spywarem se udály v letech 2017 až 2020, tedy v době, kdy se Katalánsko snažilo získat nezávislost na Španělsku.\nSpyware společnosti NSO Pegasus byl celosvětově využíván k pronikání do telefonů a počítačů představitelů lidskoprávních organizací, novinářů, a dokonce i katolických duchovních, konkrétně například v Mexiku, Polsku, Hondurasu nebo Maďarsku. Podle Citizen Lab byl spyware v letech 2020-2021 využit vládou Spojených arabských emirátů i ke špehování úřadu britského premiéra. Izraelská firma NSO podléhá vývozním limitům určeným vládou USA, neboť byla obviněna z účasti na „transnacionální represi“. Se společností se nyní soudí i velké digitální firmy jako Apple nebo Meta, majitel aplikace WhatsApp.\nVyšetřování spywaru zahájila Citizen Lab v roce 2019 po odhalení několika případů zaměření spywaru vyvinutého firmou Candiru na vysoce postavené katalánské zastánce samostatnosti. Amnesty International a její techničtí experti tyto hackerské útoky potvrdili.\nPodle prohlášení Citizen Lab se útoky nedají spojit s nějakou konkrétní entitou, ačkoliv „řada nepřímých důkazů ukazuje na silné propojení s jedním nebo více subjekty španělské vlády“.\nŠpanělské ministerstvo vnitra tyto informace odmítlo s tím, že všechny odposlechy ve Španělsku jsou prováděny striktně v souladu se zákonem.\nNová odhalení přicházejí v době, kdy zákonodárci Evropské unie pořádají první zasedání výboru, který se zabývá porušováním právních předpisů EU v souvislosti s používáním špionážního softwaru pro nájemní hackery.\nPodle výzkumníků byli předmětem přímého či nepřímého špehování také čtyři bývalí regionální katalánští vůdci, včetně Carlese Puigdemonta, jeho nástupce Quima Torry a současného předsedy katalánské vlády Pere Aragonèse. Aragonès na svém Twitteru zdůraznil, že tento spywarový software si mohou koupit jenom vlády: „Žádné výmluvy neplatí,“ napsal. „Špehování zástupců občanů, právníků nebo aktivistů za občanská práva je na hraně.“\nNavzdory zdokumentovaným případům špehování novinářů a aktivistů společnost NSO Group tvrdí, že spyware Pegasus prodává pouze vládním agenturám, které jej používají proti zločincům a teroristům.\nKatalánsko, Španělsko, spyware


Práce na ŽL\nMnichov.de > Státy > Evropa > Německo > Německá témata > Práce v Německu > Práce na ŽL\nAutor Téma: Práce na ŽL (Přečteno 6955 krát)\n« : Červenec 16, 2017, 04:45:40 pm »\nAhoj.Doposud jsme pracovali na ŽL pro německou agenturu v Mnichově.Nyní jsme se domluvili s tím co pro něho pracujeme přes agenturu že by jsme mohli pracovat přímo bez agentury.On ušetří a my si polepšíme.Bude nějaká změna při fakturaci nebo se bude jednat o tzv.švarc který je prý v Německu zakázán..Agentuře jsme posílali faktury,daně,soc.poj.,zdr.poj.,platíme vČR.Dík za rady\nRe: Práce na ŽL\n« Odpověď #1 : Červenec 17, 2017, 10:35:00 am »\nZdánlivá samostatná činnost to nejspíše bude - ale asi úplně stejně, jako když jste pracovali přes agenturu. Pokud tedy vás tedy agentura například nenechávala fakturovat na tři různé firmy, nebo tak.\nPro začátek vám ale tahle změna pomůže: bude to pro vás další klient a argument, že se vlastně o žádnou zdánlivou samostatnost nejedná.\n« Odpověď #2 : Červenec 20, 2017, 08:13:00 am »\nTaky delam v Berline na ŽL pro jednu firmu a asi hodne i zalezi co pro tu firmu delas. Pokud je to napriklad nejake remeslo nebo montaze apod, tak se to da brat jako subdodavatelstvi. Schwarc. System se strasne spatne prokazuje. Muzu se zeptat jakou praci vykonavas?\n« Odpověď #3 : Červenec 20, 2017, 11:26:47 am »\nAno, ale to má dalších 100 ALE !\nPokud makate na CZ živnost, německy úřad o Vás (zdanlive) neví.\nAle i prace v Německu na CZ živnost má sva pravidla.\nA když se podaří dodržet TA, už to vlastně ani Schwarz byt nemuže.\nJsou tady i Poláci fakturujici na PL živnost 20let, kteří následne faktury zahazují. ...\nDodanit a zaplatit povinné odvody v Nemecku je pak taky sranda...\nSchwarz je pak věc další a jina a pravidla každého financaku jina.\nA je dobrý je na vlastním financaku v Německu ověřit. ..\nNěkomu staci 10% veškeré fakturace -> někomu jinému. ..\nJiný úřad požaduje 50%.\nA prokázání je pak velmi snadne.\nJak půjde na kontrolu Tvůj ,,zamestnavatel" odneses to taky.\nA prokazovat Ti nikdo nic nebude, vyměři ti daň a penále a bude na Tobě se bránit. .\nNásledne rozešlou info do systému a ozvou se i všichni ostatni kterých se povinné odvody a poplatky týkají.\nBez mrknutí oka sem doplatil svuj ,,start" na CZ živnost.\nA sem rad ze to bylo jen ,,pár" měsíců.\nZačíná to všechno u dobre účetní, ta se vším poradi.\nMyslím samozřejme německou\n« Odpověď #4 : Červenec 24, 2017, 03:02:45 pm »\nJe to přesně tak, je třeba mít na to účetní. Jinak je taky třeba ročně min 25% veškerých zisků fakturovat v ČR (pokud tedy člověk dělá na českou živnost). Jiří, můžu se zeptat, jakou práci v německu dělás? díky za odpověď.\n« Odpověď #5 : Červenec 24, 2017, 06:03:09 pm »\nNo, tak u me zrovna ani těch 25% zcela určíte nezafungovalo.\nNevím jak to je u preshranicnich pracovníků, pak možná. ..\nJakmile nesplnis všechna pravidla staneš se rezidentem v DE, musíš mit DE živnost a dodržovat DE pravidla.\nCaloval jsem zpětne a zadna jina varianta ani nebyla a to nemam běžnou účetní ale opravdu plne zodpovednou daňovou poradkyni.\nŠlo o ,,pouhé" 3 měsíce v roce 2011 a rešilo se to 4roky....\nByl z toho jen zbytečný guláš\n« Odpověď #6 : Červenec 26, 2017, 10:41:52 am »\nJako někdy je to věda mít vyřízené všechno tak jak má být:))\n« Poslední změna: Červenec 26, 2017, 10:43:17 am od TomasGroch » Zaznamenáno


Co je minimální investice?\nPříklady minimální investice\nCo musí říkat odborníci:\nNěkteré podílové fondy umožňují investorům nakupovat bez minima – to znamená, že i 5 $, 10 $ nebo 100 $ vás může přimět k investování. Ačkoli existují podílové fondy bez minim, většina retailových podílových fondů vyžaduje minimální počáteční investici mezi 500 až 5 000 USD, přičemž fondy institucionální třídy a zajišťovací fondy vyžadují minimálně minimálně 1 milion USD nebo více.\nMnoho podílových fondů vyžaduje minimální investice, aby se mohlo účastnit, zajistit dostatečnou kapitalizaci a pokrýt provozní náklady fondu.\nTato minima se obvykle mohou pohybovat od 1 000 do 3 000 USD pro investory, ale mohou být podstatně větší u fondů institucionálních investorů.\nTo znamená, že několik vzájemných fondů nyní nabízí minima $.\nMinimální investice je nejmenší množství dolaru nebo podílu, které může trader koupit, když investuje do konkrétního cenného papíru, fondu nebo příležitosti. Podílové fondy často vyžadují minimální částku, aby zajistily, že mají dostatek spravovaných aktiv (AUM) k dosažení svých investičních cílů a krytí režijních nákladů. To znamená, že trader nemůže investovat ani koupit jakoukoli částku, kterou chce musí investovat nebo koupit alespoň minimální požadovanou částku. Některé fondy dávají přednost obstarávání menším klientům s nízkými minimálními investičními produkty, zatímco jiné firmy upřednostňují vyšší minimální investice zaměřené na jednotlivce s vyšší čistou hodnotou.\nPro začínající investory může být obtížné dosáhnout této částky a často znamená, že celý jejich zůstatek na účtu je investován pouze do jednoho fondu. Tyto minimální částky stanoví každý fond jako prostředek k zabránění tomu, aby malé krátkodobé obchody ovlivňovaly peněžní toky a každodenní správu fondu. Minimum každého fondu je dáno stylem fondu a jeho investičním cílem. Existují však fondy s nižšími minimy, díky nimž je investování do podílových fondů přístupné všem investorům.\nKiplinger’s doporučuje několik fondů, které mají nižší minimální částky nákupu. Společnost Charles Schwab Corporation (SCHW) nabízí široký indexový fond trhu a spoustu fondů cílového data, každý s minimálním počátečním nákupem 100 USD. Investoři se schopností investovat alespoň 250 USD mají přístup k mnohem více fondům od mnoha různých společností. Například American Funds nabízí několik solidních fondů napříč mnoha různými sektory a investičními styly, vše v této cenové hladině. Většina rodiny podílových fondů Dodge & Cox vyžaduje minimálně 2 500 $, zatímco mnoho vzájemných fondů Vanguard potřebuje na začátek 3 000 $. Mezitím Fidelity nabízí několik vzájemných fondů, které mají minima $.\nLeast podílového fondu se také liší v závislosti na typu účtu. Některé společnosti mají nižší počáteční částky nákupu professional účty IRA. Například T. Rowe Price (PRNEX) vyžaduje minimální počáteční nákup 2500 USD pro své podílové fondy držené na jiných než důchodových účtech, ale pouze 1 000 USD professional důchodové účty, jako jsou IRA. Plány univerzitního spoření a účty UTMA (Uniform Transfers to Minors Act) také obvykle mají mnohem nižší minima fondů a některé společnosti fondů dokonce umožňují, aby bylo toto bare minimum splněno prostřednictvím systematických nákupů za pouhých 25 $ měsíčně.\nSilber Bennett Fiscal, Los Angeles, Kalifornie.\nPodílové fondy jsou uzavřené nebo otevřené fondy. Uzavřené fondy vydávají stanovený počet akcií veřejnosti prostřednictvím počáteční veřejné nabídky (IPO). Tyto akcie obchodují na volném trhu prostřednictvím nabídky a poptávky na trhu. Proto nepodléhají minimálním částkám investic cena se odráží na trhu a můžete si koupit tolik jednotek, kolik si můžete dovolit.\nOtevřené fondy nevydávají stanovený počet akcií a jsou „otevřené“ novým investicím a akcie jsou vytvářeny nebo odepisovány podle potřeby. Tyto fondy vynucují minimální investici, která se obvykle pohybuje mezi 1 000–5 000 USD. Minimální částka může být podstatně snížena nebo zcela zrušena, pokud je investice provedena na důchodovém účtu nebo pokud investor souhlasí s automatickými opakovanými investicemi.\nJaké jsou pravidla obchodování s podílovými fondy?\tKde si Peter Lynch drží své peníze?


