NOVES LLUNES: de juliol 2016\nEls partits espanyols no saben fer pactes de govern\nAccepta... o no? (Imatge de Google)\nEn aquest nou article, he volgut fer un pronòstic del que pense que passarà a les properes dates, abans de que anem a unes terceres eleccions, que segons sembla ningú no vol però no posen la solució per a que això no esdevinga.\nPense que m'he llençat al buit, però tampoc no tinc res a perdre. Com dic a l'article:\n"No sóc cap expert en política, tan sols un prejubilat de la Ford sense telèfon mòbil, que moltes vegades desitjaria tirar la televisió pel balcó (mirant primer que no passe cap vianant pel voravia), lector empedreït, blocaire amb certes aficions literàries, i que procura llegir tots els dies els diaris."\nAcí teniu les meues reflexions. Espere no ferir cap sensibilitat:\nAquesta asseveració del títol és una realitat. Acostumats al bipartidisme i, a més a més, sempre parlant dels tripartits d’una manera pejorativa, i fins i tot, despectiva, ara resulta que els toca a ells, i la veritat és que no saben per on sortir-se’n...\nUns per prepotència, uns altres per por, i la majoria per rancúnia, però el cas és que Rajoy, que ha estat el candidat més votat, sembla “la lletja del ball”. Ningú no el vol treure a ballar, i fins i tot volen encolomar-lo al contrincant, sinó, què es pot pensar després de les declaracions d’Albert Rivera qui, després de perdre un grapat de vots a la “segona volta”, es veu amb l’autoritat moral de recomanar-li al Borbó que li diga a Pedro Sánchez que s’abstinga a la segona ronda de les votacions de la investidura, quan ni tan sols el seu partit (que és més dretà que el mateix PP) no ho té clar. Almenys, això és el que diu...\nEl gran pacte que molts desitgen (Imatge del Google)\nI ara la gran pregunta:\nAl llarg d’aquesta setmana, el rei rebrà els representants dels partits (ERC i Bildu han declinat ser rebuts pel monarca). El proper divendres, 29 de juliol, Ana Pastor, la flamant presidenta del Congrés dels Diputats, anunciarà si convoca el debat d’investidura, i a partir d’ací es posa el rellotge en marxa per tal d’aconseguir el recolzament majoritari dels diputats (en la primera votació per majoria absoluta, i en la segona per majoria simple). Si no és així, hi haurà dos mesos de descompte, i es convocaran eleccions pel proper 27 de novembre. Si pel contrari, el candidat proposat sí que és investit com a president del govern, el Consell de Ministres del 23 de setembre podria aprovar els Pressupostos Generals de l’Estat, que és fonamental per a quadrar caixa amb Brussel·les.\nL'antic bipartidisme que sembla haver-se acabat (Imatge del Google)\nPense que ningú no diu el que pensa, com en una partida de pòquer, i que al final, quan vegen que estan abocats a unes terceres eleccions es trauran la carasseta. Fins i tot, sembla que Rajoy ha pactat alguna cosa amb els nacionalistes, que fins fa pocs dies eren el Dimoni. Ara tots els partits estan mesurant quina estratègia els va millor per a perdre el mínim nombre de vots, en cas d’anar a uns altres comicis. Pense que a ningú no li convé la repetició (almenys als partits que poden pactar amb el PP).\nPotser els socialistes són els que pitjor ho tenen. Van poder formar un govern d’esquerra i ara el mateix han de deixar governar a Rajoy en minoria, fins i tot abstenint-se si cal en la segona votació de la investidura. Temps al temps...\nLa vella i la nova dreta (Imatge del Google)\nAçò és el que jo pense que passarà, i si m’equivoque tampoc no passa res. No sóc cap expert en política, tan sols un prejubilat de la Ford sense telèfon mòbil, que moltes vegades desitjaria tirar la televisió pel balcó (mirant primer que no passe cap vianant pel voravia), lector empedreït, blocaire amb certes aficions literàries, i que procura llegir tots els dies els diaris.\nLa "lletja del ball" (Imatge del Google)\nAcí podeu llegir l'article al Diari digital "LA VEU":\nPublicat per Francesc Arnau a 21:51 1 comentari:\nAntoni Portilla i Francesc Andreu García (Foto meua)\n“Exposició de l’Any Pinazo al MuVIM”\n“De l’ocàs dels grans mestres a la joventut artística. València 1912-1927”\nEl passat dijous, 14 de juliol, a les 20 hores vaig assistir-hi a la inauguració de l’exposició que obri l’Any Pinazo a la ciutat de València. Amb el títol “De l’ocàs dels grans mestres a la joventut artística. València 1912-1927”, el Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat (MuVIM), que depén de la Diputació de València, va presentar una mostra molt interessant dels grans mestres valencians, contemporanis de Pinazo, així com de la nova generació d’artistes que agafaren el protagonisme amb les noves tendències artístiques que venien des de les ciutats d’Europa (sobretot de París).\nL'acte va contar amb la presència de les autoritats, organitzadors, molta gent del món de les arts, i una gran assistència de persones del nostre poble de Godella, amb l'alcaldessa Eva Sanchis al capdavant.\nMaqueta de València segons el plànol de Tosca de 1704 (Foto meua)\nEl haver triat l’any 1912 es deu a que fou l’any en que Pinazo va rebre la Medalla d’Honor de l’Exposició Nacional a Madrid, en reconeixement a la seua trajectòria artística.