MATTIAS, část jedenáctá\nNevím, co mám dělat. Nevím.\nZírám na strop. Je úplně jiný než ten, který jsem vídal každé ráno v ložnici. Všechno je jiné. Necítím marihuanovou vůni, neležím v modro-šedých peřinách. Nikoho neobjímám.\nA nikdo neobjímá mě.\nDýchám pomalu. Hodně pomalu. Nádech. Výdech. Nedá se tomu říkat meditace, spíš paralýza, protože moje tělo dělá všechno pro to, aby se nemuselo pohnout. Jako by pak mělo přijít něco hodně špatného. A přitom něco hodně špatného už dávno přišlo.\nPřed hodně dávnou dobou, nebo teprve před pár hodinami.\nJsem v nemocnici. A nemocniční strop mě neskutečně rozčiluje.\nDostal jsem něco na uklidnění, protože jsem hodně vyváděl. To si pamatuju. Že jsem křičel a brečel a prosil a nedovolil komukoliv přijít blíž. Pamatuju si i další věci. Jak jsem se pohyboval proti Rufusovi. Jak jsem mu položil hlavu na rameno a koukal s ním na Game of Thrones. Jak jsem se smál vtipu o dýni.\nJsem v nemocnici, krví mi kolují utišující léky, zírám na posraný strop a v mysli mi najednou naskakují další vzpomínky. Klaunská maska. Jizva na dlani. Modřiny po poutech. Švihadlo. Pytel přes hlavu. Elektrické šoky. Obojek. Krev. Nebe.\nNakonec… Vždycky tomu kraluje nebe.\nChci zvednout ruku, abych si mohl jizvu prohlédnout. Ale připadám si jak z gumy. Pohnu maximálně prsty. A tak dál zírám na strop. Není tak bílý, jak bych čekal. Což mi připadá zvláštní, protože v mých představách byla vždycky nemocnice to nejbělejší místo.\nTeda až na nebe, to skutečné nebe.\nNebe. Krev. Klaunská maska. Probodnut dlaň. Elektrické šoky… Stalo se to. Nebo ne? Nebo… ano?\nVím, jak na mě všichni zírají, a vím, co říkala policie.\nJsem Mattias Mawer. Jsem obětí únosu.\nŘeknu to nahlas.\n„Jsem Mattias Mawer. Jsem obětí únosu.“\nPředstavuju si, jak všem lidem, které jsem zatím potkal – kluk v parku, policista, doktor, pár zdravotních sester – říkám pravdu. Přinutím se pohnout, pevně sevřu rty k sobě a přivřu víčka, abych už neviděl trhlinu v sádrokartonu.\nSlyším strašně moc zvuků. Nejsem na to zvyklý, protože u Rufuse bylo většinou ticho. Jen cvakání klávesnice a Rufusovy nádechy. Rány pěstí do stolu, protože něco nešlo podle jeho představ. A šouravé kroky, když si šel pro pití…\nNemysli na něj!\nJsem sám. Zaslechl jsem rozhovor doktora a policisty, který mě přivezl – prý musí okamžitě sehnat terapeuta. Teď, hned. Už před minutou bylo pozdě. Před čtrnácti měsíci bylo pozdě!\nA pak mě zavřeli do pokoje a nechali napospas myšlenkám.\nNo a co. Jsem přece na práškách. Nemůžu nic.\nRufus by řekl, že jsou idioti, a měl by pravdu. Což míval vždycky. A pokaždé se tvářil spokojeně, když jsem souhlasil.\nTrvá dlouho, než svoje tělo přinutím sednout. Protože… ty léky, jasně.\nProhlédnu si rozřízlé chodidlo a přejedu po ráně prstem. Pamatuju si, jak mi Rufus ošetřoval dlaň. Vyčistil ji pomocí dezinfekce a zavázal. Staral se, když jsem onemocněl. Hladil mě po zádech a šeptal, že všechno bude v pořádku.\nOn a jeho medové oči.\nSakra! Do háje!\nRufus Attano mě unesl! Zničil mi život! Tak proč je tak zatraceně těžké si něco tak zatraceně jednoduchého pamatovat? Proč každá moje myšlenka sklouzává k tomu, že mi chybí?\nJsem Mattias Mawer. Jsem obětí únosu. Ne snad?\nČekám dlouho, dokonce bych řekl, že nesmyslně dlouho, než vejde postarší žena v roláku a představí se jako Eliza. „Říkej mi prostě Eliza.“\nNeříkám jí nijak, protože mlčím.\nPoužije hromadu slov, ze kterých pochopím, že pracuje pro nemocnici jako terapeutka. Dostává případy, jako jsem já, což upřímně nechápu, co znamená. Možná se tím snaží naznačit, že ví, co dělat. Jak se mnou mluvit, jak se usmívat, kdy mlčet a kdy pokládat otázky. Nevím.\nJsem z ní nervózní.\nV pokoji je navíc strašně moc světla. Přírodního světla, protože venku už vyšlo slunce a já ho nenávidím. Nedokážu se soustředit, když tolik praží, proto vylezu z postele a v rychlosti, abych neviděl na ulici, zatáhnu žaluzie i závěsy. Jenže pak je v pokoji šero, a tak musím rozsvítit.\nZdravotní sestra mi chce vzít oblečení, protože je mokré a špinavé. Odmítnu. Nenechám si vzít Rufusovo tričko. Prostě ne. Zaprvé by se zlobil, kdybych o něj přišel a zadruhé… Je to Rufusovo tričko! Když zavřu oči a použiju trochu představivosti, pořád voní po mandarinkách.\nPřijde doktorka, aby mi zkontrolovala rozřízlé chodidlo. Mám na něm zaschlou krev a trochu to bolí, ale odmítnu. Představa, že by na mě sáhla… Pošlu ji pryč a hodně přitom křičím.\nTerapeutka celou dobu všechno pozoruje. Vsadím se, že analyzuje každou moji reakci. A hodnotí. Tohle dělá, protože… A tohle… Jasný důkaz…\nChci jí říct, že nejsem žádný učebnicový příklad, ale nenajdu odvahu. Dělá se mi špatně pokaždé, když otevřu pusu.\nA nakonec – mohl jsem to očekávat – přijde policie. Muž a žena v civilním oblečení, kteří se sice snaží tvářit přátelsky, ale každá jejich otázka směřuje k…\nNejprve mě ubezpečí, že rodiče jsou na cestě. Do půl hodiny přijedou. Vzbudili je uprostřed noci a řekli jim, že jejich pohřešovaný syn se konečně našel. Živý. Jak zmateně pobíhá po parku.\nCo asi cítili?\nPohlédnu na terapeutku. Zkouším odhadnout, jestli ví, že je nechci vidět. Že mám šílený strach se s nimi setkat. Protože… Najednou je vnímám jako dva cizí lidi, kteří o mně nic neví, a já netuším, kde vzít sílu a nějak to napravit. Co když ale poznají pravdu? Co když se mi podívají do očí a budou vědět, že je u sebe nechci? Že bych se mnohem raději vrátil k…\nMluví výhradně policistka, muž stojí dál. Občas zakašle. Přijde jim, že dělají to nejlepší.\nJsme tu jen my čtyři, nemusíš mít strach. Nechápou, že čtyři lidé jsou pro mě dav.\nUž ti nikdo neublíží. Dlouhou dobu mi nikdo neubližoval. Byl jsem…\nMůžeš nám věřit. Nevěřím nikomu kromě Rufuse. NIKOMU!\nJenže se nezastaví před ničím. První skutečná otázka je přímá a jasná. „Unesl tě někdo?“ řekne policistka a nadzvedne přitom obočí. Nemluvil jsem se ženou čtrnáct měsíců. Podle čeho usoudili, že budu mluvit raději s ní než s jejím mužským kolegou?\nV tom případě potřebují znát pravdu a potřebují ji znát hned. Každou vteřinou mu dáváme příležitost uniknout. „Víš, kdo tě unesl?“\nJmenuju se Mattias Mawer a Rufus Attano mě unesl.\n„Ne!“ vykřiknu nahlas.\n„Mattiasi,“ řekne terapeutka a stoupne si vedle mojí postele. „To je v pořádku. Nemusíš mít strach.“\nVsadím všechno, co mám, že nemá ponětí, z čeho mám doopravdy strach. Vlastně to nevím ani já. Jsou to jen dvě slova. Rufus Attano. Možná by stačilo jen jedno.\nPřesto se nedokážu přimět ho vyslovit.\n„Nepamatuju si. Nic nevím.“\n„Já nevím, kdo mě unesl. Nevím. Celou dobu jsem byl zavřený v nějaké místnosti, a když přišel, pokaždé zhasnul světlo. Nic jsem neviděl.“\n„Jak zněl jeho hlas? Mladý? Starý? Dokázal bys odhadnout jeho věk?“\n„Spíš starší. Kolem čtyřiceti.“\n„Dobře,“ pochválí mě policistka, ačkoliv oba víme, že je to naprosto zbytečná informace. „Dokážeš si něco vybavit? Cokoliv, co by nám mohlo pomoci?“\n„Ne. Já nevím. Nic si nepamatuju,“ opakuju zoufale.\n„Dobře. Budeme doufat, že nám něco víc řekne prohlídka.“\nVidím na ní, jak se bojí cokoliv říct. Nejdřív pohlédne na terapeutku, jako by se jí ptala na svolení. Možná vážně věří tomu, že za těch pár minut mě zná natolik dobře, že ví, jak se mnou jednat. Což je tak smíchu.\n„Tělesná prohlídka, Mattiasi. Mohou… Kvůli důkazům.“\nŽádnou knihu z oblasti kriminologie jsem nečetl, takže nemám absolutní tušení, na co všechno by mohli dojít. Jestli z kůže nebo oblečení dokáží získat otisky prstů nebo… Uvědomím si, že jsme spolu spali. Připadá mi to sice jako v jiném životě, ale ve skutečnosti to bylo dnešní noc, kdy mi Rufus vyvrcholil na břicho.\n„Nemám na sobě žádné důkazy!“ vykřiknu. „Nikdy se mě nedotkl. Nikdy!“ V životě jsem necítil takovou potřebu někoho o něčem přesvědčit. Uvědomuju si, že zním plačtivě a nedůvěryhodně. Třese se mi hlas a po tváři tečou slzy. Hřbetem ruky je setřu a zatnu zuby. „Žádnou prohlídku nechci! Myslíte si, že… že mě… Ale to není pravda. Nesahal na mě, takže žádnou prohlídku nepotřebuju!“\nTěkám mezi nimi pohledem. Čekám, až někdo z nich řekne, že prohlídku provádět nebudou, ale policisté místo toho zarytě mlčí.\n„To je v pořádku,“ promluví smířlivě terapeutka.\nVe skutečnosti mě tím ještě víc rozčílí, protože jak by to mohlo být v pořádku? Co když mě nadopují a udělají prohlídku i přes můj nesouhlas? Co když mojí chybou Rufuse najdou? Něco takového nemůžu dovolit. Prostě nemůžu.\nTakže udělám jedinou věc, která mě v danou chvíli napadne. Jakmile policie odejde, zamknu se v koupelně. Je mi jedno, jestli s tím někdo nesouhlasí, ani co si o mém jednání myslí. Jestli je to přiznání, že lžu, fajn. S tím dokážu docela dobře žít.\nNejprve se pořádně vydrhnu ve sprše, až mám kůži úplně rudou, a pak ještě přeperu oblečení. Naposledy přivoním k tričku, než ho ponořím do vody a mýdla, a zkouším tu vůni neztratit. Mít ji v paměti napořád.\nJsem možná trochu vyděšený, ale nebrečím. Rufus by byl určitě pyšný, že navzdory roztřeseným rukám, dokážu myslet docela jasně.\nNakonec zůstanu stát opřený o umyvadlo a zhluboka oddechuju. Je to… Všechno je tak…\nVzhlédnu a moje oči se po hodně dlouhé době střetnou s odrazem v zrcadle. Na pár okamžiků mě to úplně vykolejí. Zvednu ruku a pohladím se po tváři. Tohle jsem já? Jsem tak… Vlastně vypadám skoro stejně, jak si pamatuju, jen starší. A smutnější, ale to asi jen proto, že jsem kurva smutnej.\nZkusím docela potichu říct: „Jsem Mattias Mawer,“ ale mozek mi zázračně nesepne a neřekne, ano, takhle je to správně, tohle jsi ty. A tak tam nějakou dobu jen stojím a koukám na sebe, než dojdu k názoru, že je úplně jedno, jak vypadám.\nKdyž vyjdu ven, mám na sobě nemocniční oblečení, ale Rufusovo mokré tričko rozložím na topení, rozhodnutý si ho poté zase obléct.\nTerapeutka je pořád v pokoji. Vypadá to, že snad nikdy neodejde a sotva zalezu zpátky do postele, zeptá se, zda je všechno v pořádku, ačkoliv jí musí být zcela jasné, co jsem vyváděl. Že jsem ničil stopy.\nZkusím sám sebe nějak ospravedlnit, najít dobré vysvětlení, proč jsem to udělal, ale ona jen mávne rukou a odpoví poněkud zvláštně. „Nejsem tady, aby chytili toho, s kým jsi byl. Jsem tady, aby ses cítil co možná nejlépe.“\nOd té chvíle ji neoznačuju jako terapeutku, ale jako Elizu. Z nějakého důvodu mě totiž uklidní, že Rufuse nazvala jako toho, s kým jsem byl. A ne jako toho, kdo mě unesl.\n„Tvoji rodiče jsou na chodbě. Chtějí tě vidět, ale já jim řekla, že se tě nejdřív zeptám,“ pronese nečekaně, ale zároveň použije tón, jako by mi oznamovala něco naprosto banálního.\nZamračím se. „Mám na výběr?“\n„Samozřejmě. Jestli ještě nejsi připravený, řeknu jim, že musí počkat.“\nVyvede mě z konceptu. Myslel jsem, že se prostě rozrazí dveře a… Přikývnu, i když absolutně netuším na co. Ale Eliza evidentně pochopí, vstane a než vyjde na chodbu, pronese: „Co kdyby ses na chvíli prospal? Postarám se, aby tě nikdo nerušil.