LISTOPAD 2014 | http://www.cormierop.cz\nRočník XX, číslo 11. listopad 2014\nObsah: P.Kroupa,Králi vesmíru, TB,Po nejkrásnější cestě, Rostoucí krása modlitby, P.Kroupa,Sv.Kateřině, Nepomíjivost záliby v prožívání krásy, Proměny umění,B,Spasen jakoby ohněm, P.Kroupa, Nevděk,. B,Jen pro ten dnešní den, B,Kde jsou dva nebo tři ve jménu mém, Brněnská Akademie duchovního života ct.Patrika Kužely, osvětimského mučedníka - Mystika lásky, Z.Řezníček,Nemocná dívka, Jsem tkadlec samotář, JJVícha Ofm, Zprávy___________________\nLEHKOST S NÍŽ SVĚTA VŘAVA\nNEŽ TMAVÁ ŽHAVÁ LÁVA\nNAD SEBOU NEUZNÁVÁ\nJEŽ ŽIVOT UROVNÁVÁ\nJEJ OSTNŮ NÁSTRAH\nVŠAK SVOBODU PONECHÁVÁ\nSE OTCI ODEVZDÁVÁ\nDNE Z HROBU SLAVNĚ VSTÁVÁ\nPO NEJKRÁSNĚJŠÍ CESTĚ\nV dnešním světě si názorně ověřujeme, jak roztříštěný, rozostřený a zatemněný je Boží obraz v člověku bez zájmu o čistou Krásu nadsmyslovou. Známe mnoho lidí s přirozeným zájmem o poměrnou krásu světa, která je ovšem přetrvávajícím zbytkem někdejší záliby ve věčné Kráse nestvořené. Zdají se být vyrovnanými, slušnými lidmi, nastrojenými jako ze škatulky, jenže jak strašně toto zdání klame! Jejich život je ošklivě sevřen šedivou všedností, bývá v něm tolik bezbarvé setrvačnosti anebo jiných proudů, slévajících se v jakési lačnosti, který by chtěla ze všeho vytrhnout to nejhezčí, ale nedovede to sladit v souladný celek, takže to vyhlíží uboze. Mnoho lidí jedná pěkně v různých ohledech z přirozeného nadání. Jsou přirozeně mírní, protože jsou třeba i líní, nebo dobrotiví, protože nemají dost odvahy nebo nápaditosti, nebo stateční, protože jsou třeba popudliví. Jiní si zase počínají pěkně z vypočítavosti nebo ze strachu. Mnohým je pak vodítkem zase třeba jen snaha zachovat si uhlazené dekorum a sametově uhlazené způsoby, jenže vraždit se dá i v rukavičkách a kapsářství může dosáhnout podoby skoro umělecké. S vyleštěnými obličeji a libově vytříbenými způsoby se dají páchat i nejodpornější zločiny třeba přímo v parlamentech nebo v bankách. To proto, že ty všechny jejich úkony jsou tak osamocené a ojedinělé, jsou bez vnitřní spojitosti, a především odtržené od ryzí Krásy nestvořené.\nPodobně elegantně ve stylu světa si však počínají i mnohé Boží děti. Zdá se jim, že vrcholem jejich života je určitý počet skvělých, hlavně vnějších, navenek předváděných úkonů. Jejich celý život bývá úplně rozdroben na množství nablýskaných artefaktů či prostě záblesků krásy, protože jim často chybí jednotně prožívaná vtělená ryzí Krása.\nA přesto mají po ruce sjednocující prostředek. Předpokládejme, že žijí v posvěcující milosti. Posvěcující milost rozněcuje v duši pokřtěného ty nejvznešenější ctnosti božské, základní a mravní.\nPosvěcující milostí je nám vlito zaměření, kterým se máme ubírat ke krásné podobě vtěleného Boha, k vrcholné Kráse a snažit se ji co nejhlouběji poznat a co nejkrásněji prožít. Jako Boží obrazy jsme určeni přímo pro Krásu Boží. Poznat ryzí Krásu a jednou ji naplno zakoušet. Pod tímto zorným úhlem má se pak vyvíjet celý náš vnitřní život. Záliba v prožívání ryzí Krásy nám usnadňuje pohotový krásný prožitek a dále to, že kdo krásně žije, ten se stává krásným, a když ne přímo navenek, tak určitě uvnitř ve své nesmrtelné duši, která by ovšem měla ovládat tělo. Záliba v prožívání ryzí Krásy má za účel prožívání nějaké krásy.\nMá dokázat něco krásného, anebo má odstranit něco šeredného, co by překáželo rozvinutí krásy v nás i kolem nás. To je bezprostřední účel záliby v prožívání Krásy.\nAle k čemu je nám platná taková záliba? Proč máme k ní určité uzpůsobení, zvláštní dispozici? Proč je zde ona celá budova záliby v libozvucích, příjemných barvách a kresbách, nahládlých tvarech, líbezných vůních a lahodných chutích? Kdysi dokazoval Francis Galton v knize Dědičnost génia, že se to prostě dědí, jako byli třeba 3 skladatelé Bachové, 3 Štraussové, 3 Breughelové, 2 Cranachové, nebo třeba 2 Winterhalterové, jenže kde se to vzalo hned u toho prvního, a proč? Jean Maria Guyau v díle Umění z hlediska sociologického tvrdí, že příčina je v přirozeném společenském založení člověka, která ho vede, aby druhým názorně sděloval své libé pocity z nějakých prožitků, a že tedy umění následkem toho působí směrem ke sblížení lidí a celých národů. Toho si všiml už Platon, že umění, zejména hudba a básnictví zjemňuje lidské mravy. Proto chtěl, aby se v jeho dokonalé obci vzdělávali lidé pomocí umění. Později to promyslel a uplatnil ve výchově psycholog Herbert Read. Výsledek však byl žalostně ubohý. Dětské malby mu sice pomohly nahlédnout do duše dětí, ale děti se tím nijak nepolepšily. Spíše se často ukázalo, že taková výchova umění vedla sice k různým způsobům jejich zjemnění, ale posléze i k změkčilosti, ba i zvrácenosti.\nAni společné sdílení krásy ani krása jednotlivce nejsou samy vyčerpávající odpovědí na otázku, kde se bere sama naše záliba v poznávání a prožívání krásy, a odkud se berou přísné požadavky řádu krásy. Bez uznání krásného obrazu v lidském stvoření, který míří k svému dotvoření v podobě otcovsky zosobněné Krásy nestvořené, není žádné vyčerpávající rozumné vysvětlení. Vysvětluje se tím i sama přirozená společenská povaha člověka jako krásného obrazu zaměřeného k podobě otcovsky zosobněné ryzí Krásy, z níž vychází podruhé tatáž nestvořená ryzí Krása synovská, a z oboustranně krásného vztahu otcovského a synovského vychází potřetí osobně Duch téže ryzí Krásy. Přitom nám jde o to objasnit společenské založení člověka, které může odrážet krásu vnitřního života mezi Otcem nebeským, Synem Božím a Duchem svatým.\nKdo zná blíže zálibu v prožívání hudební krásy, nebo v prožívání malebné krásy, či v prožívání krásy plastické, tak shledá, že jedna souvisí s druhou a že jedna je druhou podmíněna. Jedna vyžaduje druhou a všechny se vzájemně doplňují. Doplňují se v nádhernou, velebnou skladbu. Výš a výš se tyčí vrchol budovy krásných zálib jako velkolepá katedrála. Všechny krásné záliby směřují k dosažení prožitku krásy nebo k ochraně krásy. Mají pak tyto krásné záliby uváznout v ryze přirozené kráse? Anebo se ptejme skromněji, mají se tyto krásné záliby otáčet jen kolem člověka nebo mají vyšší účel?\nJestliže náš rozum poznává ryzí Krásu nestvořenou, která je dokonalejší než krása stvořených věcí, hned je mu jasné, že se má-li rozum snažit o poznání této nejvyšší Krásy, pak i vůle musí směřovat k prožívání této ryzí Krásy. A je to právě záliba, která usměrňuje vůli k dalšímu poznávání a prožívání ryzí Krásy. Je-li nám tedy rozumem představena nejvyšší Krása ryzí, musí se k ní povznášet i vůle.\nTo platí už v řádu nadpřirozeném. Co však by se lidský rozum sám neodvážil hledat, to je skutečnost naší svaté víry, že smíme s touto nejvyšší a ryzí Krásou, jež nám rozum přirozený už představuje, vejít do styku docela důvěrného a blízkého. Od křtu svatého jsme Božími dětmi a dědici Ježíšovy vtělené ryzí Krásy nestvořené. Proto má vůle usilovat o prožití této Krásy. Proto mají naše krásné záliby, jež uskutečňují touhu vůle, vyšší úkol uvést nás do prožívání této nesmírné Krásy za hranicemi našich smyslů.\nZáliba v přirozené kráse v nás poněkud upevňuje naše uzpůsobení k prožívání krásy. Tak můžeme dosáhnout přirozené dokonalosti. Jenže nás to nedovede přivést za hranice naší přirozenosti. K tomu je potřeba hrdinství, které přesahuje meze naší přirozenosti. A tady nastupuje působnost zvláštních darů Ducha čisté Krásy, pokorně vyprošovaných od ryzí Krásy nestvořené. Teprve, když se zkrášlující dary Ducha sv. spojí s naším zálibou v kráse, projeví se to blahoslavenstvím, a když to s Boží milostí uneseme, dostaví se hrdinsky nezdolná krása jako plod darů Ducha svatého.\nProžitek nadpřirozené Krásy spojuje člověka se samou ryzí Krásou. Proto je tato krásná zkušenost zdrojem nového, vyššího snažení naší krásné záliby. Je planoucí pochodní a živícím ohněm celého boje o nejvyšší Krásu.\nProžitek nadpřirozené Krásy přináší člověku nejkrásnější zdokonalení. Připoutává nás totiž nejkrásnějším způsobem k nejkrásnějšímu předmětu, k nejkrásnější bytosti, kterou je Bůh, čistá Krása. Ryzí Krása je přijata do zkušenosti Božího dítěte, ale ne jen jako zvenčí dodaná ilustrace, nýbrž vnitřně a životně. Není v nás ryzí Krásou umrtvenou. Není v nás jako nějaké cizí těleso, jež se nemůže včlenit do naší životní zkušenosti. Sama ryzí Krása nestvořená nás učinila účastníky své nadpřirozené podstaty. Proto k ní můžeme růst podle krásné podoby Boží až k živému veraikonu, k živému obrazu Božímu v nás. Proto také můžeme žít ryzí Krásu a podle ryzí Krásy a v ryzí Kráse.\nOno tajemné propojení se krásně projevuje, a to vyjádřením prožitku účasti na ryzí Kráse. Svrchovaná Krása nás při jejím prožívání spojuje se samotnou touto čistou Krásou. Zastavme se u toho, abychom odtud nahlédli do velikosti čisté Krásy za hranicemi smyslů a do způsobu, jak žít v duchu této ryzí Krásy, jak podle ní zařídit celý svůj život, aby byl souladnější a také tvořivější.\nMáme-li dosáhnout té nejkrásnější životní zkušenosti, jaká nepomine, tak si musíme oblíbit ryzí Krásu nestvořenou nade všechny krásy světa. Tak nabývá každá naše záliba v kráse hlubšího významu. Prožitek ryzí Krásy zdokonaluje krásný obraz Boží v nás a povznáší nad veškeré krásné výtvory umělců.\nJsme povoláni k tomu, abychom v životě poznávali ryzí Krásu nestvořenou a snažili se ji už v tomto stvořeném světě zažít tak, jak to je zde možné jednomu každému dle jeho nadání. Proto světec jedná v jádru svého počínání jinak, než člověk bez zájmu o ryzí Krásu nestvořenou. Mírní se v příjemných požitcích světa, ale ne tak vypočítavě jako světák, nýbrž z úplně jiného důvodu. Ne pouze proto, aby si třeba přejídáním neublížil na zdraví, ani proto, že to snad není společenské strhnout jenom na sebe nesmírnou řadu příjemných požitků s ohledem na ostatní lidi, nýbrž především proto, že mu takový požitek není posledním cílem. Nestvořená ryzí Láska ovládá s otcovskou starostlivostí Boží obraz v něm nadpřirozenou Krásou. Protože vyhledává ryzí Krásu nestvořenou, neoddává se zaslepeně libým požitkům tělesným. Nenachází v nich poslední cíl. Ví, že kdyby se lehkomyslně oddával takovým požitkům, že by tím urážel samu ryzí Krásu, že by dával před ryzí Krásou přednost krásám věcí poměrně nicotných a pomíjejících, jež mohou být jen v nějaké míře dovolenou posilou nebo odměnou za jiné, vážné povinnosti a oběti.\nTím se dostává velké síly a hybné páky jeho pokroku v prožívání ryzí Krásy.\nJaká to má být krása? Předně poznaná, dále prožívaná, a nakonec i tvořivá. Musíme často kontrolovat, jak naše prožívání ryzí Krásy nestvořené roste nebo zda se neumenšuje.\nKdekdo chce krásné zážitky, které by ho nic nestály a daly by se snadno pořídit. Většinou si ani neuvědomuje krásu Božího obrazu v sobě, ani ryzí Krásu jako cíl, k němuž je člověk přirozeně zaměřen. Domnívá se, že nikdo nemá právo vytrhovat ho z té nejnižší roviny lehce a snadno dostupných příjemných požitků, kterým se oddává. Zdá se to být pohodlné. A také jisté. Ano, zajistí to zde třeba na delší dobu člověku polovičatost, ubohost v bezbarvém a monotónním životě. Proto dnes postrádáme velké Rembrandty, nadšené florenťany Michelangelova rázu, Beethoveny či fra Angeliky.\nStanovme si nadpřirozenou Krásu nestvořenou za vrcholný cíl, mající ovládnout celý náš život, dát smysl našim zálibám, nový podnět, nový vzlet a ihned se nám otevřou úžasné obzory.\nJakmile vtělená ryzí Krása ovládne naše činy, potom každý čin nabývá nesmírné hodnoty, každý náš čin nabývá krásy.\nJe to tak prosté. Stačí čistě prožívat ryzí Krásu, a znovu a znovu se jí oddat a obětovat, nechat se proniknout touto Krásou a naše záliba v Kráse všechno pozlatí. Vždyť ryzí Krása nestvořená a vtělená má na to také výsostné právo. Proto je moudré, když uplatňujeme svou zálibu v ryzí Kráse, a když v ní necháme zvítězit samu tuto vrcholnou Krásu.\nŽivot v čisté Kráse nestvořené, život, v němž každý úkon a každý tep srdce rozjásá naše krásné prožívání vtělení Krásy Ježíšovy, je rychlým, závratným výstupem k prožitku ryzí Krásy. Taková je růžemi pokrytá cestička sv. Terezie Ježíškovy nebo cesta bl.Hyacinta M.Cormiera, cesta třeba drobných krásných zkušeností a drobných prožitků nadpřirozených artefaktů, ale i každodenních drsných obětí pro Krásu, cesta velkých zážitků Krásy skryté v šedi všedních dnů, jež dává všem krásný život a jež umocňuje všechny naše krásné zážitky na nekonečnou, protože ryzí Krása je samotný Bůh a ten je nekonečný. TB\nSVATÉ KATEŘINĚ ALEXANDRIJSKÉ\nPATRONKO MUDRCŮ, SNOUBENKO KRISTA,\nPO MATCE PÁNĚ NEJMOUDŘEJŠÍ Z ŽEN,\nJAK MOŘE SVOBODNÁ, PRO DUCHA PŘÍSTAV,\nNEDALAS PŘEDNOST MODLÁM PŘED KŘÍŽEM.