##### Seznamka pro bílé dámy - Vážná seznámení, seznamka Česká Třebová, tradiční.\nTak to dlouho sama nevydržela. Agáta Prachařová (34) se před seznamka pro bílé dámy přidala na seznamku, kde se většinou hledají známosti na jednu online dating netflix. Před lety seznámení nejčastěji hledali muži mezi 25 až 35 lety a dámy ve. Venku je možná právě bílo, tak to vypadá, že na nošení bílých tenisek si ještě musíme nechat zajít chuť.\nKudla do zad z nečekané strany Krize ve. Kudla do zad z nečekané strany. První dáma si přála „mír na ce. Flirtujte s mužem, flirtujte se ženou po internetu.\nPřečtěte si o tématu tinder seznamka. Seznamování po internetu je bezesporu doménou několika posledních let a pomalu lze seznamka pro bílé dámy klidně i o desetiletí.\nUvítací nápoj – alkoholický drink nebo nealkoholický drink, pivo, víno červené a bílé, voda seznam,a hudba pianista. Efektivní rychle se rozvíjející seznamka, kde poznáte, že najít štěstí už nemůže být jednodušší. Pánů dorazilo na akci. Nejvíce chutnalo bílé víno, tedy Peo vlašsý. Více než 280 000 registrovaných uživatelů.\nNaše seznamka jsou přátelské lidsky jak mít vztah bez datování seznamka pro bílé dámy, kde si lidé povídají a třeba se.\nUpřímný úsměv s bílými zuby dokáže ženy úplně odzbrojit. Ne všem chyby vadí, některé dámy sezjamka neumí brilantně česky, a tak pro ně vaše případné. Výsledky ankety „Jak se balí po česku“ zaměřené na problematiku partnerských vztahů v online prostředí odhalily, že internet využívá k. Seznámení ve stylu VIP měla slibovat seznamka bývalé poslankyně.\nSeznamka: Muž, 52 let, On hledá ji, Ostrava, Seznamka pro bílé dámy, milé dámy.\nDá Horoskop na tento týden: 5 znamením se bude vysloveně dařit. Film Seznamka, o kterém jsme si zde povídali se scénáristkou a. Dámy a pánové. Uvítací nápoj – alkoholický drink nebo nealkoholický drink, pivo, víno červené a bílé, voda. Video. Pohádkové jmění Lucie Pri Od milence seznamka pro bílé dámy legrační šipky datování komerční snů!\nMinimalistickou chalupu zdobí přírodní dub a kámen Na horách bílo, v nížinách. Tajemno · Odkud přišla Bílá paní do českých krajin? Zdravím dámy, hledám starší zkušenou ženskou, a to nejlépe stejně nadrzenou. Přečtěte si o tématu muži na seznamkách. Je dobré seznamka pro bílé dámy po ruce napínavý příběh sezznamka záměně zavazadel na letišti, romantickou. Ne, nemluvím o politice, ale o seznamce Tinder, na které prostě takto. Zkus si dopisování, poznej nové přátelé.\nNa konverzaci však nedošlo, neboť dámy nereagovaly. Tinder či internetové seznamky, rozjel za nalezení té pravé. V tom jsou o dost praktičtější seznamky na internetu. Přečtěte si veškeré aktuální informace o tématu ruská seznamka - nejnovější články, aktuality, fotografie, videa. Seznamovací portály jsou buď seznamka pro bílé dámy, nebo zdarma. Kontroverzní show Adam hledá Evu: Seznamka NAOSTRO!\nNa bezplatných seznamkách je větší pravděpodobnost, že narazíte na protějšek. Seznamka pro náročné. Dnešní pánská móda je plná nápaditých a bíoé košil, takže určitě nemusíte zůstat u seznamka pro bílé dámy bíle nebo bledě modré. Tradiční a největší internetová seznamka v ČR zdarma. Krize ve vztahu Bílé? Kudla do swznamka z nečekané strany.\nA v sexu, milé dámy, je naprostá jednička.\nMilé dámy i pánové, oprašte si s námi své základy angličtiny. Rusky schopné udělat proto, aby našly svého prince na bílém koni? Lidé.cz je místo pro poznávání nových lidí.\nRadiometrický datovací poměr Randění s dívkou bez postavy otce Co dělá skvělý seznamovací profil Co to znamená, pokud máte sen o datování svého přítele Datování ve vizagu - online Pravidla v randění\nTeplota na Březníku klesla ráno na -16,6 °C Tohle se povedlo! Bezplatné seznamky neuchrání Vaše soukromí. I pořádně zlobivé holky potřebují spřízněnou duši. Bruntálu. Na internetové seznamce poznala muže, který z ní postupně vylákal pod různými záminkami 650 tisíc!\nNejzvrácenější fotky z ruských seznamek. Víte, že podle místa seznámení se bude vyvíjet i váš vztah? Obsah pro dospělé Bezpečné vyhledávání Děvče, Dáma, Nahá, Nude, Pozice Děvče, Chlapec, Seznamka, Kavárna, Pár. Soud ve středu konstatoval, že seznamka lhala, když tvrdila, že má ve své databázi dostatečný počet zámožných mužů.


Průhledná krajina: Tchaj-wan | DOK.REVUE\nPrůhledná krajina: Tchaj-wan\n30. 10. 2017 / AUTOR: Andrea Slováková\nFilm jako apel, svědectví, poezie i osobní úvaha. Retrospektiva nezávislého tchajwanského dokumentu, zahrnující i hraniční podoby experimentální či videoartové tvorby s odkazy ke skutečnosti, ukazuje zájem o politické i sociální otázky, ale také tradici intimního osobního filmu. Ztvárnění reality se zde vyjevuje v obrazech, situacích a charakterech zachycených dokumentárními konvencemi i experimentujících s obrazem a zvukem v básnivém i společensko-kritickém videoartu – různorodé stylistické polohy lze nalézt ve výběru filmů od 30. let 20. století do roku 2014. Od promyšlené lyrické kresby tchajwanské krajiny po politické manifesty, od osobních výpovědí po sociálně burcující svědectví. V centru pozornosti je identita ostrovní země, která prožila první polovinu 20. století pod japonskou a druhou pod čínskou nadvládou. Od 90. let 20. století zažívá relativní politickou i kulturní svobodu. Jak se touha po sebevyjádření otiskla do dokumentární tvorby, která vznikala mimo propagandistickou linii audiovize?\nNejstarší tchajwanský dokumentární film Taiwan Jikkyo Shokai, natočený na Tchajwanu japonským filmařem Takamatsu Toyojirem v roce 1907, je považován za ztracený. Za nejstarší dochované dokumenty lze považovat krátká díla amatérského filmaře DENGA Nan-guanga (1907–1971) ze třicátých let minulého století. Natáčel původní obyvatele, přírodu, experimentoval s natáčecí technikou a vytvářel například časosběrné záběry rostlin. Autorské přístupy zahrnují i postupy inscenace, ukazují sugestivní připomínky mučících metod v Lingchi: ozvěny historické fotografie (2002, CHEN Chieh-jen) anebo, jak uvidíme ve filmech prvního bloku retrospektivy, nabízejí zaujaté pozorování venkova, přírody i městských krajin.\nPodobně jako vznikala undergroundová filmová tvorba zemí východního bloku v 80. letech 20. století a v Československu také alternativní publicistika Originálního videojournalu, Tchaj-wan měl svůj Green Team, připravující reportážní publicistiku natáčenou na VHS a vytvářející protiváhu k politické interpretaci událostí v oficiálních médiích. V letech 1986-1990 vytvořil 37 filmů, které nabízí vůči oficiální propagandě přítomné ve všech médiích alternativní pohled na sociální a politické otázky v zemi. Pro srovnání nakládání s informacemi o téže události uvidíme v rámci retrospektivy ukázku reportáže Green Teamu vedle zpravodajství tehdejší televize. Členové Green Teamu neustále čelili politickým obstrukcím a nátlaku, proto pro rychlou distribuci posílali do oběhu VHS kazety a prodávali je například u příležitosti voleb anebo na místech nepokojů. V roce 1989 se jim dokonce podařilo spustit satelitní televizní vysílání, které bylo prvním tchajwanským kanálem nezávislé televize „od lidí k lidem“, upozorňující na nesprávnost argumentů vládnoucího Koumintangu.\nProtesty proti obchodní dohodě s Čínskou lidovou republikou, která v sobě ukrývala vytvoření politických pout, si naopak nepřipomeneme některým z mnoha publicistických výstupů, ale silným videoartovým dílem, v němž po protestujících studentech zůstávají stopy v prostorech univerzity, v nichž vedli stávku.\nSkromné intimní portréty, monotematické studie, ale i mnohohlasé projevy a analytické vhledy do politických a sociálních rámů všednodennosti ukazují nesmlouvavé i subtilní projevy kulturní identity ostrovního státu. Observační, angažované i inscenované filmy představí zároveň různorodost tvůrčích metod v nezávislé dokumentární tvorbě tchajwanských autorů.\nDěkujeme za pomoc s výzkumem a přípravou retrospektivy paní Peihue Chungové a panu Wood Linovi.\nAndrea SlovákováSpeciál MFDF Ji.hlava21. MFDF Ji.hlava\nOficiální dokumenty můžou lhát stejně jako lidi\nPrůhledná bytost: Šinsuke Ogawa


