Budík nás probouzí v 5.30 ráno. Snídáme, balíme si poslední maličkosti a přesouváme se do garáže, kde už čeká připravený Bulldog. Oblékáme se do motorkářského a v 7 hodin startujeme, loučíme se s rodiči a vyrážíme na nedalekou Shellku. Beru plnou nádrž, kontroluju tlak v pneumatikách a v 7.30, už společně s Honzou, vyrážíme na dalekou cestu. Cílem je zamluvený hotel ETAP ve francouzském Besanconu, od kterého nás dělí tisícovka kilometrů. Hned po příjezdu na dálnici ladím nastavení tempomatu, který mi během dálničních etap hodně usnadní cestování - pravá ruka už nemusí svírat plynovou rukojeť, stačí ji jen opřít a tradá. Držíme 130km/h, při kterých mají naše stroje ještě přijatelnou spotřebu benzínu. Před Prahou děláme zastávku na Shellce, káva přichází velmi vhod a dokonce si vzpomínám i na špunty do uší, které jsem dosud měl nevyužité v kapse od bundy; další kilometry jsou tak ještě příjemnější (dá-li se vůbec při dálničním přesunu použít termín "příjemný"). Znovu stavíme až u McDonalda v Rozvadově, kde obědváme. Další cesta po německých autobahn je velice nudná; v sedle vydržíme něco přes 100km v kuse, nádrže nám vystačí na 250-300 kilometrů. Tímpádem stavíme každých 120-150km střídavě na protažení a tankování. Stále vyhlížím bouřková mračna, která jsem ještě ráno kontroloval na vyzkoušeném portálu www.map24.de; během zastávky před Heilbronnem registruju temnou oblohu nad západem, a tak i když na nás svítí slunko a je pořádné vedro, velím obléct nepromoky. Během půlhodiny se spouští ukrutný liják, který naštěstí netrvá dlouho; byl tak silný, že motorky jsou dokonce čisté. Nepromoky jdou zase dolů a pokračujeme. Na zastávce před francouzskými hranicemi se Honza dává do řeči s osádkou české felicie; vyrazili prý v poledne z Prahy a udržují si cestovní tempo 110km/h (my jsme Prahou projížděli v 9 ráno, takže se ukazuje, nakolik jsou naše časté zastávky časovým handicapem proti cestování autem). Na francouzských dálnicích nás čeká mýto: sice budeme platit přibližně polovinu toho, co osobní auta, ale pořád nás cesta ke španělským hranicím vyjde na nějakých €35. Jak se později ukazuje, některé mýtnice vyžadují platbu "předem", na jiných vyjede pouze lístek a platba probíhá až na nejbližším sjezdu. Na motorce je to trochu zdlouhavější než v autě, ale za celou cestu jsme neměli jediný problém. Karty pro elektronické použití (např. naše VISA ELECTRON) tu ale nejsou akceptovány. Před Besanconem se začíná blýskat, ale před hotelem stavíme v suchu. Je krátce před desátou, máme za sebou 1000km, sedací partie o sobě dávají bolestivě vědět; postele v hotelovém pokoji jsou příjemným zakončením náročného dne.\nNocleh ETAP hotel Besancon (www.etaphotel.com)\nPrávě zde se nachází jeden z nejvyšších mostů na světě - "Viaduc de Millau": bezmála 2,5 km dlouhý viadukt s vozovkou 270m nad úrovní údolí je výsledkem dvacetiletého projektu. Nejvyšší ze sedmi pilířů měří 343 metrů, čímž překonává mj. i Eiffelovu věž. K dispozici je i turistické centrum - http://www.leviaducdemillau.com.\nNocleh St. Martin, Millau (http://www.campingsaintmartin.fr)\nDál pokračujeme stepní krajinou přes Brunas až na hlavní silnici N9, která nás po chvíli přivádí zpátky na dálnici A75; té se držíme až k Béziers, kde končí a my začínáme hledat benzinku. Na první nemáme štěstí, je to automatická stanice pouze pro držitele speciálních karet. Na té další už je obsluha, ale musíme si vystát frontu; na konci si nás ještě ke všemu pletou, takže my platíme za Honzu a ten zase za nás. Není si ani co dorovnávat, protože mají motorky skoro stejnou spotřebu. Ještě chvíli jedeme po dálnici A9 podél pobřeží Středozemního moře (které ale není vidět), až za Narbonne definitivně opouštíme nudu a šeď 4-proudých silnic. Konečně vidíme moře, je to nádherný pohled (kdyby to snad někdo ještě nevěděl). Záliv u Leucate nás kromě vzrostlých palem vítá také nechutným zápachem rybiny, prcháme rychle pryč po pobřeží na jih. Už bychom rádi do nějakého kempu, užít si ještě nějaké to koupání; všechno je tu ale přelidněné a najít volné místo v přijatelné lokalitě bez návalů tisícovek rekreantů bude problém. Projíždíme jedno město za druhým, vysílačky jedou jako o závod: tady se něco nelíbí jednomu, jinde zase dalšímu, nakonec v Argeles-sur-mer, vyčerpaní z popojíždění v zácpě, zkoušíme první kemp, byť je to přímo v centru letoviska. Mají volno (poslední 2 místa), takže rádi bereme (jak budeme mít možnost přesvědčit se za pár dní u Atlantiku, hledání noclehu může být i podstatně složitější). Stan stavíme v prašném koutě hned u zdi, která kemp odděluje od silnice - nic lepšího už pro nás nemají. Jen co je hotovo, bereme si plavky a jdeme na pláž. Všichni jsme u teplého moře poprvé po delší době, takže až do sedmi se rácháme ve vlnách. Večer jdeme do centra na něco k jídlu; venkovní zahrádky praskají ve švech, a že jich tu není málo - Argeles je dost profláklé letovisko (a nebo je to po celé francouzské riviéře stejně beznadějné). Nakonec ale máme štěstí a dáváme si dobrou pizzu s vínem. S příchodem noci se zvedá vítr a na obzoru se blýská, místní počasí ale respektuje předpověď a tak v noci nespadne ani kapka.\nSousedi zase dělali bordel, ale dneska mi to bylo fuk a spal jsem jako mrtvola. Budík zvoní v 7.30, máme se ke vstávání, ale Zdeňka hlásí, že Honza spí mezi motorkama jako pařez. No co naplat, tak si ještě taky dáchneme. Za hodinu nás ale Honza budí a ptá se, jak dlouho ještě budeme spát, že už si udělal fotky ranní pláže a už by rád vyrazil - Zdeňka teda viděla prázdný spacák a domyslela si, že je Honza pořád v něm. Po probuzení přicházejí ke slovu spálené nohy, není to žádná sláva. Po snídani se balíme, po dvou nocích je to krapet náročnější a všude máme zanesený prach, ale nakonec to máme všechno na motorkách a vyrážíme do hor. Argeles je příšerně zacpané, ono v těch úzkých uličkách stačí jeden šikovně načasovaný semafor. Ve vedru se popojíždění nedá vydržet, takže i s naloženýma motorkama se proplétáme mezi auty a docela to jde. Za městem se napojujeme na rychlejší silnici, míjíme města Le Boulou a Céret. Tam nás čeká nemilé překvapení, když v protisměru jedoucí cyklista z nepochopitelného důvodu klouže a rozplácne se přesně uprostřed jízdního pruhu. Auto za ním to nemá šanci ubrzdit, ale ještě než vyletí do protisměru, kde by na 100% srazilo Honzu, pumpičkářské nemehlo se sbírá a klidí se z cesty. Moc nechybělo... První plánovanou zastávkou na naší cestě jsou v mapě vyznačené Gorges de la Fou (bláznovy soutěsky) poblíž města Arles-sur-Tech. Jak nás již zdálky cedule informují, jedná se o nejužší soutěsku na světě; všichni tři jsme ale natěšení na Pyreneje a nechce se nám absolvovat prohlídkovou trasu, která by zabrala značnou část dne (původně jsem totiž myslel, že to bude jen přírodní zajímavost typu „zastavit-vyfotit“) - pokračujeme tedy v cestě. Těsně před průsmykem Col d'Ares míjíme značku ESPAŇA, takže zastavujeme a fotíme se; opodál je piknik-plácek, rovnou zůstáváme na něco k obědu.\nPři zastávce na focení u nás zastavuje postarší Yamaha XT nabalená až k prasknutí a dává se s námi do řeči pár českých cestovatelů z řad studentů, kteří jsou na čtyřicetidenní (!) cestě do Maroka. Přejeme šťastnou cestu a vyrážíme na nejvyšší bod letošní dovolené – průsmyk Port d'Envalira (2408 m.n.m.). Cestou míjíme malou závodní dráhu pro motokáry a na vrcholu, světe div se, benzinová pumpa. Na průsmycích už jsem viděl ledacos, ale tohle je tedy unikum. Jakmile máme dofoceno, vracíme se na silnici a sjíždíme z průsmyku. Na silnici je tu a tam rozházený štěrk z okolních staveb, zřejmě aby se motorkáři nenudili. Klesáme, okolní teplota nám (ne)příjemně stoupá a k tomu dojíždíme skokově popojíždějící kolonu aut. Chvilku stojíme, pak zkoušíme předjíždět, ale v zatáčkovitém profilu silnice je to dost riskantní, jak mi názorně předvádí taxík nečekaně se objevivší přímo přede mnou během jednoho takového manévru. Proto jsme jedině rádi, když v Canillo nalézáme kemp. Je to spíš menší zařízení, nepříliš obsazené, zato velice pěkné a čisté. Hned za stanem protéká malá strouha, tak do ní pohotově ukládáme dvojici Prazdrojů a se Zdeňkou jdu pro nějaké jídlo do města.\nDál se naše cesty rozdělují: Honza, inspirován zmínkami o šotolinové cestě a vybaven cestovním endurem s echtovním obutím od Mitasu, míří na západ. Z Andorry totiž vede kromě dvou cest asfaltových i jedna cesta nezpevněná, brody lemovaná, v mapách jen zřídka se vyskytující a přesně ta je jeho cílem. Náš Bulldog by v podobném prostředí aspiroval na infarkt myokardu a i já sám obvykle hledám objízdnou trasu, jakmile se v cestě objeví jen malý kamínek, takže si domlouváme sraz v Llavorsí a loučíme se. Na výjezdu z Andorry míjíme zastoupení snad všech automobilek, zřejmě tu nákup auta patří ke stejně výhodným položkám v rodinném rozpočtu hned vedle paliva a alkoholu. Pro ty, kdo ale překročí vývozní limity, čeká na výjezdu do Španělska obrovská celnice, kde probíhá 100% kontrola projíždějících vozidel. Podezřelí musí odstavit auto na zastřešené parkoviště a podrobit se prohlídce. My hladce projíždíme – asi je na první pohled zřejmé, že bychom kontraband neměli kam naložit, a jsme opět ve Španělsku. Kolem La Seu d’Urgell je silnice nudně rovná, ale jen co odbočíme na N260 spojucící Adrall a Sort, začíná motorkářské nebe. Žádné vesnice, žádná města, kvalitní asfalt, modrá obloha, nulový provoz – a silnice nevede kousek rovně. Kousek před Sort vidím v zrcátku, jak se na mě zvolna dotahuje jedna z motorek, které jsme potkali chvíli předtím na odpočívadle při focení. Zvažuju okolnosti – gumy máme dobré, v tomhle hicu nemůžou být neohřáté; naložený Bulldog je sice handicapem proti lehkému stroji domorodce, ale proč to nezkusit; následující kilometry se pak důkladně starám o to, aby si večer do vyhledávače vyťukal, co že je to „CZ“ za zemi :-) Ze Sort jsme po chvíli v Llavorsí, kde máme sraz s Honzou. Nikde ho ale nevidíme, tak si na oficiálně vyznačeném piknik plácku dáváme ve stínu studený oběd z vlastních zásob a píšu Honzovi, jak to s ním vypadá. Zpátky přichází zpráva, že se musel vrátit (jak později vypráví, úspěšně překročil hranice do Španělska a jen pár kilometrů od cíle se musel vrátit kvůli rekonstrukci vozovky, která kompletně uzavřela průjezd) a dorazí k nám nejdřív za 2 hodiny.\nVolný čas do Honzova příjezdu využíváme k prohlídce okolí, nejdřív jedeme do národního parku Aiguestortes and Sant Maurici Lake, což by mělo být spousta vysokohorských jezer. Dřív, než ale cokoliv vidíme, nás čeká závora přes silnici a odstavné parkoviště. Dál se jet nesmí, buďto můžeme vyrazit na tůru (nejbližší jezero je odsud 2,5 km) nebo se vrátit. Na pěší výlet ale nejsme vybavení, takže se vracíme. Cestou zpátky chytám přímo do tváře motýla – jezdím tady většinou s vyklopenou bradovou částí helmy, jenom se sluneční clonkou a tak jsem pořádně oslizlý - nevěřili by jste, kolik toho dovede docela malý motýl zaneřádit. V Llavorsí Honza ještě není, tak bloumáme po okolních údolích, nikde ani živáčka. Všímám si že i k docela malým obcím o pár duších míří silniční ukazatele ve velikosti odpovídající těm našim dálničním, o infrastrukturu se tady starají velice dobře. Od Honzy dostávám SMSku, že už nás vyhlíží na piknik plácku, tak se vracíme. Jeho Transalp konečně vypadá jako pořádné cestovní enduro, zaprášený a zablácený – však taky ujel pořádný kus po šotolině a prý tam byly i nějaké brody. Potřebujeme nutně nakoupit něco k pití, 1,5 litrovou láhev Tangu jsme už dávno vypili. V celém Llavorsí ale není jediný obchod, tak vyrážíme na cestu a nakupujeme ve Valencia d’Aneu. Další úsek naší cesty je, co se kvality povrchu týče, to nejhorší, co nás má za celou dovolenou potkat: průsmyk Port de la Bonaigua (2072 m.n.m.) je kompletně v rekonstrukci a asfalt povětšinou chybí, celou cestu nahoru jedeme po šotolino-kamenité cestě, místy zpestřené blátivým úsekem od kropení vodou. Hrozně se tu práší, stavaři mají většinou roušku přes pusu a nos a tak na druhou stranu chápu, proč to občas zkropí. Aby ušetřili za semafory, jsou ve zúžených sekcích pokaždé 3 postavičky tmavé pleti: jeden nahoře a jeden dole – oba s plácačkou, a mezi nimi „koordinátor“, který kontroluje zda mají oba správně natočeno. Nahoře na průsmyku je silnice obsazená stádem koní, kteří jsou zcela apatičtí ke vzteklému troubení a najíždění ze strany německého Audi; teprve když ze vzadu stojícího auta se španělskou značkou vystoupí řidič a osobně koním domluví, ochotně se rozestupují. Honza zkouší některého z nich pohladit, ale nedaří se; dvojice hřebců je navíc dost prudérní, tak raději odjíždíme. Ještě pár zatáček jedeme po rozestavěné cestě, pak už ale pokračuje kvalitní povrch a tak se mi lepší nálada. Ve Vielha se dáváme na jih po N230 a po chvíli vjíždíme do 5,3km dlouhého tunelu, ještě zářícího novotou. Po celodenním vedru tu je docela příjemný chládek. Dnešek končíme v terasovitém vyprahlém kempu kousek pod Vilaller; mají tu bazén, takže se večer nenudíme.\nPátek 1. srpna, den 7 OKRUŽNÍ JÍZDA A TEPLOTNÍ PŘEKVAPENÍ\nVstáváme v osm ráno a i když nemusíme balit stan (zůstáváme 2 noci), motorky startujeme až o půl jedenácté. Kromě snídaně nás totiž před odjezdem čeká mírně delikátní záležitost – nečekal jsem, že tu bude takové vedro a jediné kalhoty, které mám s sebou, jsou membránové Probikery. Po těch nesčetných zpoceních už drobet páchnou a tak nezbývá, než je vyprat. Po úkonu ještě provádíme škatulata v našem ošacení; jelikož s sebou opravdu nemám jiné kalhoty, beru si ty Zdeňčiny (jezdil jsem v nich sám, než jsem si koupil Probikery a dal jsem jí je) a Zdeňka obětavě pojede jenom v elasťákách. Při pohledu na oblohu se není čeho bát, jako obvykle máme jasno a vypadá to na pořádně horký den. Po N260 jedeme do Castejon de Sos, kde opouštíme hlavní tahy a inspirováni mapou z edice Marco Polo, míříme na sice tence vyznačenou, leč zeleně lemovanou – tedy panoramatickou – cestu. Honza v našem zájmu protestuje, že mu tam navigace hlásí „nezpevněnou cestu“, ale to se ještě směju – přece nebude GPS CityNavigator, pokrývající celou Evropu, chytřejší než detailní Marco Polo speciálně pro tuhle oblast. Hned po průjezdu první obcí Chia je ale jasno – dál pokračuje jenom šotolina. Je to už druhé selhání papírové mapy, takže Marco Polo odteď můžu zodpovědně použít maximálně tak k účelu, s nímž by vydavatelství rozhodně nesouhlasilo. Ve světle nových událostí se opět rozdělujeme – tahle cesta i objízdná trasa po silnicích hodných našeho stroje se sbíhají v Salinas, tam se sejdeme. Silnice z Castejon de Sos na jih je prostě skvělá; úzká cesta, lemující nevelkou řeku, se motá soutěskou, po obou stranách vysoké hory umožňující na chvíli uniknout přímému slunci. Jakmile se ale N260 stočí na západ, je tahle scenérie vystřídána něčím, na co jako středoevropané nejsme zvyklí: vyprahlá země, z níž jen sporadicky trčí zelené keříky, vlevo rovina kam jen oko dohlédne a vpravo se tyčí Pyreneje. K tomu modrá obloha, rovná a kvalitní silnice s minimálním provozem...\nNačasování srazu v Salinas nemohlo být lepší, Honza příjíždí zrovna když vypínám motor pod stromem. Za Bielsa děláme malý nákup v kouzelném obchodě vedle benzinky a vjíždíme do tunelu. I přes nemalou délku (3000m) ho zjevně veškerá bezpečnostní nařízení obešla širokým obloukem, je tu pouze 1 pruh pro každý směr oddělený bílou čarou; hned vedle krajnice už je skála. Nouzové východy nebo nouzové stání se tu nekonají. Z tunelu vyjíždíme přímo do mraku, a pěkně studeného. Hlava to nějak nechce strávit, před tunelem 35˚C jasno a o blbé 3 kilometry dál je 20˚C zataženo? Snad se to probere, jak budeme klesat. Za chvíli je ale jasné, že Pyrenejský masiv brání dešťovým mrakům v přesunu dál na jih a tak se počasí nevylepší, dokud se nevrátíme do Španělska. Jen v triku a bundě bez vložky je mi docela chladno, co teprve Zdeňka v elasťákách... (Honza si pochvaluje, že je konečně trochu chládek). Kvůli tomu, a i pro pokročilou hodinu, v Arreau měníme plány; původně jsme chtěli vidět observatoř Bigorre a vodopád Gavarnie, ale v tomhle počasí to nemá smysl. Po D618 se obracíme na východ a v krásném lázeňském Luchonu nakupujeme něco na večer. Průsmykem Col du Portillon se v drobném deštíku vracíme zpátky do Španělska, ale jelikož jsme stále na stejné (=špatné) straně Pyrenejí, změna počasí se nekoná. V mé „průsmykové historii“ to bylo nejspíš první sedlo, které jsem absolvoval na mokru a teda nic příjemného to nebylo. Teprve průjezd již ze včerejška známým tunelem Vielha nás vrací do modré oblohy a více než 30˚ tepla. Kdybychom to nezažili, asi jen stěží uvěříme takové změně počasí. Po večeři v kempu následuje oblíbená aktivita – bazén. Předpověď na zítřek slibuje pěkné počasí i tam, kde nás dnes zastihly mraky a zima.\nSobota 2. srpna, den 8 VODOPÁD GAVARNIE\nVstáváme v sedm, po sprše a snídani balíme stan; dnes pojedeme zase o kus dál. V deset startujeme a vyrážíme po cestě, kterou jsme projeli už včera; za tunelem Vielha, k naší úlevě, je stejně krásná modrá obloha jako před ním. A tak cesta, byť stejná jako včera, vypadá úplně jinak. Hned za francouzskou hranicí fotíme krásný kaskádovitý vodopád a na průsmyku Portillon si dáváme kávu a palačinky v malém bistru.