\nŽASL BY CÍSAŘ, KTERÝ TĚ K NIM NUTIL,\nK JAKÉ SLEPOTĚ DOTÁPAL SE SVĚT,\nKOLIKA MODLÁM DNES SE KLANÍ S CHUTÍ,\nO PRAVDĚ BOŽÍ TOUŽÍ NEVĚDĚT.\nMILOSTNÁ VÁZO PRO KVĚTINY RÁJE,\nNA TEBE NEPLATILY NÁSTRAHY,\nPŘIJALAS DESATERO ZE SINAJE\nJAK VICHR DO PLACHET SVÉ ODVAHY.\nNEŽ SKROMNĚ PŘIZNÁME SVÉ SLABÉ SÍLY,\nNEŽ PŘEKOVÁME MEČE DO PLUHŮ,\nNEŽ BÍLOU KRAJKU UHÁČKUJE PŘÍLIV,\nROZHODNĚ STOJÍM O TVOU PŘÍMLUVU.\nROSTOUCÍ KRÁSA MODLITBY\nVzestup záliby v prožívání ryzí Krásy za hranicemi smyslů je provázen vzrůstem našeho vyhledávání této Krásy nestvořené a zajišťování trvalosti prožitku této Krásy, a to se děje prosebnou modlitbou. Čím více se povznášíme k prožívání čisté Krásy nestvořené, tím víc nám přestává pomáhat dosavadní začátečnická modlitba. Připadá nám těžkopádná, křečovitá a strojená, pomalá a obtížná. Rádi bychom jediným vzletem dosáhli zážitku svrchované Krásy a setrvali při něm v pokojném přebývání jako Marie naslouchající u nohou Páně. A čím víc se blížíme k prožívání čisté Krásy, tím víc se dostáváme do přímého vlivu této vrcholné Krásy, a s naším rostoucím poddáváním se této Kráse nestvořené, se zmenšuje také naše vlastní přičinlivost při této zapojenosti.\nPrávě tady nám vyniká rozdíl mezi začátečníky, pokročilými a dokonalými. Vlastní přičinlivostí zapojená modlitba při vyhledávání prožitků skryté ryzí Krásy ustupuje působení samotné této Krásy nestvořené, až dosáhne toho mystického stupně, kdy se Boží dítě a jeho schopnosti zdají být zcela pod vlivem ryzí Krásy. Větší věrnost krásného Božího obrazu v nás při přibližování se k podobě samotné nestvořené Krásy, přivádí větší milost a se vzrůstem milosti vzrůstá pozvolna trpnost našeho zapojení.\nPodle toho rozděluje sv. František Saleský vnitřní modlitbu na rozjímavou a nazíravou. Rozjímavá je pořád ještě složitá, nazíravá je prostší. V rozjímavé modlitbě si krok za krokem vyprošujeme, abychom úkony rozumu a vůle dospívali k poznání krásy a posléze k jejímu prožívání, v nazíravé modlitbě se už přímo vrháme vstříc poznání a prožívání krásy. Samozřejmě i pak jsou různé stupně zjednodušení. Jsou závislé na naší velkodušnosti a ochotě nechat v sobě zapůsobit krásu Ducha svatého za hranicemi našich smyslů, a ze strany ryzí Krásy to závisí na milosti, kterou nám tato Krása nestvořená dopřává.\nTato cesta vnitřní modlitby od rozjímání až po nejvyšší stupně vlitého nazírání je řádnou cestou pro každého. Každý ji může nastoupit a dojde po ní tak daleko, kam až se dá povznést ryzí Krásou. Z lidské strany je velmi žádoucí tuto cestu znát, aby každý vystihl pravý čas, kdy ho svrchovaná Krása začíná k sobě povznášet.\nKdy nastává přechod k vyšším stupňům vnitřní modlitby?\nJako se při tělesném dospívání prochází rozvojovou krizí či zkouškou, tak duchovní dospívání předpokládá podobnou zkoušku tehdy, kdy je třeba se vzdát ošklivosti hříchu a vymanit se z jeho vlivu. To je první obrácení, kdy se člověk vcelku vydává od svůdné krásy stvořených věcí k ryzí Kráse nestvořené, ale není v tom důsledný. Doba přechodu z tohoto období k větší dokonalosti vyžaduje další, hlubší a pronikavější obrácení, kdy je třeba projít další rozvojovou krizí. Vyváznout odtud vyžaduje úplně se odtrhnout od veškeré krásy stvořeného světa a zbavit se i nejmenší závislosti na prožívání této poměrné krásy. Boží dítě má jasněji a velkodušněji dokázat, že je schopno i velkých obětí, bude-li jich třeba na cestě k prožívání ryzí Krásy nestvořené, zvl. že je ochotno obětovat svou zálibu ve smyslové kráse a ve všem příjemně lahodícím lidskému tělu.\nSv. Jan od Kříže (Výstup na horu Karmel) a také sv. Terezie (Hrad nitra) uvádějí tři známky k objasnění této zkoušky prožívání krásy. „První... vidí-li, že už nemůže rozjímat a přemítat obrazivostí a ani z toho nezakouší libost, jako dříve... naopak nachází vyprahlost v tom, nač dřív upínal mysl a čerpával z toho občerstvení. Ale pokud bude čerpat občerstvení a bude moci v rozjímání přemítat, nesmí ho zanechat, ledaže se mu duše ponoří v pokoj a klid, o kterém je řeč ve třetí známce“. Tento okamžik, kdy má duše pokročit dál, je důležitý a zpravidla rozhoduje o celé její budoucnosti. První známka by ovšem nestačila, protože nechuť k rozjímání může být i výrazem lenosti, pohodlnosti, změkčilosti, vyprahlosti a duchovni únavy, které se objevují.\nDruhá známka je to, když vidí, že nemá žádnou chuť ani sklon obracet obrazivost nebo smysl k jiným věcem. Ne že by k nim nezalétala, ale duši netěší se k nim obracet“. Na počátku ji těšilo střídání myšlenek, nyní jí to překáží. Netouží po střídání, nýbrž po klidu. A tato touha je stále mocnější, takže rozjímání, které jde do podrobností a všímá si jednotlivostí, je stále únavnější a stále méně těší. Duše nachází zálibu v jednoduchém a přímém pohledu.\nTřetí známka“spočívá v tom, že duši těší, když je sama s pozorností, obrácenou k ryzí Kráse, bez jednotlivostní úvahy, ve vnitřním pokoji a odpočinku a bez úkonů a činnosti schopností paměti, rozumu a vůle, alespoň pokud jsou přemítavé tj. pokud přecházejí /usuzováním/ z jednoho ke druhému, nýbrž s pozorností s povšechným poznatkem, bez poznání jednotlivostí“. Duši se prostě začíná trpně odhalovat ryzí Krása, jako světlo oku, když se mu otevře. A to může očekávat každá duše, která je ochotná se připravit velkodušnými oběťmi a odříkáním na jeho přijetí.\nTěm, kteří jsou podle uvedených známek zváni ryzí Krásou výše, dává sv. Jan tuto praktickou radu: Ať se naučí dlít v trpělivé pozornosti obrácené k ryzí Kráse, a nechá přitom rozum v nečinnosti, když nemůže rozjímat, třebaže se jim zdá, že lenoší. Neboť tam se jim znenáhla a velmi brzy vleje do duše krásné spočinutí a blaživý pokoj s obdivuhodnými a vznešenými poznatky o ryzí Kráse. A zdá-li se jim, že lenoší, ať si uvědomí, že nedělá málo, kdo uvádí duši v pokoj a klid.\nV době, kdy se toto děje, se nesmí zcela opustit rozjímání. Nadpřirozená usebranost je dar: můžeme ho s pevnou důvěrou očekávat, když se vzdáme všeho, co vzdaluje od prožívání ryzí Krásy. Proto dlužno zůstat u rozjímání tak dlouho, dokud nás ryzí Krása nestvořená nepozvedá výš a ještě potom se k rozjímání vracet, kdykoliv duše vidí, že není dost zaujata patřením na čistou Krásu a soulad pocházející od ryzí Krásy.\nChvíle nazírání bývají zpočátku jen přechodné. Proto je třeba se stále znovu vracet k obtížnější modlitbě rozjímavé, jakmile pocítíme, že okamžiky nazírání přešly. Jen pozvolna se nazírání stává zálibou v ryzí Kráse, a dokud se jí nestane, je nutné se vracet k rozjímavé modlitbě. Ostatně i později se často k nazírání přechází od rozjímavé modlitby.\nJednotlivé stupně nazíravé modlitby podle sv. Terezie:\nModlitba citů: Předpokládá obyčejně zvláště ve svém začátku opět rozumovou úvahu /rozjímání/. Ta má zapálit srdce. Čím víc duše pokračuje, tím kratší úvahu bude potřebovat. Bude-li horlivá v pěstování vnitřní modlitby, postačí později, aby si živě představila či uvědomila krásný předmět úvahy a cit vůle okamžitě vzplane mohutným plamenem. Tato modlitba tedy zjednodušuje činnost rozumu a dosazuje na jeho místo citové vzněty duše. Ta už netouží po nových poznatcích, ale po projevech touhy, klanění a naprostého oddání se ryzí nestvořené Kráse, kterou Boží dítě sleduje.\nZjednodušování v modlitbě citů se děje zmenšováním počtu jednotlivých citů a prohlubováním jednoho z nich. Touha, obdiv, úcta, klanění, lítost, uznání naší slabosti, oddanost a touha se postupně upínají v jeden jediný živý cit, který je pro duši silou, pozvedající nad šedivou pozemskou všednost a spojující s věcmi božskými.\nTato modlitba těsně souvisí s odevzdaností do ryzí Krásy Boží, takže ji někteří učitelé duchovního života nazývají modlitbou odevzdanosti. Tím ovšem není řečeno, že cit odevzdanosti musí být v této modlitbě jediný.\nDo této modlitby se dostane mnoho duší, ale málo jich vytrvá a proto i postoupí dál. Zvláště nižší formy bývají časté, skoro pravidelné u těch, kdo pilně a soustavně rozjímají. V každém údobí modlitby je cit mocnou vzpruhou a nejschůdnější cestou k prožívání ryzí Krásy Boží. Duchovně žijící Boží dítě, které vykročí na cestu této modlitby, se má snažit, aby se tato modlitba stala stavem jeho duše. K tomu má směřovat veškerá jeho duchovní činnost. Nejen v modlitbě, ale i v práci, na procházce, na veřejnosti, se jeho vůle zaměřuje na prožívání ryzí Krásy, projevy obdivu, diků a proseb. Tak vzniká stav stálého zakoušení, které je vždy znovu obnovováno, kdykoliv bylo nutnou povinností ve světě přerušeno. Zvláště před Nejsvětějším Srdcem Ježíšovým v bohoslužbě prvních pátků v měsíci se cítí duše k této modlitbě podněcována, kdy vylévá své srdce před tváří této pokladnice veškerého vědění a umění.\nTakové modlitby dosáhli všichni svatí a všechny duše, které neustaly ve snaze prožívat ryzí Krásu nestvořenou. Vnitřně se modlit, oddávat se jí, obětovat jí vše, vypovídat jí o pracích, o hříších i touhách, o plánech a o všem, co zaměstnává našeho ducha. Hledat u ní útěchu, odpočinek. Navození tohoto stavu předpokládá nejen vytrvalost v zálibě v poznávání a prožívání ryzí Krásy, v úsilí o podrobení nižších sklonů duchu a věrnost v naslouchání vnitřnímu vnuknutí, ale i vstup na vyšší stupně modlitby. Proto je třeba tyto stupně znát.\nModlitba usebranosti: Duše se postaví do přítomnosti ryzí Krásy a ponoří se do krásného předmětu rozjímání. Po krátké a povšechné úvaze, která ji dá jakoby vidění krásy, o které uvažuje, zakouší duše velmi sladký, třebaže ještě slabý a přechodný pocit, že ryzí Krása je přítomna. Pozornost, doprovázená a podporovaná velmi vroucími city, se upíná na vznešenost čisté Krásy nestvořené, zatímco vůle se pokojně oddává velmi krátkým a obsažným vznětům prožitku krásy.\nTento pocit přítomnosti ryzí Krásy Boží není plodem naší obrazotvornosti ani rozumu. Je to odměna, kterou sama ryzí Krása osobně štědře uděluje duši vznícené touhou po prožívání ryzí Krásy a horlivé v usebrané modlitbě.\nModlitba usebranosti všechno zjednodušuje: z přemítavého myšlení činí prosté nazírání, z přemíry citů prostý, tichý vznět prožitku krásy a z mnoha předsevzetí velikou touhu dokonale zažít ryzí Krásu nadpřirozenou. Právě touto silnou touhou plní duši, třebaže by i neskončila přesným a určitým předsevzetím jako rozjímání, touhou vždy, všude, za všech podmínek a okolností prožívat čistou krásu nadpřirozeného řádu.\nK tomu lze dospět nikoli kýčovitě vyumělkovaným, až ošklivě křečovitým vynucováním, nýbrž věrností v prvních stupních modlitby. Obyčejně se tak děje až po dlouhé době, po mnoha letech vytrvalého rozjímání. Čím uzavřenější kdo vede život, tím spíše to lze očekávat, tím spíše uslyší vnuknutí: Příteli, postup výše! K této modlitbě lze jistě snáze a rychleji dospět v kontemplativním životě v klidném ústraní než v hluku a lomozu světa. Hodně záleží na každém jednotlivci a na jeho stálé snaze o usebranost mysli.\nZ uvedeného plyne, že jsou marné všelijaké pokusy falešných mystiků, dostat se přirozeným soustředěním k prožívání ryzí Krásy nestvořené. Bohužel, jsou tyto směry hodně rozšířeny ke škodě duší. Přirozené soustředění, získané duchovním výcvikem třeba jógy, může sice přivést k nějakému ztišení lidského nitra, ale to nemá nic společného s nadpřirozenou modlitbou, v níž duše prožívá přítomnost ryzí Krásy a těší se z ní. Přirozenými cestami k tomu prostě dospět nelze.\nTaké modlitba usebranosti nebývá bez obtíží. Nejednou se duše obává zahálky, když přeruší úvahy rozjímavé modlitby. Je to ovšem zbytečná obava, protože dokonalost modlitby se nesmí hodnotit podle počtu úkonů. Ryzí Krása nestvořená je úplně jednoduchá. Čím víc se blížíme k jejímu poznání a prožívání, tím víc odkládá modlitba svou počáteční složitost a zjednodušuje svou činnost. Proto ji unavuje složité uvažování a bylo by nerozumné zůstat u něho. Když sama ryzí Krása k sobě přímo táhne, tak jsou jakékoli složité úvahy zbytečné. Stačí jen chtít poznávat a prožívat ryzí Krásu.\nSama se dostavuje jako paprsek světla a blaživý prožitek, když je duše připravena čistou Krásu nestvořenou prožívat. Nejbližší přípravou je ovšem rozjímání o kráse běžných věcí. A úvaha má pokračovat tak dlouho, dokud se duše necítí povznášena k sladkému odmlčení se a pokojnému vhledu. Ale stejně se pak nesmí bránit tomuto klidu a zbavovat se ho násilným nucením přemítavého rozumu a obraznosti k činnosti. Vše musí být pokojné a samovolné. Nesmíme ryzí Krásu nutit, aby nám vydala, nač ještě nejsme připraveni, ani odmítat její dar, když nám ho nabízí.