“\nV první vteřině chci přitisknout ucho na dveře a slyšet, jak mluví s rodiči, ale nakonec rozhodnu, že to není dobrý nápad. Co kdybych nepoznal jejich hlas? Co kdyby mi zněli jako úplně cizí lidé? Pokouším se vybavit, jak máma vypadá. Nakonec ale nevím, jestli je představa, kterou mám, skutečná nebo jen snaha myslet si, že tu ženu za dveřmi znám. Že vím, jak se k ní chovat a co říkat.\nLežím s pohledem upřeným na Rufusovo triko. A myslím na… Rufuse.\nBože. Tak strašně moc nechci, aby se kdokoliv dozvěděl pravdu. O tom, co jsem dělal. A cítil.\nVšechno, co jsem v sobě za poslední měsíce utišil, najednou v plné hrůze vyplouvá na povrch. Každého jsem zaprodal, nebo si to alespoň přál, abych zachránil sám sebe. Klekl si, protože jsem pak nemusel do sklepa. Nevzpíral se, když na mě nasedal. Poslouchal na slovo. Nakonec.\nA to jsou věci, ke kterým jsem byl de facto donucen.\nAle co ty ostatní?\nSvalil jsem se na gauč a přitulil se. V noci se tiskl a užíval si hlazení po zádech. Zabořil mu nos do vlasů a nadechoval se mandarinkové vůně. Řekl mu, aby se otočil a pohladil ho po zadku. Smál jsem se, když mě lechtal, a prosil jsem, aby nákup objednal přes net.\nLíbal jsem ho na rty. Dobrovolně.\nCo by asi řekli na tyhle věci?\nJak by lidé reagovali, kdybych jim řekl, jak jsem svému únosci do ucha šeptal miluju tě?\nJe mi jasné, že ty otázky přijdou. Budou mě přesvědčovat, abych promluvil. Řekl jim, co tak strašně potřebují vědět, ačkoliv se jich nic z toho doopravdy netýká. Jenže znají moje jméno. Ví, že jsem zmizel při cestě do školy. Ví, kdy k tomu došlo. Co jsem měl na sobě. Že mám sestru. Kam jsem rád chodil. Jak vypadají moji rodiče.\nMyslí si, že tím pádem mají právo znát i ten zbytek.\nPoloží tu otázku tisíckrát. Kde byl Mattias Mawer posledních čtrnáct měsíců?\nPřitáhnu kolena k sobě a pevně zavřu oči, ale neoklamu sám sebe, že nejsem v nemocnici. Ten pach je až příliš jiný. Zvuky jsou příliš jiné. Ani na krátký okamžik mi není dovoleno vrátit se zpátky v minulosti. Prožít si poslední minutu…\nJednu věc vím naprosto určitě. Moje odpověď musí zůstat neměnná. I když budou pochybovat a nevěřit.\nNikdy se nikdo na světě nesmí dozvědět, kde jsem byl.\nNikdy se nikdo na světě nesmí dozvědět, s kým jsem byl.\nNikdy se nikdo na světě nesmí dozvědět, k čemu v tom domě došlo.\nNikdy, absolutně nikdy, se nikdo, absolutně nikdo, na světě nesmí dozvědět, že Rufuse miluju.\nPosledních čtrnáct měsíců si nepamatuju.\nSedím na posteli, ale nohy mám spuštěné dolů a pomalu jimi komíhám ve vzduchu. Ruce schovám pod stehna, aby nebylo vidět, jak se třesou. Zhluboka dýchám, ale kdyby mi někdo řekl, že jsem se poslední minutu nenadechl, věřil bych.\nŽaluzie i závěsy jsou pořád zatažené. Zakázal jsem otvírat okna, i když zdravotní sestra tvrdila, že je v pokoji zatuchlý vzduch.\nUpřeně zírám na dveře. Přemýšlím, jestli jsem neměl ještě počkat, ale moc dobře vím, že by k tomu nakonec stejně došlo.\nDveře se otevřou. První vstoupí Eliza a povzbudivě se usměje.\nZkusím ji napodobit, proto také zvednu koutky výš. Jsem si jistý, že to úsměv určitě připomíná. Daruji ho ženě a muži, kteří kráčí za ní. Vypadají stejně vyděšeně, jako se já cítím.\n„Mattiasi,“ vydechne žena.\nNakonec dojdu k závěru, že byla naprostá hloupost myslet si, že bych nepoznal vlastní rodiče. Jejich tváře zůstaly pevně vtisknuté do paměti, jen se nějakou dobu schovávaly. Ale teď, když je opět vidím, rozpomínám se, jak se máma vždycky smála a přitom měla kolem očí vrásky. Jak si otec prohrabával vlasy a vyfukoval vzduch, když netušil, co říct.\nTeď to udělá taky.\nSeskočím z postele, ale ruce schovám za zády. Udělám krok dopředu, čímž jim dávám svolení, aby… Obejmou mě oba zároveň. Není to vyloženě nepříjemné, ale stejně nezvednu ruce, abych objetí opětoval.\n„Mattiasi,“ šeptá máma a hladí mě přitom ve vlasech.\nNa rameno mi dopadají slzy, ale překvapí mě, když zjistím, že patří tátovi. Z nějakého důvodu mám potřebu ho utěšit. Odtáhnu se a slyším, jak říkám: „To bude dobré, tati.“\n„Já vím,“ přitaká.\nPřipadají mi menší a hubenější. Táta má mnohem víc vrásek a máma působí vyčerpaně. Není divu, nechal jsem je čekat docela dlouho.\nSednu si zpátky na postel, zatímco oni nade mnou stojí a rozpačitě přešlapují. Mlčíme, protože nikdo z nás netuší co říct. Jak začít.\nNakonec se odhodlá máma. Opatrně sedne na postel, jen pár centimetrů od mojí nohy. „Donesla jsem ti nějaké oblečení.“\n„Dobře. Děkuju,“ odpovím. Letmo zkontroluju Elizu, která stojí opodál jako nějaký bodyguard připravený zakročit, kdyby situace nešla podle mých představ. Na jednu stranu je to uklidňující. Na druhou si připadám hloupě, že někoho takového vůbec potřebuji.\n„Nemáš… Nemáš třeba hlad? Mohla bych ti něco donést.“\n„Ne,“ zavrtím hlavou a skloním zrak, protože mám pocit, že už ten tlak nevydržím. Je mi zle z toho, jak předstíráme, že celá tahle situace není trapná. Ona totiž je! Je trapná a otravná. Zoufalá. Ubíjející. Hloupá. Smutná.\nVšímám si, jak po sobě rodiče pokukují a doufají, že ten druhý něco řekne. Ticho je totiž nepřítel. Ticho znamená, že se stalo něco, co nikdo z nás nedokáže pojmenovat.\nChtějí to vědět. A zároveň nechtějí.\nZnásilňoval tě, Mattiasi?\nNutil tě dělat různé věci?\nPotřebujeme vědět všechno, protože… Protože! Prostě řekni NE, ať si můžeme oddechnout. Zapomenout. Jít dál. Řekni na všechny otázky NE a ukonči naše trápení.\n„Vím, že je to divné,“ začnu a rýpu si přitom nehtem záděru. Jdu až do krve. Na dřeň. „Nemusíte ale mít strach nebo tak něco. Jsem v pořádku. Nic moc si nepamatuju.“\nMáma přisedne blíž a položí mi přitom ruku na záda. „Policie už s námi mluvila. Ty… Víš přece, že ať se stalo cokoliv, pořád tě milujeme, že ano?“\nOdtáhnu se. „Tím chceš říct co? Jsem v pořádku! Myslíš snad, že lžu? Chtěla bys raději slyšet něco jiného?“ Nevím, odkud ta zlost přišla, prostě tam je a je všude.\n„Ne, jistě že ne.“ Pohledem těkne k Elize. Další věc, kterou musím rozdýchat, protože chci zařvat, že Eliza tam není kvůli ní. Je tam kvůli mně a ona nemá právo u ní hledat pomoc. Nepotřebuje ji. „Tak jsem to nemyslela,“ doplní po chvíli.\n„Promiň,“ dostanu ze sebe. Nemá smysl být zlý, protože ona za nic nemůže. A já vidím, jak moc chce dělat všechno správně. „Jak se má Maddie?“\nZměnu tématu přijme s povděkem. „Dobře,“ usměje se. „Chtěla jet s námi, ale… Nevěděli jsme… Řekli nám, že čím míň lidí, tím lépe.“\n„Jasně.“ S tím souhlasím. K životu nakonec stačí jen jeden člověk.\n„Ale moc se na tebe těší. Čeká doma.“\nStrašně jsem Maddie nenáviděl. Pamatuju dobu, kdy jsem říkal, že měl Rufus unést raději ji. Zaprodal jsem svoji sestru.\n„Všichni se na tebe těší. Babička…“\nTu jsem taky zaprodal.\nDomů mě pustí hned následující den. Policie se mnou ještě jednou mluví, ale já zatvrzele mlčím. Nevím. Žil jsem v podstatě ve tmě a nic jsem neviděl. Nepamatuju si. A znova. Nevím. Žil jsem v podstatě ve tmě a… Z jejich pohledu poznám, že mi nevěří, ale nemají jak dokázat opak.\nAni rodiče nevěří. Během čekání na propuštění je slyším mluvit s Elizou. Myslí, že spím, vyjdou proto na chodbu, ale nedovřou dveře, takže většinu z toho slyším.\nVeškeré otázky se točí kolem jediného tématu.\nProč toho člověka bráním?\nNechápou moje jednání, ale nejspíš jim přijde příliš brzo ptát se rovnou mě. A tak jejich výčitky, že svět není perfektní a něco není podle jejich představ, směřují k Elize. Je mi jasné, že čekají v magickou odpověď, která nás všechny spasí.\nEliza pro ně má ovšem jen dvě možnosti. A ani jedna z nich není magická.\nTa první rozpláče mámu. „Je možné, že to, co Mattias prožil, bylo natolik příšerné, že se jeho mysl jednoduše rozhodla zapomenout.“\nDruhá možnost rozčílí tátu. „Posledních čtrnáct měsíců Mattias nikoho jiného neznal. Je vlastně docela běžné, že si oběť vytvoří k únosci silné pouto.“\n„Tím chcete říct co?“ vykřikne.\nNepoznám, jestli je v tom jen strach, nebo i něco jiného. Ale je to jedno. Víc slyšet nechci, proto si zakryju uši a nos zabořím do Rufusova trička. Vůně mandarinek je dávno pryč, ale já ji mám uloženou v paměti, a tak to možná trochu funguje.\nA přesto… Přesto tuším, jakým směrem se jejich rozhovor ubíral. Přemýšlím nad tím celou cestu domů.\nJsou skoro tři ráno. Jedeme v noci, aby nás neobtěžovali novináři. Přesto jich pár venku čeká. Policie jim zakáže se přibližovat, ale to jim nezabrání, aby na mě alespoň nepovolávali. Nevím, co čekají. Že zastavím a budu s nimi hovořit? Povykládám jim, jak jsem se měl?\nRodiče sedí na předních sedadlech, zatímco já vzadu. Na střídačku mě pozorují. Nejprve se otočí máma a slabě se usměje. Pak zachytím tátův pohled ve zpětném zrcátku. Opět máma a další nepovedený úsměv. Uvědomuju si, že má ještě pořád červené oči a posmrkává. Ale z nějakého důvodu se nevysmrká.\nMyslíš na to, jestli a jak mě týral?\nKdyž se odvrátí, ulpí na mě tátův zrak. Je vidět, že nemá nejlepší náladu. Pamatuju si, že míval na čele vrásku, ale teď jich tam má nespočet. Ani jednou se nepokusí usmát.\nUvažuješ nad tím, jestli toho hajzla bráním, že jo?\nAle nikdo nic neřekne. Nikdo. Nic. Neřekne.\nA pak najednou parkujeme na příjezdové cestě. Dům si pamatuju docela přesně. Na první pohled vypadá úplně stejně, žádná velká změna. Jen na dveřích je vánoční věnec – máma letos začala s výzdobou dřív, což mě z nějakého důvodu nepředstavitelně naštve. Nestihnu se nad tím však pozastavit, protože se otevřou vchodové dveře a do zimy vběhne mladá dívka.\nTohle je Maddie, tvoje sestra, připomene mi moje podvědomí.\nNejsem si jistý, kolik jí je roků, ale působí dospěle. Dokonce se tak i chová. Neskočí mi kolem krku, jen dojde blíž, zhoupne se na špičkách a špitne: „Ahoj.“\n„Ahoj,“ odpovím a přinutím se usmát.\nNějakou dobu jen stojíme a hledíme na sebe – respektive já uhýbám pohledem a ona na mě civí, jako bych byl zvířátko v zoo. Je mi trapně. A ani jeden z nás neví, jak trapnost rozbít.\n„Nedáš si něco, Mattiasi? Nemám ti uvařit čaj?“ vloží se do toho máma. Vejdeme do domu a já mám ohromnou radost, že si konečně můžu vyzout boty.\nNenávidím nošení bot, ale když mi je v nemocnici podali, neměl jsem odvahu odmítnout.\n„Ne, děkuju. Můžu jít k sobě do pokoje?“ A hned potom mě napadne legrační myšlenka. Neudržím se a vyslovím ji nahlas. „Mám ještě nějaký pokoj?“\nMáma vyvalí očí. Na vteřinu vážně čekám, že omluvně zakroutí hlavou. Ale místo toho zalapá po dechu a vydechne: „Samozřejmě. Tvůj pokoj bude navždycky tvůj. Máš tam všechny svoje věci.“\nPřikývnu. Dřív jsem měl panický strach, že na mě rodina zapomene. Ale tyhle pocity mi najednou připadají tak prázdné. Bál jsem se, že by zrušili můj pokoj? Na takových maličkostech záleželo? Nakonec… Jsou to jen věci.\nNechám je stát uprostřed chodby a vyjdu po schodech do patra. Přijde mi zvláštní, kolik si toho pamatuju, ačkoliv jsem měl pocit, že jsem dávno zapomněl. Vím přesně, který schod zavrže, kde mám pokoj i to, že musím pořádně zatlačit, aby dveře otevřely.