0038971 by Knižní klub - Issuu\nCharlotte Link DI E E N T S C H E I DU NG Copyright © 2016 by Blanvalet Verlag, a division of Verlagsgruppe Random House GmbH, München, Germany Alle Rechte vorbehalten Translation © 2018 by Zlata Kufnerová\nG OUS S A I N V I L L E , F R A NC I E , P ON DĚ L Í , 7. PRO S I NC E\nNa otevření zámku u dveří potřebovala skutečně jen pár vteřin. Pomocí drátu, který upravila a přiohnula přesně tak, jak jí to ukazoval před mnoha lety Boris, její starší bratr. Tehdy byla ještě malá holka, zato Boris už byl dospělý, a každý, kdo znal jeho speciální koníčky, by se pravděpodobně vsadil, že ho jednou bude čekat kriminální kariéra: Neustále se cvičil v otvírání dveřních zámků nebo ve vysazování oken, v tom dosáhl opravdu pozoruhodných schopností. Ale nakonec se z něho stal v podstatě solidní truhlář, který za celý život neporušil žádný zákon ani v nejmenším. Selina strčila do dveří, vklouzla do místnosti, zavřela za sebou a krátce se o dveře opřela. Zatím šlo všechno hladce podle plánu, především v naprosté tichosti. Přesto věděla, že na ni mohou každou chvíli přijít a že by pak udělala nejlíp, kdyby skoncovala se životem. Pokud by ji Sergej a Igor dopadli při pokusu o útěk, byla by v podstatě už po smrti. Oči jí mezitím přivykly temnotě, která v místnosti panovala. Pouliční lucerna, stojící bezprostředně za hranicí pozemku, nabízela jen chabé světlo, navíc ještě tlumené stromem, který ji zpola zakrýval. Obrysy předmětů v místnosti vnímala jen jako stíny: psací stůl, police, skříň s pořadači. Tajsjina kancelář. Tajsja byla ta nejhorší. Sergej a Igor byli brutální mlátičky, ale Tajsja, ta chytrá hlava, která za vším stála, se chovala naprosto chladně, bez zábran a bez jakékoliv známky svědomí. Tady v domě byla šéfovou. A každý dělal to, co přikázala. Selině se podařilo krátce nahlédnout do Tajsjiny kanceláře jen jednou, když náhodou procházela kolem pootevřených dveří a přitom si všimla, že na oknech – na rozdíl od všech ostatních oken v celém domě – nejsou mříže. Domovní dveře měly vedle zámku ještě několik závor, kromě toho byla všechna okna zajištěna tím, že 5\nměla odšroubované kliky. Nebylo úniku, aspoň ne bez velké námahy a komplikací, úniku, který by nenadělal spoustu hluku. Což znamenalo, že člověk mohl na jakýkoliv pokus o útěk zapomenout. Jen tahle místnost dávala jistou naději, místnost, v níž pracovala Tajsja… Zřejmě neměla ráda mříže. Ani odšroubované kliky. Pravděpodobně chtěla ve své kanceláři občas trochu vyvětrat, vpustit dovnitř čerstvý vzduch. Zato dveře mívala pečlivě zamčené a klíč nosila pravděpodobně stále u sebe. Teď však už šla spát. Ostatní dívky byly venku. Sergej a Igor seděli v komůrce vedle kuchyně a hráli karty. Selina věděla, že je přísně zakázáno pít alkohol, proto nemohla doufat, že se pomalu přiopijí a ztratí bdělost i schopnost reagovat. Byli tedy naprosto střízliví a nebezpeční jako cvičení psi. Pokud by jednoho z nich napadlo ji zkontrolovat… Při téhle představě na ní vyrazil pot. Na tuhle možnost teď však nesměla myslet, to by se jí pak podlamovala kolena, zmocnila by se jí panika a určitě by se dopustila nějaké osudné chyby. Drát držela stále v ruce, nyní jej však ohnula a zastrčila pod skříň. Najdou ho tam, ale to je jedno. Až bude pryč, můžou klidně zjistit, jak se jí to podařilo. Ten drát vytáhla z korzetu, poté co pomocí nehtů trpělivě uvolnila šev. Pilníky na nehty dívky neměly nikdy volně k dispozici, nemluvě o nůžkách, a když byly ve své ložnici, musely odevzdávat dokonce i sponky do vlasů. Dostat se tedy k nějakému nářadí bylo naprosto nemožné. Selina to však dokázala. Protože byla chytrá. Ale samozřejmě taky proto, že se mohla spolehnout na pomoc. V kapse džín měla mobil. Že se jí přes všechny ty kontroly podařilo jej sem propašovat, byl téměř zázrak. Určitě to souviselo především s tím, že tu pobývala krátkou dobu a dosud jí neprohledali pokojík. Razie prováděli, jak se dozvěděla, bez předchozího upozornění, a při nich všechno důkladně zpřevraceli. Proslídili každou škvíru ve zdi, každý výklenek, každý regál ve skříni, vše obrátili vzhůru nohama. Nejhorší však byly tělesné prohlídky, které osobně prováděla Tajsja. Při představě, že jí ta odporná ženská bude sahat do všech tělesných otvorů, se Selině dělalo téměř špatně. Nehledě na to, že by pak ten mobil našli, a ona si vůbec neuměla představit, co by to pro ni znamenalo. Nakonec by to těžce poškodilo taky toho, kdo jí pomáhá. 6\nI kvůli němu bylo důležité, aby dnes večer všechno proběhlo hladce. Selina přesně věděla, že tohle je její jediná šance. Buď se to dnes povede, nebo žádné podruhé už nebude. Konečně se odvážila pokročit kupředu a proplížit se prostorem. Velice pomalu, aby na nic nenarazila. Nesměla nic porazit nebo posunout židli, čehokoli se dotýkat, čímkoli pohnout. Náhle ji napadlo, že nemá tušení, zda okna nejsou zajištěná alarmem, a tak se zděšeně zastavila a přemýšlela. Nemohla nic zjistit, musela prostě riskovat. Anebo celou záležitost zrušit a vrátit se do svého pokojíku. Jenže z návratu měla stejný strach jako z pokračování. Podařilo se jí neviděná a neslyšená sejít dvě poschodí dolů a dostat se chodbou až sem, v tom měla obrovské štěstí. Rozhodně nebylo jisté, že by se jí to podařilo podruhé, protože Sergej s Igorem prováděli v nepravidelných intervalech obchůzky po domě. Mohla jim kdykoli vběhnout do náruče, a pak jí buď pánbůh milostiv. Fajn, musí si dát pozor na alarm. Možná by se jí i přesto podařilo proniknout ven a bleskově zmizet ve tmě. Zaslechla zvláštní zvuk, ale vzápětí si uvědomila, že to jsou její zuby, které se bezděky ozvaly. Netušila, že ono pověstné cvakání zubů může být opravdu tělesný reﬂex. Pokud by se těm myšlenkám oddala jen na okamžik, uvědomila by si, že to, co dělá, je šílenství a že s vysokou pravděpodobností tuhle noc nepřežije. Prošla kolem psacího stolu, kde stál na podložce Tajsjin zavřený laptop. Docela malý. Selina po něm sáhla dřív, než si vůbec uvědomila, proč to dělá. Nebyl problém vzít jej s sebou. Kdoví, co je v něm uloženo. Především jí nešlo o nic jiného než uprchnout, přežít a uniknout zešílení. Avšak za tímhle čistým, upřímným instinktem přežít se skrývala ještě další myšlenka: povolat ty lidi k odpovědnosti. Snad někdy. Nějak. Když došla k oknu, dýchala těžce a příliš hlasitě. Od okamžiku, kdy otevřela dveře, až dosud uplynuly nanejvýš tři minuty, Selina však měla dojem, jako by právě urazila vyčerpávající, zničující, nekonečnou cestu. Byla tak zpocená, že se jí teplý pulovr, který si na cestu oblékla, lepil na tělo. Cítila se čilá, jakoby elektrizovaná, a současně k smrti unavená. Blízka zhroucení. A přitom zhroucení bylo to poslední, co si právě teď mohla dovolit. Natáhla ruku ke klice okna, vzala za ni a opatrně jí pohnula. Okamžik čekala, zda neuslyší pronikavé řinčení alarmu, ale zůstalo naprosté ticho. Klikou otočila. 