\nPsychologický stav duše v modlitbě usebranosti lze krátce vyjádřit takto: touha po poznání ryzí Krásy, snaha prožívat ji a cítění její přítomnosti.\nTouha po poznání a prožívání je jakoby přípravou. Boží dítě prostě touží po chvílích usebranosti, jelikož touží po svrchované Kráse. Duše se tím uchovává v čistotě a vzdaluje ode všeho, co by ji mohlo poskvrnit hrubým požitkem světské krásy. Až se ryzí Kráse nadpřirozené zalíbí, tak k sobě přitáhne Boží dítě a dá mu okusit svou krásnou přítomnost. Duše ovšem nezůstává v nečinnosti, ale pokračuje v rozjímáních a prosbách.\nSnaha po poznání a prožívání čisté Krásy se projevuje tím, že si úvahami a obrazotvorností představuje ryzí Krásu jako přítomnou, a odevzdává se jí. Odevzdanost je právě vynikající způsob, jak si zpřítomnit ryzí Krásu. Jsou i jiné způsoby, jako třeba myšlenka apoštola Pavla, že jsme Božím chrámem. Přesto odevzdanost je nejdokonalejší prostředek a kromě toho nejvíc posvěcuje a utěšuje. A sama čistá Krása Boží jistě takovou snahu odmění.\nZakoušení přítomnosti čisté Krásy je už vlastní stav modlitby a zároveň i odměna za věrnost. Boží dítě dostává jasný pohled na všechnu pomíjející krásu světa i sebe. Proto snadno opouští tuto krásu světa i sebe, třebaže dříve k tomu možná lnulo. Poznává, že jedině čistá Krása nestvořená zasluhuje být prožívána a krásně oslavována.\nV životě světců se s tím často setkáváme: s okamžiky, kdy se všeho vzdali a zvláštním způsobem přilnuli k čisté Kráse nestvořené. A všechny dary, které ryzí Krása spojuje s nazíráním, oslabují v nás pocit pýchy, protože nás přivádějí k větší pokoře a odevzdanosti.\nTaké tato modlitba, byť značně vysokého stupně, má ovšem mnohdy své roztržitosti. Nejčastěji sice bývá klidná, ale někdy je spojena s vyprahlostí, je bez chuti, roztržitá. Ale i tak má svou krásnou hodnotu, jako každé modlitba, které činí Boží dítě pokornějším, odpoutanějším ode všeho, lépe vyzbrojeným k boji o prožívání krásné oslavování ryzí Krásy nestvořené.\nZískané nazírání je prosté patření na krásu, ať přirozenou či nadpřirozenou. Není to tedy jen nazírání nadpřirozené - náboženské, ale může být i přirozené – umělecké.\nNaše poznání krásy přirozeně postupuje tak, že od krásy jedné věci přechází ke kráse jiné věci úvahou a přemítáním. Je to zdlouhavá cesta pomalého srovnávání a usuzování. Člověk vychází od krásy známé věci a snaží se srovnáváním toho, co zná, poznat i to krásné, co ještě nezná nebo známou krásu upřesnit, poznat z více stran, dokonaleji ji proniknout. Teprve po namáhavém a vytrvalém postupu dospěje k poznání, v němž vidí jedním pohledem všechny ty stupně, po nichž k ní dospěl, i všechny prostředky, pomocí nichž se k tomu dostal. A ten pohled potom jistě blaží.\nPodobně se přirozeně postupuje i při tvorbě krásného díla. Umělec, který v mysli pojal krásné dílo, vidí je a jediným okamžitým vhledem je přehlédne ještě dřív, než je vytvoří, aniž uvažuje o podrobnostech, protože je má v mysli už dříve než dospěl k celkovému obrazu. A ten nyní zná, hledí na něj a vidí v něm i všechny podrobnosti.\nKdyž toto přirozené nazírání umělce přeneseme na pole nadpřirozené, kdy mu jde o ryzí Krásu nestvořenou, tak se dá mluvit o vyšším stupni vnitřní modlitby. Přirozené nazírání se opírá jedině o světlo rozumu. Nadpřirozené nazírání předpokládá osvícení víry nebo i zvláštní zásah milosti a darů Ducha svatého.\nSv. Terezie považuje toto nazírání za nejvyšší stupeň získané modlitby člověka. Nicméně také toto nazírání je také ještě jen jistým stupněm, po němž lze vystoupit výš, až tam, kam nás povznese sama ryzí Krása nestvořená.\nNEPOMÍJIVOST ZÁLIBY V PROŽÍVÁNÍ KRÁSY\nZmínka o nepomíjivosti láká i ty, kdo nevěří v samu nesmrtelnost duše. Nesmrtelnost svého díla vyhledává vědomě nebo podvědomě každý, umělec pak obzvláště, protože myslí na své slavné dílo. Horatius píše o svých Ódách: Exegi monumentum aere perennius - „Postavil jsem (si) pomník trvalejší než kov“ (III.30.1). Zato křesťan, prožívající v Kristu vtělenou ryzí Krásu nestvořenou, má zajištěnu nesmrtelnost každého svého díla, a to i když se mu daří jen trochu. Tato stránka prožitku nesmrtelné ryzí Krásy by se zdála dopuštěna kvůli zbytkům sobectví v člověku, nicméně je to skvělá stránka prožitku ryzí Krásy nesmrtelné. Působí, že se sám lidský tvor nemusí tak závratně stydět před ryzí Krásou nestvořenou. Vždyť Boží obraz v člověku byl stvořen pro podobu Boží, tedy pro samu nestvořenou Krásu.\nNesmrtelnými nás a naše díla činí naše zásluhy o prožívání ryzí Krásy a její oslavení. Možná to někomu to zní dost kupecky. Nicméně to není výsledkem vypočítavosti, nýbrž je to oslavou a chválou prožívané ryzí Krásy nestvořené. Spasitel sám říká: „Nehromaďte si poklady na zemi, kde je rez a mol kazí a kde je zloději vykopávají a kradou, ale hromaďte si poklady v nebi, kde je ani rez ani mol nekazí a kde je zloději nevykopávají a nekradou. Neboť kde je tvůj poklad, tam bude i tvé srdce“ (Mt6, 19-21).\nBohu je vlastní ryzí Krása, kdežto krása stvořených věcí je účastí a podílem na ryzí Kráse. Aby mohl dávat a jeho dary aby nás nezatěžovaly, dal nám právo na své dary. Ne právo dělníků, vydělávajících si na obživu, nýbrž právo dětí v nejhlubším smyslu.\n„Jsme-li dětmi, jsme i dědici,“ píše apoštol Pavel (Řím 8,17). Sama ryzí Krása nestvořená nás upravuje tak, že jsme uzpůsobeni pro zálibu v poznávání a prožívání ryzí Krásy. Tím nás povznáší do nadpřirozeného řádu krásy. Svými pracemi a oběťmi po ryzí Krásu rosteme, stáváme se stále dokonalejšími průkopníky a spolutvůrci hájemství krásy. Protože však tento vzrůst a toto zdokonalování hájemství Krásy v nás je nad naše síly a výkony, proto nás sama vtělená nestvořená Krása Ježíšova nenechává osamocené v tvorbě a obětech. Připojuje k nám inspiraci. Tak se naše tvorba, dílo a oběti stávají záslužnými. Nejsou přednostně záslužné pro naše štěstí, které nás blaží uvnitř, nýbrž tím, že se působnost vtělené Krásy nestvořené spojuje s naší tvorbou či obětí, takže nás její výkonnost povznáší výše. Čím lepší dílo a větší oběť, tím lepší a vydatnější je spojení působnosti vtělené Krásy nestvořené s naším krásným výkonem. Tím více se stáváme spolutvůrci hájemství Krásy, tím hlubším se stává naše krásná záliba, tím více prožíváme čistou Krásu nestvořenou. Vlastně, hlavně a především nabýváme zásluh proto, abychom směli tuto nestvořenou Krásu ještě více a ještě důvěrněji prožívat a krásnou tvorbou oslavovat, ještě víc prožívat její krásnou přítomnost hrdinským způsobem.\nTady neplatí žádný povrchní kupecký názor na zásluhy za krásné dílo jako na nějaký mrtvý kapitál, se kterým se jednou shledáme a budeme bohatými, kdežto nyní zůstáváme ještě chudáky. Zásluhy jsou výslednicí a požadavkem tvořivě prožívané záliby v prožívání ryzí Krásy. Kdo by chtěl naplno prožívat vtělenou čistou Krásu a nevěnoval by pozornost svým zásluhám pro věčné hájemství Krásy, mýlil by se.\nZásluhy nás i naše krásné dílo činí nesmrtelnými pro věčné hájemství Krásy. Ovšem dlužno připomenout také to, že ve věčném životě bude tím větší blaženost, čím větší je bohatství zásluh. Ale to jaksi nepřímo, odvozeně. Především zásluhami jsme nesmrtelní proto, že svými záslužnými skutky stále rosteme jako živé krásné obrazy Boží, abychom byli živé veraikony, tedy stále věrnější obrazy k podobě ryzí nestvořené Krásy, Nesmrtelné, Věčné, Nejskvělejší, takže živá osobně vtělená čistá Krása Ježíše Krista v nás víc více poznává a prožívá sebe samu.\nTeologická úvaha potvrzuje tento rozbor už pouhým výčtem podmínek, které je třeba splnit, aby naše krásné počínání bylo záslužné pro věčné hájemství Krásy. Souborně se uvádí šest obecných vlastností člověka, potřebných pro jeho záslužnost: skutek vykonaný za pozemského života - ve stavu posvěcující milosti - vykonaný svobodně - skutek nevybočující z řádu - vykonaný kvůli čisté Kráse - uznaný od samotné čisté Krásy.\nBez pěstované záliby v prožívání Krásy není zásluha pro věčné hájemství Krásy. Záliba v prožívání Krásy je pak tím dokonalejší, čím jasněji zde vyniká oněch šest vlastností. Záliba pro prožívání Krásy nestvořené je krásným životem na zemi, kde rosteme v kráse Božího obrazu v nás, což vztahujeme k podobě čisté krásy nestvořené, abychom ji tím chválili a oslavovali..\nNa této cestě pak nalézáme zásluhy všude kolem, protože se všude setkáváme poměrnou krásou stvořených věcí, odkazujících k naprosté Kráse nestvořené. Jako lze všechno konat krásně, tak záliba v prožívání čisté Krásy nestvořené obsáhne i nejvšednější úkony a dá jim podmínky záslužnosti pro věčné hájemství Krásy. V tom smyslu napsal apoštol Pavel, že milujícím Boha všechny věci napomáhají k dobrému (Řím.8,28), i nepatrné lidské úkony mohou být krásně slavnými a nesmrtelnými činy Božích dětí.\nJe to život nejradostnější, když víme, že neplýtváme myšlenkami a silami na jepičí malichernosti. Je to krásný život stále mocnějšího rozmachu síly a činů, když víme, že tvoříme dílo nesmrtelné krásy.\nOdedávna se člověk liší od okolních tvorů, od zvířat podstatně, a ne pouze nějakým vyšším stupněm údajného vývoje. Na rozdíl od jiných tvorů je člověk stvořen jako Boží obraz k Boží podobě. Každý člověk je stvořen jako jedinečný, originální obraz Boží k podobě Boží.\nV pravěku naši prarodiče dokonale prožívali duchovní krásu, která vyniká nad krásu smyslovou. Ve svém zakoušení krásy vědomě a svobodně nazírali nadpřirozenou krásu Boží. Ta jim byla měřítkem veškeré přirozené krásy. Líbilo se jim vše, co takto poznávali, a poznávali to dokonale.\nDobro se liší od krásy. Každá věc je v poměru ke své podstatě krásná, právě tak, jako je dobrá už tím, že prostě trvá. Vnitřní krása je všeobecnou vlastností jsoucna. Podstatná krása byla proto člověku už v pravěku zřejmá u všech věcí. Vždyť pračlověk nebyl omezen ve svém chápání a pojmenovávání věcí. Mohl tedy jasně chápat podstatu všech věcí.\nLidskému rozumu je vlastní jasné a názorné poznávání pravdy. Vzhledem k tomu, že se člověk v pravěku nesetkával s obtížemi při svém poznávání, nalézal v tom zalíbení. Nazírání pravdy mu bylo dokonalou rozkoší, které lze chápat i jako dokonalou estetickou zálibu. Jakmile pračlověk poznával nějakou věc, vznikal v jeho nitru pocit libosti, doprovázející duševní požitek. Vzhledem k dokonalosti poznání pralidí byl tento prožitek dokonalý. U pralidí se spojovalo v jedno - zakoušení krásy stvoření, Stvořitele krásných věcí i dílo samotné.\nRozklad jednoty lidského uživatele krásného díla, Stvořitele díla i díla samého nastal v pravěku zároveň s zánikem vnitřní podstatné snadné a přímé vnímavosti člověka vůči dokonalé kráse Boží. Během hledání své tváře člověk bloudil v temnotě, sešel z krásné cesty, upadl do ošklivosti hříchu. Výskyt nálezů pozůstatků Neandrtálského člověka nemusí být jenom důkazem, že se by člověk musel vyvinout z nedokonalejšího tvora v dokonalejšího, nýbrž také naopak - Neandrtálský člověk mohl vzejít degenerací z ušlechtilejšího pračlověka, upadlého hříchem k šerednosti, poté, co naši prarodiče museli upustit rajské prostředí. Hříchem se rozmazal a roztříštil původní krásný Boží obraz v člověku, třebaže v člověku zůstalo směřování k Boží podobě, ovšem jenom v zastřené podobě. Na Lví bráně v Mykénách je nápis: „POZNEJ SEBE SAMA“. Tam prý hledal svou tvář i Sokrates, kterému se dostalo sdělení od věštkyně Pýthie, že bude nejmoudřejším ze všech Řeků. Nicméně ani Sokrates při svém poznání, vrcholícím slovy „Vím, že nic nevím“, nenašel jistotu o osobním Bohu ani o smyslu svého vlastního života. Opouštěl svět v nejistotě, jestli zde opravdu žil, anebo teprve bude žít po smrti. Tam se ukázaly meze lidského dialogu pro nalezení pravdy.\nPříznačnou vlastností starověkého umění, totiž umění před příchodem Ježíše Krista, je prohlubující se rozkol umění na jednu část, která má trvalý význam a hodnotu pro žijící lidstvo (Hebreové) a na jinou část, nemající tento trvalý význam a hodnotu (Čína, Řecko, Řím, Indie, Egypt, Amerika). Dalším rysem je i to, že díla vyvoleného národa s nepomíjející hodnotou pro žijící lidstvo jsou postupně víc a více společensky přehlížena. Tento přirozený vývoj všeobecně vrcholí ve lhostejnosti starověké společnosti vůči kráse, a v nerozlišeném smíchání krásy duchovní se smyslovou.