\nZa Arreau stoupáme na Col d'Aspin – krásné místo. Dostali jsme se opět na trasu Tour de France, což se lehce pozná podle „motivačních“ hesel namalovaných na silnici. Silnice je spíš úzká, ale kvalitní s krásnými zatáčkami a rozmanitým okolím. Ze sedla je pěkný rozhled, výjimečně jsou vidět zasněžené vrcholky hor a budí to takový alpský dojem. Další zastávkou je průsmyk Col du Tourmalet, který je na první pohled mekkou cyklistů. Kromě jejich značného množství jsou zde také sochy pumpičkářů v nadživotní velikosti a pamětní desky průkopníkům tohoto sportu. Nás ale víc zajímá možnost výjezdu na observatoř Pic du Midi de Bigorre; to se bohužel nekoná, neboť cesta je pouze šotolinová (takže odpadám já) a navíc přehrazená vjezdovou branou, která neumožňuje vjezd ani Honzovi. Podívat se tam tedy lze buď pěšky, nebo – jak záhy zjišťujeme – pronajatým off-roadem s řidičem. Ani jedno nás neláká, tak sjíždíme kousek pod sedlo a v přírodě si děláme vynikající piknik.\nPoté se přesouváme do Gavarnie; cestou zkouší mou pozornost mladík v malém autě, když se mi po výjezdu z vedlejší umně staví přímo napříč cestou; naštěstí jsem ho už předem viděl a zhodnotil jako nebezpečí, takže jsem se zastavením neměl problémy a naplno jsem na něj mohl s otevřenou helmou zařvat „PAKO!!“. To ho ale nejspíš znejistilo, ve frankofonní zemi tenhle výraz asi neznají, takže dvakrát místo zpátečky s příšerným zvukem zařadil jedničku a s vytřeštěným pohledem směrem vzad začal hopsat dopředu. No nakonec nás i pobavil, ale nečekat to, mám co dělat abychom dovolenou předčasně neukončili. Konečně jsme v Gavarnii; cesta nás přivádí až na odstavné parkoviště. Motorky jsou sice vyznačené jako platící, ale pár strojů už vidíme zaparkovaných na chodníku mimo placené parkoviště, tak své stroje parkujeme k nim (nikdo nic nenamítá). Podle průvodce nás čeká 2,5 km dlouhá cesta k vodopádům, tak helmy zamykáme k motorkám, bundy se stěhují na sedla jenom přichycené pavoukem a lehce před pátou vyrážíme. Vesnice Gavarnie je malebná, protéká tu říčka a po jejím břehu jdeme po cestě směrem k vodopádu (značeno „Cirque de Gavarnie“). Vedro je pořádné, takže jsme během chvilky zpocení od hlavy až k patě (včetně včera vypraných kalhot...) a mezi ostatními turisty působíme v naší motovýbavě dosti exoticky. K vodopádu to nakonec máme pěkných 90 minut, ale cesta se vyplatila. Nejvyšší z vodopádů má přes 400 metrů, což ho řadí na první místo ve Francii. V restauraci nedaleko od vodopádu si dáváme velkou vodu a zmrzlinu, abychom nezkolabovali; nenapadlo nás, že bychom oproti informaci v průvodci absolvovali tak náročnou cestu a tak s sebou vůbec nic nemáme.\nVýlet do Gavarnie můžu doporučit; ale rozhodně jej absolvovat jako ryze pěší turista, motorkářské boty a kalhoty byly na obtíž.\nCestou zpátky k motorkám nakupujeme v osm hodin v Gavarnii nějaké pití a bagety, překvapivě měli ještě otevřeno. Startujeme motorky a bereme zavděk prvním kempem po ruce. Nejprve to vypadá, že nemají místo, ale nakonec se nás ujímá paní domácí a ukazuje nám sympatický plácek hned vedle řeky.\nNocleh kemp nedaleko od Gavarnie\nGPS: +42° 48' 3.60", +0° 0' 46.80"\nNeděle 3. srpna, den 9 LOURDES, CANFRANC\nBudík nastavený na sedmou ráno nás probouzí do pěkné zimy; do údolí slunce zrána nesvítí a hned za stanem protéká řeka s ledovcovou vodou. Přes noc nám neuschnuly ručníky ani prádlo, navíc balíme stan mokrý od ranní rosy. U snídaně probíráme dnešní program – jen kousek od plánované trasy máme Lourdes, světoznámé poutní místo. Honzovi se nechce, mně je to celkem jedno a Zdeňka by to viděla ráda, takže jedeme. Po vjezdu do mírně přeplněného města stavíme motorky na neplaceném parkovišti jen kousek od turistického centra. Helmy necháváme jen tak halabala na řidítkách, bundy přivázané pavoukem na sedle a jdeme na prohlídku. V úzkých uličkách je přelidněno, na každém rohu je krámek s náboženskými artefakty a do toho ukrutné vedro. Zvládáme to až k bazilice, cestou zpátky už skoro kolabujeme a tak si v jedné ze zahrádek dáváme oběd a kapučíno.\nPoté už zpátky do sedel a vyrážíme na další cestu; rychlostní silnice mezi Lourdes a Argeles nás konečně trochu ochlazuje. Po D918 vyjíždíme nejprve na průsmyk Soudor a poté na Aubisque; právě na něm nám cestování znepříjemňuje jednak velice rozbitá úzká vozovka a do toho kvanta nedělních výletníků, kteří se šnečím tempem sunou vpřed. Parkoviště na vrcholku je dokonale obšancované auty, pro nás se ale vždycky najde trocha místa. Po pár forkách odtud velice rádi mizíme a v Laruns hledáme benzinku, což v neděli ve Francii může být docela oříšek. První pokus – benzinka u supermarketu – vypadá slibně; sice zavřená, ale má fungovat na karty. Naše VISA electron jí ale není dost dobrá, zato se dozvídáme od domorodce teplotu vody a výšku vln v Atlantiku, takže víme co nás tam čeká. Kousek po cestě zpátky nacházíme otevřenou benzinku i s obsluhou, že by šli frantíci do sebe a začali fungovat i v neděli? V Bielle se dáváme na západ po malinké, ale nádherné silničce na průsmyk Marie-Blanque; tohle je dokonalý relax, nikde ani živáčka, jen tu a tam je piknikující rodinka kousek od silnice. V Escot se po D934 stáčíme do Španělska, podél silnice už jsou vidět zbytky bývalé železniční tratě. Projíždíme kolem pevnosti Portalet, je pěkně zasazená do skalního masívu a rozhodně by stála za prohlídku, kdybychom ale nemířili ještě dál. Hranice se Španělskem přejíždíme namísto zbrusu nového 9km dlouhého tunelu po průsmyku Somport; je povětšinou 3-pruhý a je to dobré svezení – však taky dole potkáváme dost motorek. Na sjezdu projížíme cílem dnešního dne – nádražím Canfranc.\nŽelezniční spojení mezi Francií a Španělskem bylo slavnostně otevřeno v roce 1928. Nádražní budova Canfranc byla tehdy největší v Evropě, se svými 240m délky. Po II. světové válce byl provoz obnoven, ale využití této tratě bylo nízké. Po železničním neštěstí v r. 1970, kdy došlo k selhání brzd nákladní soupravy a zničení jednoho z mostů, byl provoz zcela zastaven.\nKdysi honosná budova měla být podle dostupných informací v pokročilém stadiu rozpadu; namísto toho je ale v rámci přestavby na hotel kompletně zakrytá lešením, což při délce bezmála čtvrt kilometru vypadá dost zajímavě. Pro nás je to každopádně zklamání, tak pokračujeme dál. Ve městě Jaca marně sháníme ubytování – kemp v centru se nám nelíbí a ten na okraji už je plný, tak pokračujeme dál po N240 směrem na Pamplonu. Po pár kilometrech stavíme ve vynikajícím kempu Pirineos. Sice je poněkud drahý, ale mají pro nás místo a k tomu i bazén a vlastní supermarket, takže není co řešit. Bazén má otevřeno jen do osmi, zbývá nám dvacet minut: bleskurychle se převlékáme do plavek, svršky hážeme na motorky a dopřáváme si zaslouženou relaxaci v příjemné vodě, vzduch má i v pokročilou večerní hodinu stále 30°C. Cestou zpátky bere Zdeňka útokem krámek v kempu a vrací se se dvěma litry ledově vychlazené Sangrie, takže je večer o zábavu postaráno.\nNocleh Camping Pirineos (http://www.campingpirineos.es)\nGPS: +42° 33' 20.16", -0° 45' 21.14"\nPondělí 4. srpna, den 10 ATLANTIK\nVstáváme, balíme se a pokračujeme směrem k Atlantiku. Po dvou láhvích Sangrie jsem čekal náročnější probuzení, ale celkem to jde. Silnice jakoby vypadla z mapy USA – rovná, občas se výškově zahoupe, kolem jen vyprahlá zem... Na začátku přehrady Yesa zatáčíme na sever. Silnice N137 je hnedle sympatičtější, kroutí se podél říčky krásnou soutěskou v jejímž stínu si můžeme na chvíli odpočinout od přímého slunce. Za Burguí zatáčíme na silnici, kterou mám v mapě už dost tenkou; Honzova navigace ale píše „zpevněná cesta" a po předchozích zkušenostech víme, komu spíš věřit – takže jedeme. Klube se z toho kvalitní silnice, sice dost úzká, ale ideální na odpočinkové tempo, při kterém si stíháme prohlížet i okolí. Projíždíme malou vísku Vidángoz, tady se musí krásně žít – odstrčení od civilizace. Trojice místních, sedících na lavičce, si nás zvídavě prohlíží; po 200 metrech silnice končí šotolinou a zákazem, tak se otáčíme a tři roztáhlé úsměvy zkažených zubů naznačují, že jejich majitelé dobře věděli, že pojedeme zpátky. Vracíme se tedy před vesnici na odbočku a tentokrát po správné cestě se u Guesa vracíme na o chlup rychlejší cestu NA178.\nNacházíme se v Baskicku, kraji separátisticko-teroristické skupiny ETA; což nám často připomíná zbrusu nová cedule s názvem obce, na níž je dosprejován "správný" – zřejmě Baskický - název. Jinak je to tu krásné, všude se staví, silnice záři novotou.\nV Escaroz se dáváme na západ po NA140, silnice se hned začíná kroutit do průsmyku. Žádnou výšku už ale nečekáme, ty nejvyšší Pyreneje jsou už bohužel za námi. Po N135 se dáváme opět na sever a užíváme si poslední kilometry ve Španělsku. Čeká nás průsmyk Roncesvalles, na jehož vrcholku bychom rádi něco pojedli. Jak už je ale místním obyčejem, přechod přes hřeben Pyrenejí na francouzskou stranu provází opět razantní změna počasí; vjíždíme do mraku, vidět je stěží na 50 metrů a přituhuje. V takovém nečase ani nemáme hlad, tak vrcholek průsmyku projíždíme bez zastavení a až na sjezdu, těsně před francouzskými hranicemi, tankujeme nádrže naposledy laciným španělským benzínem. Já to mám dokonce s obsluhou – místní pumpař vypadá, že by se se mnou spíš popral než by mě nechal natankovat samotného. Je to ale profík a ví, jak natankovat motorku až po okraj. Mají tu i toalety, tak je všichni využíváme a sbohem, Španělsko – vyrážíme do země galského kohouta.\nDalší kilometry mezi Saint-Jeran-Pied-de-Port a pobřežím Atlantiku jsou zcela v režii Honzy, resp. jeho Garmina. Děláme si zastávku na oběd uprostřed ničeho, všude je krásné ticho, jenom to počasí mi dělá trochu vrásky; zatím jsme nezmokli, ale tak modrou oblohu jako ještě před chvílí ve Španělsku už nemáme. Cestou k pobřeží se to ale vybírá a když jsme v přímořském Le Penonu, už je zase azůro a vedro. Marně projíždíme městem hledajíc otevřený obchod, tak se vracíme na hlavní silnici, táhnoucí se podél pobřeží od Biarritz až po Bordeaux. Po chvíli jízdy stavíme u velkého SuperU a odcházíme o pár baget a piv těžší – první úkol splněn. Ten druhý – najít si zde nocleh – nás teprve čeká. Zastavujeme u každého kempu (a že jich tu je požehnaně), ale buďto nás už zdaleka vítá cedulka „complet“ (=plno), nebo si v horším případě musíme v ukrutném vedru vystát frontu na recepci, abychom se dozvěděli to samé. Teprve na osmý (!) pokus nalézáme útočiště v kempu Le Ocean. Recepční mě nejprve v golfovém vozíku proveze po areálu, abychom vybrali místo, potom vyřizujeme formality (€27) a znovu vedeni golfovým vozíkem následujeme na motorkách. Stavíme stan, tentokrát lámeme všechny rekordy, neb Honza je hnán vidinou koupele v Atlantiku. My zase tolik nespěcháme, takže si domlouváme sraz na pobřeží a jdeme se vyblbnout do bazénu. Teprve když z nás opadává to celodenní vedro, vyrážíme nalehko za ním. Opět jako ukázkoví motorkáři 2000 kilometrů od domova jen v šortkách, tričku a pantoflích (tentokrát jsem nechal Oxtary ve stanu) :-). Čekají nás jen 3 kilometry do Saint Girons-Plage; jedeme stěží sedmdesátkou a přesto je nám docela chladno. Na parkovišti necháváme motorku hned vedle Honzova Transalpa a jdeme na pláž, kde se po chvilce potkáváme i s Honzou. Pár společných fotek, a před západem slunce si jdeme dát něco k jídlu. Servírka má ale i v poloprázdné restauraci potíže, takže raději včas prcháme jen po půllitru vína bez jídla, než abychom prošvihli západ slunce. Na pláž přicházíme tak akorát, už ho kouká jenom malý kousek. Děláme pár fotek a jedeme zpátky do kempu; při zpáteční cestě je nám už hodně chladno. Zdeňka jde spát, s Honzou ještě sedíme do půlnoci u piva a ladíme scénář návratu.\nNocleh Camping l'Oceane (http://www.camping-oceane.fr)\nGPS: +43° 55' 19.20", -1° 18' 21.60"\nÚterý 5. srpna, den 11 NÁVRAT - ČÁST 1\nNa to, že jsme si na dnešek vytyčili dálniční přesun, vstáváme proklatě pozdě. Prvním úkolem je zamluvit nám nocleh – telefonní číslo na Etap v Besanconu po marném hledání ve všemožných papírech nakonec nalézáme v Honzově navigaci – kouzelná krabička to je (pro případné zájemce se jedná o Garmin Zumo). Po krátkém telefonátu je vše zařízeno, tak snídáme, balíme a vyrážíme.\nPři pozdních příjezdech do ETAPu je dobré vědět, že na recepci od 22. hodiny nikdo není a je potřeba vybavit si ubytování přes terminál ručně; k tomu je nutné zadat (tzn. nezapomenout) 6-ti místný rezervační kód, poté probíhá platba kartou a ve výsledku automat vyplivne kousek papíru s číslem pokoje a číselnou kombinací k jeho otevření.\nNasazuji na plynovou rukojeť tempomat a ke slovu přicházejí i špunty do uší, bez těchhle vychytávek by se mi po dálnici věru nejelo dobře.. Dálnice do Bordeaux je neplacená a docela zaplněná, pak se dáváme východním směrem, první mýto a je tu opět řídký provoz. Cedule "LYON 540 km" je skutečně deprimující, takže nám nezbývá než zatnout svěrače, nasadit 130 km/h a v jednu ráno parkujeme před Etapem v Besanconu. Jedinou zaznamenáníhodnou událostí dnešního dne bylo překvapení v podobě stojící kolony za horizontem na dálnici kvůli odstavenému hořícímu autobusu – měl jsem co dělat, abych ubrzdil, v takové situaci se tempomat ukrutně plete.\nStředa 6. srpna, den 12 NÁVRAT - ČÁST 2\nVstáváme v 8, jdeme na snídani a po půl deváté už zase krájíme kilometry domů. Sedací partie už protestují, ale držíme se; hlavně dojet na Rozvadov, pak už je to domů skoro hračka. Stavíme průběžně po cca 100-150 km, střídavě na protažení a tankování. Za Mulhouse opouštíme Francii a německé dálnice jsou nepříjemným překvapením: zatímco na těch francouzských je i kvůli mýtu dost slabý provoz (a těch pár aut většinou ± dodržuje předepsaných 130 km/h), v Německu je doprava o 200% hustší a naše tempo je tak na spodní hranici místního provozu. Časem si ale zvykáme, chce to pořádně se dívat do zrcátek. Ještě dost daleko před českými hranicemi Zdeňka překvapuje, když velí příští zastávku až u nás: na Rozvadov nám v tu chvíli zbývá 160 km. Jsme tam po osmé večer a večeříme: kafe, bageta, nealkoholické pivo. V Plzni ještě doplňujeme nádrže, nad Barrandovem poslední kafe a o půl jedné jsme doma.\nPyreneje mají jedinou vadu na kráse: jsou příliš daleko. Možná na první pohled nevypadají jako zajímavá destinace - vždyť vzdušnou čarou měří pouhých 500 kilometrů, ale po všech stránkách nás příjemně překvapily. Tolik klikatých silnic s perfektním asfaltem, skoro nulovým provozem a to vše v krásném počasí jsem rozhodně nečekal. K tomu moře s výbornou možností koupání, bazény v kempech, ... Za výlet to rozhodně stálo.\nPříště ale, a troufám si to doporučit i těm, kteří by se snad malebností našich fotek nechali zlákat k výletu do těchto končin, určitě vypustím dálniční přesun na motorce - je to pomalé, drahé a extrémně nepohodlné. Motorka se dá naložit za auto na přívěs, odbýt si nezáživnou dálnici v pohodlném osobáku je pak rychlejší a pokud by se vezly 2 motorky, tak i levnější. U Pyrenejí nechat auto s vlekem v hlídaných garážích (na pár dní to nebude tak drahé) a pokračovat na motorce. Cestou zpátky zase motorku naložit a pokračovat autem...\nDíky Honzovi za příjemnou společnost a krásné fotky, a Zdeňce za to, že se mnou jela...\nteplo i na průsmycích\nperfektní silnice s minimálním provozem\nblízko k moři na koupání\nráj pro milovníky off-road cestování\nAndorra - centrum levného nákupu\nobtížnější domluva ŠP/FR (Španělé, narozdíl od Francouzů, ale ochotně komunikují v libovolném jiném jazyce - EN, DE, rucenohy,...)\nvíc zajímavostí (přehrady, lanovky,...)\ndaleko hustší provoz\nchladno ve vyšších polohách\nběhem dvanácti dnů jsme najeli bezmála šest tisíc kilometrů\nz toho pět dní a čtyři tisícovky kilometrů padlo na přesuny, takže jsme na Pyreneje měli rovný týden\nprůměrná spotřeba: 5,75 l/100km\ntermoprádlo tentokrát zůstalo doma; pro jistotu jsme si oba vezli tepelnou vložku do bundy, ale nakonec jsme ji použili jen jednou - při zpáteční cestě jsme ji nasadili v Rozvadově na posledních 250 kilometrů cesty\nzadní pneumatika překvapivě vydržela, i když to vypadalo, že mě opustí hned po příjezdu do Španělska, a definitivně jsem se přesvědčil o nesrovnatelné výhodě dvousměsového obutí\nnení mapa jako mapa a vydavatelství Marco Polo má u mě velké mínus za nepřesnosti ve značení charakteru silnic zpevněná/nezpevněná\nCo mi hodně pomohlo na cestě:\nVyklápěcí přilba se sluneční clonkou\nVyjma dálničních etap a jednoho chladného dne jsem jezdil pořád s otevřenou helmou; ani mi tak nevadily stovky much, které skonaly nárazem na mou tvář; jednou jsem ale chytil motýla, a to byl humus....\nTempomat na plynovou rukojeť\nTahle geniálně jednoduchá záležitost mi ohromně usnadnila práci na dálnici; poloha plynové rukojeti je pevně fixovaná jen váhou zápěstí na opěrné plošce. Bez tempomatu by mi při téhle vzdálenosti nebylo veselo.\nNa nekapotované motorce je při rychlostech nad 100 km/h kravál, bez ohledu na to jak dobrou má člověk helmu. Špunty sice nejsou 100% řešení, ale po celém dni na dálnici mi aspoň v hlavě nehučelo jako v úlu.\n(Cobra MT 700)\nNaprosto perfektní pro domlouvání zastávek, trasy. Na dálnici bohužel hlasitost aspoň u mě nestačila, ale na okreskách dostačující.