7\nStále byl dokonalý klid. Okno se otevřelo. Do místnosti zavanul studený vlhký vzduch. Selina se zhluboka nadechla. Kolik času už uplynulo od chvíle, kdy byla naposledy venku a dýchala něco jiného než zatuchlý pach tohohle starého baráku? Třebaže zde, v téhle bývalé průmyslové oblasti pařížského předměstí, stálo jen pár stromů, rostlo pouze chabé křoví a sotva byl tu a tam vidět trávník, Selině vzduch zavoněl zemí, jehličím, lesem a dřevem. Z očí jí vytryskly slzy, protože jí v té chvíli vytanuly bolestné vzpomínky: na procházky s rodiči, kdysi dávno, když byla ještě malá. A později se svým přítelem Sarkem. O nedělích se vydávali na dlouhé výlety s jeho psem. V lesích to vonělo jako zde a nad nimi se skláněly větve stromů. Jak si mohla tak málo vážit Sarka a jeho ostýchavé lásky, že ani nepohnula brvou a vzdala se jí? Jen nenaříkat, kárala se. Ne teď! Vylezla na parapet a nakoukla dolů. Místnost byla ve zvýšeném přízemí, ale přesto nijak příliš vysoko. Musela být obratná, nesměla si vyvrtnout nebo vymknout kotník, protože teď šlo především o to, aby odtud co nejrychleji utekla. Okamžik přemýšlela, zda ten laptop přece jen nemá vrátit, protože jí může vadit při seskoku, ale potom si to rozmyslela. Skočila. Dopadla na měkkou půdu, přesto však měla dojem, že ztropila nadměrný hluk. Každý v okolí deseti kilometrů musel slyšet, že tu nějaká žena vyskočila z okna. Jenže v okruhu deseti kilometrů nebyl nikdo kromě Igora, Sergeje a Tajsji v domě za ní. Jinak tu už nikdo nebydlel. Byly tu prázdné obchody, opuštěná autoopravna, nedostavěný supermarket. Jinak nic. Kvůli strašnému teroristickému útoku z listopadu se to všude v Paříži ještě hemžilo policisty a vojáky, jak se Selina dozvěděla, ale tady venku nebylo nikoho vidět. Kdyby ji Sergej s Igorem tady na zahradě zabili, nikdo by se to nedozvěděl. Z domu se nic neozývalo. Tam si stále ještě ničeho nevšimli. Selina proběhla zahrádkou a přelezla plot, který skutečnou překážkou naštěstí ani nebyl. Odvážila se ohlédnout: všude jen tma. Před chvílí muselo pršet, protože ulice byla mokrá. Černě se leskla, ozářená pouličními lampami – ale jen těmi několika, které dosud nikdo nepoškodil. 8\nCestu si pamatovala: prostě rovně po silnici, na první odbočce doleva. Po několika stech metrech dojde k ruinám kdysi zamýšleného supermarketu. Na parkovišti počká. Tak se domluvili. Tam na ni bude čekat kdosi s autem. Mohla se jen modlit, aby přijel včas, protože on, ale především jeho auto – byla její jediná naděje. Selina se dala do běhu.\n Dnes vím, že se má matka začala občas opíjet už dávno, ale jaksepatří se dala na pití, až když nás opustil můj otec. Tenkrát mi bylo sedm, proto jsem ty okolnosti ještě nechápala, ale při zpětném pohledu bych řekla, že právě v téhle chvíli se všechno začalo hroutit. Když jsme s mámou večeřely, vždycky stála na stole láhev vína, kterou vyprázdnila, ještě než jsem šla spát. Neměla jsem tušení, co alkohol vlastně znamená. Jen jsem pozorovala, že obsah láhve nijak nevoní, proto jsem nechápala, proč po něm máma tolik touží. S láhví a sklenkou se po jídle vždycky posadila k televizoru a dost brzy usínala. Občas ji sice něco polekalo, ale pak si znovu nalila a pila dál. Dřív neusínala tak brzy. Z toho jsem usoudila, že z vína, ať už je v něm cokoli, přichází na člověka únava. Protože nikdy neuklidila stůl, ujala jsem se toho já. Časem mi to šlo čím dál rychleji, protože už nebylo ani co sklízet. Už nevařila a taky sotva něco nakupovala. Často jsme večeřely půlku dost ztvrdlé bagety, která zbyla od snídaně, a k tomu kousek sýra. Pokud jsem měla štěstí. Jinak taky jen máslo. Protože jsem obědvala ve škole, nebylo pro mě nijak těžké povečeřet spíš skromně. Přesto mi dřívější časy chyběly. Máma vařívala úžasná jídla, v obýváku krásně prostřela stůl, zapálila svíčky, a když přišel táta z práce domů, vždycky ho potěšilo, že nás zase vidí. Zejména mě. Tenkrát jsem už chodila do mateřské školy, École maternalle, a jeho vždycky velice zajímalo, co jsem tam dělala. Znal jména ostatních dětí, a když jsem mu vyprávěla, že jsem se pohádala s kamarádkou Bernadettou, hned příští den se zajímal, jestli jsme se už udobřily. Mezitím jsem začala chodit do základní školy, École élémentaire, to jsem stále ještě kamarádila s Bernadettou, každý den jsme se znovu a znovu hádaly, ale mámu to nezajímalo. Jakmile jsem o tom během večeře začala, reagovala: „Ach bože, Nathalie, pořád to samý. Pořád to samý. Kdy vy dvě konečně dospějete?“ Pak si dala pár doušků likéru Grand Marnier. Tenhle lepkavý, sladký a dost silný likér se stával jejím čím dál oblíbenějším nápojem. 10\nPo chvíli začala mít skelný pohled a mdlý výraz. Potom se s ní už nedalo mluvit a žádné téma, o němž jsem s ní chtěla pohovořit, ji nezajímalo. Tak jsem se naučila, že důležité věci s ní musím probrat brzy večer, kdy s ní je ještě řeč. To když jsem například potřebovala peníze na školní výlet, na nové sešity nebo podepsat diktát. Bydlely jsme v Metách, hlavním městě Lotrinska, dost blízko německé hranice, kde hodně lidí jezdí pracovat do Německa a němčinu taky znají. Když jsme si ve druhé třídě směli poprvé vybrat výuku cizího jazyka, zvolila jsem si právě němčinu. To mi ještě poradil otec, krátce předtím, než nás opustil. Moji rodiče se nikdy nehádali, alespoň ne tak, že bych to mohla vnímat, a proto mě ani ve snu nenapadlo, že se rozejdou. Až později jsem zjistila, že se už dávno v mnohém neshodli, ale já jsem to ve své naivitě neuměla správně zhodnotit. Mně prostě jen stačilo, že máma tak slavnostně prostírá ke každé večeři, a pokládala jsem za normální, že se převlékne do nápadných šatů, jemných punčoch a bot na vysokém podpatku. Že se pečlivě nalíčí a na krk si nastříká parfém. Ty její krásné šaty jsem jí záviděla, ale nevšímala jsem si jejího zoufalství, s nímž se tak parádila, aby okouzlila muže, který o ni zřejmě už dávno nejevil zájem. Jednou, to jsem byla už starší, mohlo mi být třináct nebo čtrnáct, mi vyprávěla, že ji podváděl už v době, kdy mě čekala, a poté to pokračovalo. Když ji člověk poslouchal, nabyl dojmu, že si otec okamžitě začal s každou ženou, která mu přešla přes cestu. Máma si možná přibájila leccos, co nebyla pravda, ale její podezření mohlo být v mnohém oprávněné. Táta byl šarmantní fešák, a všechno, co jsem na něm obdivovala, jeho zájem, vnímavost, dobrou náladu a přívětivost, projevoval nejspíš i jiným lidem. Samozřejmě zejména ženám. Otec pracoval jako vedoucí oddělení v jedné ﬁrmě, která vyráběla spodní prádlo. Jak příznačné! Matka dostávala nádherné kousky, které ji sice nestály ani cent, ale taky jí k ničemu nebyly. Když se to u ní s alkoholem čím dál víc horšilo, netušila jsem ještě, že ta závislost zcela zničí ji i náš vzájemný vztah. Tenkrát jsem byla jen smutná holčička, která ztratila tátu. „Kam odešel?“ ptávala jsem se mámy s pláčem, když mi pověděla, že je pryč a už nikdy se nevrátí. Matka byla v obličeji bílá jako křída, držela sklenku, do níž si už potřetí velkoryse nalila Grand Marnier a hodila ho do sebe. 11\n„Rozhodl se pro jinou,“ řekla mi. „Deﬁnitivně.“ Zřejmě už nějaký čas své románky tolik nestřídal, ale zato došlo k ještě větší katastrofě: Můj táta se do jiné ženy vážně zamiloval. „Kdo to je?“ zajímala jsem se. „Modelka, která předvádí spodní prádlo,“ odpověděla matka a nalila si další sklenku. „Dvacetiletá.“ Pro mě v mých sedmi letech bylo dvacet let stejně hodně daleko jako čtyřicet nebo padesát. Vůbec jsem tenkrát nedokázala pochopit, proč táta nás, svou rodinu, kvůli té ženě opustil. „Přijde ještě někdy na návštěvu?“ „Proboha, Nathalie, co je to za otázku?“ nechápala matka, vypila obsah sklenky a opět sáhla po láhvi. Tohle dopoledne v pozdním létě roku 2002 skončilo tak, že se nakonec těžce dopotácela do postele a okamžitě usnula. Otce jsem už nikdy nespatřila. S dvacetiletou modelkou se odstěhoval do Paříže. Pravidelně nám však posílal peníze. Jinak jsme pro něj už neexistovaly.\nS OF I E , BU L H A R SKO, L I S TOPA D 2 015\n1 Soﬁe byla ještě horší než Plovdiv, přitom tam mělo být všechno v pořádku. Kiril věřil, že tu může najít práci jako jeho kamarád Dančo, který odešel z Plovdivu právě před rokem. Dančo byl vždycky odvážný, rozhodný, zatímco Kiril spíš váhal a otálel. Dančo okamžitě našel zaměstnání na letišti a o životě v Soﬁi bájil. „Tady je fakt všechno lepší. Tady máš skutečný šance. Musíš se konečně k tomuhle kroku odvážit!