\nCo se týká starověkého umění vyvoleného národa, dokonale vyjadřujícího vnitřní duchovní krásu člověka, vymyká se přirozenému vývoji celého starověkého umění. Umělci zde používají ke krásnému projevu především sebe samých, totiž sami zpřítomňují krásné dílo. Jsou to starozákonní proroci, žalmisté, ale i svatopisci, píšící z vnuknutí Ducha svatého. Žalmista zpívá slova Hospodina: Hledejte tvář mou a hledám tvou tvář.\nIzraelité provozovali podle Božích přikázání básnictví, hudbu a zpěv jako duchovně působivé. Nesmrtelné žalmy, napsané pro zpěv, dodnes plní náboženskou a mravní službu. Bohoslužebný zpěv zajišťovaly skupiny zpěváků, mezi nimiž byli i skladatelé žalmů. Žalmů se užívalo při každodenní modlitbě a o svátcích. Vznikaly jako lidský ohlas blízkosti mocného, spravedlivého a dobrotivého Boha a tuto blízkost svým zpěvákům a jejich posluchačům stále přípomínají.\nNositeli žalmového podání byli chrámoví pěvci. Ač jsou některé žalmy označovány jako Davidovy, přesto péče o jejich používání a přednes byly úkolem chrámových zpěváků, třebaže ne výhradní. I sám David totiž hrál na harfu (1 S 16,18-23; 2 S 6, 5) a řídil zpěv při bohoslužbě (1 Pa 6,31; 16,7-41n; 25,1). Sborová melodika žalmová byla prostá a blížila se spíše recitaci, v sólovém přednesu a antifonách se nápěv mohl rozvinout bohatěji.\nChrámoví zpěváci služebně podléhali kněžím, avšak právě tento vztah i společenské rozdíly vedly zpěváky jednak k samostatnějšímu projevu, jednak k většímu porozumění pro potřeby širších vrstev společnosti. V žalmech je často pronášeno ujištění o Boží pomoci chudým (Ž 9,19;34,7;140,13), varování jejich utiskovatelů (Ž 14,6;82,3), prosby chudým o pomoc Boží (Ž 40,18; 10,12).\nPro vznik a udržování starozákonního krásného písemnictví měli dále značný význam proroci. Písemné záznamy jim někdy obstarávali přátelé (Jr 36), jindy okruh jejich žáků a následovníků. Od 5. století před Kristem ustávalo přímé, ústní podání proroků. Ti se více zaměřovali na písemné šíření zjevení, často v podobě anonymních spisů. (Mal.,Zach 9-14) Později bývala tato proroctví nahrazována apokalyptiky (Iz 24-27), odhalujícími skrytá vidění. Tento způsob zůstal i po výrazové stránce daleko za přímým působením proroků.\nCílem úsilí proroků bylo zachování či obnova živé, tvořivé víry v Boha, a naděje na budoucí setkání s Bohem. Zasahovali nejen do soukromého, ale i do veřejného života. V knihách proroků se zachovala přísná napomenutí bohatých, kteří žili v nadbytku a těžili z bídy chudých. Hlavně proroci Ámos, Micheáš a Izaiáš vystoupili s tvrdou kritikou chamtivých boháčů. Proroci učili všechen lid, bez ohledu na společenské postavení. Odváděli ho od nemravností, odrazovali od modloslužby a pověry, za něž předpovídali Boží trest. Neváhali předstoupit i před samého vládce a otevřeně mu sdělit protivné pravdy či mu vytknout chyby. (I S 15,34; II S 12,1-25; I Kr 17,1; Jr 21; Iz 37; Jr 11,1-23) Svůj postoj a projev nezměnili ani v okovech. Pevností celého svého tvůrčího postoje projevují hrdinskou odolnost vůči vlivu přirozeně směrem k úpadku se vyvíjejícího okolního prostředí.\nDalší skupinu, důležitou pro tvorbu, uchovávání a rozvoj starozákonního umění tvořili učitelé moudrosti, kteří sbírali a tvořili přísloví. Jejich písemná tvorba působila poučení a nábožensko-mravní vedení lidí (Př 1-8, Ž 37,73, Jb, aj.). Se zaměřením na převážně krásné působení bylo vytvořeno jen málo částí Starého Zákona (Kaz, Jb, Rt, Jon, aj.), třebaže uměleckou podobu propůjčila svým dílům většina svatopisců, neboť důraz byl spočíval na nábožensko-mravní působení daných děl.\nNa rozdíl od tohoto umění ostatní umění starověku, pokud se výrazně projevilo, postrádalo duchovní hodnotu pro žijící lidstvo. Okázalé uctívání mrtvých předků ustrnulo v povrchním a vypočítavém uctívání mrtvých předků ze strachu před jejich duchy. Tato strnulost se projevila i v umění, jako např. v Číně. V Egyptě to přispělo ke kultu smrti, poskytujícího umění zvláštní podněty: zde se zrodila monumentální architektura jako obor, sloužící stejným dílem kultu mrtvých jako kultu bohů; sochařství i malířství velkolepého měřítka a nových výrazových možností, sloužící hlavně znázorňování zemřelých a bohů.\nPřesvědčení, že posmrtný život člověka je podmíněn zachováním jeho tělesných pozůstatků a jeho bezpečným uložením v hrobce, nutkala k budování masivních kamenných hrobek. Tato zásada ovládala i architekturu chrámů, jimiž se někteří panovníci marně snažili zajistit své posmrtné trvání i stálou přízeň bohů. Z těchto předpokladů se vyvinula i svérázná estetika a sloh egyptské architektury.\nJako v Egyptě, tak i v Babylonii sloužilo umění kultu mrtvých a bohům, jejichž pozemským zástupcem byl kněz-král. Kněžský ráz státu byl v Mezopotámii výraznější než v Egyptě. Působil na vývoj umění směrem k vnějškové velkoleposti; chrámová architektura zde původně nerozlišeně splývala s palácovou architekturou, a rovněž výtvarné umění se tu slévalo ve směs služby mrtvým, bohům a králi.\nPřed Kristem se ve starověkém Řecku umění zprvu nesnižovalo k pouhé službě smyslové zábavy a užitkovosti. Umělci, jakož i obecenstvo, se dívali na umělecké dílo buď jako na modlu nebo jako na vtělení Platonova ideálu absolutní krásy. Umění působilo vznešeným dojmem. Po stránce duchovní bylo povrchní, resp. působilo ve směru mnohobožství.\nNámětem divadelních her bývala tragédie oběti slepého osudu, dále činy lidských hrdinů povýšených na polobohy či božstva. V starořeckém umění neměla místo prostřednost. Nebylo zde místa pro prostého člověka, o otroku – jako podčlověkovi ani nemluvě. Všední události lidského života, zejména jejich nepříznivá stránka, byla tímto uměním opomíjena. Toto umění okázale oslavující krásného, mladého člověka, dávalo obecenstvu iluzi jeho vyvýšení na místo nesmrtelné bytosti či polobožského hrdiny.\nZpěv a hudba plnili hlavně okouzlující úkol (třeba dithyrambos k poctě Dionýsa). Starověký člověk se snažil zvláštními odstíny hlasu a zvukem nástrojů působit na neznámé tajemné síly, zaplašit démony, odvrátit neštěstí, zajistit zdar v lovu, podmanit přírodu. Později mu umění sloužilo k přednesu velkých výpravných básní hrdinských, básních svatebních, pracovních, divadelních her, atd.) Obecenstvo se z uměleckých děl dozvídalo různé báje o životě bohů a polobohů. Už svými mytologickými náměty ze života božských bytostí umění vedlo řeckého občana k rozšíření mezí jeho pověry a modloslužby.\nOd počátku lnulo řecké umění ke kultu mrtvých a mnohobožství. Přesto se záhy uvolnilo ze strohé a křečovité závislosti na nich. Homér a Hesiod vytvořili krásnou podobu bohů v idealizovaných lidských postavách. To se projevilo i v sochařství. Obludné postavy babylonské a egyptské ustoupily idealizované podobě lidské. Oblíbenost tělocviku, plynoucího ze stálého vojenského výcviku, vedla umělce k dokonalejšímu podání těla a zbavila i kamenné postavy egyptské strnulosti.\nZatímco starořecké umění se vyvinulo na stavbě chrámů a náhrobků a v době svého rozmachu bylo ve službách kultu mrtvých a mnohobožství, římské umění bylo zejména v době svého rozmachu ve službách zbožněného státu. Sloužilo přepychu a blahobytu úzké společenské vrstvy. S růstem římského panství vzrůstal počet státem uznaných bohů, a umění stále více sloužilo kromě státu, také mnohobožství. V římské říši se starověké umění dokonale vyčerpalo. Ocitlo se na konci svého případného vývoje. Umělecká tvorba nerozlišeně splynula s mnohobožstvím. Docela se oddělila od svého autora i od svého uživatele. Došlo k úplnému rozpadu jednoty díla, umělce a obecenstva. Zároveň umění docela zpovrchnělo, a posléze zaniklo – třeba v Římě se posléze úplně přestaly tvořit nové sochy cézarů, pouze se měnila hlava a pohlaví jako symbol mužství. Umění se stalo nástrojem politické moci římského státu - vítězné oblouky...\nDALŠÍ ZMĚNY UMĚNÍ JSOU PŘIROZENĚ NEVYSVĚTLITELNÉ.\nDochází k nim působením nadpřirozeného činitele. V Ježíši Kristu se nadpřirozeně dokonale spojuje Tvůrce krásného díla, dílo samotné i Uživatel tohoto díla. Vtělený Syn Boží je dokonalý člověk a dokonalý Bůh. Pokud lze uvažovat o kráse a umění Ježíše Krista, tedy omezuje všechno své dílo na lidské tělo a lidský hlas, jímž v podobenství hlásá radostnou zvěst o příchodu Božího království. Jako vrcholný Autor se ve svém životním Díle vědomě a dobrovolně stává obětí všeobecné zvrácenosti a lhostejnosti lidí. Nakonec se všechna forma, kterou projevuje své umění, krajně zúžuje na potupný nástroj Jeho umučení, na kříž, k němuž je násilně pevně přibit. Smrtí Bohočlověka a jejím nadpřirozeným překonáním, dochází v duchovní podstatě k světové revoluci také v oblasti umění. V celém lidstvu se rázem v duchovní podstatě obnovuje vnímavost pro krásu a její prožívání. Rovněž je navázáno podstatné spojení mezi hlavním Tvůrcem krásného díla, dílem samotným a příjemcem či uživatelem díla. Po stránce stvořených vnějších podmínek ovšem k obnově vnímavosti lidstva pro krásu a ke sjednocení tvůrce, díla i uživatele díla nedochází naráz, nýbrž postupně, během přirozeného vývoje, který se lidské skupině v duchovní podstatě otevřel v Kristu.\nUmění nyní postupně okázale směřuje k úplnému sjednocení autora uměleckého díla, díla samotného a příjemce, užívajícího daného díla, zatímco v duchovní podstatě je toho sjednocení skrze Krista a v Kristu navěky dosaženo. Vývoj daného umění však nepokračuje docela plynule, rovnoměrně ani jednostejně. Umělec jako člověk je nadán svobodnou vůlí. Tuto svobodu mu nikdo na světě nemá právo upírat. Pokud se umění vyvíjí v souladu s lidskou přirozeností, pak se v něm a v jeho díle doopravdy rozvíjí umění, tozn. pokud autor ve své tvorbě přímo usiluje o pravdivý sebevýraz, a má přitom na zřeteli duchovní, podstatné zdokonalení v pravdě a kráse, potom je jeho dílo krásným přínosem celému Božímu lidu. Jestliže se některé umění případně vyvíjí pod vlivem zjitřené jizvy Kristem uzdravené rány prvotního hříchu v lidské přirozenosti, pak v něm vývoj umění Vykoupeného lidstva vázne nebo se obrací zpět směrem k úpadku, prostě upadá. Přitom je příznačné, že ani pokrok ani úpadek umění nejsou v rámci lidské přirozenosti nikdy trvalé, a že občasný úpadek některého umění po Kristu nemůže být už nikdy úplným zánikem umění, ani všeobecnou krizí umění, ani naprostým rozkladem jednoty umění, jeho autora a příjemce umění.\nV umění vykoupeného lidstva nelze na jedné straně přehlížet výskyt tvůrčích osobností, které nejenže jsou v duchovní podstatě vnímavé pro krásu a umělecky tvořivé, ale navíc v sobě se zvláštní Boží milostí zahrnují ostatní lidstvo jako umělecky tvořivé a vnímavé pro krásu také jako vnější podmínku této tvorby a vnímání a prožívání krásy. (sv. Jan Fiesole, zv. fra Angelico, sv.Jan od Kříže s jeho básnickým projevem, sv.Tomáš Akv. jako autor hymnů, aj.) Jejich výtvory jsou nepřekonatelné a budou trvale provázet vykoupené lidstvo na jeho pouti dějinami.\nNa druhé straně nelze přehlížet přítomnost některých jedinců, kteří jsou sice vnímaví vůči kráse, a mají nadání k umělecké tvorbě, a přece prakticky tlumí své umělecké nadání nebo je promarňují či zneužívají k předvádění děl, oslavujících smrt, úpadek a zánik člověka, rozpad lidstva nebo zničení její kultury, apod. Nalézají zalíbení v věcech ošklivých a činnostech zrůdných či úchylných, škodících člověku. Jejich díla zjevně nějakou dobu trvají a procházejí jistým „poločasem“ rozpadu.\nTak se umění dostává víc a více na křižovatku, odkud vede dvojí cesta: buď cesta naprosté svobody ryze lidského tvoření, tedy umění pro umění pyšně zahleděného do sebe, a dříve nebo později pád do okultismu, křečovitého sevření umění pověrčivým strachem; nebo cesta svobody Božích dětí, tvořících v Kristu a pro Krista, a s vyprošovanou Boží milostí kráčejících vstříc naprostému a nezvratnému sjednocení umění, umělce a uživatele umění v opravdové kultuře, jejímž základem je kult, totiž bohopocta. tb\nSPASEN JAKOBY OHNĚM\nNěčí dílo vydrží staletí, něčí dílo však zaniká ještě za života jejich původce. Takový zánik člověka trápí a bolí. Podobně jako ztráta dítěte trápí matku nebo otce. Podnik a dílo je kus nás. Bolí nás, když zanikne to, do čeho jsme vložili nadšení, radost, práci. Jsou však různé příčiny nezdarů a zániků našich prací a našeho díla, našich podniků.