Zemřel Ermano Cressoni, bývalý šéfdesignér Alfy Romeo - Autoweb.cz\nautoweb.cz > Alfa Romeo > Zemřel Ermano Cressoni, bývalý šéfdesignér Alfy Romeo\nZemřel Ermano Cressoni, bývalý šéfdesignér Alfy Romeo\nS odchodem Cressoniho ztratila designérská komunita jednu z významných osobností. Jeho životní dílo bývá bohužel přehlíženo.\nErmano Cressoni podlehl rakovině po dvouapůlletém boji 30. června v Miláně. Odkaz jeho práce v Alfa Romeo Centro Stile se promítá i v nové 159 a kupé Brera. Cressoni byvá nedoceňován, protože nebyl prvoplánovým individualistou, ale týmovým hráčem. Pod svým vedením dokázal kultivovat dnešní světoznámé kapacity, jako jsou Walter de Silva (po působení v Alfě odešel do Seatu, nyní je šéfdesignérem Audi), Chris Bangle (jeho vliv na značku BMW je dostatečně známý) nebo Andreas Zapatinas (šéfdesignér Subaru).\nCressoni začal pracovat u Alfy Romeo koncem 60. let a bývá označován za autora slavné chromované masky GTV z počátku 70. let, zvané Alfetta berlina. Když se stal v 70. letech ředitelem designu Alfy, prosadil styl ostrých hran, který se promítl na Giuliettě z roku 1977, hatchbacku Alfa 33 a na Cressoniho vrcholném díle – Alfě 75 z roku 1985. Za jeho působení byla v Alfě zavedena a hojně uplatňována počítačová podpora CAD.\nPo převzetí Alfy Fiatem v roce 1986 se Cressoni postavil do čela Fiat Centro Stile. Zde vedl tým designérů, v jejichž rukou se zrodilo roztomilé Cinquecento, radikální Alfa 145, „Ferrari chudých“ Fiat Coupé, osobitý roadster Fiat Barchetta a kompakty Fiat Bravo/Brava.\nVíce o tématu: alfaAlfa RomeoAudiBMWFerrariFiatFiat BarchettaroadsterSeatSubaru