“ Kiril se k tomu odhodlal, až když se situace v Plovdivu stala nesnesitelnou. Když malé zahradnictví na okraji města, kde léta pracoval, zavřeli a on se ocitl na ulici. Když mu po devíti měsících přestali vyplácet dávky v nezaměstnanosti a peníze, které dostával na děti, jemu, manželce Ivaně a pěti dětem sotva stačily na jídlo. Když dlužil tři měsíce za nájemné a domácí mu hrozil vyhazovem. A Ivana od rána do večera plakala. „Kirile, já nechci do Stolipinova. Mám hrozný strach. Já tam nechci!!“ Stolipinovo je městská chudinská čtvrť. Právě jí se vyhrožuje dětem, které se ve škole špatně učí. Kdo skončí tady, je na dně. Šedivé, oprýskané panelové baráky. Vlhké, špinavé, studené byty. Hromady odpadků na ulicích. Tlupy zanedbaných dětí, o nichž nikdo neví, zda mají někde domov, či zda už dlouho žijí jen na ulici. Vyhublí ježatí nemocní psi, kteří tu pobíhají a marně hledají potravu. Zoufalství. Do Stolipinova stále přicházeli novináři ze Západu, kteří tu bídu fotografovali, dokumentovali. Kiril si uměl představit, s jakou hrů13\nzou si bohatí lidé v Německu, Francii nebo Anglii ty snímky prohlížejí. Bulharsko, chudobinec Evropy. A kdo tomu nevěří, měl by sem prostě přijet. Po výpovědi z bytu by se Stolipinovo stalo příští štací, a proto Kiril vsadil všechno na jednu kartu, své obvyklé výhrady a obavy hodil za hlavu a s celou rodinou se odstěhoval do Soﬁe. To, co dokázal Dančo, se přece musí podařit taky jemu. Dančo mu půjčil nějaké peníze, zaručil se za něj, a tak Kiril sehnal byt, třebaže ještě nemohl prokázat, že má práci. Ten byt byl úplně nahoře v mnohaposchoďovém činžáku, který Kirilovi připadal jako stoh na sebe navršených ošklivých krabic od bot. Kromě toho ta budova vypadala poněkud nakloněná, ale zřejmě se mu to jen zdálo. Byt byl malý, dva pokoje pro sedm osob. Všechny děti spaly v jedné místnosti a Ivana s Kirilem si v obývacím pokojí na noc vždycky roztáhli gauč. Byla tam ještě kuchyňka, do níž se však všichni najednou nevešli, a proto jedli nadvakrát. Ivana toho na stůl stejně moc nemohla dát. V létě, říkal si Kiril, budou děti trávit většinu času venku na ulici, a tak se tu nahoře dá žít snesitelněji. Teď však byl teprve konec listopadu, ještě nesněžilo, ale den ode dne se ochlazovalo. Čekalo je perné, mrazivé zimní období, které potrvá až daleko do března. A Kiril stále ještě neměl práci. Během posledních týdnů si všiml, že se Dančův dosud přátelský tón vůči němu změnil. Dančo jim opravdu pomohl, jenže když se teď jejich situace za několik měsíců nezlepšila, začal ztrácet trpělivost. Kiril z něho musel stále páčit další peníze, aby měli na nájemné, na jídlo nebo zimní boty pro děti, které je naléhavě potřebovaly, ale později si už netroufal. Dančo mu totiž naznačil, že dluhy dosáhly takových rozměrů, že začíná pochybovat, zda je Kiril vůbec někdy dokáže splatit. „A darovat,“ dodal Dančo, „darovat ti to všechno fakt nemůžu!“ „Já vím,“ hlesl Kiril zoufale, „ale je to jako začarovaný. Nohy si můžu uběhat, jak hledám práci, ale nic nemůžu najít.“ Seděli v hospůdce. Venku byla zima, vítr a tma, uvnitř až příliš teplo a přeplněno. Páchlo to tam cigaretovým kouřem, potem a alkoholem. Když tu a tam přicházeli a odcházeli lidé, dveřmi zavanul čerstvý vzduch a Kiril se vděčně nadechl. Bolela ho hlava, od snídaně 14\nnic nejedl. Minulou noc nespal, protože Ivana celé hodiny naříkala. Nevěděl, jak ji utěšit, kromě jediného slibu: „Zajdu ještě jednou k Dančovi. Možná nám pomůže.“ Proto tu teď seděl. Chtěl Danča navštívit doma, jenže ten dostal chuť posedět si v hospodě. Kiril samozřejmě váhal, Dančo ho však nakonec pobídl: „Pivo platím, tak pojď se mnou!“ Kirilovi se už po prvních doušcích začala motat hlava. Naléhavě potřeboval něco sníst, ale neodvážil se o to požádat. U sousedního stolu seděl muž a lžící nabíral polévku, jejíž vůně vháněla Kirilovi až slzy do očí. Tak strašný hlad měl. „Poslechni, Dančo, já vím, tys nám už příliš často pomáhal, ale momentálně… Už to prostě dál nejde. Nemůžu zaplatit nájem za listopad. Sotva dokážu koupit ještě něco k jídlu. Děti vyškrabujou prázdný talíře a zírají na mě, jenže já jim můžu dát jen malou porci. Všechny pořád stůňou, protože venku běhají v letním oblečení. Nevím, co se stane, pokud nám vypnou topení. Už prostě nevím jak dál. Jsme v koncích. Já jsem v koncích.“ Nyní mu skutečně vytryskly slzy. Bezmocným, téměř dětským gestem si je Kiril otřel. Nebrečet. Jen nebrečet. Tušil totiž, že to v Dančovi nevyvolá soucit, nýbrž ho to spíš naštve. „Máš prostě moc dětí,“ prohodil Dančo. Kiril pokorně přitakal, třebaže tu poznámku pokládal za nespravedlivou a naprosto zbytečnou. „Po léta jsem měl práci v zahradnictví. Samozřejmě mě nijak dobře neplatili, ale vždycky to nějak stačilo. I pro pět dětí.“ „Jo, jenže člověk nemůže přivádět na svět jedno dítě za druhým a věřit, že bude pořád vydělávat dost na to, aby všechny uživil,“ namítl Dančo. „A přídavky na děti, ty prostě na všechno nestačí!“ Sám neměl ženu ani děti, a tak se mu samozřejmě žilo snáz. Rovněž neklidněji a osaměleji, pomyslel si Kiril, ale raději si to nechal pro sebe. „Jenže já se těch dětí nemůžu zbavit,“ namítl místo toho a nervózně se rozesmál, protože to byla skutečně absurdní myšlenka. Dančo si zhluboka povzdechl, důkladně se napil piva, postavil sklenici na stůl a pronikavě se na kamaráda zadíval. „Takhle to dál nejde, Kirile. Už ti nemůžu pomáhat. Vždyť já několik měsíců prakticky ﬁnancuju sedmičlennou rodinu, ale jakýkoli zlepšení je 15\nv nedohlednu. Fakt si myslím, a ty to víš taky, že tohle neunese ani nejlepší přátelsví.“ „My musíme jenom ještě překonat zimu, Dančo. V zimě se hledá práce mnohem hůř. Až přijde jaro…“ „Nech toho, nic si nenamlouvej! Kdy jste přijeli do Soﬁe? V dubnu! Uprostřed jara. A tys stejně nic nenašel. Teď je podzim. A ty si myslíš, že příští jaro bude všechno vypadat líp? Zatraceně, Kirile, nebuď tak naivní!“ „To tys mě přemluvil, abych se vydal do Soﬁe! Tys říkal, že…“ „Takže teď za to budeš dávat vinu mně? Po tom všem, co jsem pro vás udělal? Jak jste na tom byli v Plovdivu? Tam už to přece dál nešlo. Vždyť Soﬁe byla jen šance, nic víc. Jenže ty prostě neumíš šance využít!“ „Pokouším se přece o všechno. Já…“ „Jeden kolega v práci mi teď vyprávěl zajímavou věc,“ začal Dančo. „Něco fakt zajímavýho. Obratem ruky vydělal několik tisíc euro. Zdůrazňuju: euro. Žádný leva.“ Kiril ho zoufale sledoval. Průměrný měsíční příjem člověka v Bulharsku činí v přepočtu asi 300 euro. Několik tisíc euro mu tedy znělo jako pohádka. Zlá pohádka. Protože poctivým způsobem to nelze vydělat. Dančo ztlumil hlas, což vlastně ani nebylo třeba. V místnosti totiž vládl takový hluk, že stejně nikdo nemohl slyšet ani vlastní slovo, tím spíš nedokázal postřehnout, o čem se mluví u vedlejšího stolu. „Dej svým dětem šanci,“ radil Dančo. „Dej aspoň jednomu z nich šanci.“ Kiril nechápal, co má na mysli.\n2 Ta paní se jmenovala Vjara a budila důvěru i respekt. Rozhodně nebyla nesympatická. Měla příjemný hlas, hezkou, inteligentní tvář a na sobě elegantní šedomodrý kostým, který musel být od nějakého návrháře, rozhodně ne z obchodního domu, kde nakupovala oblečení Ivana. Uměla se také dobře chovat. Před vstupem do bytu si zula mokré holínky, aniž ji o to požádali, z kabely vykouzlila pár kožených botek barevně se hodících ke kostýmu a natáhla si je na štíhlé nohy. Nyní usedla v obývacím pokoji na proleželou pohovku, na níž spávali Kiril s Ivanou, a oběma dlaněmi svírala šálek kávy, který před ni postavili. Ohřívala se o něj. V pokoji bylo totiž velmi chladno. Vjaru k nim poslal Dančův kolega z práce. Kiril spolu s Ivanou celé dny váhali, než s tímto setkáním souhlasili. Mezitím přicházel prosinec, stále ještě žádný sníh, ale vzduch byl vlhký a studený. Domácí jim poslal výhrůžný dopis a kvůli dlužnému nájemnému vypnul topení. Jejich situace mohla být sotva zoufalejší a beznadějnější. „Jde tedy o vaši dceru Ninku,“ promluvila Vjara. „Je jí sedmnáct, pokud mám správnou informaci?