\nNěkteré práce byly stavěny pouze na vlastní síle, dovednosti a pýše, některé byly prostě jen výsledkem sil, schopností. Byly nakonec šťastným, třeba že přirozeným vybitím sil. Některé byly podnikány přímo výslovně pro čest a slávu osobní a byly přemalovány na díla Boží, na díla lásky. Zanikají však i díla krásná, díla Boží, díla svatých. Vykonaly svou úlohu a mizejí ze světa anebo zůstávají jen jako památka, jako musejní kousky. Nevíme, proč Bůh boří některá díla, která by chtěla být nebo vydávat se za díla Boží.\nAle víme, že někdy toto rozbití plánů, podniků, děl, je pokáním, trestem, ale zároveň výkupným pokáním, že si pokorným přijetím takového ztroskotání zjednáváme odpuštění, milosti za všechno jen lidské, jen sobecké, přízemní, jež jsme vložili do tohoto díla, jež jsme vydávali za dílo Boží. I to je hřích, a velký hřích, a proto buďme vděčni, když nám Bůh rozmetá naše hračky. Oheň stravující a pohlcující naše dílo je ohněm očistným, který nám ušetří jiný očistný oheň, na věčnosti. B.\nJEN SVÝMI ROZECHVĚLÍ\nSE O HLOUPOSTI PŘELI\nS PROSBAMI K TOBĚ SPĚLI\nA KDYŽ JSME\nTVÉ POŽEHNÁM MĚLI\nJEŠTĚ VÍC DOSTAT CHTĚLI\nVZDÁME TI PO NEDĚLI\nSNAD TROCHU UZARDĚLÍ\nBOŽE JSME ZAPOMNĚLI\nKde jsou dva nebo tři ve jménu mém\nPán je zvláště s těmi, kteří se shromažďují v jeho jménu. Je s nimi zvláště, protože pochopili jeho volání, abychom nezůstávali sami, abychom se nemodlili jenom sami pro sebe. Je s nimi, protože je všude tam, kde je shromažďující víra a láska, protože On je působí svou milostí.\nJe mezi nimi, aby je ještě více spojoval a dával jim ještě bohatěji prožít posvátnou jednotu mezi námi všemi v Ježíši Kristu.\nJežíš Kristus je uprostřed nás touto jednotící obětavou láskou, která je všeho schopna pro své bratry.\nJežíš Kristus je uprostřed nás, aby nás obzvláště posvěcoval, protože nakonec všechny modlitby mají vyústit v tom, abychom došli k Bohu, abychom objali Boha, abychom se k němu připojili Boží láskou.\nToto svaté společenství v Ježíši Kristu, povznáší každé přátelství a zdokonaluje každou lásku, v níž se scházejí dva ve jménu Páně. Toto svaté společenství dává tušit v druhém Ježíše Krista a Boží život, Boží milosti, jeho lásku a povolání. Tak roste úcta, která je zárukou a udržovatelkou každé lásky. Tak nikdy nespočineme na konci lásky, tak nemůže žádná láska nikdy zevšednět.\nA nakonec je Pán uprostřed těch, scházejících se v Ježíši Kristu tak, že se tito lidé promění v dalšího Krista, že se to scházejí dva účastníci setkání, každý proměněný v nového Krista, naplnění Kristem, jedním Kristem. Tak se scházejí v tom, co je podkladem a zdrojem nejhlubší a nejživotnější jednoty. Tak nakonec se dovršuje, vyvrcholuje tato svatá jednota, aspoň v těch dvou. B.\nJEN PRO TEN DNEŠNÍ DEN ?\nKaždému člověku, i tomu, který se snaží o pravou dokonalost, se přihodí, že se pojednou stává podrážděný, skoro nesnesitelný. Všechno ho rozčiluje. Občas vybuchne tvrdými slovy. Většinou se nám dostává příležitost k velkému napětí a rozvoji lásky ať k bližním nebo k Bohu. Smyslem křesťanství je právě to, že povznáší každého nad okamžik. Světáci vidí jedině tento okamžik. Zpívají, že jen pro ten dnešní den stojí za to žít, jen klid svůj tichý mít a po ničem víc netoužit. Třesou na první živočišné potěšení. Sotva by jim byly tyto radosti odejmuty, stává se pro ně život kotlem nabitým nejvyšším tlakem, který spěje k vlastnímu výbuchu. Ale pro Boží dítě je život neskonale víc. Pro Boží dítě je život možností vrcholného napětí, totiž k podobnosti se samotným Bohem. A to mu nikdo nemůže vzít. V tom mu nikdo nemůže zabránit. Proto tomu, kdo miluje Boha, všechny věci pomáhají k dobrému.\nBůh dopouští zkoušky, bolesti, kříže, abychom mohli projevit jeden vedle druhého hodně lásky a hodně milosrdenství, moudrosti, věrnosti, služby, ale ovšem služby lásky.\nKe kolika skutkům lásky, nadšení, spolupráce a věrné ochoty k práci v tom správném duchu podává příležitost právě naše doba, prožívající bolestné chvíle? Pokusme se znovu opřít o sílu křesťanských zásad, znovu se do nich ponořit a znovu v nich hledat světlo a sílu pro sebe i pro druhé! Máme možnost znovu napnout všechny síly a rozevlát je ještě nezištněji, obětavěji a radostněji než kdy jindy, abychom pomáhali tvořit novou osvícenou a proto šťastnou budoucnost národa. Každá bolest má vykoupit nějakou radost a za každé světlo se platí tápáním a utrpením. Šťasten, kdo žije v těžké době, kdy lze tak mnoho vykonat pro Boha a jeho království! B.\nNA SNĚHOBÍLÉM KMENTU ČELA\nSE POZDNÍ RŮŽE ROZHOŘELA\nA SPALOVÁNA HOREČKAMI NEPOKOJŮ,\nPOPELEM ÚZKOSTI TKÁŇ DUŠE ROZEŽÍRÁ.\nZ PROHLUBNÍ JINÝCH SVĚTŮ ZÍRÁ\nNEPŘÍTOMNÉ OKO, LAPENO DO ZÁVOJŮ\nVLYS TVÁŘE V ÚŽASU A JASU\nTMY ÚTROB ZPRŮSVITŇUJE,\nSTÍN BÁZNĚ SHÝBÁ POD JHO NADĚJE,\nJEŽ DECHEM OČIŠTĚNÍ PROPALUJE\nSTRUSKU BOLESTNÉHO CHTĚNÍ\nK SVĚTLU USMÍŘENÍ.\nLÁSKA K MÉMU SRDCI JE SNADNÁ\nZ tvého lidského pohledu je těžké milovat někoho, koho jsi nikdy neviděl, a také koho nikdy nikdo neviděl. Stačí ti však prosit o Mou lásku, a hned ti spěchám udělit Mou lásku, takže už nebudeš milovat po lidsku, nýbrž Mým Nejsvětějším Srdcem, planoucí výhní lásky.\nMoje slova jsou velmi pravdivá, když pravím, že „mé jho netlačí a břemeno netíží"(Mt 11,30.). To znamená, že opravdově Mě milovat je sladké a lehké, takže už nemáš a nemůžeš mít příčinu nebo nějakou výmluvu pro svou lhostejnosti či vlažnost vůči Nejsvětějšímu Srdci. Proto řekne-li se někomu, aby se postil, může namítnout: mám slabé tělo. Řekne-li se jinému, aby dával almužnu, může říci: jsem chudý. Řekne-li se dalšímu, aby se modlil a navštěvoval svatá místa, může odpovědět: jsem nemocen. Pokud se ti však ukládá, abys si Mne zamiloval a miloval svého bližního, pak nemáš žádnou výmluvu.\nTak vidíš, jak snadné je Mne milovat. Tělo se nezeslabuje, noha neunavuje, hlava nebolí, žaludek není zatížen, jazyk není týrán ani kapsa není vyprazdňována, protože láska především spočívá ve tvé duši. Proto, když miluješ, tak netrpíš.\nLáska nepřesahuje tvoje schopnosti tak, že by její dokonalé dosažení nebylo v tvých silách. Láska není ani od tebe daleko, takže by přesahovala tvoje chápání jako něco vymykající se rozumu. Naopak je u tebe, totiž v tvém srdci, na tvých rtech. Tak se ji snaž naplňovat a milovat Nejsvětější Srdce, svého Bratra a Spasitele, svrchovaně slavného, svrchovaně příjemného a svrchovaně vzácného.\nPřátelství může být udržováno kvůli vznešenému dobru, oblažujícímu a užitečnému, a to všechno je právě v Nejsvětějším Srdci. Z lásky žiješ životem milosti a rozhojňuješ své dobré skutky tak, že jimi ovládáš zemí živých. Láska je snadná, takže se z ní přede Mnou, nejvíce láskyhodným nemůže nikdo vymluvit ať je jakéhokoliv stavu, stupně nebo podmínek.\nUbohý a bídný hříšníku, co by sis počal bez Nejsvětějšího Srdce, tvého Bratra a Spasitele! Tvoje jasná víra to vidí a poznává, že bys měl konat, co nekonáš, a snášet a trpět, co nesneseš a nestrpíš. Pamatuj, že se Mi zalíbit nemůžeš nijak jinak než láskou. Zatím svou duši neobracíš k lásce, protože ji podceňuješ. Málo se snažíš o její dosažení. Naopak upínáš své náklonnosti k neřestem a hříchům. V nich setrváváš, v nich se kocháš, v nich se často bídně rozvaluješ.\nZavolej a už spěchám na tebe shlédnout dobrotivým a milosrdným okem. Popros Nejsvětější Srdce, a hledím tě očistit od veškeré nepravosti a napřímit tvé srdce k opravdové lásce. Jen se nevzdaluj Mému Nejsvětějšímu Srdci a neuchyluj od Mé dobrotivé vůle. Raději konej, co poroučím. S veškerými silami se vyhýbej všemu, co zakazuji, v myšlenkách, slovech i skutcích, abych tě mohl obdarovat věčnou láskou.\nZprávy: Každé pondělí 19,00 hod. v kostele sv.Michala, Brno cyklus CHVILKA MYSTICKÉHO ŽIVOTA – Průšvih je mým povoláním. Předcházející relace sleduj v mp3 na http://cs.gloria.tv/ nebo http://ulozh.to.cz/


2. semestr na právech/PrF MU - Klára Greiplová\nMám za sebou druhý semestr a to znamená i první ročník! Jupí... 1/5 totiž vypadá o hodně lépe než 1/10. Ale všichni známe přísloví "Neříkej hop dokud nepřeskočíš.", takže ano je super, že mám prvák za sebou, ale na druhou stranu to co teprve přijde... haha, no nebudeme si tím kazit volné dny.\nLetní semestr pro mě začal na přelomu února a března. Přes semestr to opět bylo takové, že krom chození do školy, nemáte moc povinností. Z začátku mě štvalo, že po zimním semestru už zase začal ten letní a vůbec se mi nechtělo tam ani chodit. Ale nevím, asi i díky prodlužujícím se dnům a stále hezčímu a teplejšímu počasí jsem měla pořád lepší a lepší náladu a neviděla jsem to tak černě.\nNa přednášky jsem opět chodila jen ze startu, teda krom římana, na toho jsem byla na všech kromě té poslední. Jinak na semináře jsem samozřejmě chodila poctivě, vynechala jsem jen jednu angličtinu. Navíc hodně odpadaly pondělky kvůli státním svátkům. Tělocvik jsem tento semestr neměla, protože se mi tam nikam moc extra nepasoval, tak si ho nechám na zimák.\nTohle zkouškové bylo (jako asi každé) náročné, ale už jsem na tom byla psychicky o dost lépe než v při tom prvním, protože jsem zaprvé věděla do čeho jdu a už mě ta absence volného času tak nepřekvapila jako v zimě. Navíc i díky dalším dnům mi přišlo, že toho za ten den více stíhám, tím že byla tma později než ve 4 hodiny odpoledne.\nTady se po kliknutí můžete opět podívat na můj rozvrh. Červené jsou přednášky a modré semináře. To bych nebyla já, aby se mi při registraci rozvrhu něco nepodělalo. Odhlásilo mě to přesně v 17:00, kdy jsme se měli registrovat, tak jsem baly často ve škole do osmi večer, ale alespoň se mi to pořád podařilo nacpat do cca dvou dní (chodila jsem jen na některé přednášky, třeba na těch středečních jsem nebyla vůbec).\nPřednášky: Tentokrát jsem na přednášky z římana chodila opravdu poctivě (vynechala jsem jen tu poslední) a dokonce jsem kvůli tomu vstávala v 5 ráno a jezdila vlakem v 6:39 do Brna, abych nemusela jezdit už v neděli. Ale byla jsem pak ve zkouškovém ráda, že jsem na ně chodila protože jsem tak měla konkrakty už zmáknuté, což mi ušetřilo ve zkouškovém celkem dost nervů a nových pojmů.\nSemináře: Opět jsem měla paní doc. Židlickou, které tento semestr i přednášela, a opět jsme s ní toho nějak extra moc neprobrali, ale navazovala na přednášky. Psali jsme i pár malých testíků, ale celkově byl říman předmět, který mě bavil i když tam byla tuna latinských pojmů.\nZkouška: Na zkoušku jsem chtěla také k doc. Židlické a podle toho jsem si organizovala i další termíny. Protože skripta do římana byly vážně výživné, nechala jsem si na něj 11 dní a bylo to pak OK, i když je Židlická u zkoušky přísnější a na latinu si potrpí. Zkouška byla písemná a pokud jste z ní měli D nebo E tak i ústní, jinak ne.\nPřednášky: Z ČPD jsem byla jen na první přednášce a pak už na žádné. Stejně tam čtou jen prezentace, které jsou pak k nalezení v ISu.\nSemináře: Na semináře jsem znovu měla doc. Vojáčka, který byl super. Semináře jsem měla v pondělky, které třikrát odpadly, kvůli státním svátkům a Velikonocím, takže jsem zápočet místo ve druhé polovině května psali už 24. dubna, což bylo celkem fajn, protože jsem toho pak v květnu neměla tolik.\nZkouška: Zkouška byla z dějin byla tentokrát ústní. Nechala jsem si ji úplně nakonec jelikož jsem chtěla k prof. Vojáčkovi, který měl hrozně málo termínů. Zkouší jednoho člověka 40 minut, tak jsem šla na zkoušku hodinu předem abych šla mezi prvníma a nemusela tam pak sedět a čekat celý den než na mě přijde řada. A vyplatilo se, šla jsem jako druhá a byla to jedna z nejpohodovějších zkoušek. I když jsem to před ní už trochu nedávala, protože jsem už fakt potřebovala volno :D\nSemináře: V teorce jsem zkusila změnu a šla na semináře k dr. Haplovi a rozhodně to byla oproti předchozímu semestru pozitivní změna. I když jsem na teorku musela speciálně čekat v Brně do středy do rána, semináře mě bavily a kolokvium bylo oproti teorce v prvním semestru až směšně lehké.\nZkouška: Tentokrát se jednalo jen o kolokvium - písemný test v hodině, který byl opravdu primitivní, jen z věcí, které padly na seminářích.\nPřednášky: Byla jsem asi na 3. celkem? Doc. Kroupa sice mluví poutavě, ale v podstatě o ničem, takže mi to stejně moc nedalo.\nSemináře: Nebyly, tenhle předmět byl jen o přednáškách, na kterých jsem nebyla.\nZkouška: Chtěla jsem alespoň jeden předtermín a tento semestr to padlo na politologii. Šla jsem k doc. Kroupovi, kterého si všichni chválili jak je hodný, jenže se ptá mimo otázky, takže mě C z téhle zkoušky stálo prospěchové stipendium. No co už.