Vložky do bot s ovčí vlnou a izolační fólií | OVČÍ-VĚCI.cz\nVložky s ovčí vlnou a izolační fólií proti promoknutí jsou vhodné do všech druhů bot, dokonce i do letních. Vlna vám podrážky změkčí, a tím vás ochrání před zbytečnými otlaky a pálením šlapek při dlouhém stání nebo chození. Pamatujte, že vlna v zimě hřeje a v létě chladí. Vložky se doporučují lehce vlepit (např. alkapréném nebo chemoprénem).\nMateriál: hliníková fólie, molitan, 100% ovčí vlna\nŠněrovadlo 120 cm\nPonožky z ovčí vlny 425 g - zelené sada 2 ks\nTagy: vložky, stélky, ovčí, vlna,


Budeme jednotní v dobrém i zlém, shodli se lídři zemí EU na setkání v Sibiu - Echo24.cz\nBudeme jednotní v dobrém i zlém, shodli se lídři zemí EU na setkání v Sibiu\nEvropský summit v Rumunsku Foto:\n„Potvrzujeme své přesvědčení, že společně jsme silnější ve stále nejistějším a výzvami naplněném světě,“ stojí v preambuli textu. Na jeho deseti závazcích se prezidenti a premiéři shodli jednomyslně. Slíbili tedy bránit jednu Evropu od východu na západ a od severu k jihu, zůstat jednotní a prokazovat si pomoc v časech potřeby. „Můžeme a budeme hovořit jedním hlasem,“ stojí v deklaraci.\nV řadě evropských zemí jsou protiunijní nálady neseny obavami z migrace, a tak deklarace slibuje také ochranu občanů prostřednictvím investic do „tvrdé i měkké síly“ a spoluprací s mezinárodními partnery. Unie chce podle textu ostatně být odpovědným globálním hráčem a chce pokračovat spolu s partnery na budování mezinárodního řádu postaveného na obecně uznávaných pravidlech a společně řešit takové výzvy jako jsou klimatické změny.\nČtěte také: Vyostřené vztahy. Velvyslanec USA obvinil Berlín z pokrytectví kvůli výdajům na obranu


Soutěž o titul Podnik podporující zdraví roku 2020 – Český Focal Point pro bezpečnost a ochranu zdraví při práci\nOd r. 2005 je každoročně hlavním hygienikem České republiky oficiálně vyhlašována soutěž o titul Podnik podporující zdraví. Co to pro podniky a organizace znamená a obnáší? Narozdíl od oblasti ochrany zdraví při práci, která je podrobně upravena naší legislativou, neexistují pro provádění podpory zdraví na pracovišti právní požadavky. Proto byl vybrán materiál Quality Criteria of Workplace Health Promotion Evropské sítě pro podporu zdraví na pracovišti. Materiál byl přeložen do češtiny, opatřen stručným komentářem a pod názvem Kritéria kvality podpory zdraví na pracovišti je spolu s Dotazníkem pro sebehodnocení k dispozici na těchto internetových stránkách. Manuál by měl pomoci zhodnotit zaměstnavateli úroveň péče o zdraví zaměstnanců a na základě jeho zhodnocení naplánovat a zavést nové aktivity a opatření k ochraně a podpoře zdraví zaměstnanců.\nOd r. 2007 jsou soutěžící podniky rozděleny do dvou kategorií: velké podniky (s více než 250 zaměstnanci) a malé a střední podniky (s méně než 250 zaměstnanci). Získaný titul je podnikům, které splnily kritéria soutěže, udělován na dobu 3 let.\nV roce 2019 proběhl již patnáctý ročník soutěže o titul Podnik podporující zdraví. Soutěž organizuje Státní zdravotní ústav pod záštitou Ministerstva zdravotnictví ČR. Dne 22. října 2019 byly v malostranském Kaiserštejnském paláci oceněny společnosti a organizace, které splnily podmínky soutěže v roce 2019. Zároveň byl náměstkyní ministra zdravotnictví a hlavní hygieničkou ČR Mgr. Evou Gottvaldovou vyhlášen šestnáctý ročník soutěže o titul Podnik podporující zdraví roku 2020. Uzávěrka podání přihlášek s písemným Projektem podpory zdraví bude 31. 3. 2020.\nVíce o 16. ročníku soutěže Podnik podporující zdraví\nSoutěž o titul Podnik podporující zdraví\nAgentura EU-OSHA shrnuje 25 let své činnosti a dívá se do budoucnosti


Kde bral Kabaň inspiraci? Toto jsou všechna moderní auta s dvojitými světly | Autoforum.cz\nKde bral Kabaň inspiraci? Toto jsou všechna moderní auta s dvojitými světly\nSázka na dvojitá přední světla se v dnešní době jeví jako ojedinělý výplod mysli poněkud šíleného designéra. Až tak výjimečný nápad to ale není.\n16.2.2017 | Petr Miler | 49 příspěvků\nKdyž Škoda loni vytáhla faceliftovanou Octavii, byl to šok. Už dávno se sice vědělo, že jasně nejprodávanější model české automobilky dostane v rámci modernizace dvojitá přední světla, jejich konkrétní řešení ale zaskočilo. Paradoxem z dnešního pohledu je, že ještě před jejich odhalením vznikla spousta ilustrací, které podobu nových světel nastiňovaly, jenže prakticky všechny vyjevovaly vůz v dost nehezké podobě. Nikdo tak nevěřil, že by Octavia 2017 mohla ve skutečnosti vypadat právě takto. Jenže ona tak nakonec opravdu vypadá.\nOd té doby uplynula už spousta vody a kontroverzní facelift stále budí rozruch. Ať už se vám líbí nebo ne, patrně jste jej vzali jako fakt, nepřestali jste se o něj ale zajímat. Za jiných okolností nezajímavý test faceliftované Octavie se dočkal většího zájmu než recenze většiny novinek i samotné Škody, za jiných okolností ne až tak zajímavý odchod Jozefa Kabaně z pozice šéfdesignéra Škody vzbudil velký rozruch. Jestli to samo o sobě lze považovat za úspěch kontroverzní modernizace, ukáže čas, na její další souvislosti se ale můžeme podívat už dnes.\nShodou okolností jsme narazili na pár u nás prakticky neznámých aut posledních let, která též vsadila na dvojitá přední světla a napadla nás otázka: kolik takových aut vlastně je? A po chvíli pátrání nás samotné odpověď překvapila. I když se zaměříme pouze na vozy prodávané v tomto miléniu a budeme bazírovat na dvojici zcela oddělených světel na každé straně (tedy nic jako přídě moderních BMW), z nichž žádné není mlhovkou, najdeme opravdu hodně aut, která na „čtyři lampy” vsadila. Narazili jsme na více jak dvě desítky případů, z nichž některé reprezentují i celou řadu modelů, které někdy ani nebudete znát, jindy jste na ně dost možná zapomněli.\nTo druhé budiž důkazem, že samotná dvojitá světla nemusí znamenat nezapomenutelnou kontroverzi, jakkoli se to při často připomínaném pojetí Mercedesu E generace W212 tak nemusí zdát. Přesto najdeme jen minimum takových aut, o nichž by někdo řekl, že jsou líbivá či krásná, a tak logicky vyvstává otázka: jak vůbec někoho napadne něco takového udělat? Však sázka na dvojitá světla se zdá být značným rizikem...\nTen hlavní důvod je jeden a zmiňoval ho i sám Jozef Kabaň na prezentaci Octavie 2017 ve Vídni. Kdysi byla dvojitá přední světla něco jako norma a měla je prakticky všechna auta. Kabaň hovořil o Škodě 110 R, ale pokud se podíváme zpět zejména do 70. let minulého století, najdeme je prakticky na všem.\nZe škodovek to byla nejen 110 R - vyráběná shodou okolností přesně mezi léty 1970 a 1980 -, ale třeba i 110 LS či lepší verze pozdějších 120 (typ 742 před faceliftem zvaný L, typicky 120 GLS), měly je některé verze VW Golf I a II, měly je Fordy Escort, mělo je Lamborghini Espada. Dvojitá světla byla opravdu všude, nevyjeli bez nich ani Bodie a Doyle.\nNa škodovkách svého času nebyla dvojitá světla ničím zvláštním\nZejména v sedmdesátých letech a začátkem těch osmdesátých byla dvojitá, typicky kulatá světla v automobilovém designu skoro normou\nJenže pak přišla 80. léta, dvojitá světla začala postupně ztrácet půdu pod nohama a v 90. letech už po nich neštěklo ani BMW. Jejich odchod ze scény byl tak ohromující jako jejich entré, z hledáčku designérů ale nikdy nezmizela zcela. Totiž, pokud jste umělec a chcete něco vymyslet, potřebujete inspiraci a když nepomůže žena ani láhev skotské, retro je sázkou na jistotu. Snad každého designéra tak občas napadne oprášit nějaký starý nápad a dvojitá světla z výše zmíněného důvodu nelze minout.\nPřesně tak se i v tomto miléniu opakovaně vracela a níže následuje přehled všech významnějších aut s nimi, na která jsme si vzpomněli. Je jich vážně dost, přesto to nemusí být všechna. Pokud vás napadne nějaké další, doplňte nás v diskuzi a pokud ne, můžete zkusit najít v některé z moderních interpretací tohoto nápadu zdroj Kabaňovy inspirace. Lehký úkol to ale nebude - zdá se, že přímo něco takového jako on dosud nikdo... nezkusil, řekněme.\nTady je náš výčet. Nebudeme jednotlivé modely brát podle abecedy, ale tak, jak nám to či ono použití přijde významné či zapadající do souvislostí.\n1. Spousta Mercedesů do konce minulé dekády\nS málokterou jinou značkou si nějakou formu dvojitých světel spojíme automatičtěji než s Mercedesem. I když v jeho historii najdeme spoustu modelů, které o dvojitá světla ani nezavadily, nějaký náznak tohoto motivu se do jejich přídí „cpal” vždy. Paradoxně nejintenzivnější to bylo ještě docela nedávno, zejména v případě několika navazujících generací třídy E. U některých modelů jako C nebo CLK (viz níže) začala světla poněkud splývat až zase splynula prakticky úplně (S W220), ránou bez milosti pro ně ale bylo z dnešního pohledu poněkud kabaňovské nasazení u Éčka W212. To dvojitá světla zdiskreditovalo natolik, že je Mercedes při faceliftu zrušil a už se k nim od té doby nikdy nevrátil.\n2. Volva z přelomu dekády\nTaké Volvo má slušnou historii dvojitých předních světel, takže když Örjan Sterner maloval někdy na sklonku minulé dekády vnější kabátek nových generací modelů šedesátkové řady, nenapadlo ho nic lepšího, než je tak trochu vrátit do hry. „Tak trochu” proto, že vnitřní světlo je tak malé, že skoro není vidět, stačilo to ale na to, aby se znelíbilo. Při faceliftu tak na přídě - nikoli nepodobně osudu výše zmíněného Mercedesu - putovala zpět konvenční světla.\n3. Všechna Bentley vzniklá pod křídly koncernu VW\nBentley je konzervativní značka, takže se drží svých konzervativních hodnot a dvojitá přední světla mezi ně patří. Ačkoli v koncích dob své relativně samostatné existence už na ně trochu zanevřelo, po koupi značky koncernem Volkswagen se k nim vrátilo a nikdy je neopustilo. Má je i nejnovější Bentayga, pamatuje na ně ale také sedan Mulsanne či kupé a kabriolet Continental. A nikdo neprotestuje, pokud víme...\n4. Dvě generace Lexusu GS/Toyoty Aristo\nLexus GS se vyrábí od roku 1991, kdy byl nudný, jako... cokoli od Toyoty. Do roku 2004 se ale prodávala jeho druhá generace, kterou Akihiro Nagaya opeřil dvojitým světly vpředu i vzadu. A zatímco vzadu to byl vážně špatný nápad, přídi to vlastně docela seklo - hra na japonský Mercedes byla o něco věrohodnější. Tohle auto se prodávalo i jako Toyota Aristo a když Yasuhide Hosoda maloval třetí generaci GS, dvojitá světla pro úspěch zachoval. Další, současná interpretace už je ale střižená zase o něco klasičtěji, i když si hraje na predátora.\n5. Toyota Mark II Blit\nTo poslední slovo nejsou naše pocity z designu tohoto auta, ale jeho jméno. Je to japonská specialita vyráběná do roku 2007 a její dvojitá přední světla jsou jen třešinkou na dortu ohavnosti upečeného hlavně z podivných zadních partií tohoto svérázného kombíku.\n6. Toyota Progrès\nJméno tohoto auta znamená pokrok a pokud by vzniklo někdy v roce 1975, asi by to byl slušný... progres. Jenže ono se vyrábělo do roku 2007 jako nástupce Corony. I s těmi světly. Jejda.\n7. VW Lupo a Polo ze začátku minulé dekády\nAni moderní auta koncernu VW dvojitým autům neunikla a vůbec to nemusela být Bentley. Pokud jste při pohledu na Toyotu Blit měli tendenci vyhrknout: „Jozefe!?” mohli jste si to nechat až k tomuto bodu. Kabaňova posedlost dvojitými světly se projevila už na jednom z jeho raných děl a VW Lupo je má právě od něj. Polo čtvrté generace (9N) přišlo pár let po něm a přímo Kabaň pod ním podepsán není, je ale jasné, že tady už někdo jen zkopíroval dříve použitý a dobře přijatý recept Lupa. U Pola už tak dobře přijat nebyl a facelift dvojitá světla (opět) zlikvidoval.\n8. Hyundai Coupe (Tiburon) RD2\nTohle auto se v letopočtu začínající dvojkou prodávalo jen chvíli, představuje ale něco tak ohavného, že jsme si to v tomto přehledu nemohli odpustit. Když Jozef Kabaň hovořil o inspiraci „starými sporťáky”, nemohli jsme se na spojitost s tímto paskvilem nezeptat. Vesele se na to netvářil...\n9. Moderní Maybachy\nMercedes cosi jako Maybachy prodává i dnes, je to ale do značné míry jen „nálepkový inženýring”. Pravé moderní Maybachy jsou už pár let mrtvé a také jim byla vlastní dvojitá přední světla, třebaže ne bez výjimky. Design měly celkově trochu podivný a možná i proto se neprodávaly tak dobře, jak si mateřský koncern představoval.\n10. Ford Mustang Mk5\nMustang měl ve své historii dvojitá světla několikrát, takže když ve své páté generaci vsadil na retro-design, musel je mít. Nevypadala bůhvíjak, bez vnitřních světel třeba ve verzi Boss 302 (poslední foto níže) auto snad i působilo lépe.\n11. Současný Dodge Challenger\nPodobný případ jako u Mustangu: retro-design = retro-světa. Tady ovšem námitek slyšet není.\n12. Moderní Fiaty 500/L/X\nPůvodní Fiat 500 sice dvojitá světla neměl, řešení blinkrů (a občasné použití přídavných dálkových) ale takový stav evokovalo. A tak je mají i nové pětistovky, ve všech verzích včetně těch bizarnějších. A také tady si stěžuje málokdo.\n13. Hyundai Dynasty\nNetušíme, jestli si tento stroj koupil někdo z rodiny Carringtonů, ale máme za to, že ne. Každopádně, i když vůz vypadá jak z časů perestrojky, vyráběl se až do roku 2005. I se svými fešáckými světly.\n14. Současné Hyundai i10\nDobří holubi se vracejí a těm špatným... v tom také nikdo nezabrání. Pokud u Carringtonů zchudli, ale na styl Hyundai Dynasty si zvykli, je tu inovované Hyundai i10, které zčistajasna dostalo dvojitá světla. Jestli pro své vlastní dobro, posuďte sami...\n15. Jaguary S-Type/X-Type\nJaguar má ve několik období své existence, na která by nejraději zapomněl. Ta, kdy v retro-stylu vyráběl modely S-Type a X-Type patří k nim, na dvojitá světla ale své tehdejší neúspěchy svalovat nemůže - zejména na X-Type vypadala dobře.\n16. Současný Jeep Cherokee\nAktuální Cherokee má opravdu zvláštní světla a fakt, že je jich víc než dvě... asi ničemu nepomáhá.\n17. Lotus Exige\nJedním z neobvyklých aut, které dlouho sázelo na dvojitá světla, byl Lotus Exige. Auto s původem tak trochu u Bugatti (neboť to je ve své podstatě stále Elise) zůstalo u dvojitých lamp od roku 2000 až do (zatím) poslední modernizace v roce 2012. Od té doby má trochu konvenčnější světla, možná i zbytečně...\n18. Kie Opirus/Sephia/Schuma\nKia dnes platí za docela „cool” výrobce moderně vyhlížejících i technicky pojatých aut, přerod v něco takového byl ale docela raketový. Ještě v roce 2004 vyráběla automobilka modely jako Schuma, které byly emotivně asi tak zajímavé jako nápoj podobného jména. Všechna měla dvojitá světla po vzoru kdo ví čeho, protože Kia tou dobou prakticky žádnou historii neměla, každopádně jim to neslušelo. A to raději pomlčíme o tom, jak tato auta jezdila...\n19. Nissan Juke\nStále prodávaný, stále nepochopený, stále kupovaný, tak nějak lze popsat Nissan Juke a jeho design. Podobně jako u Cherokee si v záplavě designového bizáru ani nevšimnete, že světel je tu víc než dvojice. Všeho je tu tak nějak moc...\n20. Současný Renault Twingo\nPodobné řešení jako kdysi u Lupa používá i dnešní Renault Twingo, který k tomu tak trochu tíhnul už v minulé generaci. Ani tady si asi nikdo nestěžoval, tedy, možná sám Renault. Když Hyundai faceliftovalo i10 (viz výše) velmi podobným způsobem.\n21. Škody Yeti a Kodiaq\nJozef Kabaň se při faceliftu Octavie patrné neinspiroval svým vlastním dílem, ale bez těchto dvou škodovek by náš výčet nebyl úplný. Vlastně nevíme, jak moc velký podíl měl na modelu Yeti před faceliftem, na trh byl uveden relativně krátce po jeho příchodu, vzhledem k jeho dvousvětelné obsesi bychom se ale divili, kdyby do něj alespoň v tomto smyslu nezasáhl. Kodiaq je pak dokonale z jeho pera a právě na něm rozvinul myšlenku dvojitých světel pod křídly Škody poprvé naplno. Tehdy ještě k velkému obdivu publika...