\nA pak – po všem, co se stalo a co jsem si přál – stojím u sebe v pokoji a mozek mi automaticky oznámí: „Jsem doma.“\nNa jednu stranu mi připadá, jako bych byl pryč několik životů, ale pak se rozhlédnu a je to, jako bych odešel teprve včera. Poznám, že máma pravidelně utírala prach a vyprala povlečení, ale jinak se nejspíš ničeho nedotkla. Na stole pořád leží můj notebook, přes židli visí košile z bistra, na zemi mám rozházené učení. Vedle postele je v zásuvce vražená nabíječka.\nNespal jsem pořádně skoro dva dny. Znamená to, že jsem už skoro dva dny neviděl Rufuse. A přesto, když si lehnu, nedokážu ani na chvíli usnout. Mozek mi neustále oznamuje, že je něco špatně.\nNěco je špatně. Něco je špatně. Něco je špatně.\nAčkoliv je venku tma, mezi žaluziemi trochu prosvítá světlo pouličních lamp. Otevřu proto ventilačku, ze skříně seberu deky a přehodím je přes okno. Podaří se mi dokonce ventilačku zase zavřít, takže naštěstí v pokoji nemám čerstvý vzduch.\nJenže pořád mám pocit, že je něco špatně.\nRozsvítím lampičku a položím ji na zem, takže slabě osvětluje pokoj, ale zároveň mi nesvítí do očí.\nNějakou dobu prohledávám šuplíky, než konečně najdu červený nákrčník. Napevno si ho omotám kolem krku a pak poskládám polštáře tak, abych měl tak pocit, že za mnou někdo leží. Objímá. Hladí.\nA pořád to není ono, protože VŠECHNO je špatně.\nChci se vyhnout jakékoliv konfrontaci. Čemukoliv, co by nějakým způsobem ohrožovalo Rufuse, protože ve chvíli, kdy si začnou lidé myslet, že jsem v nepořádku a něco si pamatuju, budou vytvářet nátlak.\nTakže dělám všechno pro to, abych se choval podle jejich představ. Což prvních pár dní není nic těžkého, jelikož mi nechávají prostor.\nVětšinu času trávím v pokoji. Z knihovny v obýváku donesu hromadu knížek a zabíjím čas čtením. Nechávám otevřené dveře, protože vím, že kdybych zavřel, chtěla by mě máma často kontrolovat. Takhle může předstírat, že chodí kolem náhodou a já můžu předstírat, že to nevnímám.\nZatemněná okna vysvětlím tak, že nechci, aby novináři cokoliv zahlédli. A od té noci, co jsem se ztratil v parku, mě bolí v krku. Proto ten šátek.\nJediný problém je jídlo, protože od chvíle, co jsem se vrátil, prakticky nejím. Nedokážu se přimět mámě říct, že její jídlo považuju za sračky a posranou sekanou bych nikdy nedal do pusy.\nTvrdím, že mi není dobře od žaludku. Nakonec ji poprosím, jestli by mi nemohla uvařit suchou rýži. Nebo přinést banán. Nebo heřmánkový čaj, ale hlavně prosím bez medu. Funguje částečně jako můj poskok, protože z pokoje prakticky nevycházím.\nOtec za mnou nechodí. Maddie se občas zeptá, proč jsem divnej.\nMám chuť odseknout, proč je ona blbá. Jenže máma zrovna vedle v koupelně věší prádlo, tak hezky vysvětluju, že jsem delší dobu žil na malém prostoru, a že se musím aklimatizovat.\nNeví, co znamená aklimatizovat. Řeknu jí, že by měla víc číst.\nDvakrát týdně mi naordinovali sezení s Elizou. Zatím bude jezdit ona sem, ale nezapomněli mi připomenout, že jednou budu muset za ní do ordinace. Přikývnu, aby měli všichni radost, ale upřímně se mi dělá špatně při představě, že bych vyšel z domu.\nPo třetím dni, který trávím v pokoji, se rozhodnu zapnout notebook. Dřív jsem na to neměl náladu. Nejprve neznám heslo. Respektive znám, jen jsem ho zapomněl. A tak zkouším různé kombinace, než na něj konečně přijdu.\nV prohlížeči automaticky naskáčou uložené záložky, prostě jen tak, jako by počítač vůbec nezaznamenal, že uteklo čtrnáct měsíců. Je to zvláštní pocit, protože od chvíle, co jsem ho zaklapl a znovu otevřel, uběhla taková doba.\nNa první záložce mám otevřený facebook. Člověk by řekl, že mě to po takové době odhlásí, ale ono ne. Hodí mě to přímo na moji zeď, kde jako první uvidím článek o globálním oteplování. Jo, tak to pořád probíhá.\nMám tam tisíce upozornění a stovky zpráv. Koukám na to čísla trochu vyjeveně. Je to tak vzdálený svět, že netuším, jak ho znovu pochopit. Rozplést, aby alespoň něco dávalo smysl. Asi právě teď si nejvíc ze všeho uvědomím, jak moc šly životy ostatních dopředu, zatímco já zůstal na místě.\nFotky z dovolených, oslav, restaurací. Statusy o škole, seriálech, smyslu bytí, dojemné, vtipné, dlouhé, krátké. Nasdílené písničky, videa a obrázky.\nMůj mozek chce všechno vstřebat, ale skoro okamžitě to zase vzdá. Je to moc práce. Nemožné.\nPak se mi v dolním rohu otevře konverzace se Sayerem.\nNež se stihnu rozmyslet, co udělám, přijde další zpráva, tentokrát od holky, která kdysi seděla v lavici za mnou. Třetí od kluka, co pracoval v bistru. Od tety. Od učitelky norštiny…. Jakmile se v chatu objevím aktivní, lidé začnou psát.\nNemám nejmenší tušení, co po mně chtějí. Vědět, že jsem v pořádku? Nebo informace o tom, kde jsem byl?\nNaštvaně a frustrovaně počítač zaklapnu. Hrozně mě vytočí, že mi nedopřejí ani trochu klidu. Začnu přecházet po pokoji, ode zdi ke zdi, než mi po nějaké době dojde, že k žádné stěně nikdy nedojdu, že se otočím mnohem dřív. Přesně po pěti krocích.\nVyděšeně sednu na postel.\nPět kroků tam a pět zpátky. Sakra. Chci zakřičet, ale nesmím udělat nic podezřelého, abych neohrozil Rufuse, a tak raději zatnu zuby a vydržím to. Vydržím to pro něj.\nVečer pak notebook schovám pod postel, protože dojdu k přesvědčení, že ho nepotřebuju.\nTakže první dny se skládají z přežívání. Předstírání, že se nic nezměnilo a já jsem ten Mattias, kterého oni tolik postrádali. Prakticky za všechno se omlouvám. Omlouvám se, že nepřijdu na oběd. Omlouvám se, že zatím nechci chodit ven. Omlouvám se, že neochutnám mamin tvarohový závin. Omlouvám se, že jsem ztratil přívěšek křížku, když si máma všimne, že ho nenosím. Omlouvám se, že jsem tu nebyl. Omlouvám se, že měli takový strach.\nA v duchu se omlouvám i za tu jedinou věc, kterou nedokážu vyslovit nahlas, ačkoliv vím, že tohle by chtěli slyšet přednostně. Omlouvám se za to, že ho miluju a chráním.\nJe to asi desátý den, co jsem zpátky, když za mnou do pokoje vejde táta. Už od pohledu nervózní, zpocené dlaně otírá do kalhot a hledí všude možně, jen ne na mě.\n„Ahoj,“ pronese a dlouho zírá na zatemněná okna.\nSedne si na postel, zatímco já zůstanu sedět na zemi. Hodně času teď sedávám na zemi, protože postel je příliš měkká a zem je stejně tvrdá jako… Jako kterákoliv jiná. „Přišel jsem se podívat, co děláš,“ řekne. Vedle matky byl otec vždycky ten klidnější. Flegmatik, kterého máloco vyvedlo z konceptu. Většinu dětství jsme se spolu smáli, když máma vyváděla. Připadali jsme si jako spojenci.\n„Čtu.“ Zvednu knížku od Agathy Christie: Záhada Modrého vlaku. Knížky z knihovny v obýváku beru tak, jak jsou poskládané za sebou. Takže předtím jsem četl Velkou čtyřku a teď mě čekají Poirotova pátrání. Další jsou knihy od Browna, což je totální nesmysl, protože Agatha nemá být pod písmenem A, ale pod Ch – jako Christie.\nKdyž už si máma dala záležet na srovnání podle abecedy, měla to udělat pořádně. Já měl knížky seřazené správně.\nAž na to, že to vlastně nebyly moje knížky.\n„Poslední dobou čteš celkem často. Dřív jsme tě ke čtení nemohli skoro donutit.“\nNeřekne to jako výtku, proto jen přikývnu. A pak dlouho mlčíme a otec přikládá dlaně k sobě.\n„Omlouvám se!“ vyhrknu okamžitě, což si asi vteřinu poté vyčítám. Kousnu se do jazyku a odvrátím zrak.\n„Já nevím,“ přiznám popravdě. „Že nejsem…“\n„Víš, že se mnou můžeš mluvit o všem, ano? Tak jako vždycky.“\nPřiměju se zvednout zrak. Nebrečí, ale moc jistě taky nevypadá. A já zase netuším, co říct, proto opět přikývnu.\n„Chápu, že to musí být hodně těžké. Všechno nějak vstřebat.“\nMyslím, že se snaží k něčemu dopracovat, proto mlčím a čekám. I když je mi to vlastně jedno. Ať řekne cokoliv… Své názory a přesvědčení jen tak měnit nebudu.\n„Ale nakonec sám přijdeš na to, že zavírat se před tím nikam nevede. Stala se ti hrozná věc, ale dostal jsi druhou šanci a to je přece úžasné. Nebo ne?“\nStala se mi hrozná věc, ale dostal jsem druhou šanci. Úžasné. Zhluboka vydechnu. Chci křičet. Chci křičet, jak nejvíc dokážu. Mám pocit, že se dusím, že všechno uvnitř mě šílí. Že se svět točí, zatímco já se pokouším nepozvracet. Je to jako by mi po těle běhaly stovky mravenců. Všechno je mi nepříjemné. Každý nádech, každý pohyb, každá myšlenka. A já nevím, jak to zastavit.\nTakže logicky… Chci křičet. Místo toho se ale usměju. „Díky, tati.“\nNakonec dělám jen to, co považuju za nejlepší. Jediný způsob jak přežít.\nDny plynou. Jeden za druhým, ale pro mě jsou všechny do jednoho stejné. Tedy až na to, že každý následující je stále těžší.\nZatnout zuby a vydržet. Zadržet dech a tvářit se v pohodě. Překonat dnešek a pracovat na zítřku. A ono se to nakonec zlepší. Nebo ne? Nebo ano?\nJenže ze stovek mravenců, co mi běhají po těle, se stávají tisíce. A začínají hryzat. Přesně takový je to pocit. Žít. Ať udělám cokoliv, je mi to nepříjemné. Ne-li přímo odporné.\nA pořád – prakticky u všeho – musím neustále myslet na Rufuse. Co dělá. Jestli mu chybím. Jestli lituje svého rozhodnutí poslat mě pryč.\nUž vstal? Osprchoval se? Použil čokoládový šampón nebo koupil nový? A kdo mu umyje záda, když tam nejsem? Kdo uvaří oběd? Dostal se přes Rudou řeku k Ledové Arcivévodkyni? Měl na večeři špagety? Na jaký film se díval? Spí? A kdo se k němu v ten okamžik tiskne? Kdo ho hladí?\nV noci bývá mravenčení nejhorší. Skládám polštáře tak, abych měl dojem, že za mnou někdo leží a používám speciální techniku dýchání, kterou mě naučila Eliza. Ne že bych jí řekl, jak strašně se mi stýská. Ví ovšem, že mám problémy s usínáním. Takže hluboký nádech a malý výdech. A znovu. Třicetkrát. Většinou ale stejně brečím tak dlouho a tak usilovně, až nakonec jednoduše usnu vyčerpáním.\nAle není to jen tohle. Je to i všechno ostatní. Tvářit se, jak je všechno v pohodě, se najednou zdá jako totálně idiotský plán. Nemožný. Nesplnitelný.\nVykřiknu na mámu, aby mi dala pokoj. Prásknu dveřmi před Maddie, když se přijde zeptat, jestli nekoukneme na nějaký film. Mámina lososa hodím do koše. Roztrhám ponožky, které najdu v šuplíku, protože ponožky nenávidím. Stejně jako boty a sluneční světlo a čerstvý vzduch a maso a čas.\nNenávidím čas a všechno to mámino: Mattias už je jedenáct dopoledne, jsi vzhůru? Mattiasi ve tři přijede táta, nezahrajeme si něco společně? Mattiasi, je neděle. Nechceš jít do kostela? Mattiasi, je čas oběda!\nVytáčí mě to k nepříčetnosti. Že se všechno v tomhle podělaném domě řídí podle hodin. Každý pohyb. A nutí k tomu i mě. Říkají mi, kdy mám mít hlad, kdy se mi má chtít spát, kdy mám být vzhůru…\nNakonec si připadám jako sopka, která začíná vřít a je jen otázkou času, kdy vybuchne. Ale já nechci. Nechci.\nOmlouvám se, že jsem byl protivný. Omlouvám se, že jsem práskl dveřmi. Omlouvám se. Omlouvám se.