\nLa sala amb els dibuixos de Pinazo (Foto meua)\nA més dels magnífics dibuixos del pintor de Godella (tan sols amb això ja pagaria la pena visitar l’exposició), podem admirar magnífics quadres de Muñoz Degrain, Cecili Pla, Francesc Domingo, Joaquim Agrasot, Josep i Marià Benlliure, Joaquim Sorolla... i per suposat algunes teles de Pinazo, que la Casa Museu ha facilitat per a l’ocasió (el mateix que la col·lecció de dibuixos).\nAntoni Portilla, secretari del THLG i jo (Foto meua)\nPersonalment, em va impressionar “Amor de madre”, de Muñoz Degrain, de un realisme que fa posar la pell de gallina, així com un quadre de Josep Mongrell (“Mariposa de luz”), amb reminiscències sorollesques, i també són impressionants les escultures de José Capuz i de José Pinazo Martínez, de qui destacaria per la seua modernitat la versió que fa de la Dama d’Elx.\n"Amor de madre" de Muñoz Degrain\nEscultura de José Pinazo (Foto meua)\nPrimeres mostres del Modernisme a la Pintura (Foto meua)\n"Tertúlia" -o "Cosint"- de Pinazo (Foto "pakiu")\nHi ha també una bona selecció de quadres dels artistes que agafaren el protagonisme a partir d’aleshores, com havia indicat abans, dels que també són un exemple els dos escultors que acabem d’esmentar. Navarro, Benedito, Fillol, Ribes, Mora, etc., que després de l'època del regionalisme (Ignasi Pinazo Martínez n’és un bon exemple), van descobrir el Modernisme, que té una fita importantíssima al concurs per a l’Ateneu de València de l’any 1927, on els arquitectes Gaspar Blein i Lluís Albert, presentaren propostes clarament d’avantguarda, i també va ser en aquest any de 1927, que és fins on arriba l’exposició, quan Josep Renau va fer les primeres provatures juvenils amb l’art déco, registrant-se alhora una nova florada de nous valors, com ara, Boix, Sabina, Lahuerta, etc., segons explica al llibret que ens van lliurar, el comissari de l'exposició, Francisco Javier Pérez Rojas, titular de la càtedra Ignasi Pinazo de la Universitat de València.\nUna de les obres mestres de la mostra (Foto meua)\nEn resum, una exposició que cal visitar i que ha deixat el llistó ben altper ales properes, que tindran lloc als diferents museus del cap i casal dins de l’Any Pinazo. Aquesta sembla que es podrà visitar fins a finals de setembre.\nEntrada al MuVIM (Foto meua)\nA continuació hi va haver un vi d’honor, i el secretari del Taller d’història, Antoni Portilla, el meu amic Francesc Andreu García “pakiu”, i jo se’n tornàrem cap el poble.\nProgramació de l'any Pinazo\nPublicat per Francesc Arnau a 0:55 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Centenari Pinazo, MuVIM, pakiu, Pinazo, Pintura, THLG\nLa Música en el temps de Pinazo (concert)\nVicent Alonso, Voro García, Vanessa García i Joan Enric Lluna (Foto Ajuntament)\n“La Música en el temps de Pinazo”\nConcert al Teatre "Capitolio"\nEl passat dimecres, 6 de juliol, a les 20 hores, va tenir lloc al Teatre "Capitolio" de Godella, el concert "La Música en el temps d'Ignacio Pinazo", dins del Festival de Música de Cambra del nostre poble. Abans havia tingut lloc al saló d'actes de "Villa Teresita", una xerrada-col·loqui sobre el mateix tema, del que ja vaig fer una crònica en l'anterior entrada d'aquest blog:\nEl concert va mamprendre, (després dels parlaments de l'alcaldessa de Godella, Eva Sanchis, del director de la Casa Museu Pinazo, el nostre company del Taller d'Història, José Ignacio Casar Pinazo, i del director del Festival, Joan Enric Lluna) amb la interpretació de "L'idili de Sigfried", de Richard Wagner. A continuació els músics de l'Ensemble del Festival, sota la direcció de Joan Enric Lluna, van interpretar l'obra "Des de l'ombra a la llum", del compositor de Sueca, Voro García. Un homenatge al pintor Ignacio Pinazo Camarlench, amb textos de Vicent Alonso, on va participar la soprano Vanessa García.\nInterpretació de l'obra de Voro García en homenatge a Pinazo (Foto Ajuntament)\nVa estar una mena de cantata moderna, amb reminiscències orientals i molta percussió. Els textos restaven una mica incomprensibles al ser cantats per la soprano, llevant d'alguns fragments en recitatiu. Ací teniu la lletra del poema que Vicent Alonso va fer sobre el quadre de Pinazo, "L'eixida de missa a Godella" de l'any 1890, que es conserva a l'IVAM, que és la base principal de la composició musical:\nJa sé que la bellesa és la llum que la mira,\ncom escriuries un matí d’estiu\nen cerca de la perfecció més perfecta.\nAquests colors, tanmateix, són de tots,\ncom si les taques foren punts morts del temps, portes\nque ens traslladen al passat i al futur\nDes de l’ombra a la llum,\nno és fàcil el camí que els dies repeteixen.\nI has sabut mostrar-lo quiet, com un exemple\ndel que compartim:\nni silenci més que en el fons obscur,\non encara ressonen dictats i lletanies.\nSaps? Ho tinc tot davant dels ulls. No em cal\nesmenar ni una sola pinzellada.\njo mateix, a qui la màgia d’una espàtula\nha fet nàixer abans de l’inici dels dies.\nDesprés d'un breu descans, els instrumentistes de l'Ensemble del Festival, dirigits per Lluna van interpretar "Prelude á l'aprés-midi d'un faune" de Claude Debussy, per acabar el programa amb la magistral interpretació de "El Amor Brujo" de Manuel de Falla, en la versió de 1915.\nVa estar un gran homenatge al pintor en l'any del seu Centenari, amb l'estrena de la composició, que havia tingut lloc el dia d'abans a sala de "La Beneficiència" de la ciutat de València, i també amb la música contemporània al gran artista. Per una part música que s’escoltava i que despertava grans passions en el públic, com ara Wagner, i també música que comparteix valors estètics i filosòfics amb la pintura de Pinazo i els seus contemporanis, com la de Debussy i la de Falla.