Když papír vypadá jako proutí a dělá Velikonoce - Karvinský a havířovský deník\nKdyž papír vypadá jako proutí a dělá Velikonoce\nOrlová - Nejtěžší je začátek. Vzít papír, udělat z něj ruličky, nabarvit. Pokud pak má člověk svůj nápad a představu, pletení už jde poměrně snadno.\nVelikonoční jarmark v Orlové. | Foto: Deník/Richard Kutěj\nTakto popisuje svůj koníček, který produkuje dílka s velikonočními a vánočními motivy, Milena Pospíšilová z bohumínského Záblatí. K pletení z papíru se dostala v důchodu.\n„Po odchodu z práce jsem hledala něco, aby ten přechod nebyl tak náhlý a abych se nenudila. Začala jsem pátrat po internetu a pletení z papíru mě zaujalo nejvíce," vzpomíná Milena Pospíšilová, jejíž výtvory právě v těchto dnech zdobí Velikonoční výstavu v Orlové. Od jejího stánku si lidé mohou odnést třeba velikonoční zajíce, karabáče a další. Na první pohled přitom výrobky vypadají, jako z proutí. Pokud má člověk dostatek zručnosti a ví, jak na to, jeden karabáč například vyrobí za přibližně půl hodiny.\n„Motivy si vymýšlím sama, ale někdy se podívám také na internet pro inspiraci, co a jak dělají další," dodává Milena Pospíšilová. Pletené výrobky z papíru ale nejsou rozhodně jediné, co výstava nabízí. Paní Pospíšilová i další šikovní lidé a fanoušci rukodělných prací, vystavují v orlovském domě kultury, kde se Velikonoční výstava koná, až do pátku. V tento den akce vyvrcholí velkým Velikonočním jarmarkem, který se i s programem bude konat také na přilehlém náměstí.


Tlak na nás nebyl, nervózní jsme nebyli, říkají stříbrní "Volfíci" | Ostatní sporty | Lidovky.cz\n15. září 2013 15:40 Lidovky.cz > Sport > Ostatní sporty\nTlak na nás nebyl, nervózní jsme nebyli, říkají stříbrní "Volfíci"\nJaroslav Volf a Ondřej Štěpánek jsou vicemistři světa. | foto: MAFRA - Dan Materna\nPRAHA Za sebou mají poslední velký závod kariéry. 23 let společného závodění na deblkanoi zakončili Jaroslav Volf a Ondřej Štěpánek stříbrnou medailí na mistrovství světa v Praze-Troji. Ale že by se nyní jejich cesty rozešli? Kdepak, okamžitě přestupují do trenérského stavu. V Dukle Brandýs nad Labem bude Volf působit v roli šéftrenéra a Štěpánek povede posádky Karlovský, Jáně a Kašpar, Šindler.\nAle v neděli ještě byli za závodníky. Mimořádně úspěšné...\nCo převládá? Štěstí, úleva, nostalgie?\nŠtěpánek: Teď asi štěstí a úleva. Nostalgie bude třeba za týden. Jsme hrozně šťastni, že se nám to povedlo zakončit tímto stylem. Přál jsem si medaili, ale nechtěl jsem o tom mluvit, abych to nezakřiknul.\nJak jste vůbec prožívali dny před závodem? Došlo na nervozitu?\nVolf: I za Ondru snad můžu říct, že nervózní jsme ani jeden nebyli. Spíš jsme si to užili. Tlak na nás nebyl, už jsme zažili mnohem větší pozornost. Z naší strany to byla rozpačitá sezona na Světových pohárech, takže bylo možná trochu obtížné vytrvat v tréninku a nezabalit to.\nJestli jste necítili tlak zvenčí, jak jste šampionát prožívali uvnitř? Nebyl tam větší chtíč po úspěchu, když se jednalo o váš poslední závod?\nŠtěpánek: Tlaku jsme si za patnáct let v seniorské reprezentaci užili dost. V roce 1998 jsme nakoukli jako nováčci a nikdo po nás nic nechtěl. A teď jsme ohlásili konec: A vy po nás nic nechcete... Sňali jsme ze sebe zodpovědnost a kolegové Kašpar, Šindler a Karlovský, Jáně nás navíc kosili na Světových pohárech i na mistrovství Evropy, takže jsme byli v ústraní. Ale dokázali jsme se připravit na poslední závod. Přál jsem si medaili, říkal jsem si, že v Troji nám to vždycky šlo. Domácí fanoušci byli skvělí.\nUžili jste si atmosféru?\nŠtěpánek: Chtěl bych moc poděkovat. Když o tom mluvím, mám husí kůži. četl jsem, jak Jířa Prskavec vypravoval, že neví, jak jel do cíle. Já se soustředil na každou bránu zvlášť, říkal si, teď 15, teď 16. Lidi dělají takový rachot! Musíme to ustát, jet v klidu, na co jsme zvyklí, říkal jsem si. Ale byla to paráda, pomohlo to do cíle.\nZa 23 let, co spolu jezdíte, se určitě vyskytly i těžší momenty. Říkali jste si před letošní sezonou: Ještě jednou potáhneme za jeden provaz?\nŠtěpánek: Čím dýl jsme spolu jezdili, míň jsme se hádali, míň přicházeli do konfliktů. Letos to ani není hádání, normální výměny názorů co a jak v tréninku jet. Jiné posádky se hádaj daleko víc.\nJezdit spolu už nebudete, ale pracovat dál ano.\nŠtěpánek: Tak. Musím být hodnej teď, nemůžu říkat, že je ponorka.\nKdy vás čeká nástup do trenérských funkcí na Dukle Brandýs?\nVolf: Ondra zítra nemusí. Ale já si potřebuju se šéfem sednout a domluvit se, co všechno to obnáší. Musím se trochu přeorientovat na kancelářskou práci.\nOndřeji, vy máte vysoce nastavenou trenérskou laťku, povedete čtvrtou a šestou posádku z mistrovství světa.\nTo jo, budu to mít lehký. Kluci už jsou hotoví závodníci a na tu práci se těším. A ještě víc, že v zimě nebudu muset do vody. Koupím si teplé vybavení a jsem rád, že do toho nebudu muset kleknout. Beru to jako výzvu, že jsem sportovní kariéru zakončil medailí, tak bych k ní teď chtěl dovést kluky.\nZakleknete ještě někdy spolu do lodě?Štěpánek: Teď za chvilku (rozhovor vznikl před závodem hlídek C2). Po sezoně jsme zvyklí na volno, to nám nebude vadit. A za měsíc bude ošklivo, tak nám znova nebude vadit, že ji nemusíme vytáhnout.\nTakže v nějakém závodě ještě možná nastoupíte?\nVolf: Třeba kdyby na mistrovství republiky nebyla třetí loď do hlídek, mohli bychom do toho naskočit. Ale spíš jen v těch hlídkách.\nŠtěpánek: Loď si samozřejmě necháme, kdyby nás to přepadlo, abychom si měli do čeho sednout.\nUvědomujete si, že jako medailisté z mistrovství světa máte jisté místo v reprezentaci na příští rok?\nŠtěpánek: Tak ještě zauvažujeme (smích).


Hotel Sunny Day Veronika Beach, Bulharsko - eTravel.cz\nHotel Sunny Day Veronika Beach\nPotěší vyznavače klidné dovolené\nVelký venkovní bazén v areálu\nHotelový komplex Sunny Day Veronika Beach v letovisku Svatý Konstantin se nalézá na příjemném pobřeží, kde jej obklopují borové háje. Pokud preferujete klidnou dovolenou plnou odpočinku, pak se vám tu zalíbí. Hotel leží ve výhodné poloze jen 10 kilometrů od Varny a 8 kilometrů od známého letoviska Zlaté písky, které lákají k výletům.\nDlouhá písečná pláž s pozvolným klesáním do moře se rozkládá přímo u hotelu. Můžete si tu zahrát plážový volejbal nebo se zabavit vodními sporty. Na jeden pokoj je slunečník zdarma, lehátka na opalování jsou zde za poplatek.\nKomfortní dvoulůžkové pokoje koncipované do jemných barev mají následující vybavení:\nBalkon směrem k moři\nSendviče, snack, ovoce, zmrzlina\nHotel pořádá animační programy pro děti i dospělé. Nechte se hýčkat také ve zdejším lázeňském centru, které má pro vás připraveny ozdravné a voňavé procedury. Sportovně založení si tu také mohou zahrát tenis nebo ping pong. V samotném letovisku si nenechte ujít klášter Sveti Konstantin, který je hlavní atrakcí města.