\nČím víc ta slova říkám – omlouvám se – tím víc ztrácí kouzlo. Stává se z toho jen prázdná fráze, která nedokáže skrýt, jak se všechno rozpadá. Rodiče ztrácí trpělivost. Neví, jak se mnou mluvit, a čím víc to zkouší, tím víc mě akorát vytáčí, protože já netuším, co chci slyšet.\nJenže oni za to nemůžou. Nemůžou za to, že mě Rufus poslal pryč.\nA tak, abych je částečně uklidnil, svolím ke společnému obědu. Máma připraví rostbíf s bramborovou kaší a zelenými fazolkami. Ty sním, ale na zbytek se nezmůžu. Nikdo ovšem nic neřekne, protože jsou rádi, že jsem vyšel z pokoje. A od toho dne očekávají, že se připojím ke každému obědu.\nChcípni, chcípni, chcípni.\nNikdy jsem nebyl kdovíjak trpělivý. Takže… není divu, že nakonec vyteču. Ten den, a nezáleží na tom, jestli je sobota nebo čtvrtek, odpoledne nebo noc, sejdu dolů do kuchyně a posadím se. Táta zrovna čte noviny, zatímco Maddie mluví s mámou a pouští jí na mobilu nějaké písničky. Vlastně jsem rád, že si mě nikdo nevšímá.\nVenku sněží a já si automaticky vzpomenu, jak jsme s Rufusem stavěli sněhuláka a na hlavu mu posadili hrnec na rýži.\n„A tohle je taky písnička z Deadpoola,“ pronese Maddie a div, že nestrčí mobil mámě přímo do ksichtu. Vždycky vyžadovala být středem pozornosti. Možná byla dokonce spokojená, když jsem zmizel. Konečně mohla být milovaným jedináčkem.\nMravenci, všude samí mravenci.\nOšiju se. Ale třeba je to jen reakce na první tóny.\nZaposlouchám se do tónů kytary a začnu velice potichu zpívat společně se zpěvákem.\nI´m lying alone with my head on the phone. Thinking of ou till it hurts.\nPohlédnu na Maddie. Pohlédnu na mámu. Pohlédnu na tátu.\nJe tohle nějaký hodně zvrácený vtip?\n„Vypni to!“ zařvu. Položím si dlaně na spánky a zhluboka se nadechnu a trochu vydechnu. Podruhé, třetí, čtvrté…\n„Mattiasi?“ Otec složí noviny a nadzvedne obočí, zatímco Maddie vůbec neposlouchá.\n„Takže co? Tahle se ti líbí?“ mluví směrem k mámě.\n„Ale jo. Takhle se mi celkem líbí.“\nSjedu dlaněmi ze spánku na zátylek a zakloním hlavu. Je to jen píseň. Pár tónů poskládaných do sebe, takže vydávají melodii. Nic víc.\nI´m all out of love, I´m so lost without you.\n„VYPNI TO!“ Praštím pěstí do stolu a sklenice na stole se převrhne.\nMaddie na mě upře ty svoje velké hnědé oči, ale zároveň schová mobil za záda. Takže musím přežít celý podělaný refrén.\n„Mattiasi?“ zopakuje otec, což mě ještě víc rozčílí, protože já přece nejsem ten, kdo u oběda pouští písničky a někoho tím zcela očividně obtěžuje.\n„VYPNI TO, ŘÍKÁM! DĚLEJ!“\n„Proč?“ vyštěkne nazpátek.\nProč. Maddie je na jednu stranu jediná, která se ke mně nechová jako k něčemu křehkému, co by se každou chvíli mohlo roztříštit. Asi bych to ocenil, kdyby KURVA DO HÁJE PIČI nehrála ta píseň!\nUvědomuju si, co dělám, ačkoliv jen matně. Jako bych sledoval rozostřený film, do kterého nedokážu zasáhnout. Vstanu a dvěma kroky k sestře přiskočím. Přímo před ksicht jí narvu dlaň a ukážu na jizvu.\nBože, budu strašlivě litovat toho, co řeknu, ale už to nejde zastavit.\nRefrén hraje podruhé.\n„Protože mi při té písničce probodl ruku!“\nA je to venku. Prostě jen tak.\nNatáhnu se, a i když couvne, podaří se mi vyrvat jí telefon z ruky. V ten okamžik jsem tak strašně moc naštvaný, že s ním praštím o zem a dupnu na něj. Pětkrát. Než konečně sklapne. A já brečím.\nTicho, které nastane, je snad ještě horší než ta posraná píseň.\nNapadne mě tisíc omluv, variace všech možných slov a spojení, ale poprvé se rozhodnu stát si za tím, co jsem udělal. Mohl bych říct promiň, že jsem ti zničil mobil, ale všichni v místnosti vědí, že o to ve skutečnosti nejde.\nVáhavě ukročím dozadu a nechtěně vrazím do linky, což mě částečně přivede k sobě. Rozběhnu se do pokoje, abych těm pohledům a tichu nemusel čelit.\nNo tak ano, přiznávám. Ten člověk mi ublížil. Nebylo to celou dobu v pohodě.\nZavřu se v pokoji a začnu přecházet ode zdi ke zdi. To je přesně sedm kroků. Sedmička je idiotské číslo, protože sedm schodů vede do nebe.\nAle pětka je taky na hovno!\nZavřu oči a pokouším se uklidnit, ačkoliv poslední dny téměř nic jiného nedělám. A znovu zklamu, protože zpanikařím, že jsem v uzavřeném prostoru. Rozrazím dveře a je mi jasné, že si tím každý – máma – bude myslet, že jim nabízím, aby vešli dovnitř.\nNo tak ať. Teď už jim klidně můžu říct, jak příšerně jsem nebe nenáviděl.\nNakonec ale nepřijde máma. Přijde Maddie. Zůstane stát ve dveřích a trochu nervózně přešlapuje. „Taky tu písničku nenávidím,“ zalže.\nUtřu si slzy do lemu trička. „No tak fajn,“ vyštěknu.\nZaloží si ruce na hrudi. „Dlužíš mi novej telefon.“ Když se na ni podívám, bojovně vystrčí bradu, ale pak mávne rukou. „Nedělej si s tím starosti. Ten starej mi rozbil narušenej brácha, takže nebude těžké přemluvit rodiče, aby mi koupili novej. Nechceš mi rozbít i noťák?“\nUsměje se. A já si nemůžu pomoct a taky se usměju, protože… No vážně, kdo by si dovolil v mé přítomnosti něco takového říct?\n„Ty seš ale spratek,“ zamumlám.\nPohodí vlasy a vejde do pokoje. Sedne si na postel, hned vedle mě a přikývne. „Asi jo. Půjdeš někdy ven?“ zeptá se upřímně. Je mi to mnohem milejší, než chození kolem horké kaše.\n„Bojíš se, že se ti to stane znovu?“\n„Spíš mám fobii ze světa,“ přiznám, ale nijak víc to nerozvádím. Kousání mravenců postupně přešlo na nepříjemné svědění.\nMaddie nakrčí nos. „Co je to fobie?“\nObrátím oči v sloup a místo odpovědi najdu Výkladový slovník. „Na. Čti. To ti jen prospěje,“ poklepu prsty na knihu a sleduju, jak ji nedůvěřivě otvírá. Začte se do prvního hesla, které jí padne do oka.\n„To nechápu,“ přizná.\nNezlobím se za to na ni. Nikdo nemůže chápat všechno. Já třeba nechápu, proč Rufus řekl, že mě miluje, a hned na to mě vyhodil.\nNo tak jo. Existuje několik věcí, které moje rodiče docela štvou. Respektive tátu štvou a mámu děsí.\nŽe odmítám jíst většinu jídla, co máma uvaří.\nŽe prakticky nechci vycházet z pokoje.\nŽe se odmítám setkat s babičkou nebo Sayerem. Co bych jim jako asi tak řekl?\nŽe vyvádím, když se u mě v pokoji máma pokusí vyvětrat. Nebo mi tvrdí, že ty deky jsou zbytečné, protože novináři by stejně nic nezahlédli, když mám výhled orientovaný do zahrady. A já pak na ni křičím, ať si přestane těch dek všímat. Ať na ně nesahá, že je tam prostě chci!\nŽe nosím kolem krku šátek, pevně utažený a nesundávám ho ani do sprchy. Na moji obranu – většinou na něj jednoduše zapomenu.\nŽe šílím, když někdo zkusí zavřít dveře a uvěznit mě mezi čtyřmi zdmi.\nŽe nerozbalím mobil, který od táty dostanu. Jen ho v krabici hodím na postel a na půl pusy poděkuju. Ani tátovo je to nejnovější iPhone mě nijak netankuje.\nŽe jsem divnej. To štve tátu nejvíc. A mámu děsí nejvíc.\nAle ani za jednu věc už se neomlouvám. Každý člověk má v sobě asi jen určité množství omluv a já ty svoje vypotřeboval. Navíc se už stejně všechno pokazilo, když jsem v kuchyni vytekl.\nVědí, že mi probodl ruku. Těžko mohou věřit, že všechno bylo tak v pohodě, jak tvrdím. Při každém mém jsem v pořádku jejich zrak automaticky padne k jizvě na dlani. Takže postupně ztrácím sílu přesvědčovat je o opaku.\nA pak je jednou slyším, jak se hádají. Stojím na chodbě, opírám se o stěnu a poslouchám, jak na sebe navzájem křičí a vyčítají si věci, za které asi ani reálně nemůžou. Nebo můžou. Nebo já nevím.\n„A víš, že ten chlap pořád běhá po světě? Že… že je na svobodě?“ huláká táta. Na rozdíl od mámy se nepokouší tišit hlas.\n„Samozřejmě, že to vím! Taková věc se nezapomíná! Myslím na to každou chvíli, že ten člověk, ta zrůda, co ublížila mému synovi, tam někde je a může… Mohl by… Ale tady přece nejde o něj. Tady jde o Mattiase. A on potřebuje čas.“\n„Přestaň si lhát! Oba víme, že Mattias lže! Všechno si pamatuje a chrání ho! On toho chlapa chrání!“\nHádají se dlouho, padnou zlá slova a krutá obvinění. Čí je to chyba, kdo měl co udělat, když to ještě šlo. Kdo co dělá teď.\nJe to na nic, když vím, že si musím vybrat mezi nimi a Rufusem. A ne jednou a navždy. Ale pořád. Každé ráno, když vstávám a večer při usínání. Během jídla, zatímco nabírám na vidličku brambor. Než otočím další stránku knihy, musím se rozhodnout, koho zvolím.\nZe začátku to byl prostě jen Rufus. Rufus, Rufus, Rufus. Neexistovalo žádné proti. Ani pochybnost, nebo náznak, že bych rozhodoval špatně.\nAle kde teď Rufus je? Pálí ve sprchovém koutě všechny moje věci? Přestýlá postel a zbavuje se mojí přítomnosti? Chodí po ulici a rozhlíží se po klucích? Hledá mezi nimi dalšího?\nPo té hádce nastane moje zatím nejtěžší období od chvíle, co jsem zpátky. Provází ho hodně slz a vzpomínání. Nepochopení.\nJednu chvíli brečím, protože si vzpomenu, jak mě Rufus lechtal na chodidle.\nDruhou chvíli brečím, protože si vzpomenu, jak mě Rufus chytl za chodidlo a táhl do sklepa.\nSeděl jsem mu na klíně a líbali jsme se. On seděl na klíně mně a pohyboval se, ačkoliv jsem ho prosil, aby to nedělal. Usmíval se. Řval. Přehodil přese mě deku a uvařil mi čaj. Zabouchl dveře do sklepa. Bál se o moje zdraví. Pouštěl do mě elektrický proud. Tvrdil, že mě zachraňuje. Tvrdil, že mě zabije.\nMiluju ho. Nenávidím ho!\nA stejně, když máma vejde do pokoje, aby se zeptala, jestli chci něco vyprat a padne jí přitom zrak na Rufusovo tričko, které mám pořád na sobě, vyberu si jeho.\nA vyberu ho i další den, když máma připraví na oběd makaróny se sýrem. Zírá na mě s bázlivým pohledem, kterým naznačuje, že má z mojí reakce strach. Nechce mě naštvat, nechce, abych se jí neustále vzdaloval. Ale mají pravdu. Neustále lžu a pak taky ječím, že maso je vražda a sýr je sračka a nic tak odporného bych nikdy nedal do pusy. A pokračuju dál. Shodím talíř na zem a makaróny se rozutíkají po podlaze.\n„Víš, kolik krav muselo trpět a zemřít kvůli tvému posranému vaření?“\nNeexistuje vyčítavější bolest, než když člověk rozbrečí vlastní matku. Já necítím nic.\nJe to jen nekonečné utrpení.\nChci, aby to už skončilo.\nRUFUS, část jedenáctá\n1. 9. 2020 9:01\nO můj bože!\nStockholmský syndrom v celé své kráse. Chudák…\n7. 9. 2020 11:04\nReply to Milli92\nMilá Milli, děkuju za komentář. Uvidíme, jak to dopadne. 🙂\n3. 9. 2020 20:15\nBulím vrátit se do normálního světa musí byt pro něj utrpení.\n7. 9. 2020 11:05\nděkuju za komentář. Je to pro něj těžké, to je pravda. A roufám si říct, že… ještě ho náročná cesta čeká.\n4. 9. 2020 21:09\nStrašně se mi líbí, jak popisuješ Mattiasovy pocity a myšlenkové pochody. Vím, že jsem to psala i minule, ale platí to i pro poslední dvě kapitoly a já se hodně moc těším na finále! Už jen dvě části, to je něco. Zezačátku se mi to zdálo neuvěřitelný… A taky jsem nevěděla, jestli to vydržím 🙂 Ale nakonec všichni přežili a já se pokaždé těším na pondělí. Ne, že bych pokaždé stihla vše přečíst, ale věděla jsem, že tam na mě další část čeká. Vlastně nevím, co budu dělat, až už žádný příběh vycházet nebude… Asi si budu muset vymyslet nějakou náhražku, jako… Číst vice »\n7. 9. 2020 11:11\nMilá Terezo, moc děkuju za nádherný komentář. Jsme moc ráda, že se ti Mattiasovy pocity a myšlenky líbí. Musím říct, že to pro mě byla obrovská výzva, vcítit se do kluka, kterému se stalo něco takového. Jak sama říkáš, je neuvěřitelné, že už jsme skoro na konci. Poslední dvě kapitoly a celý příběh se uzavře… wow. ale neboj, hne dna to 28. 9. začíná vycházet další příběh. 🙂 Tak třeba tě bude taky bavit. Jo a k tomu P.S. Vzhledem k tomu, že při sexu bývá Mattias nahoře, tak Rufus většinou své „důkazy“ nechává na Mattiasově těle. 😀 😀 Ještě… Číst vice »\n2. 1. 2022 13:00\nChudák Matias. Měla jsem pravdu. Zažívá peklo. Ale jiný druh než s Rufusem. Stockholmsky syndrom je děsivý. Akorát v něm Rufus vyvolal různé fobie, od světa, lidi i věci až po jídlo. Ale krásně jste popsaly jeho pocity. Skoro celou kapitolu mám slzy v očích.