\nVan intervindre al concert molts del residents de Festival, procedents de diverses orquestres de l'Estat espanyol, i també de la resta del continent europeu, sota la magistral direcció de "l'alma mater" del Festival, el nostre paisà Joan Enric Lluna.\nPublicat per Francesc Arnau a 22:29 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Capitolio, Debussy, IVAM, Joan Enric Lluna, Manuel de Falla, Música, Pinazo, Poesia, Vicent Alonso, Voro García, Wagner\nLa Música en el temps de Pinazo\nDecoració del cafè "El León de Oro" de la ciutat de València (I. Pinazo)\nXerrada (Taula rodona a "Villa Teresita")\nLa presentació va estar a càrrec de Pep Ruvira, que després de les paraules preliminars va passar la paraula a José Ignacio Casar Pinazo, que ens va posar en antecedents sobre el que ell havia investigat sobre les relacions del seu besavi amb la Música. En concret, ens va dir que no hi havien referències sobre autors, obres, etc., però que un home com ell, immers al món artístic, no podia restar al costat de totes les novetats musicals de l’època. També ens va parlar d’alguna anècdota familiar envers el món de la Música, per a passar a continuació a relatar la cronologia de la gestació de l’obra que s’estrenava, sobre els versos de Vicent Alonso i els quadres de Pinazo, que havien inspirat la composició de Voro García, “Des de l’ombra a la llum”.\nVicent Alonso ens va parlar de la seua implicació des de sempre amb Pinazo, i de la tria que havia fet dels quadres a la Casa Museu. Després va parlar el compositor de Sueca, Voro García, que ens va explicar la seua visió, a cavall entre les paraules de Vicent i els quadres de Pinazo. Ens va parlar de l’ombra i de la llum, i de com dins de l’obscuritat dels traços del quadres, gairebé sempre destaca alguna cosa que vol assenyalar-nos el pintor, que és el mateix que ell havia intentat fer a la seua composició.\nDesprés es va obrir un petit col·loqui, on van intervindre Joan Enric Lluna, Vicent Castillo i d’altres persones que no conec. El tema més recurrent va ser la relació entre les tres arts (Pintura, Poesia i Música), i els aspectes positius i negatius de cadascuna d’elles, que els membres de la taula van intentar contestar i debatre en la mesura de lo possible.\nActe seguit, Josep Vicent Ferriol, ens va mostrar el procés invers, és a dir, la creació plàstica inspirada en la Música. Ens va mostrar a la pantalla la seua experiència sobre una composició de Bach, que mentre s’estava interpretant, ell anava traslladant al llenç les seues sensacions. Després ens va comentar que la persona que havia adquirit el quadre, escoltava la composició de Bach cada vegada que el contemplava.\nJoan Enric va abandonar el col·loqui per anar a preparar-se pel concert, mentre que Vicent Alonso ens va parlar de la seua visió personal d’aquell moment especial, quan la Poesia havia agafat un nou camí al costat (encara més) de la Música. Ell, amb la seua sapiència d’erudit, ho data amb la composició “Quatre quartets” de T.S. Eliot, que presenta una estructura semblant a les composicions musicals. És com Kandinski a la Pintura, el començament d’una nova visió de la Lírica. La Música també va tindre el seu Schönberg.\nCom a conclusió, podem dir que cal deixar-se dur per les emocions que ens provoquen, la contemplació d’un quadre, escoltar un poema o capbussar-se dins de la Música. A cadascú, potser, li provoque sensacions distintes, però de ben segur que estem parlant d’un llenguatge que és el mateix que el dels deus, si creguem en la seu existència. Si no, caldria inventar-los, com van fer els nostres ancestres.\nPublicat per Francesc Arnau a 0:31 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Música, Pinazo, Pintura, Poesia, Vicent Alonso\n26-J (El "Marianexit" frustrat) -article a "LA VEU"-\nEn aquest nou article expose la meua opinió sobre el resultat de les passades Eleccions Generals. Un resultat que va sorprendre fins i tot a les empreses de demoscòpia, i que va capgirar totes les enquestes. Jo m'esperava un resultat sense massa canvis respecte al del 20-D, però l'augment de vots i d'escons del PP em va caure com una poalada d'aigua freda. Potser per això, he tardat una setmana en posar per escrit les meues opinions que, malgrat això, encara no tinc massa clar què és el que ha passat.\n26-J (El “Marianexit” frustrat)\nHe deixat passar una setmana per a intentar pair els resultats electorals de la segona volta de les Eleccions Generals, que es van celebrar el passat diumenge, 26 de juny. A hores d’ara, encara no puc entendre com, un partit podrit, farcit de casos de corrupció i, a més a més, amb una política antisocial (retallades, reforma laboral, “Ley Mordaza”, privatització continua de la Sanitat i de l’Ensenyament, etc.) haja millorat sensiblement els resultats aconseguits al desembre, tant en nombre de vots com en escons, tornant a ser el partit més votat de l’Estat espanyol.