Jak nakonfigurovat zabezpečení pro soubory a složky v síti (doméně) v systému Windows 2000\nZobrazit původní anglický článek: 301195\nNastavení zabezpečení složky\nUživatelé nemají přístup k souborům a složkám, že by měl být schopen přihlášeni místně\nMohou uživatelé soubory a složky s nesprávnými oprávněními přihlášeni místně\nUživatelé nemají přístup k souborům a složkám, ke kterým by měli mít přístup prostřednictvím sítě\nZde se nezobrazuje karta zabezpečení v dialogovém okně Vlastnosti složky\nTento podrobný návod popisuje, jak nakonfigurovat zabezpečení pro soubory a složky v síti k ochraně dat před neoprávněným přístupem.\nPředpokládejme například, získat volání z Fran vedoucí oddělení pohledávek. Fran pracovali na několika tabulkách, které jsou uloženy na souborovém serveru v doméně a je dotyčných zaměstnanců, kteří neměli přístup k těmto souborům pravděpodobně moci otevřít a upravovat soubory. Soubory jsou ve složce s názvem C:\_Accounts na serveru a složka je sdílena jako účty. Oprávnění sdílené položky na účtech sdílení pro uživatele domény, členy jsou nastaveny na hodnotu Úplné řízení. Fran chce umožnit členy skupiny účetní soubory upravovat a přidávat nové soubory a členů skupiny Prodej moci číst soubory, ale nelze je upravovat. Fran má být jedinou osobou, která lze provést libovolné změny oprávnění a nikdo jiný by měl mít všechny přístup k souborům.\nChcete-li konfigurovat zabezpečení složek a souborů:\nPřihlaste se k serveru pomocí domény uživatelské jméno a heslo.\nKlepněte na tlačítko Start, přejděte na příkaz programy, přejděte na položku Příslušenství a klepněte na položku Průzkumník Windows.\nRozbalte položku Tento počítača potom klepněte na jednotku obsahující složku, kterou chcete konfigurovat. Klepněte pravým tlačítkem na složku, kterou chcete zabezpečit (například účtování) a klepněte na příkaz Vlastnosti.\nKlepněte na kartu zabezpečení a zrušte zaškrtnutí políčka Povolit přenesení dědičných oprávnění z nadřazeného objektu na tento objekt .\nV dialogovém okně zabezpečení klepněte na tlačítko Kopírovat.\nPoznámka: zděděná oprávnění se zkopírují přímo do této složky.\nChcete-li přidat sadu oprávnění, v dialogovém okně Vlastnosti na kartě zabezpečení klepněte na tlačítko Přidat. V dialogovém okně Vyberte uživatele, počítače nebo skupiny poklepejte na příslušné uživatelské účty nebo skupiny. Po výběru všech uživatelů a skupin, kterým chcete přiřadit oprávnění, klepněte na tlačítko OK. Skupinám a uživatelům jste přidali, spolu s Everyone skupiny, jsou zobrazeny v horní polovině kartu zabezpečení .\nV seznamu název vyberte jednotlivé uživatele nebo skupiny, jeden najednou a pak použít správná oprávnění v seznamu oprávnění .\nVe výchozím nastavení Povolit čtení, zobrazovat obsah složky a Číst a spouštět oprávnění umožňuje skupině Prodej odpovídající úroveň oprávnění. Účetní skupiny, změnit oprávnění klepněte na tlačítko Povolit, tak, aby členové této skupiny můžete přidat nové soubory do složky nebo upravovat soubory ve složce. Fran je uživatelský účet, oprávnění Úplné řízení klepněte na tlačítko Povolit, což umožňuje Fran, chcete-li číst, upravit, odstranit a změnit oprávnění pro složku a její obsah.\nNastavíte-li příslušná oprávnění, klepněte na skupinu Everyone a potom klepněte na tlačítko Odebrat.\nPřístupová oprávnění jsou kombinována s všechna oprávnění, která jsou přiřazena přímo uživateli a které jsou přiřazeny k žádné skupiny, jejichž členem je uživatel.\nVýjimkou z tohoto pravidla je, pokud je explicitní oprávnění Odepřít u složky nebo souboru. K tomu dochází, protože oprávnění Odepřít jsou zjišťována jako první, když systém Windows 2000 je určení, zda konkrétní uživatel může provést určitý úkol. Proto, měli byste se vyvarovat používání explicitních oprávnění Odepřít (to znamená vyhnout políčko ve sloupci Odepřít ) není-li jiný způsob, jak dosáhnout požadované kombinace oprávnění.\nNapříklad uživatelé mohou zapisovat namísto pouze číst, pokud jsou přihlášeni místně. Oprávnění, standardně zděděna ze složky, která obsahuje objekt. Pokud jsou setkáváte s neodpovídajícími úrovněmi oprávnění, zkontrolujte, zda neexistují zděděná oprávnění, které jsou nesprávné pro tento objekt a členství ve skupinách, které mohou udělit různé úrovně oprávnění, než potřebujete.\nPři přístupu k datům v síti oprávnění sdílení a oprávnění souborů a složek oprávnění. Oprávnění ke sdílení jsou kombinována s všechna oprávnění, která jsou přiřazena přímo uživateli a s oprávněními přiřazenými do žádné skupiny, jejichž členem je uživatel. Výjimkou je, pokud je explicitní oprávnění Odepřít u složky nebo souboru. K tomu dochází, protože oprávnění Odepřít jsou zjišťována jako první, když systém Windows 2000 je určení, zda konkrétní uživatel může provést určitý úkol. Pokud Frank, je například člen skupiny, která má Odepřít zaškrtnuto políčko čtení ve sloupci Odepřít , má tedy nelze číst soubor nebo složku, i v případě, že ostatní oprávnění by měla umožnit mu tak učinit.\nVyhněte se používání explicitních oprávnění Odepřít (to znamená vyhnout políčko ve sloupci Odepřít ) není-li jiný způsob, jak dosáhnout požadované kombinace oprávnění. Zkontrolujte oprávnění ke sdílení a oprávnění souborů a složek pro uživatele a všechny skupiny, které mu náleží.\nPokud není karta zabezpečení v dialogovém okně Vlastnosti složky, je pravděpodobné, že používáte systém souborů FAT nebo FAT32. Systém Windows 2000 obsahuje nástroj, který může bezpečně převést jednotku systému souborů ze systému souborů FAT nebo FAT32 na NTFS.\nUpozornění: Nepřevádějte jednotku, pokud používáte systém Windows 2000 a jiný operační systém v počítači (Pokud je počítač s možností spuštění) a jiný operační systém nemůže číst jednotky NTFS.\nK převodu oddílu na systém souborů NTFS:\nTyp převést jednotku: / FS: NTFS, kde jednotka je jednotka, kterou chcete převést.\nNapříklad převést jednotku D na systém souborů NTFS, zadejte následující řádek:\nPřevést D:/FS: NTFS\nPokud se pokusíte převést jednotku se k systému Windows 2000, Windows 2000 zobrazí výzvu k převodu jednotky při restartování počítače. Klepněte na tlačítko Ano, ukončete všechny spuštěné programy a restartujte počítač.\nID článku: 301195 - Poslední kontrola: 19. 1. 2017 - Revize: 1


Vy nic neposíláte, my si pro zboží pošleme dopravu, kterou zajistíme. Nechceme, aby zákazník, který nám vkládá důvěru tím, že nakoupí Sekáč plochý s plastovým chráničem, industrial, šířka ostří 19mm, délka 254mm. v našem obchodu, měl při případné reklamaci nějaké výdaje.\nProfesionální plochý sekáč s plastovým chráničem. Technické parametry : šířka ostří 19mm, délka 254mm.\nKód zboží THT4211016\nTechnické parametry : šířka ostří 19mm, délka 254mm.\nProfesionální špičatý sekáč s plastovým chráničem.Technické parametry : šířka ostří 4mm, d ...\nAhoj, přeposílám zboží z webu Svarecky-obchod.cz. Jedná se o: Sekáč plochý s plastovým chráničem, industrial, šířka ostří 19mm, délka 254mm. cena 259 Kč odkaz: https://www.svarecky-obchod.cz/46587-sekac-plochy-s-plastovym-chranicem-industrial-sirka-ostri-19mm-delka-254mm Doporučuji se na něj podívat!\nNašli jste u konkurence levnější Sekáč plochý s plastovým chráničem, industrial, šířka ostří 19mm, délka 254mm., ale přesto chcete nakoupit u nás? Pošlete nám odkaz na levnější variantu a uvidíme, zda Vám budeme moci cenu upravit.\nProsím o zaslání informací ohledně dostupnosti produktu: Sekáč plochý s plastovým chráničem, industrial, šířka ostří 19mm, délka 254mm. cena 259 Kč odkaz: https://www.svarecky-obchod.cz/46587-sekac-plochy-s-plastovym-chranicem-industrial-sirka-ostri-19mm-delka-254mm


Poznáte kuří oko? A víte, jak se ho co nejlépe zbavit? - AAzdraví.cz\nPoznáte kuří oko? A víte, jak se ho co nejlépe zbavit?\nPosted on 12. 10. 2018 8. 10. 2018 Author Sabina Huřťáková\nJak už to tak bývá, kuří oko se objeví v okamžiku, kdy to nejméně čekáme. Skoro každý z nás s tím má své zkušenosti. Tyto nepříjemné a bolavé výstupky umí pěkně potrápit. Jak se kuřího oka nejlépe a nejrychleji zbavit?\nKuří oko – jak ho poznám?\nKuří oko trápí většinou ženy, a to z důvodu nošení nepohodlné obuvi, která tlačí. Jedná se o kožní výstupek velký až 1 cm, který je velmi bolestivý. Může se objevit na chodidlech, mezi prsty na nohou a také na nártech. Kuří oka jsou oproti mozolům ohraničena v malých kruzích. Existují tvrdá kuří oka a měkká kuří oka. Tvrdá kuří oka se vyskytují na chodidlech a na prstech u nohou a měkká kuří oka spíše mezi prsty jako výsledek tření.\nTipy na odstranění kuřího oka\nV lékárnách jsou k dostání náplasti na kuří oka, které obsahují kyselinu salicylovou. Ta změkčí tvrdou kůži a po dlouhé teplé koupeli umožní snadnější vydloubnutí kuřího oka. Dalším produktem, který je k dostání, jsou kapky na kuří oka. Ty jsou sice velmi účinné, ale je třeba při jejich aplikaci postupovat s velkou opatrností, abyste si nespálili kůži kolem kuřího oka, je třeba nakapat přímo do středu kuřího oka.\nBabské rady na odstranění kuřího oka\nMůžete také vyzkoušet osvědčené recepty našich babiček a připravit si obklad z citronové šťávy s rozmačkaným stroužkem česneku či obklad z cibule a octa. Na postižené místo můžete také na noc přikládat vychladlý sáček černého čaje či potírat kuří oko ricinovým olejem. Odvážnější jedinci mohou použít pastu ze soli a třtinového cukru, počkat až kuří oko zbělá a následně jej odstranit nožem či žiletkou.\nJak kuřím okům předejít – prevence\nAbyste se kuřím okům vyhnuli, je třeba dbát na prevenci. Vždy zvolit vhodnou a správnou velikost obuvi. Chodidla pravidelně ošetřovat kvalitní pemzou a používat hydratační krémy, které nohy zvláční.\nRubrika Nemoci•Tagy kožní choroby, kuří oko•1 komentář u textu s názvem Poznáte kuří oko? A víte, jak se ho co nejlépe zbavit?


👌 Proč se u odpočinku pořádně nerozšoupnout? S pufem od značky vtwonen to jde snadno. Může sloužit jako podnožka, ale i k sezení. Třeba u konferenčního stolku. Nizozemská značka vtwonen sází na funkční nábytek sympatických tvarů a kvalitní materiály, které interiérům nejen sluší, ale i něco opravdu vydrží. -\nTaburety 4,75 (95%) 16 x hodnotené


Texty: JÍROVÁ, Kateřina: Movie s pohyblivými obrázky a paní Likvidátor (Loutkářská Chrudim 3.7.2013). AS 4.7.2013-Loutkové.\nMovie s pohyblivými obrázky a paní Likvidátor\nPátý den Loutkářské Chrudimi, pro mě závěrečný, byla středa 3. 7. 2013, a nás čekali loupežníci, pistolníci a nakonec mohutná Likvidátorka.\nMnohokrát a na různé způsoby zpracovanou ruskou pohádku o dvou nevlastních sestrách, Ivanovi a babě Jaze, tentokrát s názvem Aňuška a Marfuška, uvedl zkušený soubor Maminy z Jaroměře. Příjemné stolové divadlo jsme s mým dvouletým batoletem viděli v Muzeu loutkářských kultur. Představení trvalo třicet minut, herci hezky vodili loutky, loutky byly vkusné, a hudba byla povedená. Mé dítě mi první část pohádky vydrželo sedět klidně, ale pak se začalo dožadovat odchodu. Naštěstí přišel I. Mičkal s fotoaparátem s velkým teleobjektivem, a začal mačkat spoušť. Pachole jako u vytržení hledělo na cvakající přístroj, a tak jsme vydrželi až do konce. Tolik můj příspěvek o publiku mladším tří let.\nRoad Movie LS Na Holou z Hořovic již od příchodu do hlediště slibovala pěknou westernovou podívanou. Hleděli jsme na kukátkovou iluzivní scénu, sbitou z hnědě natřených prken, takže vypadala jako štít saloonu ve westernovém městečku. Avšak již předehra začala vzbuzovat obavy. Když se rozhrnula širokoúhlá opona, nakráčely na scénu postavy z filmu Limonádový Joe jako plošné loutky. V krátkosti byl pro připomenutí odehrán děj filmu, jakoby prvního dílu. Bylo zdůrazněno, že Winifred si vzala Joea pro peníze. Avšak jak se vyrovná Limonádový Joe s road movie? Ukázalo se, že nijak. O žádnou road movie se nejednalo. Další děj „Dvojky“ byl odehrán marionetami, ale loutky se spíše nešťastně pohybovaly po jevišti, a vše bylo řečeno v textu. Text byl proložen nejrůznějšími vtípky, které mnohdy s dějem nesouvisely, a vzbuzovaly otázku, jakému publiku je vlastně inscenace určena. Vzhledem k tomu, že Joeovu kariéru, dividendy a manželství zachrání sestra Tornádo, a to tím, že pošle Joea, značně zkouřeného, jako kurýra se zásilkou marihuany, asi tato podívaná nebyla určena dětem. Většina dospělého publika se však ošívala, protože slovní vtipy za každou cenu sice byly občas vyvedené, ale jako celek text nedával smysl. Nejlépe tak působily zadní prospekty scény, zvláště pak obraz arizonské polopouště ozářené zapadajícím sluncem. U levého portálu seděla dívka, která zřejmě zajišťovala obsluhu světel pro jevišťátko, a také hrála na buben. Dívka byla silně nasvícena, a tak její nasvětlená přítomnost dost rušila.\nHned po road movie následovali Loupežníci a zvířátka Spolku loutkářů Vozichet z Jablonec nad Nisou. Poněkud genderově nevyváženě hrála mužská část souboru záporné loupežníky, a dámská část souboru kladné hrdiny zvířátka. Představení bylo místy nepřehledné, ale velmi dynamické, s pěknými akčními scénami a rytmickou hudbou. Po Hořovické Road Movie to byla vítaná změna.\nPohyblivé obrázky Hany Voříškové a hudebního dua MUZIGA z Chocně malinko připomínaly Road Movie. Možná jsem seděla příliš daleko, ale tradiční Hančino papírové minidivadlo spojené s hudbou manželů Vedralových mě tentokrát příliš neoslovilo. Bylo příjemné sledovat další a další nápady s papírem, ale méně příjemné bylo poslouchat stále dokola celé představení melodii písně „Mary měla ovečku“, byť v různých variacích. Nepodařilo se mi odhalit, zda melodie měla nějakou souvislost s minipříběhy. Hančino papírové divadlo je mi mnohem milejší v komorním prostředí pro 2–3 diváky.\nPražská Budilova divadelní škola, kterou vede Vendula Burgerová, žačka Jacquese Lecoqa, přivezla do Chrudimi krátkou taneční inscenaci Mme Likvidátor. Taneční divadlo, které se odehrávalo v úzkém hranolu světla, hudba a pohyb hlavní postavy Mme Likvidátor a jejích dvou souputníků, bylo dobře propracované. Představení trvalo dvacet minut, a před začátkem dva černě odění posluhové Mme Likvidátor asi deset minut uváděli diváky do sálu. Zvýšili očekávání, co se bude vlastně dít. Ale paní Likvidátor nebyla zas tak nebezpečná, jak sliboval program a naznačovali posluhové.\nV zájezdním hostinci Modrá hvězda se po besedě s porotou a představení Stromodivy divadla Facka konal loutkářský bál. Tentokrát pořadatelé zvolili jako hudební doprovod sólového kytaristu, se kterým publikum nebylo příliš spokojeno, a tak byl záhy vystřídán hudbymilovnou a početnou rodinou Vašíčkovou. Ostatně, jak se již jednou před lety přihodilo na loutkářském bále v Regionálním muzeu skupině Country Shock.