Rozhovor Martin Lembák: Kudy dnes na profitabilní trading? - Praxe - Finančník.cz\nRozhovor Martin Lembák: Kudy dnes na profitabilní trading?\nČas od času zde na Finančníkovi přineseme zajímavý rozhovor ohledně posledního vývoje v oblasti obchodování přímo z jednoho ze světových center tradingu (Chicago) s jedním našich dlouholetých brokerů, Martinem Lembákem ze společnosti Striker. Dnes jsem se snažil od Martina dozvědět, co dnes nejlépe funguje, jaký si vybrat trh a co i nadále zůstává nejdůležitějšími aspekty jeho úspěšných klientů.\nMartine, začněme trochu obecněji. Jsi členem týmu uznávané brokerské společnosti v Chicagu, pracuješ v oboru 15 let, znáš se s mnoha brokery z největších brokerských domů na světě. Měl jsi možnost osobně vidět na účty tisíce traderů z celého světa a máš řadu informací, které by naše čtenáře velmi zajímaly. Hned ta první je: V jakých trzích nejvíce lidí vydělává? Jsou to akcie, futures, opce, forex, nebo CFDs? A naopak – v jakých trzích je nejmenší úspěšnost? A mám teď na mysli běžný retail – běžné menší tradery, jakou jsou čtenáři našeho serveru.\nZdravím Petře a Tomáši, děkuji za rozhovor! Ano, je to už skutečně nějaká doba, nejprve v Evropě a nyní již přes 10 let v USA, a musím říci, že se na každý pracovní den a trhy těším stejně, ne-li více než na úplném počátku. Ale k otázce. Nejprve je nutno říci, že úspěšní bývají ti tradeři, kteří obchodují logickou strategii s uplatněným a dodrženým striktním risk managementem. Z praxe bych dodal, že je to podmínka nutná, nikoli postačující. Stejně důležitými faktory bývá vysoká míra trpělivosti a racionální očekávání. U nezkušených obchodníků pak bývá problémem spíše emocionální hodnocení reality spojené s přílišným optimismem po úspěšných obchodech a přílišnou skepsí po ztrátových obchodech, někdy dokonce i po jednom nebo dvou obchodech. Následně tyto emocionální pocity bývají u nezkušených použity jako vstup pro hodnocení úspěšnosti či neúspěšnosti obchodního programu nebo plánu a dříve nebo později vedou k nesprávným závěrům a následně i chybným krokům. Řekl bych, že je nutno být zcela racionální a postupovat čistě statisticky, avšak praxe dodává také potřebnou osobní intuici, která je rovněž nesmírně důležitá při interpretaci kvantitativních veličin.\nJá jsem pracoval s obchodníky všech zaměření a viděl účty obchodující akcie, dluhopisy, podílové fondy, opce, futures i forex trh. Na každém z těchto trhů se vyskytnou krátkodobě velmi úspěšní obchodníci, ale to samozřejmě není rozhodující v období dvou a více let do budoucna. U akciových obchodníků bývá nejúspěšnější dlouhodobě strategie nakup a drž, ale zde je nutno skutečně počítat s možnými obrovskými propady (drawdownem) v rozsahu i 60–80 %. U některých opčních obchodníků (nikoliv však opčních spreadů nebo vypisování opcí) jsem viděl dlouhodoběji velmi zajímavé výnosy i v řádu mnoha desítek procent za rok, nicméně opce na akcie jsou velmi drahé a zároveň i u známých titulů mnohdy dosti nelikvidní. Je nutno podotknout, že tito obchodníci ruku v ruce s vyšším výnosem museli podstoupit vyšší riziko propadu v rámci desítek procent, nicméně oproti nakup a drž lze toto v uplatněné strategii jasně definovat a řídit.\nNa forex trhu, který zaznamenal obrovský rozmach, především z důvodu omezenější regulace a necentralizovaného trhu, kde se marketingově nabízelo lákadlo „obchodování zdarma“ (které rozhodně zdarma není, spíše naopak, když se analyzuje do hloubky – navíc u forexu není centralizovaný clearing a je zde riziko selhání protistrany a podobně) se mnoho developerů systémů, kteří již delší dobu působili na jiných trzích, zkusilo vydat touto cestou. Je nutno podotknout, že se mnohdy u těchto developerů jedná o lidi s doktoráty ve fyzice, matematice a financích, s praxí u NASA, investičních bank a tak dále. Objektivně je nutno říci, že ve společnosti, kde pracuji (exekuuje systémy developerů z celého světa od roku 1997 a reportuje skutečné obchodní výsledky po započítání komisí) se u forex úspěch nedostavil v takové míře, jako třeba na trzích futures, a postupně během několika let se developeři vrátili čistě k původním (futures nebo akciovým) trhům.\nU CFDs se jedná o mimoburzovní instrument a kontrakt mezi klientem a brokerem (možný konflikt zájmu). Rozhodně to není nezávislý ani transparentní centralizovaný trh, kde figurují komerční zajišťovatelé a další nesmírně důležití participanti na trhu, jež tvoří cenu jako u futures kontraktů pro jednotlivé kontraktní měsíce. Je otázka, do jaké míry správně CFDs odráží skutečný vývoj v každém okamžiku a kdo kótuje spready a jakým stylem. V podstatě se domnívám, že se neobchoduje kontrakt, na který by analytici mohli odkazovat jako směrodatný pro analýzy nebo firmy podle něj zajišťovat rizika či kvalitní asset manažeři jej obchodovat a tak dále.\nKdyž shrnu, tak čistě z mé praxe lze říci, že pro obchody krátkodobější povahy formou intraday, swing či trendfollowingu (tedy trading obecně) jsou nejlevnější a nejvhodnější futures trhy a na těchto se obvykle traderům daří nejvíce.\nZa svojí dlouhou kariéru jsi zažil velké změny v oboru. Přechod z pitového obchodování na elektronické, fúze burz, vzestup algoritimického obchodování, několik ekonomických krizí... Viděl a zažil jsi v oboru dost na to, abys mohl říci, jaké obchodní přístupy se za celou tu dobu ukázaly dostatečně robustní na to, aby všechny ty změny a turbulence přežily. Jaké obchodní přístupy to tedy jsou – které by z toho všeho vzešly jako vítězné?\nV tomto ohledu bych řekl, že určitě diverzifikovanější portfolio složené ze strategií, které se nejlépe liší v trzích, obchodovaných timeframech a dále založených na rozdílné metodice. Každý systém nebo obchodní metoda, i za předpokladu, že je kvalitní, bude mít své slabší periody, a je dobré, pokud odlišný systém nebo metoda se dokáže v tomto horším období chovat nezávisle na té původní. V delším období pak lze zpětně vysledovat vyhlazenější vývoj equity křivky. Jako příklad z retail praxe, pak například intradenní obchodování indexů kombinované s dlouhodobějšími spreadovými pozicemi komoditních kontraktů představují zajímavou alternativu.\nNedávno jsem napsal dle mého názoru naprosto objektivní článek ukazující, že proti běžné (a mylné) víře většiny začínajících obchodníků je forex trh, na kterém je pro běžného tradera zcela nejnáročnější vydělat peníze. Tento článek rozvířil emocionální debatu, stejně jako vždy, když se snažím poukázat na to, že forex nemusí být pro začátek zrovna nejlepší volba. Ty sám jsi viděl obchodní účty tisíců forexových obchodníků. Můžeš přidat svůj vlastní objektivní komentář?\nDěkuji za link. Nedomnívám se, že ta obrovské procenta „zisků“, kterými někteří argumentují ve fóru, že se vydělávají na forexu nebo CFDs, jsou skutečně dosažitelné v reálu dlouhodobě. Samozřejmě, někdo může dát 200 USD na mini forex a podaří se pár obchodů a zásluhou abnormálně vysoké páky na tomto trhu se účet zhodnotí na 500 USD za týden a tak dále. Domnívám se ale, že toto se seriózním obchodováním nemá vůbec nic společného. Navíc dlouhodoběji v rámci pár měsíců a let to skončí s podstupováním takového rizika velmi pravděpodobně velmi negativně, ne-li úplným znehodnocením účtu.\nDle mého názoru, proč může být zhodnocování těžší na forexu, je dáno zřejmě vysokým zastoupením velkých bank a fondů na tomto trhu jako rozhodujících hráčů z důvodu možnosti uplatnění značných prostředků, jež není možné u těchto institucí realizovat v takovém rozsahu na burzovních instrumentech. Zároveň dále z principu hry s nulovým součtem, kdy větší instituce bývají na měnovém trhu ty úspěšnější. Také obecně je známo, že měnový trh je obvykle definován jako klasický příklad náhodné procházky v mnoha hlavních rigorózních vědeckých studiích. Dalším faktorem, který zde hraje roli je zřejmě silný fundamentální vliv v podstatě kontinuálně a nonstop ovlivnění všech měnových páru v rámci triangulárních arbitráží. To znamená aplikace obchodování založeného čistě na technických formacích a podobně nemusí být nejsnazší záležitostí. Je nutné implementovat do obchodních rozhodnutí fundamentální data, která de facto přicházejí na forexu neustále, a je nutno jim důkladně rozumět, analyzovat a rychle interpretovat. To však neznamená, že toto někdo nedokáže, pakliže má k tomu potřebnou technologii a vybavení (na úrovni adekvátních hráčů). Pak může být samozřejmě úspěšný i menší forex obchodník.\nVe zmíněném článku je také vidět, že nejlépe si po mnoho let vedou na světovém šampionátu v tradingu právě futures obchodníci. Proč si myslíš, že to tak je? Proč právě futures? Nesnažím se zde žádný z trhů upřednostňovat ani preferovat (preferuji přesvědčení, ať si každý obchoduje, co chce) – ale zajímal by mě tvůj názor, proč právě futures dosahují na světovém šampionátu v tradingu opakovaně mimořádná zhodnocení (a ostatní trhy nikoliv)?\nDomnívám se, že se jedná o faktory, jež jsem uvedl výše. Na futures trzích se lépe aplikují metody krátkodobějšího držení pozic, s možností výhodného poměru profit/riziko ve vztahu k nákladům obchodování. Navíc, mnohé kontrakty nejsou tak fundamentálně v n-rozměrném prostoru syceny jako forex a velké banky a fondy tolik nelákají jako měnový trh. To znamená: Na komoditních a jiných futures kontraktech lze aplikovat prvky technické analýzy a kvantitativní metody na ni založené lépe než jakémkoliv jiném trhu. A jelikož většina účastníků těchto soutěží jsou obchodníci na základě technických faktorů, je pak logické, že ti na futures trzích bývají obvykle úspěšnější.\nPokud bys měl běžnému začínajícímu obchodníkovi s účtem kolem 5 000 – 10 000 dolarů poradit, s čím a jak by měl tak začít (a tvé rady by měly vyjít z toho, co jsi za svojí kariéru viděl a poznal u svých úspěšných klientů), co bys mu poradil?