\nEn aquesta setmana s’han estat barallant moltes hipòtesis, sent la pregunta més difícil de respondre, on han anat a parar el milió de vots que ha perdut la coalició UNITS-PODEM més les seues confluències dels diversos territoris de l’estat, respecte als resultats de la primera volta (20-D). La aritmètica en aquest cas es resisteix, doncs, sembla prou clar que els vots que ha perdut “Ciudadanos”, els ha guanyat el PP, i que potser ha estat un càstig dels seus votants per haver pactat amb els socialistes. També potser que molts dels vots que ha perdut el PSOE els haja acaparat també Rajoy, per allò de la por a caure de nou en el pou del rescat, que tant alimenten els mitjans de comunicació “oficials”. El que ja no sembla tan fàcil d’explicar és on estan aquells vots de l’esquerra (estem parlant d’un milió de vots, que no és fum de boja...). Potser molts han anat a parar a l’abstenció, per la seua disconformitat amb la coalició amb Esquerra Unida, o també per les darreres manifestacions (sobretot del seu líder) que han pogut descoratjar els seus votants. Estic parlant de temes com socialdemocràcia, el Referèndum català, les dispeses socials, etc.. Potser els votants no han comprès que els seus dirigents vagen canviant d’opinió en aquests temes segons bufe el vent.\nDe totes les maneres, continua essent un misteri la desaparició del milió de vots, i fins i tot, es va parlar els primers dies de frau electoral, sobretot amb els vots per correu, quelcom que, després de conèixer l’ètica del ministre de l’Interior fa pensar que tot és possible, encara que el mateix Iglesias ha desmentit aquesta hipòtesi. Caldria investigar què ha passat amb el vot per correu (una asignatura pendent del sistema electoral espanyol), i també de les altres possibles irregularitats que han estat denunciades.\nTambé volia comentar com els nous polítics continuen amb els mateixos tics que els seus predecessors. Dic açò, per les declaracions que van fer després de saber el resultat de les eleccions. Llevant del PP, que tenien motius per estar contents, tan sols vaig veure parlar de fracàs, encara que no amb aquest terme (almenys manifestaren que no era el que esperaven) a la coalició d’esquerres. Pedro Sánchez estava content perquè continuava sent el segon de la classe, malgrat haver aconseguit el pitjor resultat de la història del seu partit, mentre que Albert Rivera manifestava estar content perquè l’electorat espanyol havia triat el centre majoritàriament. No sé de quin centre parlava, però tot fa pensar que en aquell centre guanyador estarien tots els partits a excepció de PODEM i els seus socis. Ni tan sols una menció a que havien perdut un grapat de vots i d’escons, i de que la seua posició a l’hora de pactar amb els altres havia perdut força en relació a les passades eleccions de desembre.\nImatge de "LA VEU"\nLa coalició UNITS-PODEM ha fet els darrers dies un anàlisi de les possibles causes del seu fracàs. Un fracàs relatiu, com hem esmentat abans, doncs, tenen els mateixos escons que tenien a la 1ª volta (20-D). Han descartat que la causa haja estat la seua confluència amb Esquerra Unida, i també han minimitzat l’efecte “Brexit”. Al final han arribat a la conclusió de que tota la culpa ha estat la por a que governen, i també a la relació d’alguns dels seus dirigents amb Veneçuela, una qüestió que també va aflorar a la campanya electoral, agitada des dels mitjans de comunicació dels que parlava abans. Per cert, que la Fiscalia de l’Estat ha desestimat la querella que els havien posat per finançament il·legal del partit en Veneçuela i Iran, una querella que de tant en tant tornen a treure, i que està basada en notícies de mitjans de dubtosa objectivitat i no en proves sòlides, segons paraules textuals de la mateixa Fiscalia.\nEn resum, no sé si aquesta serà l’explicació, encara que sembla prou lògica, però el cas és que encara no puc imaginar-me quatre anys més amb Rajoy de president, i els possibles successors dins del seu partit, la veritat és que fan nosa.\nNo ha estat possible el “Marianexit”, ni per suposat, tampoc el “Pepexit”. Ho deixarem per a la propera ocasió, com solen fer els ganduls.\nArticle a "LA VEU":\nPublicat per Francesc Arnau a 12:27 1 comentari:\nEls partits espanyols no saben fer pactes de gover...\n26-J (El "Marianexit" frustrat) -article a "LA VEU...


Cultura ·\t25Anys\nActualització: 16.05.2020 - 09:11\nHem dit unes quantes vegades que no sabíem, que no imaginàvem… i era així. Els pioners d’internet, entre els quals VilaWeb, només sabíem que passaria alguna cosa grossa amb allò, que ens ajudaria a canviar un món, en el nostre cas periodístic, que no ens agradava. Però vist des d’avui, sorprendria quantes coses ignoràvem i, per tant, descobríem cada dia. Inventar, atrevir-se, va ser la clau per a viure. Ho explicaré amb una anècdota.\nVilaWeb sempre ha estat un mitjà compromès, en tot. Des del començament, hem participat i protagonitzat tota mena de campanyes mitjançant continguts especials. Hi ha gent que encara recorda campanyes dels primers anys, com la que es va fer contra la Warner i en favor del doblatge en català de Harry Potter, que va arribar a moure 30.000 missatges des d’un formulari nostre, aconseguint que la multinacional americana es retractés. En el seu moment, VilaWeb va fer campanya contra la constitució europea, a favor dels drets dels refugiats, pel dret de l’habitatge, contra els ultres als camps de futbol, es va involucrar en les consultes populars per la independència fent de la redacció del diari un dels col·legis electorals del 10-A barceloní o va ser un dels punts on la gent podia aconseguir, i quines cues que s’hi feien! les samarretes de l’Onze de setembre de l’ANC.