“ „Ano,“ přitakal Kiril. Ivana mlčela. Tu hezkou cizí ženu si prohlížela tak intenzivně, jako by jí chtěla proniknout do hlavy, aby pochopila každou její myšlenku a pocit. „Smím se s ní seznámit?“ požádala Vjara. Kiril vstal, odešel do vedlejšího pokoje a vrátil se s Ninkou, která tam už čekala. Oblékla se co nejlíp: Měla na sobě poněkud obnošené černé bavlněné šaty, které však zdůrazňovaly její postavu, s bílým krajkovým límečkem a manžetami, punčocháče v barvě těla a poněkud nevhodné boty s odřenými špičkami. Čerstvě umyté světlé vlasy jí splývaly téměř až k útlému pasu. Upřela na Vjaru tmavé oči pohledem, který vyjadřoval současně obavy i nedočkavost. Vjara vstala a podala jí ruku: „Dobrý den, Ninko. Jsem Vjara.“ Ninka se plaše usmála. „Dobrý den.“ Vjara se obrátila na Kirila. „Vaše dcera je velice krásná. Byla by opravdu škoda, kdyby…“ 17\n„Co?“ vyhrkla Ivana. „Kdyby toho náležitě nevyužila. Za tvář, jakou má ona, platí kosmetické koncerny a módní návrháři celé jmění. Má v sobě cosi velice zvláštního. Je dobře, že jste se na mě obrátili.“ „Ten můj přítel… Dančo… říkal, že vedete jednu z největších módních agentur v západní Evropě.“ „Ano. Sídlí v Římě. Já však bývám často tady v Bulharsku, ve své vlasti. Protože tu jsou mimořádně hezké dívky. I když musím říct,“ podívala se opět pátravě na Ninku, „tak hezkou jako ona jsem už dlouho neviděla.“ Ninka nevěděla kam s očima. Ivana jí dala pohledem znamení, a tak Ninka s úlevou odešla. Tváře jí doslova plály. Fotomodelka! Od chvíle, kdy jí rodiče před dvěma dny o téhle možnosti informovali, si připadala jako ve snu. „Je taky chytrá,“ poznamenal Kiril, když s Ivanou a Vjarou opět osaměli. „A ctižádostivá.“ „Chápu,“ reagovala Vjara. „Protože je tak chytrá a ctižádostivá, chcete jí dát šanci na úspěšný život.“ „Ano. Jsem si jistý, že bude skutečně úspěšná. Jenže… tady má nevhodné startovní podmínky.“ „Promiňte, že se vyjádřím tak otevřeně,“ řekla Vjara, „ale tady nemá prakticky žádné startovní podmínky. Podle všeho, co mi kolega vašeho přítele Danča sdělil…“ Taktně zakašlala, opět se posadila na pohovku a hbitě se chopila svého šálku, jediného předmětu v tomhle prostoru, který vyzařoval trochu tepla. „Jistě,“ souhlasil Kiril. Co by měl teď asi tak udělat, aby se neztrapnil? „Momentálně jsme úplně na dně. Nevím jak dál. Už se o své děti opravdu nedokážu postarat víc, ani o manželku a o sebe. Nevidím žádné východisko.“ Musel polknout, protože mu do očí opět vhrkly slzy. Byl tak nervově vyřízený, že se pomalu měnil v uplakance. „Žádné východisko,“ opakoval. „Kromě…“ „Rozhodl jste se správně,“ ozvala se Vjara tiše. „Moc dobře chápu, že to pro vás není snadný krok. Umožňujete však dceři Nince zajištěnou a úspěšnou budoucnost. A tím se zlepší taky situace vašich ostatních dětí.“ Ivana poprvé vstoupila do rozhovoru. „A bude se jí tam opravdu dařit dobře? Je jí teprve sedmnáct, víte, a dosud nikde nebyla. 18\nNeměla ještě ani žádného přítele. V mnoha ohledech je… ještě téměř dítě.“ „My na dívky dáváme opravdu pozor,“ ujišťovala ji Vjara mírným hlasem. „Chceme, aby udělaly velkou kariéru. Jako modelky a možná dokonce i jako herečky. Střežíme je jako oko v hlavě.“ „Dančo říkal…, že dcera jednoho jeho kolegy odjela na Západ nedávno. Tak se dozvěděl o vaší agentuře. Víte, jak se tomu děvčeti daří?“ „Samozřejmě že výborně. Všem našim dívkám se vede výborně.“ „Mohli bychom pak Ninku taky navštívit?“ Vjara poprvé na vteřinu zaváhala. „O tom si můžeme promluvit později,“ odpověděla poté. „Nejprve je důležité, aby se Ninka ve svém novém životě zorientovala. Často bude na cestách, dnes Milán, zítra Londýn, pozítří Řím nebo Paříž. Moc volného času mít nebude. Ale do toho života se zamiluje, to vám můžu už dnes slíbit. Všechny dívky jsou spokojené.“ „Bože, jak moc jí to přeju,“ poznamenal Kiril horoucně. Po téhle poznámce se v místnosti rozhostilo jakési stísněné mlčení, plné ostýchavého, nevysloveného očekávání. Vjara věděla, o čem se rodiče neodvažují promluvit – o tom, co je pro ně tak strašné, avšak co v současné situaci nemohou pominout. „Tři tisíce euro,“ řekla. „Půldruhého tisíce pro vás. Druhou polovinu pro vaši dceru.“ Konečně ta slova padla. Kiril cítil, jak se mu zatajil dech. Podíval se na Ivanu. Půldruhého tisíce byla nepředstavitelná spousta peněz. Půldruhého tisíce euro znamenalo, že mohou až do léta zaplatit nájemné. Mohou vytápět byt. Mohou nakoupit teplé oblečení pro ostatní děti. Už nebude problém dát na stůl zdravé jídlo. Kiril může v klidu hledat práci. Jejich situace se náhle zlepší tak, jak si to vůbec neuměli představit. Proto prodáváme naši dceru. Také tato věta se vznášela v prostoru, hrozivě hlasitá, třebaže ji nikdo nevyslovil. Rovněž Vjara ji mohla slyšet. „Vaše dcera dostane ty peníze jako zálohu na svou práci. Jsou to peníze, které si vydělá obratem ruky. Vyplácíme je napřed, aby necestovala na Západ zcela bez prostředků. Váš podíl je vyjádřením našeho uznání za to, že jste dceru vychovali. Později se všechno vyúčtuje s naší provizí. Můžete být naprosto klidní. Tady nejde o žádný pochybný obchod. To bychom nechtěli.“ 19\nKiril, který předtím zatajil dech, se zhluboka nadechl. To, co prohlásila jejich návštěvnice, bylo v pořádku. Tady nejde o žádný pochybný obchod. Věta, jíž se člověk mohl držet. Poprvé ten den – a přesně vzato poprvé po mnoha týdnech – Kiril pohnul ústy tak, že připomínaly úsměv. Vidíš, říkal jeho pohled, který směřoval k Ivaně, Dančo nám to přece jen zajistil. Že to všechno je seriózní. Že můžeme těm lidem důvěřovat. Ivana jeho pohled sice neopětovala s úsměvem, ale přece jen s novým náznakem naděje v očích. Naděje, že si počínají správně. „Dívky odjíždějí na Západ autem,“ informovala je Vjara. „Na pozítří bych měla řidiče. Teď by mohlo jít všechno rychle.“ „Tak rychle?“ ozvala se šokovaná Ivana. „Ještě před Vánocemi?“ „K Vánocům vám dcera už pošle balíček s nádherným překvapením,“ usmála se Vjara. Kiril položil dlaň Ivaně na paži. „Má pravdu. Budeme-li to odkládat, bude to ještě těžší.“ „Jenže… tak rychle…“ Kiril si odpustil poznámku, že pokud neprodleně nezaplatí nájemné, octnou se od příštího týdne na ulici. Ivana to beztak věděla. Dopis domácího byl jednoznačný, a právě ten nakonec přispěl k Ivanině souhlasu setkat se s Vjarou. „Jenže o to rychleji se Ninka dostane ze zdejší zimy,“ připomněl Kiril, „a začne nový, lepší život.“ Ivana přitakala. Vstala a odešla z pokoje. Podle jejích chvějících se ramen Kiril poznal, že pláče. „Pro matky je to vždycky těžké,“ podotkla soucitně Vjara. I pro otce, pomyslel si Kiril. „Děláme přece správnou věc, ne?“ zeptal se pak s jistou úzkostí. „Děláte ji s naprostou zárukou,“ potvrdila Vjara.\nLYON, F R A NC I E , S T Ř E DA , 9. PRO S I NC E\nNathalii připadal ten muž odporný a nechutný, ale poté co už čtyři hodiny trčela u vchodu do domu v jedné z četných postranních ulic u nábřeží Quai Perrache v Lyonu, kde se celá vyhladovělá kryla před studeným deštěm, byla ochotná nechat se oslovit téměř kýmkoli, i když by vypadal jako zločinec a pronikavě páchl alkoholem. Takovému týpku by normálně řekla: odser se, ale teď se snažila zatvářit vlídně a usmát se na něj. Cítila však, že ten úsměv dopadl dost chabě: Byla prostě příliš unavená, příliš hladová a příliš zmrzlá. A taky vyřízená a vyděšená. „Neměl byste pro mě pár centů?“ zeptala se. Ten muž přišel s nákupem, který nesl v igelitové tašce, v níž to podezřele cinkalo. Peníze u sebe tedy musel mít, pokud všechno neinvestoval do toho alkoholu. Zašklebil se. „Nemám. Všechno je v háji.