\nU menších účtů například intraday akciových indexů jako YM, NQ nebo dluhopisů ZF, FGBS či komodit jako kakao, cukr, kávu v New Yorku nebo v Londýně, postupně s vyšším kapitálem i více agresivnější trhy jako ES, FESX, ZN, FGBL, GLTL či ještě agresivnější EMD, TF, či dokonce FDAX. Nicméně lze také dlouhodobě pozičně například mini kontrakty komodit jako mini kukuřice, mini pšenice, mikro zlato a podobně. A nesmíme samozřejmě zapomenout i na velmi populární a časově méně náročné (sledování a zadávání v rámci dne) komoditní spready, kde bývá margin u některých intrakomoditních kontraktů i pod 1 tisíc USD a lze riskovat při držení pozice přes seance například pár set USD na obchod. Spreadoví obchodníci se řadí mezi jedny z nejúspěšnějších u drobných investorů a tak určitě by tato metoda neměla chybět v portfoliích strategií obchodníků. Tuším, že máte pro tento druh obchodování podrobný seminář, což mohu jen pochválit.\nUmím si představit, že se jako broker dnes nenacházíš v jednoduché pozici – jako u všeho se dnes většina klientů snaží řídit jediným ukazatelem a tím je cena – neberou tak v potaz i další důležité aspekty, které za lehce vyšší komise stále ještě dnes mohou brokeři v USA nabídnout. Co vlastně jiného by ještě měl dnes koncový trader brát při výběru brokera v úvahu než cenu?\nV tomto ohledu bych řekl, že v USA se dají nabídnout podle cenových preferencí různá řešení. To znamená, chce-li někdo platformu zdarma s celkovými náklady pod 5 USD / RT, pak samozřejmě je možné. Nicméně obvykle chybí ticková data, komplexnější příkazy nesedí na serveru brokera či obchodování z grafu není plně funkční a podobně. Pakliže někdo požaduje profesionálnější řešení jako příkazy s provázaným stop lossem a profit targetem, aby seděly po zadání na serveru brokera, byla možnost zdarma kontaktovat svého brokera v případě výpadků počítačů klientů bez nutnosti kontaktovat trading desk clearingu (například ve velké firmě, kde jsem pracoval na trading desku jsme každý vyřizovali denně přes 60 telefonátů s různými požadavky, a to za plně online platformy pro klienty) nebo neplatit za většinu dat z různých světových burz, pak bývají náklady infrastruktury i ta komise o 1 USD / RT vyšší. Záleží tedy, kdo co potřebuje, vše lze zařídit. Moc nevěřím na brokery s náklady obchodování zase extrémně nízkými, kde se obvykle skrývá určitý skrytý náklad. Velmi výraznou formou nákladu, kterou – zdá se – téměř nikdo ze začátečníku nekalkuluje, je rychlost plnění příkazu, což lze velmi dobře pozorovat na automatických strategiích, kde je přenos signálu z grafu na burzu trvá i několik milisekund, které hrají nesmírnou roli. Tyto milisekundy pak rozhodují o ticích, kde například na mini Russellu je 1 tick roven 10 USD na stranu, což když se porovná s rozdílem 1 USD / RT sice vyšší komise, ale zase rychlejší platformy a profesionální exekucí, pak je naprosto jasné, co rozhoduje.\nA otázka na závěr: Co u svých neúspěšných klientů vidíš za nejčastější chyby, které vedou k jejich neúspěchu a kterých by se přitom mohli zcela vyhnout?\nCo mě napadne okamžitě, je u začátečníků někdy představa, že se dá vydělat konzistentně hodně a velmi rychle. Dá, ale na základě štěstí a za obrovského rizika, které může také vést naopak k prodělku hodně a také rychle. To znamená, je to běh na delší trať, není to sprint, jízda formulí, adrenalin, nic podobného. Je to forma maratonu s postupnou sebereflexí a striktní aplikací kvalitního dlouhodobého obchodního plánu. Mnohdy rovněž vidím některé klienty, kteří namísto pilováním tohoto plánu rozebírají všechny možné tlačítka na platformě a zabývají se tak vlastně vším a ničím zároveň. Čas by se dal lépe využít práci na risk managementu strategie nebo formulací a stavbě portfolia nekorelovaných strategií a zaměřením své energie na vydělávání.


Hazardní hry - adrenalin v peněžence\nZpůsobů, jak odreagowanie stresu, životních selhání, nebo situační mnoho nepříjemností. Některé z nás chodí na ryby, jiné jsou spojeny s sebou, letadla z pohodlí vašeho domova, v třetí je kladen na fyzický pohyb, a čtvrtý hledají útěchu na dně láhve. A hazardní hry? Je to dobrá forma zapomnění nebo trávení volného času?\nMůžete být hráč, který bude hrát ruletu, poker, nebo bude sázet na sport jednou týdně, za malou částku. Pak se dá na to hobbistycznie a nepřekračuje sebe v určené hranice zdravého rozumu. Můžete být hráč, který hraje každý den, ale po celou dobu distribuuje náklady, vědět, kdy přestat na chvilku – většinou po větší výhry.\nNicméně, tam jsou ti, kteří neumí dodržovat umírněnost a zabloudit od vítězství k porážce tím, že silní věřící, že brzy bude hrát. Je to klamavá, neboť systematicky hrát, v podstatě, vede ke ztrátám, ale pouze ti, kteří chápou, kdy je nutné se zastavit, můžete se spolehnout na uspokojení z výsledků tohoto "potěšení".\nProč muži tak snadno dostanou v tuto závislost?\nOdpověď je jednoduchá. Každý z nás potřebuje píchnout adrenalin – hormon, který hraje klíčovou roli v mechanismu stresu. Jsme muži, a tak конструировались, že požadujeme, aby jeho více než ženy, a proto se nejčastěji zabýváme extrémní sporty, stavíme se ve školách přežití a wdajemy do boje.\nV bezpečném světě, kde se člověk ráno probudí, jde do práce a nudí se vrací domů, potřebu silných pocitů se stává měřítkem naší doby. Znamení růstu na úroveň adrenalinu v našem těle jsou rozšířené zornice, zrychlený tep nebo vyšší krevní tlak. Jeho účinek se podobá účinku na boj s drogami, tak co, způsobené látkou, samozřejmě, vyrobené na lidský organismus.\nTo je důvod, proč je tak těžké zastavit, protože závislost na adrenalinu je velmi těžké, před kterým se na útěk-to je skutečná výzva. Rozdíl mezi rychlá jízda v autě a správné "investování" peněz, například, poker je v tom, že v prvním případě ohrožení je ztráta zdraví nebo života, a ve druhém-ztráta velkého množství peněz.\nJistě, každý z nás ví o případech, kdy muž podvádí svou ženu, že už "nikdy více". Je možné milovat za život, svou holku, ale je třeba osvobození suprareniny často проектируя závěsy na oči, tamujące obraz reálné skutečnosti. Samozřejmě víme, že situace, kdy se manželé расстанутся, protože chlap nemohl vymanit ze závislosti na hazardních hrách. Je to smutné, ale fakt.\nTakže, hlavní věc-umírněnost, vzdálenost, opatrnost a sebeovládání a náchylnost k závislosti. Vše pro lidi, ale v dostatečném množství. Jak snadno můžete najít sobě odpovídající náhrada, aby poskytnout uspokojivé porci adrenalinu, a přitom nedošlo k poškození sebe a druhých. Je třeba jen chtít!\nALTERRA mléko pro opalování 30 )_cena 35,99zl_200ml_edited\nPokud je vztah s přítelem je to dobré?\nHra na barvy – Tereza Rogalska\nSexuální poruchy žen\nDiet-Koučování – od úpravy stravy až do změny životního stylu


Jurečka měl zajímavou návštěvu. Lidovce, který patří k řádu žádajícímu hrad a lázně | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Monitor » Jurečka měl zajímavou návštěvu. Lidovce, který patří k řádu žádajícímu hrad a lázně\nTOP 09 vložil nový článek Navrhujeme systémový růst příspěvku na péči\nKarel Fleischer (mimo zastupitelskou funkci) vložil nový článek ČASY SE MĚNÍ ALE V HOSPODÁCH SE STÁLE BEZMOCNĚ BRBLÁ\nJurečka měl zajímavou návštěvu. Lidovce, který patří k řádu žádajícímu hrad a lázně\nBudoucího ministra zemědělství Mariana Jurečku ve středu navštívil bývalý lidovecký poslanec Pavel Tollner. Ten je ale zároveň členem Německého řádu, který v rámci restitucí žádá od státu hrad Bouzov či lázně Karlovu Studánku, píše iDnes.cz.\nPopisek: Marian Jurečka, 1. místopředseda KDU-ČSL a kandidát na hejtmana v Olomouckém kraji\nJurečkovi bude přitom podléhat Státní pozemkový úřad, který má restituční agendu na starosti. Jaký byl účel návštěvy, nechtěl Tollner zpočátku komentovat. Nakonec prohlásil, že se o restitucích vůbec nejednalo. S Jurečkou prý řešili záležitosti spojené s Povodím Moravy.\nTollner nemá právo za řád jednat\n"Bavili jsme se o situaci v Povodí Moravy, rozhodně ne o vydávání majetku v rámci církevních restitucí. Navíc pana Tollnera ani zase tak moc neznám, on je už trochu jiná generace," řekl ve čtvrtek ke schůzce Jurečka. Samotný sekretář velmistra řádu Robert Rác zdůraznil, že Tollner nemá ani žádné právo za řád jednat.\n"Byl jsem přítomen rozhovoru Mariana Jurečky a Pavla Tollnera. Řeč byla o organizacích podřízených Ministerstvu zemědělství a pak o situaci v KDU-ČSL a trochu o historii ČSL. Mohu potvrdit, že o restitucích nepadlo slovo," sdělil iDnes.cz Jurečkův asistent Jan Čižinský.\nSobotka ustupuje církvi v otázce restitucí na Hradě\nDopad církevních restitucí: Lidé méně přispívají na charitu\nS lidovci prý vytřeli podlahu, Babiš všechny válcuje. A Zbořil říká: Podívejte se, kdo vážně řídí KDU-ČSL\nNápad Cyrila Svobody: Náhrady necháme církvím na rozvoj, duchovní si plaťme sami\ncírkevní restituce , iDNES.cz , Jurečka , německý řád\nV pořadu Osobnost Plus na Českém rozhlasu Plus hostoval režisér a scenárista Robert Sedláček, režisé…\n14:11 Veselovský jen „čuměl“. Host totiž hovořil o církvi a Istanbulské smlouvě\nTOP 09: Navrhujeme systémový růst příspěvku na péči\nVeselovský jen „čuměl“. Host totiž hovořil o církvi a Istanbulské smlouvě


Zábavné programy pro děti v MŠ - Diskuse - eMimino.cz\nNováček 1 příspěvek 16.10.18 20:34\nJiž nějakou dobu uvažuji o pořádání zábavných pořadů pro děti v MŠ. Představuji si něco ve stylu „pirátské hry, kovbojové a indiáni, rytíři“ nebo i hry ve stylu „poznáváme barvy, období, protiklady“ atd.\nMyslíte si, že by měly MŠ případně jiné instituce o takové pořady zájem? A případně kolik by takové představení mělo stát?\nDěkuji moc za všechny odpovědi a náměty.\nEcht Kelišová 9385 příspěvků 16.10.18 20:43\nJak by takové hry měli probíhat? Ono s těma menšíma Dětma je problém že málo u čeho vydrží dyl jak pár minut. K nám do školky dochází třeba takový menší divadelní spolek, prostě pár přátel co si udělali koníček a dělají třeba půl hodinová max hodinová představení pro děti. Takový ty poznávací hry s nima hrajou učitelky normálně v rámci „výuky“. Jinak s cenou těžko říct, když máme nějaké to divadlo tak je to většinou tak 30kc na dítě.\nExtra třída :D 13551 příspěvků 16.10.18 20:45\nNo, ty hry jsou součástí bezneho programu mš, stejne jako tematická odpoledne prave třeba o indianech, zvířatech apod. Alespoň u nás. Takže leda nabídnout neco k tomu navíc - divadelní představení, tvořivé dílny - ale to zase nabízí hodně firem. Zkus poslat nabídku do nějaké větší ms v okolí. Cena je pak podle počtu děti, doby a programu\nExtra třída :D 14549 příspěvků 16.10.18 20:46\nu nás je toho hromada x akcí měsíčně\nExtra třída :D 10784 příspěvků 16.10.18 20:52\nU nas v MS je toto taky soucast beznych dnu + maji tisic kravin kazdy tyden ( ziva zvirata, brichomluvec, divadylko, poniky atd atd ). A samozrejme obdobi atd maji formou detske vyuky.\nNadpozemská drbna 27152 příspěvků 16.10.18 20:52\nU nás tyto akce musí odmítat,nedelali by jinak nic jiného.\nZábavná videa s dětmi\nZabavení dětí v letadle?\nJaké znáte zábavní centra či parky pro děti?