Toni Soler denuncia que les pressions polítiques van acabar amb <i>Set de Nit</i>\nToni Soler denuncia que les pressions polítiques van acabar amb Set de Nit\nLa principal causa de la desaparició del programa de la graella nocturna de TV3 van ser les queixes dels partits polítics catalans, als que no agradaven les sàtires i caricatures que s'hi mostraven. Això és el que sosté el seu director i presentador, Toni Soler, contradint la direcció de la cadena autonòmica, qui sempre ha assegurat que la reforma de la programació era deguda a la caiguda d'audiència. "La classe política estava una mica cremada", ha dit Toni Soler en una conferència celebrada aquest dimecres a la Universitat Pompeu Fabra. El periodista i historiador s'ha mostrat d'acord amb la tesi, àmpliament comentada de forma extraoficial per professionals del sector, que la caiguda del programa es debia a pressions polítiques.\nSoler ha mostrat la seva sorpresa pel fet que les crítiques a Set de Nit provenien de pràcticament tot l'espectre parlamentari, fins i tot de sectors que ha anomenat "progres", i no només de les forces més conservadores. El presentador s'ha referit explícitament als casos protagonitzats per CiU, PSC, ERC i PP, que l'han portat a afirmar que "la llavor de la censura està per tots els llocs".\nEl periodista, però, també ha reconegut que la important baixada d'audiència en les darreres setmanes del programa havia contribuït a la fi d'un espai que tenia la classe política "una mica cremada".\nCartes de disculpa\nLes pressions tampoc es limitaven als partits polítics. Segons ha relatat, nombroses associacions i entitats cíviques també van protestar. "Durant aquest temps no he parat de trucar demanant excuses i escrivint cartes" a entitats descontentes, ha explicat.\nEl malestar de polítics i entitats va arribar a l'equip mitjançant la direcció de TV3 i a través dels comentaris de diputats que "reflectien l'estat d'ànim d'alguns sectors", ha explicat Soler, que ha afegit que "les primeres espases dels partits no s'han queixat mai directament".\nLes protestes de Convergència i Unió eren degudes, principalment, a la caricatura de què era objecte el conseller en Cap de la Generalitat, Artur Mas, a qui es mostrava com un autòmata repentinat d'etern somriure Profidén.\nKen i l'avi\nSoler ha dit que a la federació "no va agradar massa" un esquetx en què el sòsia de Mas (l'actor Toni Albà), sospitosament semblant a Ken, el promès de la nina Barbie, sortia amb un caçapapallones perseguint presos fugits dels centres penitenciaris catalans.\nEl Partit dels Socialistes de Catalunya, per la seva banda, va centrar les seves crítiques en el personatge de Pasqual Maragall que encarnava Queco Novell. Fonts del partit van qualificar la caricatura d'"avi malalt d'Alzheimer" pel seu constant venir d'Arbeca.\nCuriosament, tant CiU com PSC coincidien en considerar la caricatura del candidat rival molt més afavoridora que la del seu. "CiU creia que Maragall semblava un senyor entranyable i els socialistes opinaven que la caricatura de Mas el feia simpàtic".\nPel que fa al PP, el presentador ha assenyalat que "no els va agradar gens el programa" i ha dit que ha estat el partit que "més s'ha queixat" i "amb raó". Quant a ERC, s'ha mostrat molesta per l'aparició d'un "coala amb cara de Josep Lluís Carod Rovira donant salts per l'esquena de Maragall i a la de Mas i cridant 'visca la República' de tant en tant", ha explicat Soler.\nEl presentador ha dit que els republicans han considerat que el programa "fomentava el bipartidisme" però "és que nosaltres pensàvem que si fèiem una caricatura de Carod Rovira ningú sabria de qui estàvem parlant", ha dit.\nA més, ha volgut deixar clar que "nosaltres no fem sàtira a favor o en contra d'uns o altres, sinó que busquem el punt grotesc de cada cosa" i "la gent no ho entén". "Volen saber on estàs ubicat, la gent no veu clar què és el que pretén el bufó", ha afirmat.\nSoler ha volgut posar l'accent en el particular comportament d'un sector de l'audiència de TV3, "que truquen per qualsevol excusa com si fossin accionistes de la cadena". Ha assenyalat que "els directius no poden mostrar-se insensibles a aquest fet".\nSobre un possible retorn a la cadena, Soler ha afirmat estar "a disposició de TV3 pel que vulgui", tot i que veu complicat tornar a curt termini: "Em preocupa, perquè l'any vinent és electoral i les dificultats serien triples".\nA banda de la polèmica sobre la presumpta eliminació de Set de Nit per motius polítics, Soler ha dit que el que més li interessa és reflexionar sobre si el programa "estava ben fet o no". "Aquesta és la nostra reflexió i no pensar si hi ha hagut censures o pressions ni tampoc pensar si l'audiència ha estat bona o dolenta".\nSet de Nit es va acomiadar de l'audiència el passat 21 de maig amb un programa en què van sortir la majoria dels personatges que han aixecat polèmica, començant per la caricatura del rei Joan Carles I, a càrrec també de Toni Albà. Aquest darrer espai va congregar 347.000 espectadors, un 17,2% de quota de pantalla, una xifra força superior a la mitjana d'audiència del programa.