Svět Homeopatie: Rakovina z masa? Ne tak rychle!\nNevím o studii, která by prokázala zdravotní riziko konzumace kvalitního bio masa zvířat, která byla krmena kvalitní přirozenou stravou. Studie, které jsou dnes realizovány, sledují typické spotřebitele, kteří konzumují typické maso a masné výrobky. Ty pocházejí ze zvířat z konvenčního chovu se základem stravy v geneticky modifikované sóji s občasným vylepšením antibiotickou anebo dokonce hormonální terapií (v USA v podstatně vyšší míře než v EU).\nNaprostá většina masa a masných výrobků, které jsou dnes běžně dostupné a které konzumujeme, je kvalitativně zcela mimo zdravý rámec. Zvířata v konvenčních chovech jsou běžně vykrmována stravou, která není přirozená a která obsahuje geneticky modifikovanou sóju polévanou potenciálně karcinogenním RoundUpem. Žijí v nezdravých nepřirozených podmínkách, kvůli kterým jsou opakovaně nemocná a vyžadují terapie léčivy. Maso konvenčně chovaných zvířat může obsahovat méně prospěšných živin (např. omega-3 mastných kyselin) a více riskantních reziduí z nezdravé stravy. Celou další kapitolou je potom způsob zpracování masa a jeho další vysoce průmyslové úpravy, jako třeba slepování masa směsí krve a bakterií.\nZdravou míru karcinogenních potravin pro děti požaduje prezident Asociace školních jídelen Michal Maláta. Podle něj by se měly uzeniny ve zdravé míře v jídelnách zachovat. S tímto doporučením jednoznačně nesouhlasím. Češi se masem přejídají a zdravotní rizika přejídání jsou jasně měřitelná:\n„Každý Čech sní průměrně téměř 79 kilogramů masa za rok, což je téměř dvojnásobek průměrné spotřeby ve světě.“\n„Výskyt nádoru tlustého střeva a konečníku (kolorektální karcinom, který Světová zdravotnická organizace spojuje s konzumací masa) u nás stoupl v posledních dvaceti letech téměř na trojnásobek. Dnes je druhým nejčastějším zhoubným nádorem v České republice. A v Evropě s tímto onemocněním rovnou vedeme‘.“\nCelý článek si můžete přečíst zde: BLOG MARGIT SLIMÁKOVÉ\nTento text byl zobrazen / vytisknut z webu Svět Homeopatie, s.r.o. (http://www.svethomeopatie.cz) dne 22.9.2021 04:58


Jižní Amerikou na kole - 31.den - Neprožil jsem zrovna klidnou noc - Blog iDNES.cz\n20. 01. 2013 12:37:20\nKolem třetí ranní mne zase probudil křik, řev a ze svého pahorku jsem sledoval divadlo, kterak se navrátilci z diskotéky honí po louce, snaží se navzájem si nafackovat a jejich společné děvče jim to vyvrací..., dokud nezvrací. Vlastně takový klasický celosvětový sport. Naštěstí se vše odehrávalo z dosahu mého apartmánu a já nemusel být vtažen do děje. Co mě ovšem vyvedlo z míry byla třetí hodina ranní, kdy kolem mého otevřeného stanu proběhnul pes, za chvíli druhý a když sem vylezl po čtyřech ven ze stanu, málem mě srazil třetí.. a tak to šlo asi dvě minuty. Poznával jsem některé psy z města a zůstal tak v úžasu, že nejlepší přítel člověka prostě do dvou do rána žebrá ve městě o žrádlo a kouska soucitu a po druhé hodině si navzájem potřepou tlapou a jde se domů, do klidu. Nestál jsem jim ani za pohled, ani za chvilku zastavení či žebrání. Prostě měli po šichtě, tak šli domů. Úžasné!\nNevyspalý, posnídal jsem v příměstském parku staré bolivijské vločky a vyrazil kolem jezera, směr další destinace - Pucón. Celou cestu mi dělala dozor sopka Villaricca a její majestátnost mi brala dech, stejně jako krása jezerní oblasti. Tohle je prostě chilské švýcarsko, se vším všudy a v divočejší estrádě. Do Puconu, jakožto střediska největšího turismu v dané lokalitě, jsem dorazil kolem páté a hned mi bylo jasné, že kolem šesté zmiznu úplně. Tenhle chilský Špindl naprosto praskal ve švech. Myslel jsem, že hlavním lákadlem je jezero a černá pláž, ale omyl! Pukón se stal o tomto víkendu dějištěm Iron manna a byl jediným místem na světě - po Hawaii, kde bylo možné vidět všechny ty známé tváře, které já jsem neznal. Byl jsem i s kolem pozván do centrálního stanu, kde se prováděla příprava kol pro závod a bylo zde možné sehnat poslední možné informace o tom, co si stříknout do žil. Hostesky se vyfotily s mým kolem a servisáci jednoznačně zvedali palec nad robustností mého kola, které vážilo více než jejich montážní stojan i s přívěsným vozíkem.\nDech mi jednoznačně ovšem vyrážely trvalé dotazy kolemjdoucích, zda-li závodím. Napřed jsem to bral jako pokus o jednoduchou bžundu. Když mi ale číšník nechtěl přinést v restauraci café na terasu s tím, že závodníci mají svůj salónek.... pochopil jsem, že rodilý Pucoňan nemá o Ironmanovi ani potuchy, popřípadě se domnívá, že je to závod na kole s co největšíma brašnama. Odjel sem tedy z Puconu, přemýšlejíce nad tím, proč se vlastně i Tour de France nejezdí s brašnama na kole a proč jsou vlastně všichni ti super hrdinové tak rozmazlování. Myslím, že kdyby na Tour vytáhnul Armstrong večer vařič z báglu a Svorada kytaru a zakloktali si pěkně u ohně před uvíznutím ve spacáku, bylo by to veselejší. Moje cesta vedla dál do hor směrem k hranicím Argentiny. Cesta se změnila na kamení a šotolinu a nastaly podvečerní bolivijské časy. Projížděl sem nádhernou krajinou pasoucích se ovcí, koní.... Šipoš alias mistr malířský. Některé z místních květin dosahovaly velikosti stromů, až jsem měl strach, jestli jsem se já cestou nescvrknul. Hlavně blbé lopuchy. Kdo by kdy řekl, že lopuch může mít velikost metrů. Moje máma vždycky říkala, když se ti bude chtít v přírodě kakat, použij místo papíru lopuch. Což je rada, pravděpodobně z války. No je účinná a použil ji každý.... nelžete. Někteří z vás i se zapomenutým střevlíkem na listu. No a já si na tuto poučku vzpomněl při pohledu na tyto giganty, neboť tady z jednoho lopuchu udělal bůh přímo rodinné balení hajzlpapíru.\nPro večerní spaní se mi podařilo najít přímo andělské místo, které by mi záviděl i šéf krkonošského KRNAPU. Sám od civilizace, stáhnul jsem kolo k vodě poblíž vodopádu. Udělal oheň, smyl špínu, uvařil a poslouchal noční řev lesa. Nebylo to občas příjemné a chtělo to kousek odvahy a sebezapření, ale ta krása stála za to....a ty sny! Bože ty sny na takovém místě.....ách!\nAutor: Pavel Kadlíček | neděle 20.1.2013 12:37 | karma článku: 12.51 | přečteno: 455x\n28.11.2021 v 16:15 | Karma článku: 14.94 | Přečteno: 316 | Diskuse


Dámské tričko I love Asphalt 8 Airborne\nDámské tričko I love Asseto Corsa\nDámské tričko I love Blur\nDámské tričko I love Burnout Paradise\nDámské tričko I love DiRT Rally\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Asphalt 8 Airborne). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Asseto Corsa). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Blur). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Burnout Paradise). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love DiRT Rally). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love F1 2019\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love F1 2019). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Forza Horizon\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Forza Horizon). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Forza Motorsport\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Forza Motorsport). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Joe Danger\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Joe Danger). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Mario Kart\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Mario Kart). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Need for Speed\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Need for Speed). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Real Racing\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Real Racing). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Rocket League\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Rocket League). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Traffic Racer\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Traffic Racer). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Trials Evolution\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Trials Evolution). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.\nDámské tričko I love Wipeout\nTričko s potiskem (Dámské tričko I love Wipeout). Tričko má úzký lem průkrčníku ze žebrového úpletu. Tričko má zpevněný ramenní šev a tubulární střih. Tričko řady Classic New se vyrábí standartně v pánské, dámské a dětské variantě. Tkaná páska začišťuje vnitřní část zadního průkrčníku.


Na Chebsku se srazila tři auta, řidič dodávky po vyproštění zemřel - iDNES.cz\n3. května 2017 10:17, aktualizováno 10:17\nTragická nehoda se stala v úterý v podvečer na obchvatu Velké Hleďsebe na Chebsku. Při strážce osobního auta, nákladního vozu a dodávky zemřel jeden z řidičů.\nNehodu tří aut na obchvatu Velké Hleďsebe nepřežil jeden z řidičů. | foto: HZS Karlovarského kraje\nHavárie se stala kolem půl šesté večer na silnici 1/21 ve směru od Chebu na Planou.\n„Řidič dodávky značky Renault vyjel z dosud nezjištěných příčin do protisměru, kde nejprve narazil do levé boční části protijedoucího osobního vozidla Škoda Felicia a následně se čelně střetl s protijedoucím nákladním vozidlem značky Man,“ popsala krajská policejní mluvčí Kateřina Böhmová.\nŘidič dodávky utrpěl při dopravní nehodě těžká poranění, kterým na místě podlehl.\n„Vážně zraněný řidič zůstal zaklíněný v kabině, museli jsme ho vyprostit. Záchranná služba pro jeho transport povolala vrtulník, muž ale vážným zraněním po vyproštění podlehl,“ informoval mluvčí krajských hasičů Martin Kasal.\nOba další řidiči utrpěli zranění, se kterými je záchranka převezla k ošetření do nemocnice, poté byli propuštěni do domácího léčení.\nSilnice zůstala několik hodin zcela uzavřena. Policisté spustili provoz až po 23. hodině. „Kriminalisté se případem nadále zabývají,“ dodala Böhmová.\nTémata: Renault, Chebsko, Velká Hleďsebe, tragická nehoda, Cheb, Kateřina Böhmová, Planá, MAN, havárie, Martin Kasal, Dopravní nehody, Karlovarský kraj, silnice, Škoda Felicia\nU Dolních Niv na Sokolovsku o víkendu zemřel řidič, který nezvládl jízdu na namrzlé silnici. Vylétl s autem ze silnice...