“ Nevěřila mu to, ale nic opačného mu nemohla dokázat. Lehce se předklonila. Netušila, že může hlad tak bolet. Měla pocit, jako by jí v útrobách bodaly nože. Třebaže byl ten chlapík stojící před ní pěkně opilý, všiml si, že se svíjí. „Dlouho jsi nejedla, nebo co?“ zeptal se, ale nepřestával se šklebit. Proč by mu měla něco předstírat? „Ne,“ přiznala. „Když půjdeš se mnou, můžu ti dát chleba. A taky potřebuješ polívku na zahřátí.“ Při zmínce těchto tolik lákavých slov – chleba, polévka a zahřátí – Nathalie málem zaúpěla. Tušila, že byt toho cizího chlapa bude samá špína a že nebude nic příjemného jíst z jeho pravděpodobně špinavých talířů něco napolo zkaženého, byla však ochotná k mno21\nha ústupkům, pokud se zbaví těch křečí v žaludku a aspoň na půl hodiny se trochu ohřeje. „Jak se jmenuješ?“ zajímal se muž. Nathalie věděla, že v žádném případě nesmí uvést pravé jméno. Nechtěla ani v nejmenším riskovat. „Aurelie,“ zalhala. Tak se jmenovala žena, která ji z odpočívadla u dálnice kousek za Dijonem svezla do Lyonu. Byla to nejhezčí chvíle z celého dne: vytopené auto, na jehož okenní tabulky bubnoval déšť, měkké polštáře, tichá hudba z rádia. Té ženy se nemusela bát, byla milá, představila se a radila jí, že by už raději neměla dál jezdit stopem. „Je to příliš nebezpečné. Kam vlastně chceš?“ „Do Provence,“ odpověděla Nathalie. Tam byl ten byt. Místo setkání. Aurelie jela bohužel jen do Lyonu, tam žili její rodiče, které chtěla na týden navštívit. Nathalie doufala, že jí Aurelie možná nabídne, aby jela s ní, nebo se spolu někde naobědvají, mladá žena však velice spěchala, takže ji nechala vystoupit hned za dlouhým tunelem, jímž dálnice vedla, ještě než odbočila směrem do středu města. „Opravdu bych ti radila jet radši vlakem,“ řekla na rozloučenou. „S TGV jsi v Aixu velmi rychle.“ „Dobrý nápad,“ reagovala Nathalie, ale nepřiznala se, že na drahou jízdenku na rychlík nemá peníze. Už neměla žádné ﬁnance, ani cent, naprosto nic. Včera večer si koupila jeden burger a vodu, takže teď neměla ani vindru. Ani vindru v kapse a tak hladová, že se rozhodla jít s tímhle odporným chlapem k němu domů, doufajíc, že tam skutečně dostane kus chleba a polévku. „Aurelie,“ prohodil. „Hezký jméno. Já jsem Yves.“ „Ahoj, Yvesi.“ „Tak pojď se mnou,“ vyzval ji. Nathalie se zvedla opatrně, protože si nebyla jistá, zda ji unesou nohy. Chvíli se obávala, že jí podklesnou v kolenou, ale překvapivě stála na ulici vzpřímená, aniž by se viditelně třásla. Rue Marc-Antoine Petit, přečetla si. Vpředu na Quai Perrache se dvě ženy procházely sem a tam, evidentně čekaly na zákazníky. Už předtím, než se doplazila sem ke vchodu do domu, kde se schoulila, ji napadlo, že se uchýlila zřejmě do poněkud pochybných končin: Některé domy 22\nvypadaly nanejvýš zchátrale, jiné se právě opravovaly. Bez ohledu na déšť viselo na několika balkonech prádlo a v jednom z bytů se nějaký muž a žena hádali tak hlasitě, že ten jejich řev přehlušil dokonce i silný provoz na Autoroute du Soleil, vedoucí mezi Quai a Rhônou ke Středozemnímu moři. Byla tu pekárna a malá restaurace, ale taky spousta obchodů, které už dávno skončily a jejichž výklady bývalí majitelé zatloukli prkny. Mezi několika umouněnými putykami pobíhali mužští, na nichž člověk na kilometr poznal, že to jsou drogoví dealeři. Zřejmě je vůbec nezajímalo, že se to na nedalekém nádraží hemží policisty: Francie stále ještě žila ve znamení útoků z 13. listopadu, neboť v zemi dosud platil výjimečný stav. Velká přítomnost policie a vojska všude kolem se nedala přehlédnout. Znamenalo to nebezpečí také pro Nathalii: Pokud by tu příliš dlouho seděla, policistům by se stala nápadnou a mohli by ji zatknout. Z ulice zkrátka musela zmizet. Doufala, že Yves nepočítá s tím, že mu za jídlo prokáže vděčnost, protože i když hlady téměř šílela a nevěděla, co si počne, rozhodně s ním v žádném případě nepůjde do postele. Možná jednou dospěje až k bodu, kdy k tomu bude ochotná, dosud se to však nestalo. Ten muž jí byl odporný, a navíc si byla jistá, že přenáší nějaké hrozné nemoci. To z něho přímo čišelo. „Jen se najíst,“ ujišťovala se. Uštěpačně se na ni zašklebil. „Nemůžu zaplatit,“ dodala. „Ani penězi, ani jinak.“ „Tak jdeš se mnou, nebo ne?“ reagoval Yves. Rychle zvážila své šance pro případ, že ten chlap bude dotěrný. Byl podstatně vyšší než ona, ale hubený a nevypadal na siláka. A kromě toho pil. Doufala, že ho v případě potřeby dokáže zvládnout. Pro jistotu si nenápadně zapnula mobil. Měla jej vypnutý, aby šetřila akumulátor, jenže kdoví, zda nebude muset náhle volat o pomoc. Třebaže se přímo na policii vlastně v žádném případě nesmí obrátit. Pevně svírala kabelku, v níž měla pas, mobil a prázdnou peněženku. Svůj poslední majetek. Poté následovala cizího muže do jeho bytu.\nCharlotte Linková ROZ HODN U T Í Z německého originálu Die Entscheidung, vydaného nakladatelstvím Blanvalet Verlag, a division of Verlagsgruppe Random House GmbH, v Mnichově v roce 2016, přeložila Zlata Kufnerová Obálku navrhl Emil Křižka Redigovala Michaela Häringová Odpovědná redaktorka Ivana Parkmanová Technická redaktorka Lenka Gregorová Počet stran 384 Vydala Euromedia Group, a. s. – Ikar, Nádražní 30, 150 00 Praha 5 v roce 2018 jako svou 9750. publikaci Sazbu zhotovila TYPA, spol. s r. o., Praha Vytiskly TBB, a. s., Banská Bystrica Vydání první Naše knihy na trh dodává Euromedia – knižní distribuce, Nádražní 30, 150 00 Praha 5 Zelená linka: 800 536 203 Tel.: 296 536 111 Fax: 296 536 246 objednavky-vo@euromedia.cz Knihy lze zakoupit v internetovém knihkupectví www.knizniklub.cz


Jasmínka - Jemné Zrození\n10.1.2017 přišla na svět Jasmínka a dodávám Porodní příběh (původní nešel přečíst na mobilu ani nebyl k dohledání).\n9.1. večer jsme šli s přítelem na procházku se psem, byl krásný zimní večer, měsíc svítil, blížil se úplněk (12.1.) a mě blesklo hlavou, že je krásný večer na porod. Že to je magické. Užili jsme si procházku a probírali jsme zážitky z celého dne, kdy jsme se dozvěděli, že můj domácí porod nevyjde, jelikož PA nechce riskovat kvůli mému vysokému tlaku, takže pojedeme do Rakovníka. Pak jsem se naložila do vany, kde jsem relaxovala, jak bylo mým dobrým zvykem po celou dobu těhotenství. Ve 22:30 jsme šli spát. Usnula jsem hned, byla jsem po celém dni vyčerpaná. Ve 23:30 jsem se z ničeho nic probudila a ucítila, že mi praskla mi voda. Kontrakce jsem v klidu dodýchávala a zavolala dule, ať je v pohotovosti. Do porodnice jsme přijeli po 6:00 ráno. Přijal nás Dr. Polaček a evidentně si nás pamatoval z první poradny (4 dny předtím). Následovaly dohady ohledně mého PP, měření CTG a vnitřní vyšetření. Aby mi to „zpříjemnil“, dodal, že jsem otevřená na 2 prsty, takže někdy navečer porodím. To mě úplně rozhodilo. Měla jsem šílené bolesti, při každé kontrakci jsem se kácela k zemi, abych to prodýchala na čtyřech a tenhle dovětek na mě zapůsobil jako rudý spoďár na býka… 😀 Chtěla jsem porodit dřív než večer! Vždyť už teď jsem měla za sebou 6 hodin! Pak jsem mohla konečně na pokoj, kde jsem byla v klidu jen s partnerem a dulou. Od té chvíle se mi všechno slévalo dohromady… Majka mě masírovala záda (NEJLEPŠÍ VĚC NA SVĚTĚ!) a tak nějak jsem v polotransu prožívala, co to je vlastně porod. Bolesti jsem měla ukrutný, ale pomáhala sprcha, kam jsem se dopotácela za pomoci obou. Mezitím někdy přišel Dr. s tím, že mu musím podepsat reverz na streptokoka. S odkazem na partnera, který měl plnou moc nás poslal do háje, že plnou moc nemám úředně ověřenou a partner ve strachu, aby se Dr. dál nemstil mi řekl, ať to radši podepíšu. Údajně jsem to celé začala poctivě !