Temporalització programació informàtica\nTemporalització programació informàtica.\n3r TRIMESTRE. CURS 2008/09\nVisualitzar les novetats de les webs i blocs de zer i centres i participar en la seva edició.\nCol·laborar en l'edició del nº 30 de la revista ZONA's magazine, commemorant el 25è aniversari de la mort de Xesco Boix.\nFira del Cartell. Tema: Què t'agradaria per la Festa de fi de curs?\nNetejar el correu web de l'alumne/a i fer-n'hi ús. (Calendari).\nVisualitzar les novetats de webs i blocs de zer i centres i col·laborar en la seva edició.\nParticipar en l'espai Un mes, un conte.\nConcurs d'eslògans pel cartell de la Festa fi de curs.\n- Del 4 al 15 de maig cada alumne/a enviarà a l'adreça: zerelsio@xtec.cat el seu eslògan.\n- El 16 al 17 de maig edició al bloc de la ZER de tots els eslògans.\n- Del 18 al 20 de maig comentaris al bloc per decidir quin serà l'eslògan del cartell de la Festa fi de curs 2008/09.\nEls/les alumnes de 6è elaboraran la il·lustració de la roda del cartell de la Festa fi de curs. Fins al 20 de maig.\n2n TRIMESTRE. CURS 2008/09\nComentar amb el grup classe les presentacions personals dels/de les alumnes de la web i enviar per correu electrònic la solució de les endevinalles a les adreces respectives.\nSeguir el treball del llibre La marmota inventora d'Enric Larreula.\nMirar les ordres de sa majestat Carnestoltes i de la Vella Quaresma.\nRealitzar el treball de STAC de Rurals: M'agrada/ No m'agrada.\nLlegir les presentacions personals dels/de les alumnes a la web i enviar per correu electrònic la solució de les endevinalles a les adreces respectives.\nSeguir el treball del llibre El nen nou i diferent d'Enric Larreula.\nRealitzar el treball de STAC de Rurals: M'agrada/ No m'agrada. (1r)\nRealitzar el treball de STAC: Els serveis del poble amb l'entorn Picassa. (2n)\nEls/les de segon, experiència de correu electrònic amb la ZER Vent Seré, ho farem amb una adreça de grup i després amb les personals.\nSeguir el treball del llibre Animalari d'Enric Larreula.\nRealitzar el treball de STAC: Els serveis del poble amb l'entorn Picassa.\nExperiència de correu electrònic amb la ZER Vent Seré, ho farem amb una adreça de grup i després amb les personals.\nSeguir el treball del llibre Brillant d'Enric Larreula.\nRealitzar el treball de STAC de Rurals: L'auca de la història de la Zer.\n1r TRIMESTRE. CURS 2008/09\nCrear una carpeta a la T dins de la carpeta alumnes amb el seu nom.\nDins de la carpeta de cada alumne crear la carpeta amb el curs corresponent. Ex: curs08_09\nPresentació personal de l'alumne a la web.\n- De pel·lícula! Aprofitant que som Zona Thao els protagonistes són els aliments.\nCol·laborar en l'edició del nº 29 de la revista ZONA's magazine. Sabent que el 2009 és l'any internacional del goril·la, la temàtica girarà al voltant d'aquests animals i els que com ells estan en perill d'extinció.\nDins de la carpeta de cada alumne crear la carpeta amb el curs corresponent. Ex: curs08_09.\nDins de la carpeta del curs crear una carpeta per a cada àrea.\n- De pel·lícula! Aprofitant que som Zona Thao els protagonistes són els aliments. (Navegació per Internet, Paint Shop Pro, correu electrònic i Dreamweaver).\nVisualitzar les novetats de webs i blocs de zer i centres i fer-ne els comentaris.\nParticipar en l'espai Un mes, un conte. Se n'editarà un en llengua anglesa.\nPots escriure un comentari al nostre bloc.


S’inicien els treballs d’organització de la novena campanya de dinamització comercial al nucli antic - El Vendrell turístic\nS’inicien els treballs d’organització de la novena campanya de dinamització comercial al nucli antic\nDurant tot el mes de maig, dinamitzadores de comerç de l’Ajuntament del Vendrell, visitaran les més de 350 botigues i serveis del nucli històric del Vendrell per animar-les a participar, un any més, a la campanya “Barris antics, molt per descobrir, molt per oferir”, que tindrà lloc durant el mes de juny. Una campanya que té doble objectiu: dinamitzar el comerç de proximitat als nuclis antics i la promoció dels 30 territoris organitzadors. Es tracta d’una iniciativa que pretén incentivar les compres als barris antics oferint la possibilitat de guanyar premis i experiències en cadascun dels municipis organitzadors per conèixer i descobrir el seu patrimoni, la seva cultura, les tradicions i la seva gastronomia.\nLa campanya va néixer dins el marc del Pla de Barris i tot i que al Vendrell aquest va finalitzar al 2017, se li dona continuïtat com a acció consolidada a favor del comerç i de la promoció de la nostra cultura. A la resta de Catalunya, els alcaldes i alcaldesses dels municipis organitzadors també van decidir continuar treballant junts més enllà del Pla de Barris, atesos els bons resultats de la campanya i la bona projecció que fa dels seus territoris. En concret, en aquesta 9a edició hi participen els municipis de Balaguer, Calaf, Calafell, Cardona, Centelles, Cervera, El Vendrell, Falset, Figueres, Juneda, La Selva del Camp, Les Borges Blanques, l’Arboç, Llagostera, Lleida, Manresa, Mediona, Roda de Ter, Sallent, Sant Hipòlit de Voltregà, Sant Martí de Tous, Sant Quintí de Mediona, Santa Coloma de Queralt, Solsona, Súria, Torelló, Tortosa, Tremp, Ulldecona i Vilanova del Camí.\nCom sempre, al Vendrell la campanya està organitzada per l’Ajuntament amb la col·laboració del CIT. Totes les botigues i serveis adherits a la campanya aporten un obsequi o un val de descompte del seu establiment per sortejar, a principis de juliol, juntament amb les experiències cedides pels 30 municipis organitzadors.\nDurant tot el mes de juny de 2019 i per cada compra en els establiments adherits del nucli antic identificats amb el cartell de la campanya, els clients poden omplir una butlleta per participar en el sorteig dels premis cedits pels comerciants i els 30 municipis organitzadors.\nConveni de col·laboració per formalitzar la XARXA DE BARRIS ANTICS AMB PROJECTES\nAmb l’objectiu de seguir treballant en xarxa compartint recursos i experiències per organitzar la campanya BARRIS ANTICS però també d’altres accions conjuntes de promoció comercial, turística i cultural, els 30 municipis organitzadors estan signant aquests dies un conveni per formalitzar la Xarxa de Barris Antics amb Projectes. El Vendrell, que és el municipi promotor i coordinador de la campanya, ara també ho és d’aquesta Xarxa, que està oberta a qualsevol municipi de Catalunya que s’hi vulgui sumar.\nCal recordar que aquesta trentena d’ajuntaments, l’any 2017 van guanyar la Copa Espanya creativa, un reconeixement nacional a la iniciativa més creativa pel seu contingut, forma de fer i excepcional per la seva organització en xarxa.