Zjizvená tvář: Remake má svého Tonyho Montanu\nRežisér Antoine Fuqua sice remake Zjizvené tváře nenatočí, rozhodně to neznamená, že by projekt znovuzrození kubánského gangstera upadl v zapomnění. Hlavní role podle nejnovějších informací totiž připadne hvězdě z Rogue One: A Star Wars Story – Diegu Lunovi.\nPřestože se mnoho lidí bude těžko smiřovat se skutečností, že má být natočená nová Zjizvená tvář, je nutné si připomenout, že populární Al Pacinova postava nemilosrdného Tonyho Montany byla už v podstatě remakem. Úplně první totiž byla divadelní hra z roku 1932, v níž byl hrdinou irský přistěhovalec, a až druhým bylo slavné filmové zpracování režiséra Briana de Palmy. V něm byl hlavním padouchem Kubánec, a ani tentokrát nezůstane (co se národnosti týče) „při starém“. Ústřední gangster v novém remaku by měl pocházet z Mexika, a proto se Diego Luna jeví jako velmi vhodný kandidát. Luna za sebou sice nemá role vyložených drsňáků, ale jeho kariérní vzestup a adaptabilita do různých rolí napovídají, že toho má ještě mnoho co nabídnout. Kromě něj však není známo, kdo další z herců by se na natáčení měl podílet. Ale objektivně řečeno právě obsazení role po Al Pacinovi, bylo zajisté největším dilematem.\nRežisér Fuqua, jehož poslední westernový počin Sedm statečných diváky nijak výrazně neoslnil, odstoupil od projektu díky kolizi v rozvrhu natáčení. Jelikož už kývl na spolupráci na pokračování thrilleru Equalizer s Denzelem Washingtonem, musela jít Zjizvená tvář stranou. Produkční tým se tak poohlíží po novém režisérovi, jelikož usilují o to, aby natáčení začalo co nejdříve.\nPředchozí článekDonnie Darko 3 s režisérem původního filmu\nDalší článekTOP 10: Nejlepší filmové trailery ledna


Designové závěsy - nyní se slevou až 70 % | WESTWING\nAfrické závěsyAnglické závěsyAtypické závěsyAzurové závěsy\nDesignové závěsyEfektní závěsyHotové závěsyItalské závěsyKvětované závěsyLněný sprchový závěsMentolově zelené závěsyModrobílé závěsyNámořnické závěsyNeprůhledné bílé závěsyNeprůhledné záclonyNeprůsvitné závěsyPlátěné závěsyPruhované závěsyRůžové závěsySprchový závěs z bavlnyStylové závěsyTlusté závěsyTyrkysové závěsyVyšívané závěsyZatemňovací závěsyZávěsy do dětského pokojeZávěsy na suchý zipZávěsy pro arkýřeZávěsy pro atypická oknaZávěsy pro balkonové dveře a oknaZávěsy pro okna s mřížkouZávěsy pro střešní oknaZávěsy pro velká oknaZávěsy s nastavitelnou délkouZávěsy s řasící páskouZávěsy se stuhouZávěsy ve stylu shabby chic\nZávěs „Carmen”, 140 x 0,5 x 290 cm\nNadčasový design: Závěsy jsou klasika\nDesignové závěsy pro celý domov\nDesignové závěsy dokáží i ze všedního interiéru udělat opravdu stylový skvost. Možností je opravdu mnoho. Vyberte si takové, které budou ladit s vaším vkusem.\nWestwing miluje dobrý design: designové židle, moderní osvětlení a designové závěsy nebo záclony, to jen abychom jmenovali alespoň několik příkladů. Nechte se inspirovat radami našich odborníků na bytový design.\nDesignovou klasiku můžeme nalézt ve všech myslitelných oblastech: designové doplňky do vaší kuchyně, designové koberce pro vaši podlahu i jako dekorace stěny, značkové židle z masivního dřeva, jídelní stůl a samozřejmě nesmíme opomenout ani designové závěsy. Jaký je váš oblíbený vzor? Závěsy s etnickými vzory – dle vlastního výběru? Nebo máte tendenci nakupovat spíše závěsy ve stylu Glamour? Co je ovšem nejdůležitější: Aby si bytový textil mohl zasloužit název „Design“, musí být funkční, nadčasový, lehce udržovatelný a přirozeně estetický. Design je pro většinu z nás velmi důležitý, ať už v módě či interiéru. Od počátku 20. století je u nábytku a doplňků kladen důraz především na funkční aspekt. Dokonalý design je takový, který usnadňuje život svým uživatelům. Forma následuje funkci. Ovšem když jsou tyto dva aspekty vzájemně v rovnováze, pak se jedná o ten nejlepší produkt. Příkladem takových produktů jsou návrhy designérky Eamesové z padesátých let. Co se týče designových závěsů, zde jde především o kvalitu a materiál. Bavlna, len, hedvábí, vlna nebo samet – nakupujte pouze vysoce kvalitní materiály, které splňují požadavky na funkčnost a bezchybný vzhled. Vzory a barvy jsou ale plně na každém z vás, zda budete chtít konvenční závěs nebo designový kousek, který si budou všichni obdivně prohlížet. Nebojte se modré, jako je ta kultovní modrá od Yvese Kleina, nebo zemité červené barvy Marsala.\nDesignové závěsy dodají eleganci nejen vašemu obývacímu pokoji. Snažte se o to, aby každý váš pokoj byl mimořádný. Dodejte eleganci i vaší kuchyni jemným závěsem. Dokonce i vaše koupelna se může proměnit v orientální turecké lázně s designovými závěsy v boho stylu.


Zvířátka - Zvířata - Zvířata na Roatánu - ROATAN.cz\nZvířata na Roatánu\nTéměř každý návštěvník ostrova vyzvídá, co tu vlastně žije za zvířata a jaké tvory je zde možné potkat v divoké přírodě nebo zoologických zahradách. Někteří naši návštěvníci jsou tak zarputilí zoologové, že projdou snad všechny zvěřince a zoo, která zde na ostrově jsou. A není jich málo. Menší či větší klec s papoušky nebo opičkou mají snad úplně všude. Možná jen na policejní stanici a v kostele jim chybí. Zvířata na Roatánu je velmi široké téma. Nejčastěji se cestovatelé ptají, zda zde žije nějaká havěť a případně jaká. Tomuto tématu jsme věnovali samostatný článek. Ryby a rybolov jsou natolik atraktivní, že si také vysloužili naši zvláštní pozornost. Toto povídání je o ostatních zvířatech, budeme se v něm věnovat zejména divoce žijícím savcům, ptákům, trochu i hmyzu a pozveme vás do některých zoologických zahrad a skončíme opět v moři.\nAčkoli se na první pohled zdá, že na ostrově ve volné přírodě žádní savci nežijí, není to pravda. Budete-li ve svém pátrání důkladní a zejména bude-li vám přát trošku štěstí, můžete jich zde potkat více než deset druhů.\nVelice typickým obyvatelem Roatánu je „králík“ aguti. Tento hlodavec zde pobíhá po celém ostrově a zřejmě byl také příčinou současného názvu ostrova. Údajně si ho první námořnici, kteří zde přistáli, spletli s krysou a dali ostrovu jméno Ratan podle anglického Rat, tedy krysa. Dlužno dodat, že zde občas můžete spatřit opravdovou krysu, což možná také souvisí s námořníky, neboť tam, kde někdy zakotvila námořnická loď, tam se často vylodili nejen námořnici, ale z podpalubí také krysy, které je vždy na plavbě doprovázely.\nA když už jsme začali se savci, tak aby byl jejich výčet úplný, nesmíme zapomenout na netopýry. Údajně zde sídlí hned tři druhy. Spatříte je zejména za letu, když si bude na terase vychutnávat klidný večer. Pozoruhodným způsobem je život netopýrů na ostrově spjat s banány. Netopýři jsou milovníci banánů, takže pokud nestačíte banány zavčasu sklidit, udělají to netopýři za vás. I když si trs banánů utrhnete a zavěsíte dozrávat na terasu, je lépe je na noc přikrýt igelitovým pytlem. Netopýři mají mlsné jazýčky, a pokud vám nějaký banán přes noc dozraje, mohlo by se stát, že bude ráno okousaný. Netopýři jsou však dobří hospodáři, a tak se o tuto svoji pochoutku pečlivě starají ještě dříve, než dozraje. Patří totiž údajně k nejlepším opylovačům banánů, lepším než hmyz nebo kolibříci.\nDalším savcem jsou vačice. Toto malé plaché zvíře jsme zde zatím nespatřili. Měli jsme však štěstí na pásovce a na nosála. Někteří místní sice tvrdí, že se nejedná o nosála, ale jde o větší druh vačice, naše krátké setkání však nestačilo na dostatečnou identifikaci. Snad budete mít větší štěstí, až sem přijedete.\nVynechat nelze ani savce, žijící ve vodě. Především jde o delfína skákavého. Při projížďce na lodi po volném moři ho můžete snadno potkat i v hejnech, čítajících několik kusů. Zvědavě vyskakují nad hladinu a chvíli vás mohou i doprovázet. Existují i historické zmínky o výskytu kapustňáka. Toho se však raději vypravte hledat na Floridu, třeba až poletíte domů z Roatánu, vezměte to přes Miami, tam je kapustňáků dostatek. Delfíni show lze vidět v Anthony Keys resortu.\nNepřehlédnutelní jsou toulaví psi. Nejsou sice původními obyvateli ostrova, ale rozhodně už patří mezi zdejší divoce žijíci savce.\nV zoologických zahradách a nejrůznějších zvěřincích mají téměř vždy nějakou opici. Nejčastějším obyvatelem je bělohlavá malpa kapucínská – velmi krotká a velmi zvědavá opice. Volně puštěné malpy mají v Gumbalimba parku. Dávejte si pozor, co není přivázané, to vám ukradnou. Se slunečními brýlemi, které sundali návštěvníkům z hlavy, by si jistě již mohly otevřít obchůdek u cesty.\nNa kvetoucích okrasných rostlinách budete potkávat kolibříka. Tento malinký ptáček, neustále doplňující energii především z červených květů, je nejtypičtějším ptačím obyvatelem zdejších džunglí a zahrad. Pokud si umístíte na terase krmítko, bude vaším stálým hostem. Ptáků zde žije velké množství a z okolních stromů se neustále ozývají nejrůznější druhy ptáků. Pro pozorovatele a fotografy ptáků je to zde hotový ráj. Z těch druhů, které budete potkávat nejčastěji, zmíníme především datla, nepřehlédnutelný je kondor, velmi časté jsou volavky nebo vlhovec. V zoologických zahradách chovají nejčastěji papoušky ara a nádherné tukany.\nNejvětším plazem je zcela jistě aligátor. Nechodí tu však běžně po vesnických cestičkách. Pokud chcete nějakého spatřit, musíte se vydat až do nejvýchodnějších částí ostrova. Největší šanci máte na ostrově Morat, kde je veliká mořská laguna, z jejíž klidné hladiny vždy vyčnívá nějaká ta aligátoří hlava. Dalším velikou ještěrkou je leguán zelený a leguán černý. Jeden z druhů černých leguánů je endemickým roatánským druhem. Ve volné přírodě spatříte zeleného leguána jen velmi těžko, neboť je oblíbenou místní gastronomickou specialitou. Zdejší obyvatelé nám vysvětlili, že černí leguáni se nejedí tak často, neboť jsou velmi užiteční. Prý totiž požírají hadí vejce. Těžko soudit, zda opravdu černý leguán sežere více hadích vajec než jeho zelený kolega, nicméně určitě máte daleko větší šanci spatřit černého leguána ve volné přírodě. Zelené leguány lze pozorovat v počtu několika stovek kusů na leguání farmě.\nZ plazů nelze vynechat takřka domestikovaný symbol Roatánu – mlaskajícího gekona, poskakující prehistorickou příšerku – baziliška, kterému místí obyvatelé říkají monkey lala, a všudypřítomnou krásně zeleně zbarvenou malou ještěrku s názvem anolis modrý.\nNa ostrově žije také více než deset druhů hadů. Jedovatý je pouze jeden a to korálovec roatánský. Je to velmi plachý had a těžko se hledá. Nejlepší obranou proti tomuto plazovi je dobře koukat, kam šlapete. Pokud ho přímo neohrozíte, zcela jistě raději uteče, než by do vás kousal. Potkat můžete i nějakého škrtiče, nejčastější jsou krajty. Netahejte ho za ocas, tváří se u toho naštvaně a zamračeně.\nVýčet plazů zakončíme želvami. Na břehu je asi nespatříte, ale budete-li mít štěstí při potápění, můžete je vidět, jak se pasou na dně mořském, nebo je při plavbě lodí uvidíte, jak se na hladinu vyplavaly nadechnout.\nKromě kolibříků zde přelétají z květu na květ také motýli nejrůznějších barev a tvarů. Do sítěk je dnes už nikdo nechytá, ale „lovce“ s fotoaparátem tu můžete potkat velmi často. Každé roční období zde lze pozorovat jiné druhy motýlů. Odborný výklad vám rádi v motýlích zahradách. Jedna z největších je v parku Mayan eden, kde mají i jedny z největších druhů denních motýlů na světě.\nŽivot na dně mořském\nAčkoli si ryby vysloužili samostatný článek, výčet mořských živočichů tím rozhodně není u konce. Především nezapomeňme na nejrůznější mlže, plže, hlavonožce, hvězdice a konec konců i samotné korály.\nPřipomeňme si pár kapitol z biologie. Mlž má dvoudílnou schránku, která se nazývá lastura (škeble), plž má jednodílnou schránku, zvanou ulita. Krab má klepeta různé velikosti a chodí na stranu. Na Roatánu se z větších krabů vyskytuje zejména modrý krab, kterého můžete spatřit i na souši, a ve větších hloubkách v moři žije krab královský, kterého můžete spatřit většinou jen na talíři. Humr je takový mořský rak s velmi silnými klepety, langusta klepeta nemá, ale má veliká tykadla. A na talíři je také výborná. Dobrou chuť.\nStále objevujeme nová a nová zvířata a nezvládli bychom tuto stránku pořád aktualizovat, takže se s dalšími zdejšími zvířecími obyvateli můžete seznámit v albu na našem Facebooku - Zvířata na ostrově Roatán. Najdete tam i lenochoda Ronalda.


Dámské tričko Neurotická, psychotická, ale velmi sympatická! (Velikost: XL) | Wolken.cz - Nebesky dokonalá trika\nWolken.cz Dámská trička Dámské tričko Neurotická, psychotická, ale velmi sympatická! (Velikost: XL)\nDámské tričko Neurotická, psychotická, ale velmi sympatická! (Velikost: XL)\nDámské tričko Neurotic, Psychotic but very Sympatic pro správné sympaťáky, kteří moc nezvládají napjaté situace. I přes ty jejich skepse je ale musíme mít rádi. Jste sama tak trošku neurotik, nebo ně\nDámské tričko Já nejsem malý, já jsem hobit "I am not short I am Hobbit" šedá\nDámské tričko „Moc sexy pro nebe, moc drsný pro peklo“