\nUMEP (Úvod do mezinárodního a evropského práva)\nPřednášky: Nebyla jsem na žádné.\nSemináře: Tento semestr byl zvláštní tím, že za celý semestr máte jen 3 semináře, takže to vám dá asi představu kolik se toho přes semestru z tohohle předmětu naučíte. Chodila jsem na ně k dr. Novému a byl celkem fajn.\nZkouška: Zkouška byla jen písemná kombinovaná z otevřených a kroužkovacích otázek, na které bylo 40 minut času, což bylo až moc. Většinou jim to trvá hrozně moc času upravit, ale já zrovna měla štěstí a můj termín opravili snad do dvou dnů.\nAngličtina pro právníky II\nSemináře: Tento semestr jsem kvůli tomu aby mi to pasovalo do rozvrhu změnila i vyučující AJ. Ale v angličtině podle mě nemůžete šlápnout vedle, takže jsem byla i s dr. Katrňákovou spokojená a dala bych si jí klidně zase kdyby mi pasovala do rozvrhu. Byla trochu náročnější než vyučující v předchozím semestru, ale angličtina je zrovna předmět se kterým nemám problémy a stačí mi na zápočet se učit ani ne den, abych měla full počet bodů.\nPřednášky: Nebyla jsem ani na jedné.\nSemináře: Na semináře jsem tento semestr zvolila doc. Koudelku, protože je opravdu nenáročný a nevyžaduje ani zápočtový test či četbu judikátů, což se mi při té náloži předmětů v tomto semestru opravdu hodilo. Zkouška bude teďka v zimáku, tak si vyberu na semináře pro změnu někoho, kdo bude už nějakou přípravu vyžadovat a snad to bude v pohodě.\nZkouška: Až ve 3. semestru.\nSemináře: A jéje. Předmět, který mě přiměl koupit si Občanský zákoník a přečíst a naučit se prvních 500 paragrafů. Na semináře jsem měla skvělou dr. Dobešovou, o kterou byl fakt boj, ale semináře s ní mi opravdu hodně daly. Zápočet byl celkem maso, ale dala jsem ho naštěstí, tak uvidíme jak s občanem budu bojovat další dva semestry.\nSemináře: Tento předmět je spolu s právní informatikou určen pro půlku ročníku a druhá půlka ročníku má ten druhý s tím, že se to v zimáku vymění. Je ale možnost si dát oboje zároveň, tak jsem si řekla OK, to dám najednou. A dala jsem! Na semináře jsem měla Malaníka, který sice furt chyběl, ale i tak. Děláte úkoly a píšete seminární práci. Já psala tu moji na téma Právní aspekty legalizace eutanazie v České republice. když si ji napíšete v průběhu semestru máte pak v zápočtovém klid a jen ji v požadovaném termínu odevzdáte Za mě tohle jeden lehčích předmětů rozhodně.\nZkouška: Formou kolokvia -> splnění úkolů a napsání seminární práce.\nPřednášky: Byla jsem na prvních dvou a pak jsem zjistila, že to je naprostá ztráta času.\nSemináře: Nevěděla jsem co si mám pod tím názvem představit. Ale je to o tom, že jako právník hledáte v zákonech, což si nemlžete představovat tak že listujete v obrovských knihách, ale jako hledání v právních informačních systémech, kterých je několik. A právě tento předmět vás má naučit se v nich orientovat a co nejrychleji v nich hledat. Na konci každého semináře se píše testík, ze kterého musíte mít určitý počet bodů, aby jste mohli ke kolokviu. Měla jsem na semináře dr. Myšku a byl fakt super.\nZkouška: Kolokvium spočívá v hledání odpovědí a správním citování těchto odpovědí v některém z PIS dle vlastního výběru (u mě vede ASPI). Máte 10 otázek a máte na to hodinu a přinejhorším to vždy jistí Google, který je u kolokvia povolen.\nLetní semestry jsou moc fajn v tom, že po nich jsou letní prázdniny. Tak mě to motivuje abych vše dala hned, abych si pak nemusela léto kazit začátkem září v prodlouženém zkouškovém. Každopádně "war is over" a léto je tady, tak si ho užijte :)\nNikol L. 23. července 2017 15:09\nTyjo, musí to být pořádný záhul. Ale zároveň fakt super ten status vysokoškolskýho studenta. Obdivuju tě a držím palce do dalších let!! :)


„Rakovina se mi pětkrát vrátila,“ říká Zuzana. Mluví, aby rodičům i dětem dodala odvahu – Maminka.cz\nSimona Procházková 9. 10. 2020\n„Odmalička jsem milovala uniformy a chtěla jsem být v armádě, tak jsem tam v osmnácti letech nastoupila,“ vzpomíná Zuzana Nemčíková, jak se před čtyřiceti lety stala v podstatě hned po maturitě na střední ekonomické škole vojákem základní služby. Byla tehdy čerstvě plnoletá a splnila si svůj dětský sen, po kterém ještě více zatoužila v době, kdy její bratr nastoupil na leteckou školu. „Chtěla jsem jít v jeho šlépějích,“ usmívá se. Svého cíle dosáhla, navzdory tomu, že jako žena později působila na vysoké vojenské škole trochu jako zjevení z jiného světa. Přesto se nevzdala a nakonec úspěšně odpromovala na Vojenské politické akademii. A to dokonce jako nejlepší studentka s doktorátem.\nŽivot je cesta za sny\nDalší životní etapa se Zuzaně otevřela s příchodem dětí, které se jí narodily krátce po sobě. Po mateřské dovolené byly bohužel v Žatci, kde sloužila, zrušeny útvary vojenské posádky, proto opustila armádu a věnovala se naplno rodině, sebevzdělávání i podnikání. Hodně ráda a často rovněž cestovala. Po uniformě se jí ale pořád stýskalo, a tak na prahu čtyřicítky neváhala a „chytila se příležitosti“, když se jí naskytla možnost stát se v Žatci vojenskou psycholožkou. Zároveň si však musela doplnit vzdělání z jednooborové psychologie. Situace se zkomplikovala, když celý její útvar přesunuli do jihočeské posádky. Neúnavně téměř denně pendlovala mezi prací ve Strakonicích, kde se stala velitelkou vojenské baterie, studiem v Olomouci a rodinou.\nSáhla jsem si do podprsenky a byl tam!\nV roce 2005 se Zuzaně obrátil ze dne na den život naruby. Bylo jí tehdy 43 let. „Dělala jsem bakalářské zkoušky na psychologii a v té době jsem se konečně po nějakém čase dojíždění do Strakonic dostala zpátky do své posádky a k dětem. Byla jsem šťastná. Zcela náhodou jsme se v té době setkaly s kamarádkou a ona říkala, že ten den její mamince zjistili rakovinu prsu. Po takovém hezkém šťastném dni jsem si sáhla do podprsenky – a bylo to tam,“ vzpomíná, kdy si poprvé nahmatala bulku.\nOkamžitě vyrazila do mamologické poradny a události nabraly rychlý spád. Následovala operace a nemilosrdná diagnóza – nádor byl zhoubný. Hned začala léčba. Po sérii chemoterapií se Zuzka dostávala pomalu zpět do kondice. Absolvovala navazující magisterské studium psychologie a působila na pozici psychologa u brigády rychlého nasazení. Účastnila se vojenských cvičení, podílela na přípravách kurzu Komando i vojáků do zahraničních operací, učila, jak zvládat stres i nadlimitní životní situace. Později působila také na Ministerstvu obrany. Těsně před odchodem do civilu se však dozvěděla, že agresivní zhoubný nádor se objevil znovu.\nNeúprosnou diagnózu vyslechla už pětkrát!\nGenetická mutace BRCA je dědičná a znamená výrazně zvýšené riziko onemocnění některým typem rakoviny, především karcinomu prsu a vaječníků. Babička Zuzany Nemčíkové zemřela ve svých 36 letech, maminka jako mladá prodělala rakovinu prsu a zůstala v invalidním důchodu. Poté, co sama Zuzana prožila recidivu onemocnění, podstoupila komplexní genetické vyšetření, které odhalilo, že je BRCA pozitivní.\n„Uvědomila jsem si, že musím jít na preventivní operaci – odstranění vaječníků. Dělohu jsem už neměla, ale vaječníky ano. Histologie potvrdila, že v jednom vaječníku byl uvnitř také zhoubný nález,“ vzpomíná Zuzka. Rakovina u ní byla zjištěna celkem pětkrát, naposledy si nepříznivou diagnózu vyslechla loni, kdy jí byly navíc zjištěny další metastázy a nastoupila paliativní léčbu.\nPři rakovině se musí mluvit!\n„Tam, kde jiní nestačí,“ zní heslo čtvrté brigády rychlého nasazení v Žatci, ke které patří i Zuzana Nemčíková. A ona sama je ztělesněním tohoto motta. Ačkoliv přiznává, že prošla mnoha těžkými chvílemi a depresemi, bojovala se strachem a bolestí těla i duše, vždy v sobě našla novou vnitřní sílu. Takřka v padesáti letech začala běhat a je držitelkou pěti titulů Zlatý RunTour Master. Angažovala se v různých organizacích a projektech, které bojují s rakovinou prsu – pracuje pro neziskovou organizaci Revenium, navázala spolupráci s Aliancí žen s rakovinou prsu a Bellis – mladé ženy s rakovinou prsu. Stala se mediální tváří projektu Srdcerváči a podporuje projekt Medikomiks, který prostřednictvím kreslených příběhů srozumitelně přibližuje dětem různá vážná onemocnění včetně rakoviny prsu.\n„Největší přínos vidím v tom, že dítě si na příběhu může uvědomit, že za nemoc maminky nemůže. Vztahy jsou o komunikaci a při rakovině spolu lidé musí hovořit. Někdo o vážné nemoci neumí mluvit otevřeně,” říká Zuzana. Sama jde příkladem a o rakovině se nebojí upřímně hovořit, aby dodala druhým odvahu. „Pomáhám druhým, aby si pomohli sami. To je takové moje motto,“ přiznává autorka knihy ABCDa zvládání rakoviny, opakovaných recidiv a metastáz, ve které vylíčila nejen svůj příběh, ale zároveň nabízí i rady, jak se poprat s životními těžkostmi.\nZde se můžete podívat na video – názor Zuzany na Medikomiksy.\nTémata: Zdraví, Děti a nemoci, Příběhy, Nemoc, Nemoci, Rakovina, Ostatní žena, Zuzana, Rakovina prsu, Recidiva, Diagnóza, Aka, Strakonice, Komando, Životní situace, Olomouc, Mutace, Onemocnění, Vaječník, Praha\nDrožďová pomazánka od maminky Mléčný marcipán na figurky i na potahování + jak potáhnout\nKuřecí křidýlka po čínskuKrůtí medailonky na kariMoučníky ze zeleniny: Dýňový páj\nDasirta s.r.o. - 24276308Silné bouřky se brzy vrátí, sledujte radar Blesku. Jakou spoušť v…Jeřabinová 220, Rokycany


aneb Nevěřte, že šlo o pouhý hon na čarodejnice\nPravý opak je totiž pravdou. Tato aféra měla přesně stanovené základní cíle, které splnila na jedničku. Navíc uvedla do chodu novou studenou válku, motor americké ekonomiky a hospodářského růstu. Do Evropy vrátila nebezpečí náhodného jaderného střetu. A jako třešničku na dortu posmrtně nabízí své oběti odškodnění.\nPro porozumění sledu příčin a následků je třeba připomenout, z čeho Russiagate vznikla a proč.\nDo díry zapomnění\nBěhem presidentské kampaně v létě roku 2016 uveřejnila internetová agentura Wikileaks výměnu emailů několika předních pracovníků Demokratické strany dosvědčujících, že výsledky primárek byly zfalšovány ve prospěch Hillary Clintonové na úkor jejího soupeře Bernieho Sanderse. Výbuch bomby ve vedení Demokratické strany by jistě vyvolal menší rozruch. Jeden z inkriminovaných papalášů, John Podesta, poradce presidentů Clintona a Obamy, neztratil duchapřítomnost a obvinil Rusy, že se mu vloupali do počítače a rozšiřují špinavé pomluvy, aby ovlivnili volby.\nTak se stalo, že prvotním záměrem falešného obvinění bylo zakrýt průšvih první velikosti a svést veřejné mínění na falešnou stopu. S přispěním sdělovacích prostředků se to podařilo nad všechna očekávání. Kdo si na únik emailů a jejich obsah ještě dnes vzpomene? Je v díře zapomnění.\nKdo zná jméno Seitha Ritche, mladého informatika, který pracoval v mozkovém centru demokratické volební kampaně a něhož padlo podezření, že korespondenci zkopíroval a předal Wikilieaks? Seith, zanícený příznivec Sanderse, už nepromluví. Byl za stále nevysvětlených okolností 10. července 2016 zavražděn. Mrtví nemluví a o mrtvých jen dobré.\nDo děje pak vstupuje tehdejší ředitel CIA John Brennan, jehož seznam zásluh o stát ve státě je dlouhý jako rukáv. Mezi ně patří jasnozřivý nápad, že Trump sedí v Bílém domě proto, že se spolčil s Kremlem, nebo byl přinucen s ním spolupracovat, jelikož KGB na něho má kompromitující materiál. Inspiroval ho falešný spis, který sestavil ex-agent britské M6 Christopher Steele na zakázku volebního štábu Hillary Clintonové v létě 2016. Popisoval pobyt podnikatele Trumpa v Moskvě během soukromé návštěvy roce 2013, s kým a kde se sešel, a obsahoval video, v němž ruské prostitutky mu předvádějí „zlatou sprchu“, po prostu močí jedna na druhou. Volební štáb s požehnáním Hillary zaplatil Steeleovi za tento „kompromat“ sto šedesát tisíc dolarů. Kolik z toho Steele dal bývalému majorovi KGB Sergeji Skripalovi za pomoc, informace a rady, zůstává mezi nimi dvěma.\nBrennan věděl, že hanobící spis sám o sobě nestačí a že musí nějakým způsobem dokázat, že Trump udržuje nezákonné styky s Rusy, když ne osobně, tak prostřednictvím spolupracovníků. K tomu použil a zneužil generála Michaela Flynna. Zde je třeba předeslat, že Barack Obama krátce před svým odchodem z Bílého domu vyhlásil sankce proti Rusku a poslal pětatřicet ruských diplomatů zpět do Moskvy. Chtěl tím když ne potopit, tak aspoň ztížit Trumpovi jakýkoli pokus o rozumnou domluvu s Kremlem.