La cullerada: Puji on the rocks\nPuji on the rocks\nDissabte a la tarda vam anar a patinar sobre gel. Ho he provat uns quants cops, però mai me n'acabo de sortir. No sé si és cosa de les meves dimensions, d'un problema d'equilibri o del meu patosisme congènit, però només aconsegueixo fer unes voltetes a la pista patint tota l'estona. Però dissabte em vaig superar a mi mateix. Quan ja feia una bona estona que hi érem i ja havia pres una mica de confiança, encara no sé ben bé com, un dels meus peus va lliscar endavant. Ho vaig intentar comepensar tirant el cos enrera. Gran error. El peu que s'havia avançat es va elevar davant meu, i durant unes eternes mil·lèssimes de segon, el meu cos va quedar suspès en l'aire, de manera horitzontal. Llavors va venir el pitjor. Els meus cent quilos i escaig van caure sobre el gel, trinxant el meu còccix.\nSegurament degut a que tot aquest procés va anar acompanyat d'un crit que va glaçar l'aire (si no ho estava ja prou) en un moment es va formar una rotllana al meu voltant, on tothom pensava que aviat tindria Isidre Esteve com a company d'habitació d'hospital. Afortunadament em vaig alçar ben de pressa, fent aquell posat de "tranquils, tranquils, que aquí no passa res", però sense dubtar-ho em vaig dirigir a la porta de la pista i em vaig anar a treure els patins. Ja n'havia tingut prou.\nTot plegat va ser molt aparatós, però només va tenir una conseqüència: no podré seure en una bona temporada. I una cosa m'ha quedat clara. El gel, per als cubates.\nCullerada fotuda per en Puji a les 7:44\nai ai ai cuidat aixo, eh. jo d ptita feina patinatge sobre gel pro ara q tinc el genoll xungo, s-ha acabat tb x mi.\n02 d’abril, 2007 09:53\njajajajajaj t'entenc a la perfecció jajajaja jo una vegada al palau de gel d'andorra i no es conya em va venir el vigilant de la pista i em va dir amb aire xulesc, "La proxima vez que se tire le hecho de la pista " Mai mes m'he posat uns patins, mai mes, el gel tota la rao del mon pels cubates. Cuidet company que de ben segur et fot un mal de collons. Cop de mall al palau de gel.\n02 d’abril, 2007 10:06\nEi company...tota la raó el gel per als cubates i mentre mira la trilogia de Matrix, així sabràs que fer la propera vegada que quedis suspès a l'aire! jajaja\n02 d’abril, 2007 10:16\nHome, jo vaig nant fent sobre gel, però reconec que és fotut. De piruetes i giragonses no me'n demanis, pero per anar fent tombs a la pista encara...això sí, les meves nates m'he arriat! XDD\n02 d’abril, 2007 11:18\nNano, vigila que ja tenim una edat per anar fent segons què! ;)\n02 d’abril, 2007 17:32\nPodries acoseguir les imatges de la càmera de seguretat... je je je\n02 d’abril, 2007 18:19\nA més, vaig patinar mitja horeta i avui em fan mal tots els músculs del cos.\nJa té raó la Tarambana, ja. No tenim edat per segons què...\n02 d’abril, 2007 18:42\nei Puji, això de ser un sapastre en patins segur que ho compenses d'alguna manera. No sé, deus ser bo jugant a badminton, o algna cosa així...o tampoc? jeje\nPosa't calmatel als morats, faras pudor de lavandapuig de iaio però va molt bé!\n02 d’abril, 2007 19:04\nOstres noi, espero que et milloris ben aviat!\nAra m'has deixat una mica "acollonida" que just fa una estona he lligat els transports que he d'agafar demà per portar la meva filla a patinar sobre gel a Barcelona... i evidentment jo patinaré amb ella!\nI què vol dir que ja no tenim edat?? que jo te'n porto uns quants d'avantatge noi, i com li deia a la JoMateixa, encara em queden moltíssimes coses per fer!\nVaaaa que l'edat no és excusa!!! ;)\nPer cert, un flotador a vegades va bé en aquests casos... jejeje\n02 d’abril, 2007 19:54\nMetamorfosi, no t'amoinis, que sóc jo que sóc un sapastre, encara que tinc habilitats ocultes com diu la rituslee. Segur que estàs feta una diva del patinatge.\n02 d’abril, 2007 19:57\nEeeeiii... quatre o cinc voltes a la pista sense gosar deixar-me anar de la barana, fins que la nena em va agafar de la mà, obligant-me a deixar-me anar de la solidesa estàtica que limitava el bloc de gel.\n"Mama, jo t'aguanto, que és molt fàcil"\nAl final, 1 hora i 25 minuts fent l'ànec però sense caure cap vegada!\nPerò res de diva del patinatge, eh!\nOstres, quasi quedaria bé escrit en un post, això!\nCom va el tema de seure?? ;-)\n04 d’abril, 2007 15:51


Abordam les interrupcions voluntàries de l'embaràs i coneixem la nova Llei de salut sexual i reproductiva amb la ginecòloga Maria Josep Gibert. Vivim en directe la sessió inaugural del curs acadèmic 2022 amb Antonio Cañellas, acadèmic numerari i secretari general de la Reial Acadèmia de Medicina de les Illes Balears. En la secció de medi ambient amb Lluís Amengual, descobrim els sons de la natura, els que ens regala el medi ambient, però també els que l'impacten. Entrevistam Antonio Morales, un lutier amb molt d'encant, que ens obre les portes del seu preuat taller.\nAvui en Rafel de Can Renou farà una ruta per la partió que separa Andratx de Calvià: es Cap Andritxol. Partirà de Camp de Mar i arribarà a Cala Fornells. Juntament amb en Juanra i en Lluís gaudiran de l’excursió i els farà de guia una aplicació informàtica que han creat els nostres convidats d’avui. Tot seguint les indicacions de les noves tecnologies visitarem un mirador preciós, abans d’arribar a la fantàstica torre de vigilància del Cap Andritxol. A uns 200 metres de la torre anirem a veure els impressionants penyassegats 180 metres\nde la punta del Cap Andritxol des d’on dominam a dreta i esquerra la badia de Camp de Mar i les reserves marines de les Illes Malgrats i l’Illot del Toro. Des d’aquí partirem per un caminoi pedregós que ens durà fins el Caló den Monjo, ja al terme municipal de Calvià i molt aprop de Peguera. A aquesta caleta verge i amagada recuperarem forces amb una bona berenada i xerrarem de noves tecnologies. Després fasrem la darrera estiradeta i arribaram al final de la nostra excursió d’avui, Cala Fornells. del litoral de Santanyí.