Ústecký kraj/Krajská zdravotní: Očkovací centrum ve Sportaréně v Teplicích končí, pro vakcínu budou lidé chodit opět do nemocnice | HOSPITALin\nÚstecký kraj/Krajská zdravotní: Očkovací centrum ve Sportaréně v Teplicích končí, pro vakcínu budou lidé chodit opět do nemocnice\nOčkovací centrum pro aplikaci vakcín proti nemoci COVID-19 ve Sportaréně v Teplicích, které provozuje Krajská zdravotní, a.s., bude v provozu naposledy v pátek 30. července.\nPřesune se opět do areálu Nemocnice Teplice, o.z., přízemí interního pavilonu „J“, kde se začne znovu očkovat v pondělí 2. srpna. Provozní doba se nezmění, otevřeno bude – z důvodu omezené kapacity z 1000 na 300 míst pouze pro registrované zájemce o očkování – ve všední dny od 8:00 do 18:00 hodin.\n„Přesun očkovacích míst z velkokapacitních center zpět do nemocnic ve městech jsme avizovali již při zahájení jejich provozu v dubnu. Chceme postupně vrátit prostory sportovních a výstavních hal pro jejich původní užití. Všechna velkokapacitní očkovací centra se do konce srpna přesunou do nemocnic. Očkování tak bude pokračovat tam, kde původně začalo,“ informuje Ing. Petr Severa, krajský koordinátor očkování proti onemocnění COVID-19.\nPřehled očkovacích míst ve městech působnosti nemocnic Krajské zdravotní, a.s., od 2. srpna 2021:\nBudova ČVUT (bývalý Kokos), vchod ze Zámeckého náměstí (postranní vchod od zmrzliny)\ntř. Budovatelů 112/7, vstup z ulice U Sportovní haly, 434 01 Most\nPROVOZNÍ DOBA: Po - Ne 8:00-18:00\nbudova H (je označeno)\nockovaci centrum, teplice, ustecky kraj, krajska zdravotni, nemocnice teplice,


Buldoky čeká zápas v Českých Budějovicích\nHomeDružstva Buldoky čeká zápas v Českých Budějovicích\nMužský A tým v neděli čeká výjezd do Českých Budějovic, kde se v 15:30 střetnou s místními Štíry.\nBuldoci mají za sebou úspěšný start do nové sezony. V prvním kole uspěli v Jaroměři a minulý víkend si před domácími fanoušky poradili s brněnským rivalem Gullivers. Další zkouška je čeká v neděli 19.9. v Českých Budějovicích. Ty mají po dvou zápasech zatím na svém kontě tři body. V úvodním kole sice Štíři padli 6:3 s Gullivers, avšak tuto prohru odčinili vysokou výhrou nad Petrovicemi.\nNejlepší formu má aktuálně Jan Králík, který se sedmi body vede kanadské bodování svého týmu. Brněnská obrana si bude muset dávat pozor také na Daniela Drobiše. Avšak dva hlavní tahouni Štírů v minulé sezoně, juniorský mistr světa Tomáš Hanák a Jan Procházka přestoupili v létě do superligových týmů. V brance se Štíři tradičně spoléhají na zkušeného 37letého Josefa Macka.\nČeské Budějovice byly vždy pro Buldoky nevyzpytatelným a těžkým soupeřem, dá se tedy očekávat tuhý boj o každý centimetr prostoru na hřišti. Zápas můžete od 15:30 sledovat prostřednictvím textového přenosu nebo online vysílání.


Film Vampírky 2 (Vampirschwestern 2 – Fledermäuse im Bauch!, Die) 2014 online ke shlédnuti | Onlinefilmykeshlednuti.cz - tisíce online filmů ke shlédnutí ve vysoké kvalitě.\nFilm Vampírky 2 (Vampirschwestern 2 – Fledermäuse im Bauch!, Die) 2014 online ke shlédnutí\nPřidáno 4.10.2018 Žánr filmu: Dobrodružný, Drama, Komedie\nUpíří sestry se s velkou chutí pouštějí do nového dobrodružství. Silvania i Dakaria si s přáteli Helene, Jacobem a Ludem plánují letní prázdniny. Jenže fakt, že jsou napůl upírkami, situaci hodně zamíchá. A to nejhorší je teprve čeká. Do města totiž přijíždí upíří kapela Krypton Krax, která představuje nejen vzrušení – pro Daku, ale také nebezpečí – a to úplně pro všechny! Jejich manažer Xantor je totiž jedním z největších rivalů otce obou sester a přísahal mu pomstu. Silvania tak musí spolu se svými přáteli zachránit Daku ze spárů temnoty…


ČD ruší noční vlak do Kolína nad Rýnem, přizpůsobují se kroku Deutsche Bahn | E15.cz\n18. srpna 2016 • 06:47\nVýsledek příznivce spacích vlaků uspokojí jen napůl. České dráhy zachovají spoj v podobě přímých vagonů z Prahy do Curychu. Dohodly se totiž s rakouskými a švýcarskými drahami na jeho přesměrování přes Linec. V posledních letech vlak jezdil severní cestou přes Drážďany.\nČeské dráhy jsou již dohodnuté na provozu mezistátních vlaků Praha–Linec s ÖBB, stejně jako jsou dohodnuté s ÖBB a SBB na provozu přímých vozů v trase Praha–Linec–Curych,“ potvrdil mluvčí drah Petr Šťáhlavský.\nNaopak noční vlaky z Prahy do Kolína nad Rýnem dráhy po letech zkracování v prosinci definitivně zruší. Lehátkové vlaky do Berlína zůstanou zachovány, neboť je ČD zajišťují společně s Maďary.\nPotíže ovšem může mít národní dopravce se zmíněnými expresy z Prahy do Lince, ke kterým mají být připojeny vagony do Curychu. Proti zavedení expresů brojí soukromí dopravci. Podle mluvčího RegioJetu Aleše Ondrůje stát přímou objednávkou u ČD porušuje zákon.


Každý zná ten slavný salát! Je připravena z velmi jednoduchých ingrediencí, aby se každý z nás přesně vyrovnal s receptem. Dnes jsme se rozhodli přidat ovoce do zeleniny a ryb, abychom získali originálnější výsledek..\nSleď pod kožešinovým pláštěm s jablkem a vejcem: domácí recept\nFilet sledě – 1 ks.\nčervená řepa – 1 ks.\nVše je jednoduché a připravuje se docela rychle. Sleď dá šalátu zvláštní chuť, že každý, kdo chutná opravdu těší!\nOpláchněte a oloupeme jablko, rošt ho.\nVařte vajíčka až do okamžiku připravenosti, ochlaďte a poté oloupejte.\nPoté je rožte na hrubé struhadle.\nOloupeme a umyjeme mrkev.\nDejte do hrnce s vodou a vložte do sporáku..\nVařte až do vaření, pak vytáhněte z vody a nechte vychladnout..\nPoté rožte mrkev.\nPlátek opláchněte pod tekoucí vodou.\nZkontrolujte, zda jsou kosti, a nakrájejte je na malé kostičky..\nBrambory důkladně umyjte štětcem..\nVložte do hrnce a přidejte vodu..\nPoté vypusťte vodu a ochlaďte kořeny.\nOloupejte je a protřete.\nTotéž co dělat s řepou.\nKdyž je vše připraveno, začněte vykládat salát, začínající rybou..\nPoložte brambory na sleď, pak mrkev, vejce, jablko a řepu.\nJe důležité omítnout každou vrstvu omáčkou..\nTip: Chcete-li lehčí verzi šalátu, promazat jednu vrstvu.\nSalátový recept bez brambor\nPokud jste nezkoušeli “Bavlna” bez brambor, ujistěte se, že jste to udělali právě teď. Ukazuje se úplně jiná chuť, která není horší než klasika..\nmajonéza 0,5 l\njablka 2 kusy.\nsleď 2 kusy.\nmrkev 5 kusů.\nnakládané okurky 5 kusů.\nčervená řepa 2 kusy.\nDoba vaření: 90 minut Kalorie na 100 gramů: 174 kcal\nOpláchněte a oloupeme jablka, rošt je.\nOloupeme plevy z žárovek a nakrájíme je na malé kostičky..\nUmyjte sleď, odstraňte jádra, ploutve a ocasy.\nDále lámat břicho a vyčistit je.\nOdstraňte kosti speciální pinzetou a nakrájejte filé na malé kostky..\nVařte vajíčka až do připravenosti, ochlaďte a čistěte.\nKostičky nebo rošty.\nVařte mrkev do měkké ve vařící vodě.\nPak se ochlazují a libují libovolně jako vejce.\nNakrájejte ocasy z okurky a nakrájejte ovoce na kostky.\nŘepy opláchněte velmi důkladně, vložte je do hrnce.\nNalijte vodu a vyjměte ji do ohně a nejprve přiveďte k varu.\nPak vařte až do vařené, odlupujte a nakrájejte nebo rošt.\nPoté sbírejte salát, promayvaya každé vrstvě majonézy.\nPrvní řepa, pak mrkev, jablka, okurky, sleď.\nŠířte tak, aby se vrstvy mohly opakovat 2-3 krát..\nNakonec opláchněte salát ze všech stran..\nNechejte jej stát alespoň dvě hodiny a poté sloužte..\nTip: Lze použít místo nakládaných okurky.\nSleď pod kožešinovým pláštěm se zeleným jablkem\nKdyž v salátu saturované kořenové zeleniny bude trochu zelené jablko, bude to kyselost. Původně stojí za to vyzkoušet!\nsleď 1 ks.\nbrambory 10 hlíz\nDoba vaření: 100 minut Kalorie na 100 gramů: 145 kcal\nOkamžitě vám doporučujeme, abyste kombinovali koření s majonézou, aby se s nimi mohl naplnit..\nOleje sleď, omyjte a odstraňte kosti..\nNakrájejte na malé kousky rybího filé.\nOdstraňte plevy z žárovek, opláchněte je a jemně je nakrájejte.\nBrambory důkladně umyjte a vložte do hrnce.\nPřiveďte k varu, pak vaříme, dokud měkký, pravidelně kontroluje s nožem.\nPak vychladnout, oloupat a libovat libovolně..\nOpláchněte jablka, ořízněte kůži a protřete je.\nMrkev také vaříme a oloupeme, roštěme kořeny.\nVařte řepu stejným způsobem, dokud měkký. V závislosti na velikosti bude trvat 40-60 minut..\nKdyž jsou kořeny připraveny, vypusťte vodu a nechte je vychladnout..\nPak odlupujte a rožte nebo nakrájíme.\nNyní můžete sbírat všechny vrstvy a střídat je s majonézou.\nNejprve ryby, pak cibule, jablka, vejce, mrkev, řepa.\nNamažte salát ze všech stran a vyjměte infuze.\nTip: Můžete použít jogurt pro mazání, bude to spíše neobvyklé.\nNejčastěji se sýr nenachází v “Sleď pod kožešinovým kabátem”, ale pokud jej přidáte, dostanete něco zcela nového a velmi chutné. Čím je sýr lepší, tím chutnější je salát!\nFilet sledě 1 ks.\nbrambory 1 hlízy\nmajonéza 170 ml\nDoba vaření: 75 minut Kalorie na 100 gramů: 189 kcal\nSýr strouhaný v jakékoli velikosti.\nOpláchněte řepu s bramborami štětcem.\nDejte kořeny do různých džbánů.\nNalijte je vodou a položte je na sporák, vařte, dokud měkký..\nPotom vypusťte a ochlaďte vodu z nich..\nPak nakrájíme na kostky nebo rošt.\nApple v tuto dobu k opláchnutí, nakrájíme stejně jako kořenová zelenina.\nOloupeme a oplácháme cibuli, nakrájíme jemně jemně.\nPlátky opláchněte a nakrájíme na velmi malé plátky..\nVložte do hrnce a vložte do sporáku, vařte, dokud měkký.\nPak rozemlet na jinou kořenovou zeleninu.\nDejte ryby cibulí ve tvaru první vrstvy, pak brambory, mrkev a jablko.\nPak přichází řepa a bohatá vrstva sýra, nejen nahoře, ale i po stranách.\nDo chladničky vložte nejméně hodinu.\nTip: Chcete-li získat originální salát, použijte kyselé jablko..\nVezměte na vědomí, jak připravit originální předkrmy se slede na sváteční stůl.\nZde si můžete prohlédnout, jak rychle uvařit slané kořeněné slané doma.\nNejlepší marinády pro sleď domácí. Zde si můžete vzít recept..\nPokud chcete “světlejší” salát, můžete ho také vařit s majonézou, ale pak obalte každou druhou vrstvu. Nebo můžete použít jinou omáčku, která nebude mít tak vysoký obsah kalorií..\nDoporučujeme, abyste hotový salát vložili do chladničky na několik hodin, nebo lépe celou noc. To je nezbytné, aby všechny vrstvy byly důkladně promočeny omáčkou a chuti jednotlivých složek byly spojeny do jednoho celku..\n“Sleď pod kožešinovým kabátem” se zřídka připravuje s jablkem, ale dnes jsme se rozhodli mít šanci, a ukázalo se, že je mnohem lepší, než jsme očekávali. Výživný, šťavnatý, chutný a velmi světlý! Bon appetit a vy.\n1 Salátový recept bez brambor\n2 Sleď pod kožešinovým pláštěm se zeleným jablkem\n3 Vaření sýra