\nTříhvězdičkový generál Flynn, který tehdy patřil k volebnímu týmu kandidáta Trumpa, hovořil o problému vyhoštěných diplomatů s ruským velvyslancem ve Washingtonu Sergejem Kysliakovem. Co si řekli, není známo, ale za několik dní poté Putin oznámil, že odveta nebude a že žádného amerického diplomata z Ruska nevyžene. CIA a FBI obvinily Flyna, že musel jménem Trumpa něco Rusům slíbit a že šlo nejspíše o zmírnění či úplné zrušení sankcí.\nAmerické sdělovací prostředky spustily proti generálovi, který se mezitím stal presidentovým poradcem pro národní bezpečnost, obrovskou kampaň živenou úniky informací z tajných služeb a prohlášeními protitrumpovských politiků, jejichž tribunem byl zesnulým senátor John McCain. Tenorem kampaně bylo tvrzení, že nejen Flynn, ale i další vládní představitelé, a proč ne Trump, měli a mají s Kremlem incestní styky.\nAčkoli Russiagate byla postavená na falši a klamu, většina lidí jí uvěřila. Falešná nařčení jsou jako padělané peníze: razí je spřež a pak je používají dobří lidé. Proto mnozí z nás stále odmítají smířit se s tím, že dva roky žili ve virtuální skutečnosti. Trvala příliš dlouho a příliš se vryla do paměti. A co je horší, zanechala za sebou nebezpečné dědictví. Ale to je, paradoxně, reálné.\nJako želva bez štítu\nZákladním cílem strůjců aféry bylo zabránit Donaldu Trumpovi, aby zlepšil vztahy mezi USA a Ruskem, což byl jeden z hlavních důvodů, proč ho americký lid poslal do Bílého domu. Úkol byl splněn víc nežli stoprocentně. Neboť v nadplánu se politicko-mediálnímu spiknutí spolu s vojensko-bezpečnostním komplexem podařilo rozpoutat tak nesmírnou protiruskou hysterii, že dnes jsou vzájemné vztahy dvou největších atomových mocností na dějinném minimu.\nNacházíme se v situaci, kdy z jedné a z druhé strany na sebe míří tisíc osm set raket s atomovými hlavicemi, které jsou v trvalé bojové pohotovosti na stisknutí spouště. Riziko náhodného vzniku nukleární války roste s tím, jak se zvyšuje rychlost nosičů a zkracuje čas letu v atmosféře.\nZrušením smlouvy o zákazu raket krátkého a středního doletu se do Evropy se vrací smrtelné nebezpečí. Tento typ nosičů může doletět k cíli tak rychle, že napadení musí s odvetou hrát vabank, jelikož není čas k vyhodnocení, zda jde o skutečný útok, nebo o selhaní halířového čipu na radaru.\nRusko už umísťuje iskandery na východní hranici země. Pentagon potají vyvinul nový typ tomahawků, které hodlá zavést na evropské dějiště. Nepotřebuje k tomu naše svolení, protože je může umístit na své válečné lodě v mezinárodních vodách.\nPrvní zákon odstrašování atomovou smrtí praví, že systém funguje do okamžiku, kdy selže. Rizika náhodného vzniku atomového konfliktu byla jedním z důvodů, proč Reagan a Chruščov podepsali smlouvu, kterou dali Evropanům třicet let bezpečí a míru. Jsme bezbranní a zranitelní jako želva bez štítu na možném bojišti. I to je odkaz Russiagate.\nSoučasně začalo další kolo závodu v modernizaci konvenčních a jaderných zbraní a ve výrobě hypermoderních bojových prostředků pro jednadvacáté století. Jde například o mezikontinentální rakety s kosmickou rychlostí, proti nimž není obrany. Rusové tvrdí, že už je odzkoušeli, Američané je mají ve vývoji.\nPohrobci Russiagate učiní vše, co je v jejich silách, a použijí všech prostředků, jaké znají, aby dědictví nejen zachovali a upevnili, ale také rozšířili. Tím si můžeme být jistí.\n„Žádná tajná dohoda, žádné vměšování. Úplné a naprosté zproštění viny,“ ohlásil orbi et urbi president Donald Trump, když byl oznámen výsledek vyšetřování Russiagagte.\nAmeričané to budou slyšet každý den znovu a znovu až do listopadu 2020. Vše, co Trump potřebuje k tomu, aby byl opět zvolen presidentem, je udržovat národní hospodářství v dobrém stavu a opakovat, že byl obětí demokratů a temných sil, které se skrývají za mlžinou zvanou stát ve státě.\nMá všechny důvody k tomu, aby těžil politický kapitál z prokázané skutečnosti, že politická a mediální elita ho dva roky špinila, vláčela bahnem a šikanovala z bezdůvodného podezření, že je mužem Kremlu v Bílém domě.\nMá jedinečnou příležitost, aby falešná nařčení, soustavné ponižování a osobní utrpení zúročil a směnil za pochopení a podporu amerického lidu.\nJeho příběh na voliče zapůsobí, protože je pravdivý.


Ničivý požár u sjezdovky v Němčičkách šetří policie. Technickou závadu vyloučila - Deník.cz\nNičivý požár u sjezdovky v Němčičkách šetří policie. Technickou závadu vyloučila\nNěmčičky – Škoda zhruba milion korun. To je výsledek nočního požáru budovy, jež je součástí sportovního areálu v Němčičkách. Vyšetřovatelé nezavrhli verzi, že oheň někdo úmyslně založil.\nNoční požár budovy ve sportovním areálu v Němčičkách hasiči dostali pod kontrolu po skoro čtyřech hodinách.Foto: DENÍK/Přemysl Spěvák\n„Co se týká příčiny vzniku požáru, vyloučili jsme technickou závadu na elektroinstalaci," uvedl ve čtvrtek břeclavský vyšetřovatel Svatopluk Pěček.\nUdálostí se již zabývají kriminalisté. „Máme důvodné podezření, že se jednalo o úmysl," potvrdila policejní mluvčí Kamila Haraštová.\nCelkem osm jednotek hasičů začalo bojovat s plameny po desáté hodině večer. Vyhlásili druhý stupeň požárního poplachu. „Požár jsme dostali pod kontrolu po skoro čtyřech hodinách," sdělil mluvčí jihomoravských hasičů Jaroslav Mikoška. Jeho likvidace však pokračovala až do rána.\nNa místě zůstali dobrovolní hasiči z Horních Bojanovice, kteří požářiště hlídali. Podle Mikošky oheň zasáhl víceúčelovou budovu na ploše 25 krát deset metrů. "Událost se obešla bez zranění," informoval mluvčí hasičů.\nZničenou budovu ráno hasiči prověřili termokamerou, aby vyloučili skrytá ohniska. Sportovní areál s lyžařským vlekem či koupalištěm spravuje TJ Sokol Němčičky.\nVÍC O PŘÍPADU SE DOČTETE V PÁTEČNÍM BŘECLAVSKÉM DENÍKU ROVNOST


Retrak: vozík do úzkých uliček - Transport-logistika.cz - online deník o dopravě a logistice\nÚvod/Logistika a sklady/Retrak: vozík do úzkých uliček\nObsluha potřebuje dostatečný výhled\nRetrak je výjimečným vozíkem už proto, že v něm sedí obsluha bokem ke směru jízdy. Vzhledem k tomu, že se retraky používají nejčastěji k zakládání manipulačních jednotek do regálů, potřebujete mít dostatečný výhled, což retrak bezesporu umožňuje. Díky bočnímu sezení může retrak pracovat v mnohem užších uličkách než je tomu v případě čelních vozíků. Navíc při couvání se řidič nemusí otáčet celý. Díky tomu, že sedí bokem, stačí jen pootočit hlavu a při couvání velice dobře vidí. K dobrému výhledu přispívá rovněž sedadlo, které se při zaklonění řidiče nakloní a posune.\nVzhledem k zakládání palet se zbožím do velkých výšek je na místě zvýšená opatrnost řidiče a také vybavení retraku bezpečnostními prvky. Kabina je proto vybavena stříškou, která by měla vydržet náraz břemene, jehož hmotnost odpovídá nosnosti retraku. Žebra stříšky jsou umístěna pod úhlem, který řidiči neznemožňuje potřebný výhled.\nDalší bezpečnostní prvek představuje pedál, který musí být při práci sešlápnut levou nohou řidiče. Tím je zaručeno, že během jízdy nevysune nohu mimo vozík a nedojde tak ke zranění. Retrak by měl řidiče vždy dostatečně ochránit, proto se nedoporučuje v případě nehody opouštět kabinu.\nPři zakládání břemen do velkých výšek se obsluha musí dostatečně orientovat. K tomu pomáhají například samolepky umístěné na sloupu retraku. Tyto samolepky označují jednotlivá regálová patra. Při ukládání břemen ve vyšších patrech se využívá také kamerový systém s kamerou na vidlích a s monitorem v kabině vozíku, na němž řidič kontroluje ukládání manipulační jednotky. Využívá se rovněž měření výšky zdvihu, které se řidiči zobrazí na displeji. Další systém pracuje na principu automatického zastavení břemene ve výšce naprogramované do palubního počítače (předvolba výšky).\nRetrak je odolný a spolehlivý stroj\nJindřich Přívora, PR manager společnosti Toyota Material Handling CZ, uvádí, že retraky představují všestranné skladové zakladače, které jsou velmi často používány ve vícesměnných nebo nepřetržitých provozech, což klade vysoké nároky na výkon, odolnost a spolehlivost. Jedná se o silné a dynamické stroje, které představují klíčové jednotky každé flotily.\nToyota Material Handling nabízí retrak BT Reflex, jehož nejvýkonnější modely řady R a E byly vyvinuty pro vysoce intenzivní manipulaci. Předností těchto strojů je vedle výkonových a ergonomických parametrů také výška zdvihu dosahující až 12,5 m a horizontální přeprava s maximální rychlostí 14 km/h.\nRetraky BT Reflex řady N mají úzké šasi, díky kterému představují optimální stroj pro aplikace potýkající se s nedostatkem místa, například ve výrobních závodech. Jsou také optimálním řešením pro zakládání do bloků i pro aplikace s vjezdovými regály.\n„Sebelepší řidič nebude produktivní a nedostane ze stroje potřebný výkon, bude-li unavený, nepozorný a otrávený z bolesti za krkem. Při vývoji a výrobě retraků proto Toyota Material Handling klade velký důraz na ergonomii a pohodlí řidiče,“ upozorňuje Jindřich Přívora. „Řidič potřebuje stroj s minimem rušivých prvků. Takový, jehož konstrukce a řešení kabiny i možnost uspořádat si na míru různé ovládací i výkonové prvky, vyvolá v řidiči pocit jistoty a bezpečí po celou směnu. Důvěra ve spolehlivé technologie sníží jeho napětí a umožní mu klidné soustředění na práci i při každodenním opakování jednotvárných úkonů.“\nErgonomické prvky pomáhají řidiči\nRetraky mají v nabídce všichni významní dodavatelé manipulační techniky. Dodává je mimo jiné rovněž společnost STILL, která upozorňuje na model FM-X.\n„Retrak STILL FM-X představuje dokonalý stroj. Díky výbavě se dokáže přizpůsobit těžkým podmínkám ve skladech a náročných vícesměnných provozech. Ergonomické prvky retraku je pak možné přizpůsobit fyzickým parametrům obsluhy. Mám na mysli především elektronicky ovládanou výšku podlahy vozíku, kterou je možné nastavit vzhledem k délce nohou řidiče,“ uvádí Milan Rejzek, odborný manažer prodeje společnosti STILL ČR a dodává, že v poslední době zákazníci oceňují a vyhledávají funkci kamerového systému umístěného na stožáru retraku FM-X, která pomáhá obsluze k přesnému zakládání břemen do vyšších pater regálu. Díky tomu má obsluha přehled o bezchybné manipulaci ve výškách, kam zespoda téměř nedohlédne. „V případě, že provozovatel nechce kamerový systém, nabízíme možnost vybavit vozík LED znázorněním výšky zdvihu. Pro retrak existuje velké množství doplňků, takže si zákazník může vybrat výbavu přesně podle potřeby.“\nJak jsme již uvedli, retrak je vozíkem pro specifické využití. Proto by si měl zákazník předem naplánovat, k čemu chce retrak vlastně používat. Ceny retraků zpravidla přesahují hranici půl milionu korun, proto je na místě vědět, co od tohoto vozíku očekávám a zda vůbec retrak potřebuji.\nTento článek byl uveřejněn v magazínu TRANSPORT a LOGISTIKA, 9-10/2012


Hned dvě dopravní nehody za sebou způsobil 19letý mladík - České krimi\nHned dvě dopravní nehody za sebou způsobil 19letý mladík\nV úterý 9. června odpoledne projížděl Zlatými Horami. Nejprve na křižovatce ul. Myslbekova a Nerudova jel rovně a narazil do plotu u domu. Když se mu s vozem zn. Mazda 323 podařilo vycouvat, pokračoval v jízdě dál k ul. Krnovská. Po ujetí cca 500 metrů znovu havaroval. Na rovném úseku najel na krajnici a narazil do sloupu veřejného osvětlení. Sloup se nárazem vytrhl z patky a spadl na zem. Vůz se po několika kotrmelcích zastavil v příkopu na střeše. Mladík při dopravní nehodě utrpěl zranění, se kterým byl převezen do nemocnice. Ještě před tím se však podrobil dechové zkoušce na alkohol. Ta byla pozitivní s výsledkem 2,25 ‰ alkoholu.\nPolicisté nyní zahájili úkony pro podezření ze spáchání přečinu ohrožení pod vlivem návykové látky, za který mladíkovi hrozí až trest odnětí svobody na tři roky.\nTragická nehoda u Vrbic\nPopíjel, pak řídil a boural