číst! a podepsala jsem to. Nepamatuju si to, ale zpětně to vnímám jako nepříjemnost dr. Polačka než mu skončí směna.\nPak už jsem jela dál na vlně „nevím kdo jsem a čí jsem, ale strašně to bolí“!. Koukala jsem pořád na hodiny a už bylo 10:00 a pořád nic! Prý jsem otevřená na 5 prstů! Teprve!? (zpětně jsem se dozvěděla, že jsem totiž od začátku kontrakcí krásně pobízela našeho skřítečka na svět, ten dělal svou práci naprosto skvěle, ale maminka mu to kazila, protože ho zvala ven, ale zapomněla na afirmace otevírám se a vizualizace otevírání čípku). Pak Majka, prý už podruhé, sundala hodiny! Děkuju!!!!! Druhá nejlepší věc! 😀\nZa chvíli ale začalo jít do tuhého. Z vědomého a bolestivého porodu jsem se dostala do fáze, kdy jsem měla jen děsivě bolestivé, nesmírně dlouhé a vyčerpávající kontrakce (kdy jsem chápala, že si někdo domluví císaře), jež se střídaly s okamžiky TMY. Měla jsem pocit, že padám do bezvědomí, že usínám, že jsem někde jinde a vždy jsem se „budila“ jen těsně před další kontrakcí. Začínala jsem se ztrácet, nořila jsem se čím dál hlouběji do té bolesti, prožívala si ji celým tělem a (prý jsem) byla po celou dobu klidná. Střídala jsem polohy na čtyřech s věšením na partnera, se sprchou. Najednou se ale bolestivé kontrakce změnily na kontrakce vypuzovací. Zmocňovala se mě naprosto neuvěřitelná sílá energie, která mě nutila tlačit. Měla jsem zakázáno tlačit, prý nejsem dost otevřená a mohla bych miminku ublížit, když bych ho tlačila. Bylo to tak strašně silné, že se nedalo „jen“ dýchat! Musela jsem tlačit! Snažila jsem se ale ovládat a poslouchat. Mezitím přišla PA, že musí udělat další CTG. Nebyla jsem schopná ani kývnout nebo zavrtět hlavou, natož se otočit na bok. PA ti asi přestalo bavit a rozhodla se udělat vnitřní vyšetření, aby věděla, jestli to pokračuje…\nMajka: Už můžeš tlačit! Jsi otevřená a miminko je připravené! Uááááááááá! Nejkrásnější slova! Mozek nastartoval, zmobilizoval celé tělo, po 16 hodinách vyčerpávající těžké práce a bolestí jsem někde našla zbytky energie a síly, hormony se bouřily a já jsem pocítila obrovskou vlnu štěstí a neuvěřitelného uspokojení! Už je to tady! Už rodím! Miminko je tady! Je konec! Zvládla jsem to!\nZačala jsem na kontrakce tlačit, měla jsem měnit polohu, kvůli dorotování, ale bolesti byly tak silné, že jsem se vzmohla jen na opření se na čtyři a tělem jsem lehla na gauč. To skřítečkovi stačilo. Vlny nevlny, najednou se bolest kontrakcí změnila na bolest, kdy vám chce někdo dospod narvat ježka přejedenýho melounem… Pálení, píchání, řezání a děsná potřeba těla tlačit způsobili, že jsem to chtěla mít co nejdřív za sebou! Cítila jsem v břiše obrovskou vlnu, která mnou projela, jak se miminko prohnalo porodním kanálem jak na tobogánu a najednou to bylo venku! Hlavička následovaná okamžitě i tělíčkem! To celé během 20 minut! Bylo 15:15.\n“Ne! Nic nestřihejte! Je v pohodě! Dejte mi ho, vždyť mu nic není, bude v pohodě!“ Lékařka na to zareagovala nějakou poznámkou a odešla. Vzala jsem si miminko k sobě, PA sklapla nůžky a nechala pupečník dotepat. Za pár minutek jsem na jedno zatlačení porodila krásně celou placentu a nechali si ji „zabalit s sebou“ 🙂\nBěhem toho se skříteček u mě v náručí krásně vzpamatoval, zrůžověl a zachrčel s malinkým pokusem o pláč. Ale neplakal moc, spokojená miminka totiž nepláčou 🙂\nTímto děkuji všem za podporu. Děkuji těm, kdo mi věřili a děkuji i těm, kdo mě zrazovali. Přestože jsem porodila v porodnici, dokázala jsem porodit sama, přirozeně, bez lékařů, bez léků a opiátů, bez rady kdy a jak co mám dělat. Každý kdo ve mně nevěřil mi totiž dodával sílu v mém přesvědčení, že to zvládnu. I nyní jsem přesvědčená, že bych porod doma zvládla, možná by byl i rychlejší a v bazénku značně pohodlnější a méně bolestivý. Nicméně věřím, že to tak má být. A Jasmínka si vybrala tuhle cestu. Ačkoliv mám z přístupu v Rakovníku rozporuplné pocity, tak jsem ale šťastná, že se mi jako prvorodičce podařilo porodit ZCELA PŘIROZENĚ.


Maybank Malaysia: Titul obhajuje Fraser | Golf Digest\nHome » Aktuálně z golfu » Maybank Malaysia: Titul obhajuje Fraser\nMaybank Malaysia: Titul obhajuje Fraser\nMarcus Fraser se může stát teprve třetím třetím Australanem v dějinách European Tour, jemuž se podaří obhájit titul (po Gregu Normanovi a Davidu Grahamovi). Bude o něj usilovat na MAYBANK CHAMPIONSHIP, malajském turnaji s dotací 3 miliony dolarů. Mezi palmami olejnými budou bojovat také Angličan Willett, vítěz loňského MASTERS, Jihoafričan Charl Schwartzel či Rafael Cabrera-Bello ze Španělska. „Je velmi příjemné se vracet jako šampión. V kariéře se mi to moc často nepoštěstilo,“ tvrdí Fraser.\nDILLÍ: Pilkadaris zahrál nejlepší kolo kariéry a je ve vedení\nPERTH: O titul se uchází Oosthuizen, Olesen či Fraser\nWatson se vrátil do elitní čtyřky, skokanem týdne je Fraser


Poláci čelí německé elektřině, doplatí na to Češi - Deník.cz\nPraha - Česko zřejmě na hranici s Německem umístí transformátory proti přílivu elektřiny z německých větrných elektráren, aby zabránilo hrozbě blackoutů či poruch v dodávkách.\nMiroslav Vrba z představenstva České přenosové soustavy (ČEPS) listu řekl, že umístění transformátorů je pravděpodobné. Zároveň podotkl, že ČEPS bude posilovat tuzemskou soustavu. Premiér Petr Nečas loni na podzim řekl, že Česko do obnovy sítě během osmi let investuje asi 50 miliard korun, aby připojování obnovitelných zdrojů v Německu česká soustava zvládla. Tehdy také uvedl, že speciální transformátory ČR budovat nechce.\nElektřina putuje ze severního do jižního Německa, ale „přetéká“ i do Polska a ČR. Ve větrných dnech se její tranzit zvyšuje až desetinásobně proti obchodním plánům. Kazimierz Kulaga z vedení provozovatele polské sítě, firmy PSE – Operator, podle E15 na konci minulého roku uvedl, že výběrové řízení na instalaci transformátorů by mělo být vyhlášeno už během ledna. Transformátory mají být hotové do dvou tří let.\nOtázkou podle E15 zůstává, jak budou na ochranná opatření Polska a případně i Česka reagovat Němci. Jde o to, aby urychlili výstavbu páteřních sítí na svém území, a při regulaci sítě také brali ohled na své sousedy.\nBývalý šéf firmy ČEZ a nynější předseda její dozorčí rady Martin Roman loni prohlásil, že kdyby Češi na své území elektřinu z Německa nepustili, zkolabovala by naopak německá síť. „Měli by (Němci) nám za přenos platit sedm miliard korun ročně. Žádný zákon českému provozovateli přenosové soustavy nenařizuje elektřinu Německa přenášet,“ uvedl loni v červnu.\n5.1.2012 VSTUP DO DISKUSE 7


Kategorieauto, autobus, bazény, chrastítka, dětský počítač, figurky, hudební nástroje, interaktivní, kadeřnice, kojenecké potřeby, kosmetika, kostky, kousátko, letadla, motorické, nářadí, skládačky, šperky, telefon, vkládačka, vláčkodráha, vláčky, zbraně, zvířátka\nZnačkaDisney, Fisher-Price, Hot Wheels, Matchbox\nLicenceBarbie, Cars, Little People, Mašinka Tomáš, Planes, Spiderman\nDodatekhudební, interaktivní, kreativní, mluvící, na baterky\nSet Fisher Price Mašinka Tomáš TrackMaster Rozbitý most vhodná pro děti od 3 let.\nIntuitivní pestrobarevný motýl se brzy stane nejlepším přítelem vašeho dítěte! Hračka má v sobě 6 jinak barevných otvorů o různých tvarech, kam pasují konkrétní kostičk...\nStaň se skutečnou součástí světa Minecraftu s balením 3 ks minifigurek Minecraft! Tvoje oblíbené postavy jsou tu všechny, stačí si jen zvolit tu správnou magickou troji...\nPestrobarevná skládačka od Fisher Price.\nKaždá klávesa tohoto xylofonu pro novorozence vydává elektronickou hudbu a světla (zelené, žluté, oranžové, červené). Obsahuje také pohybový spínač, díky kterému mohou ak...\nProžij skutečný svět Minecraft a staň se jeho součástí! Kým ve hře budeš, bude až do poslední chvíle velkou záhadou! Nedozvíš se, jakou postavičkou se ve světě Minecaft...