YOWERI MUSEVENI ŽIVOTOPIS - DĚTSTVí, ŽIVOTNí úSPĚCHY A ČASOVá OSA - VEDOUCÍ\nYoweri Museveni je současným prezidentem Ugandy; místo, které zastával nepřetržitě od 29. ledna 1986. Před svým předsednictvím Museveni zastával funkci v ugandské zpravodajské službě a vedl různé skupiny politického odporu. Během období, kdy si generálmajor Idi Amin držel moc a byl dosažen vojenským převratem, Museveni uprchl do Tanzanie spolu se svrženým prezidentem, Dr. Apolo Miltonem Obotem. Během války v Ugandě-Tanzanii a války v Ugandanu v Bush vytvořil Museveni frontu pro národní spásu a později lidovou armádu odporu. Obecně je Museveniho práce prezidenta považována za pomoc, která pomohla přinést zemi stabilitu po desetiletích válečných a pravidelných povstání. Museveniho úkoly jako prezident zahrnovaly růst epidemie HIV / AIDS a povstání, především v severních oblastech země. Museveni, obecně považovaný za součást „nové generace afrických vůdců“, získal od západních vůdců všeobecný souhlas. Některé politické změny pod vedením Museveniho, jako například přiznání neomezených prezidentských podmínek, však zpochybnily jeho pověst demokratického vůdce. Když tato pochybná demokratická opatření vstoupila v platnost, západní země odpověděly stažením pomoci nebo vyvíjením tlaku na ugandské vládní vůdce. Museveni také kritizoval rozsáhlou kritiku za jeho zjevnou podporu legislativy zavádějící trest smrti pro homosexualitu.\nYoweri Kaguta Museveni se narodil 15. srpna 1944 v Ntungamo v Ugandě v rodině pastevců skotu v Banyankole. Vyrostl s bratrem Calbe Akandwanaho a sestrou Violet Kajubiri.\nMuseveni navštěvoval základní školu Kyamate, střední školu Mbarara a školu Ntare. Během svých středních škol se stal znovuzrozeným křesťanem.\nV roce 1967 se Museveni přestěhoval do Tanzanie, kde začal studovat na University of Dar es Salaam, kde studoval politologii a ekonomii a v roce 1970 získal bakalářský titul.\nV roce 1970 se Museveni připojil k ugandské zpravodajské službě a sloužil prezidentovi Dr. Apolo Miltonovi Oboteovi.\nV roce 1971, během vojenského převratu vedeného generálmajorem Idi Aminem, Museveni uprchl z Ugandy do Tanzanie spolu s mnoha dalšími osobnostmi z deponované vlády, včetně bývalého prezidenta Obote.\nBěhem Aminovy vlády Museveni sousedil s exilovými odbojovými silami v Tanzanii. Během svého pobytu v exilu krátce působil jako přednášející na družstevní škole v Moshi v severní Tanzanii.\nV roce 1973 Museveni změnil své věrnosti a nechal většinu tradičních skupin v opozici vůči Obote a vytvořil frontu pro národní spásu.\nMezi 1981 a 1986, během Ugandan Bush Bush války, Museveni a jeho spojenci se stěhovali do venkovských jižních oblastí Ugandy a tvořil Armádu lidového odboje. Společně uspořádali povstání, jehož cílem bylo svrhnout Oboteův režim a Ugandskou národní osvobozeneckou armádu podporovanou Obote.\nDne 6. února 1981 Museveni a jeho spolubojovní síly zaútočili na armádní zařízení v centru Mubende.\nDne 27. července 1985 Oboteova vláda padla kvůli vojenskému převratu vedenému Titem Okelem. Museveni a strana NRM / A byli rozhněvaní mocenskou drapácí, tvrdí, že jejich vlastní úsilí bylo uneseno Okello a UNLA.\nDne 20. ledna 1986 vstoupili příznivci Idi Aminu za pomoci zairských vojenských jednotek na ugandské území s cílem svrhnout Okello. Během dvou dnů tento vpád vedl vládní jednotky z Kampaly. V důsledku toho byl Museveni schopen vést svou vlastní frakci k vítězství nad hlavním městem a svrhnout Okellovu vládu.\n29. ledna 1986 byl Museveni přísahán jako nový ugandský prezident. Během své úvodní adresy řekl: „Toto není pouhá změna stráže. Je to zásadní změna. “\nPočínaje rokem 1987 museveni přivedl Ugandu k účasti na Programu hospodářské obnovy MMF s cílem vytvořit hospodářský růst, přilákat investice, podporovat obchod a vytvářet volný a udržitelný obchod.\nV roce 1989 Amnesty International zveřejnila zprávu o extrémním porušování lidských práv, ke kterému došlo v Ugandě musevenskými jednotkami NRA.\nV roce 1996 byl Museveni znovu zvolen a získal 75,5 procenta hlasů. Mezinárodní pozorovatelé hodnotili, že volby byly provedeny legitimně.\nV roce 2001 Museveni znovu vyhrál znovuzvolení a porazil soupeře Kizza Besigye se 69 procenty hlasů. Tentokrát dr. Besigye požádal Nejvyšší soud Ugandy o tvrzení, že volby nebyly provedeny spravedlivě, ale jeho případ byl převrácen.\nMuseveni byl zvolen potřetí v roce 2006 a získal 59 procent hlasů. Opět byly vzneseny některé otázky týkající se nesprávného postupu při hlasování; nicméně hlasování bylo posouzeno jako legitimní.\nPod Museveniho vládou se ugandská ekonomika do značné míry stabilizovala. Dokázal do značné míry čelit klíčovým problémům, jako je hyperinflace a platební bilance.\nV roce 1994 získal Yoweri Museveni čestný doktorát práv z Humphrey School of Public Affairs, první z mnoha čestných titulů, které získal od univerzit, a první ze dvou takových cen od institucí Spojených států.\nV letech 2003 až 2011 obdržela Yoweri Museveni pět dalších čestných doktorských titulů. Mezi ně patřil titul doktor práv na Mbarara University of Science and Technology v Ugandě; doktorka božství na Latinské teologické univerzitě ve Spojených státech; čestný titul z turecké Fatih univerzity; doktor práv na Makerere University v Ugandě; a doktorka literatury na University of Dar es Salaam.\nYoweri Museveni se oženil s Janet Katahou od roku 1973 a společně mají čtyři děti: Muhoozia, Natasha, Patience a Diana.\nPodle Museveniho biografie na webu Státního domu v Ugandě je jednou z jeho oblíbených zábav pasení skotu, které dělá v Kisozi a Rwakitura.\nZatímco Museveni byl slaven v západních zemích na počátku své kariéry, dostal pod silnou kritiku za jeho extrémně anti-gay postoj. Za Museveniho byl v roce 2014 přijat zákon proti homosexualitě, díky kterému je homosexualita nezákonná a trestatelná celoživotními vězeními.\nNarozeniny 15. srpna 1944\nTaké známý jako: Yoweri Kaguta Museveni,\nNarozen v: Ntungamo\nSlavný jako Prezident Ugandy\nRodina: Manžel / manželka -: Janet Museveni otec: Amos Kaguta sourozenci: Salim Saleh, Violet Kajubiri děti: Diana Museveni Kamuntu, Muhoozi Kainerugaba, Natasha Museveni Karugire, Patience Museveni Rwabwogo Zakladatel / Spoluzakladatel: Hnutí národního odporu, Uganda Patriotic Movement Fakta vzdělání: University of Dar es Salaam


Stereofónny elektrónkový NF zosilovač by The Funtasty 994 views\n1. pokus 35 K čemu slouží mýdlo? Vojtěch Janoušek\n2. Pomůcky • Kapátko • Lahvička • Špachtle • Odměrný válec • Vanička • Tekuté mýdlo • Jemný mletý pepř\n3. Krok 1 Naplnili jsme vaničku do ¾ vodou. Následně náš učitel hladinu vody posypal mletým pepřem Pepř zůstal na hladině\n4. Krok 2 Doprostřed vaničky jsem nakapali kapátkem 1 nebo 2 kapky tekutého mýdla Pepř se od mýdla vzdaloval k okrajům vaničky\n5. Krok 3 Znovu jsme přidali 3 ml tekutého mýdla a zamíchali špachtlí. Všechen pepř klesl ke dnu.\n6. Krok 4 Do lahvičky jsme nalili odměrným válcem 40 ml vody. Kapátkem jsme přidali 2, 5 ml tekutého mýdla a pak koncem kapátka zamíchali. Náš učitel nasypal pepř na hladinu a následně lahvičkou zamíchal. Pepř začal klesat ke dnu a po zamíchání již na hladině žádný nezůstal.


Polskem se šíří ptačí chřipka! Čeští veterináři už bijí na poplach | TN.cz\nPolskem se šíří ptačí chřipka! Čeští veterináři už bijí na poplach\n3. 1. 2020, 17:59\nVeterináři varují před přenosem ptačí chřipky ze sousedního Polska. Chovatelé by měli především zajistit, aby volně žijící ptáci nepřišli do kontaktu s drůbeží, krmivem nebo napájecí vodou. Inspektoři se chystají předpisy více kontrolovat.\nPolské úřady v minulých dnech potvrdily výskyt ptačí chřipky už na pěti farmách. Nakazily se tisíce kuřat, perliček i krůt, informovala agentura Reuters. Virus je podobný typu H5N8, který ohrožuje i člověka. Polsko je přitom největším producentem drůbeže v Evropské unii.\nNejdříve se nákaza objevila u krůt na třech hospodářstvích v Lublinském vojvodství, poté u tisíců perliček na farmě zhruba o půl kilometru dál. V pátek polská média informovala, že ptačí chřipkou se nakazila i kuřata na statku ve Velkopolském vojvodství.\nNa situaci proto reaguje i české ministerstvo zemědělství. "Pro včasné rozpoznání nákazy je nezbytné sledovat zdravotní stav chované drůbeže a vše podezřelé, jako jsou úhyny, snížení příjmu potravy či pokles snášky neprodleně nahlásit," sdělil ředitel Státní veterinární správy Zbyněk Semerád.\n15. 2. 2018, 11:45\n"Upozorňujeme proto chovatele na nutnost dodržovat pravidla biologické bezpečnosti a především zamezit kontaktu volně žijících ptáků s drůbeží, s krmivem a s napájecí vodou, zasíťovat nebo zastřešit výběhy a krmení předkládat pod přístřešek," doplnil ministr zemědělství Miroslav Toman.\nPoslední vlna ptačí chřipky se v Česku objevila začátkem roku 2017, kdy bylo postupně vyhlášeno 39 ohnisek nákazy. Virus byl potvrzen také u 51 volně žijících ptáků ve 13 krajích. V červnu 2017 bylo Česko označeno za prosté nákazy.\nK tématu Veterinář\nFenka měla v těle mrtvé štěně. Majitel se s penězi zpozdil, klinika operaci zrušila\nRoman Dolejský 10. 8. 2021\nPštros Bohouš utekl chovatelce, zastavila se kvůli němu i doprava\nBarbora Slavíková 2. 8. 2021