Archiv pro: 2017\nJe snadné si zvyknout se přizpůsobovat\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: být pasivní, doplatit na svou dobrotu, doplatit na to, dostat lekci, manipulace, přizpůsobování se, přizpůsobovat se lidem, submisivní.\nTak jako si zvyknete na své sobecké jednání, na své vypočítavé jednání a na to, aby bylo vše dle Vás tak si velmi snadno můžete zvyknout se lidem přizpůsobovat a to tak, že už pak nevíte jaké to je jednat podle sebe. Až takhle hloupě se to dá zahnat, že tím pádem člověk ztratí sám […]\nKdyž se neustává nátlak ze slávy…\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: fanatici, fanoušci, popularita, sláva, sledování Vás, stalkeři, úzkost, velký zájem, vlezlí lidé, vyptávání se.\nKdyž jste mezi lidmi známější a známější tak začínáte časem řešit to, že Vás lidé bombardují zprávami, otázkami, vyzvídáním a toho, že chtějí být stále za Vaším zadkem a chtějí být po Vašem boku. Dočasně to člověku lichotí a zvedá to sebevědomí, je to fajn a je to super, do určité doby. Ve všechn případech […]\nTímto chci všem poděkovat za přízeň všech čtenářů, fanoušků a návštěvníků těchto stránek v roce 2017. Přeji jim tímto krásné a poklidné Vánoce, ať je stráví pohodově a harmonicky. Přeji hodně krásných dárečků, zábavy, srandy a vánočních zázraků a hlavně bez hádek a sporů. Sára Lhotáková – SL\nBýt stíhačkou a být na to hrdý?\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: bez ohleduplnosti, kontaktovat, psát zprávy, sobecky uhánět, stíhačka, uhánět někoho, volat, vyvolávat.\nJsou lidi, kteří Vás dokážou uhnat ve chvíli kdy neodpovídáte na zprávy, či telefonáty do minuty, můžou se zbláznit a myslí si, že se z nich hned poblázníte a jste non stop k dispozici. Však ne každý se takhle nechá uhánět a kontrolovat, někdo ano a někdo ne. Však z mých zkušeností ze života a […]\nKdyž Vás tlačí do změny, kterou by sami neurobili…\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: buď a nebo, nutit někoho, radit nesprávně, radit špatně, rady, řešit co se životem, zapeklitá situace, ztratit všechno.\nA je tu zas situace, která se vyhrotila a jako kdyby Vám zkomplikovala všechno, co jste měli a vše jste prožívali. Najednou veškerá zdánlivá jistota je pryč a najednou už prostě není nic, co by fungovalo a co by Vás těšilo. Nechcete si to připustit, ale nejspíše bude nejnutnější tu změnu v životě fakt učinit, […]\nNa co se můžu skutečně spolehnout?\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Filmy, videa. Tagy: chování, david kirš, lidi, na co se spolehnout, naučné, poučné, spolehnutí, video, youtube.\nVím, že to tam někde vzadu sleduješ…\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: být úspěšný, někdo vás stejně sleduje, přeji vám úspěch, udržuje si o vás přehled, úspěch, užívat si úspěch, žít si svůj život, žít si v blahobytu.\nJak rosteme, dospíváme a oddělují se naše životní cesty s jistými lidmi tak se stáváme lepší verzí sama sebe. Stále se zdokonalujeme, zlepšujeme, poučujeme a jsme lepším člověkem a obzvláště pokud na sobě zapracujeme a osobně, či duchovně vyrosteme. Což jsou skvělé zprávy a celkově skvělé, že se posouváme v životě dál. Nějaké to odloučení, […]\nKdyž nám lidé nedávají na vybranou\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: donucené rozhodnutí, donucení, donucený krok, musíme to udělat, není na vybranou, řikal sis o to, změna situace.\nDnes se zaměřím trochu hlouběji a osobněji. Když žijete a jste rádi za to, jak spravedlnost funguje a že to je vše v pořádku a v souladu a že se všem vrátilo tak, jak jste si přáli a chtěli jste to tak. Tak si možná myslíte mylně, že to tak je v pořádku a už […]\nKdyž někdo odsuzuje lidi dle jejich minulosti\nPublikovala Sára Lhotáková, pod kategorii Zkušenosti ze života. Tagy: egoista, ješitnost, necitelnost, nesoucitnost, nevyřešená minulost, odsouzení, odsouzení kvůli minulosti, odsuzování, projekce vlastních chyb, selektovat lidi.\nNení to tak dávno, co jsem se setkala s jistým člověkem, který mě nestačil překvapovat. Však v tom negativním slova smyslu. Přiznám, že s tím jistým pánem jsem se dostala do rozepře až tak, že nakonec uznal, že mám pravdu a to jsem o pár let mladší, jak on. Však to je vedlejší. Pointa věci […]


Píšou jinde : 10 let od pokusu o protiromský pogrom v Litvínově | Anarchistická federace\nPíšou jinde : 10 let od pokusu o protiromský pogrom v Litvínově\nRasistické a xenofobní násilí v Česku průběhu posledních 20 let přicházelo ve vlnách. Před několika dny uplynulo 10 let od jedné z nejmasivnějších organizovaných násilných akcí českých neonacistů. Na podzim roku 2008 se pokusili o pogrom na romské obyvatele litvínovského sídliště Janov. Násilnosti tehdy naštěstí zůstaly bez obětí, ale připomněly, že davové hony na Romy, migranty nebo další skupiny lidí, které zrovna společnost označí za problém, nebyly jen záležitostí 90. let. Neonacistické aktivity, které akcí v Litvínově vrcholily, jsme tehdy důkladně popsali v několika článcích. S odstupem 10 let překvapivě dobře fungují jako připomínka toho, jaké události násilnosti předcházely, jak média a místní politici eskalovali situaci i toho, jak se k sjíždějícím se neonacistům postavili obyvatelé Litvínova. Taky díky nim můžeme zpětně vidět, jak na vlnu protiromské agrese zareagovala antirasistická scéna. Abyste to mohli posoudit sami, shrnuli jsme všechny odkazy na články na jedno místo:\nSídliště Janov, den poté, 21. 10. 2008.\nDělnická strana si vybírá Janov, lokalitu sužovanou obchodem s chudobou, ke svým provokacím. Po konfliktech jejích Ochranných sborů s bránícími se místními Romy probíhá na konci října 2008 demonstrace za účasti asi 400 neonacistů. Ti jí pak prezentují jako začátek blížící se rasové války.\nSídliště Janov, týden poté, 26. 10. 2008\nDetailnější informace o proběhu první demonstrace a o tom, jakou roli hráli jednotliví aktéři. Očekáváme, že neonacisté budou z jimy vyeskalovaného etnického pnutí chtít vytěžit maximum a zároveň, že reakce místních úřadů i policie bude laxní.\nMostecký Nazi deník, 7. 11. 2008\nMístní média přilévají olej do ohně, vydávají zkreslující informace a dávají prostor neonacistické propagandě.\nO válce v litvínovských ulicích, 18. 11. 2008\nNa druhou demonstraci se sjíždí asi 700 neonacistů, nepřipravená policie je nedokáže udržet na uzdě. Náckové ve městě rozpoutávají rioty, ke kterým se přidává i část místních.\nPrivilegované oběti a Janov, 18. 11. 2008\nZatímco v jiných případech neonacistického násilí je politická scéna i policie připravená jednat, Janov ukázal, že jakmile se jedná o problémy Romů, tak je ostentativně přehlíží.\nDen létajících prstů, 20. 11. 2008\nCo vedlo lidi k tomu, aby se zúčastnili protiromského pogromu a proč lidé hledají spásu v hordě neonacistů?\nVyjádření Antifašistické akce k událostem v Janově, 23. 11. 2008\nReflektujeme vlastní strategii ústupu od veřejných akcí a naše možnosti v předcházení událostem, jako byly ty v Janově.\nJanov v širší perspektivě, 23. 11. 2008\nŠirši rozbor toho, jakou roli hráli v událostech v Janově jednotliví aktéři - stát, policie, neziskové organizace, občané, Romové, Antifašistická akce.\nAntifašistická demonstrace: 13. 12. 2008 Praha, 28. 11. 2008\nV reakci na protiromské násilnosti svoláváme antifašistickou demonstraci. Účastní se jí asi 800 lidí.\nD13: Projev Antifašistické akce, 14. 12. 2018\nText projevu z demonstrace.\nAnarchistické aktivity v Janově, 6. 1. 2009\nPomocí rozhovoru pokrýváme pohled na situaci v Janově ze stany místních antirasitických aktivistů.\nDětský den v Janově, 15. 6. 2009\nInformujeme o dětském dni pro děti z Janova, který uspořádala asociace ALERTA.\nPohádka o patriotovi, 6. 5. 2009\nJeden z neonacistů si na druhé demonstraci v Janově sám amputoval prsty vlastní výbušninou. Neonacistická scéna se to snaží svést na policii a z Viktora Aufarta udělat mučedníka. Video je však neúprosné a projekt Patriot v nouzi krachuje.


: Meziprostor – VoxEurop (čeština)\n28 říjen 2011 – Presseurop\n„Kromě evropských dluhopisů máme všechno, co jsme očekávali.“ Podle slov tohoto bankéře, kterého cituje deník Le Monde, je dohoda o odpisu řeckého dluhu, rekapitalizaci bank a navýšení evropského stabilizačního fondu (EFSF), která byla uzavřena v noci z 26. na 27. října, způsobilá k tomu začít krizi eurozóny nějak řešit.\nNicméně zkušenost předchozích dohod vzešlých ze složitých vyjednávání nabádá k opatrnosti. Cesty trhu jsou mnohdy nevyzpytatelné a stále tu existuje riziko, že jsme byli opět svědky zbytečného summitu. Nebudeme se tudíž pouštět do prognóz.\nVzhledem k varovným výrokům evropských představitelů o tom, že je v sázce osud celé Unie, nám nicméně pohled na evropskou politickou krajinu po tomto dvojím summitu umožňuje zjistit, že politická krize skrývající se za krizí finanční možná teprve začíná. Eurozóna směřuje, jak už podotklo mnoho pozorovatelů, k větší integraci, což s sebou přinese řadu nejistot.\nDramatizace diskuzí mezi Angelou Merkelovou a Nicolasem Sarkozym názorně ilustruje, že osa Paříž-Berlín je opět jediným motorem Evropy. Evropa už ale nemá jen šest nebo dvanáct členů, a proto není tah tohoto motoru tak silný jako před postupným rozšiřováním Unie a vytvářením orgánů se silnými pravomocemi, jako je Evropská centrální banka.\nPřestřelka mezi Nicolasem Sarkozym a Davidem Cameronem a debata v dolní sněmovně ohledně referenda o vystoupení Velké Británie z EU ukazují, že Londýn hledá v této rodící se architektuře své místo a že tandem „Merkozy“ si nebude brát vůči Britům, kteří dlouho ovlivňovali liberální vývoj Evropské komise, aniž by převzali celý svůj díl politické zodpovědnosti, žádné servítky.\nVelká Británie ale není jediná, kdo hledá své místo. Devět dalších evropských zemí, které nejsou členy eurozóny, jako je Polsko nebo Švédsko, dvourychlostní Evropu již nyní odmítají. Schengenský prostor či evropská obranná politika sice již fungují v závislosti na okolnostech pružně, ale přecejen nevyžadují tak propracovaný systém vládnutí, který by musel vzniknout zavedením kontroly národních rozpočtů nebo vytvořením postu evropského ministra financí.\nA právě zde se dotýkáme jádra problému budoucí nestability. Ekonomická vláda, kterou se Berlín a Paříž snaží s podporou Nizozemí a Finska zavést, totiž ovlivní suverenitu států a nastolí otázku demokratické kontroly. Právě o tom píše sociolog Jürgen Habermas v připravované eseji, z níž Presseurop tento týden zveřejnil úryvek.\nZ tohoto úhlu pohledu se Evropa nachází v nebezpečném meziprostoru. Její představitelé musejí spojit politickou efektivitu s demokratickou praxí. Jak ale ukázal složitý proces ratifikace smlouvy z 21. července, čas na úrovni národních parlamentů plyne ve srovnání s časem trhů mnohem pomaleji.\nNavíc národní demokracie, jak poznamenal tento týden Timothy Garton Ash při sledování debaty v britském a německém parlamentu, vyjadřují protichůdné požadavky, které vedou k zablokování EU.\nProtože ale nikdo není připraven vytvořit evropskou demokracii opírající se o parlament zvolený na základě nadnárodních kandidátek a nadnárodních debat, budou rozhodnutí nadále přijímána představiteli jednajícími za zavřenými dveřmi a garantována parlamenty zvolenými především v závislosti na národních otázkách. Euro je možná zachráněno, ale Evropská unie ještě nepřekonala všechny překážky.\nEvropský summit: Odklad, nikoliv řešení – Berliner Zeitung (Berlín)\nEvropští představitelé si zbytečně gratulují k výsledkům summitu z 26 října, krize eura ještě neskončila, domnívá se list Berliner Zeitung. Jednoduše proto, že na zásadním paradoxu, kdy si státy kupují důvěru investorů za peníze, které nemají, se nic nemění.\nPoslední soud eura\nMimořádný summit, který se dnes, 26. října, koná v Bruselu, označuje evropský tisk za klíčový. Obavy se ale vznášejí jak nad záchranou Řecka, tak záchranou jednotné měny jako takové.\nEurozóna: Všichni jsme vydáni napospas Německu – Eleftherotypia (Atény)\nPředstavitelé eurozóny se dohodli na snížení řeckého dluhu a navýšení záchranného fondu. Podle listu Eleftherotypia, který na titulní straně píše, že „záchranný plán prosadil německý parní válec“, toto rozhodnutí podrobuje Řeky a vůbec všechny Evropany Berlínu.\nDebata: Jürgen Habermas: Za demokratičtější Evropu – Le Monde (Paříž)\nEvropský summit: Nový začátek, nebo chaos – Le Monde (Paříž)\nEvropská rada a summit eurozóny ze 26. října musí zabránit tomu, aby se dluhová krize rozšířila. Evropská unie však potřebuje nabrat druhý dech, pokud si chce zabezpečit další budoucnost.\nCameron pod tlakem euroskeptiků\nReferendum o vystoupení Británie z Evropské unie se konat nebude. Hlasování v dolní sněmovně britského parlamentu však způsobilo rozkol ve vládnoucí Konzervativní straně. A rozdělený je i britský tisk, který poukazuje na nutnost přenastavit vztahy s EU.\nKrize eurozóny : Kohl s Mitterandem by nebyli lepší – De Volkskrant (Amsterdam)\nSchází evropským představitelům bojujícím s krizí politický leadership, tak jak to dnes často slýcháme? Podle redaktora listu De Volkskrant je brzdí spíše politická nejednotnost této doby a veřejné mínění.