\nT5 - 11 Col fregida Cada dia, a IB3 Televisió, en Santi Taura comparteix amb l’espectador la seva passió pel receptari tradicional balear. Avui farem una recepta originària de Petra i Ariany. Per a fer-la sofregirem verdures i herbes aromàtiques juntament amb xulla i botifarró. En acabar hi afegirem pa fregit. 21’22\nCINEMA " EL COL·LAPSE "\nUn succés -del qual desconeixem les causes i l'origen- ha provocat el col·lapse de la societat -la francesa i se sobreentén que la mundial-, i és l'espoleta que provoca una sèrie d'històries independents en diferents localitzacions, que comparteixen la desesperació i la fugida de les persones que intenten sobreviure... EL SUPERMERCAT\nUn jove treballador d'un supermercat afronta en el seu torn les primeres conseqüències del col·lapse social, com ara l'escassetat de béns i els talls d'electricitat. La seva núvia, una activista mediambiental, apareix a la meitat del torn amb la resta del grup per a aconseguir provisions...\nEls diferents personatges que apareixen en el capítol afronten l'escassetat de combustible en una gasolinera apartada de la ciutat...\nUna setmana després d'haver-se produït el col·lapse social, el milionari Laurent Desmarest Thibault de Montalembert\nescapa a tota velocitat cap a l'aeròdrom de Saint-*Rémy per a intentar refugiar-se en un lloc segur...\nCINEMA " MISS AGENT ESPECIAL "\nQuan un assassí amenaça el concurs de Miss Estats Units, l'FBI decideix enviar una agent infiltrada com a participant. La millor candidata que troben per a la missió és Gracie Hart, una agent amb un saber estar barroer i poc femení. Davant la seva total falta de glamur, l'FBI decideix cercar-li un representant que li ensenyi tots els trucs del món de la passarel•la.\nEL FARO, EPISODI 18. La desgraciada mort de José torna a unir Ricardo i Lucía, encara que Ricardo està gelós d'Alejandro, el nouvingut germà de Patricia. La relació entre Berta i Jesús no pot ser més tensa i la parella no pot deixar de barallar-se mentre treballen en El Faro.


Una multitud omple la Diagonal per la República Catalana i els presos ~ EbreDigital.cat\nACN / Dani Gutiérrez || Una multitud de gent ha omplert aquest dimarts la Diagonal de Barcelona per reclamar la República i l’alliberament dels polítics independentistes presos en el marc de la concentració de la Diada per la República Catalana convocada per l’ANC i Òmnium. La Guàrdia Urbana de la capital catalana ha xifrat la concentració en al voltant d’un milió de persones, que han omplert a vessar els sis quilòmetres de recorregut entre la Plaça de les Glòries i el Palau Reial. El tret distintiu de la concentració d’aquest any ha estat la representació d’una onada de so que ha recorregut tot el tram fins arribar a la capçalera de l’esdeveniment, on ha tombat un mur d’atrezzo de grans dimensions instal·lat a l’escenari del Palau Reial que feia referència als obstacles superats i a superar per fer efectiva la República catalana.\nA quarts de quatre de la tarda, gairebé dues hores abans de l’hora oficial d’inici de la concentració, la Diagonal de Barcelona començava a omplir-se de gent. Diversos carrers de l’Eixample acollien llargues fileres d’autocars aparcats, els centenars de vehicles que han portat gent d’arreu de Catalunya.\nA aquella hora l’organització demanava als participants que es col·loquessin als seus trams -entre el 0 i el 37– perquè puntualment a les 17.14 h pogués començar l’onada de so, el tret distintiu de la concentració d’aquest any. Uns 6 quilòmetres de recorregut que poc abans de l’arrencada oficial de l’acte estaven plens a vessar de punta a punta, des de la Plaça de les Glòries fins al Palau Reial.\nMinuts abans de les 17.14 h una colla de grallers ha interpretat el toc de matines des del tram 37 i instants després s’ha fet silenci a la Diagonal. L’actor Toni Albà ha estat l’encarregat de donar la benvinguda i fer l’anunci del toc. Els concentrats també han abaixat les pancartes i banderes.\nA l’hora assenyalada, l’espetec d’un coet ha trencat el silenci al tram 37 i ha generat una gran onada sonora que ha avançat i crescut progressivament fins arribar al tram 0, entre les pancartes i els cartells que els assistents han alçat quan l’onada ha passat per la seva zona, a manera simbòlica de fer sentir la seva veu.\nQuan l’onada ha arribat a l’escenari, s’ha fet caure un mur d’atrezzo de grans dimensions instal·lat a l’escenari del Palau Reial, que feia referència als obstacles superats i a superar per fer efectiva la República catalana.\nEl mur estava format per una infraestructura metàl·lica on hi havia representats el rei Felip VI, una roda de hàmster i el 155. Diversos actors han sacsejat el mur i han començat a tombar algunes de les seves peces sota els crits d”Independència’, ‘Ni un pas enrere’, ‘Sempre ferms’ o ‘Els carrers seran sempre nostres’.\nUn cop s’ha tombat el mur, hi ha hagut diversos parlaments en defensa de l’anhel independentista d’assolir una república catalana i en defensa dels polítics empresonats i exiliats. Un dels tons més reivindicatius ha estat el de la presidenta de l’ANC, Elisenda Paluzie, que ha demanat al Govern que es torni a preparar per un “embat” i que no implori permisos “que no arribaran mai”.\nEl vicepresident d’Òmnium Cultural, Marcel Mauri, s’ha dirigit als polítics independentistes per demanar-los “sentit d’estat; unitat, que no vol dir uniformitat; rigor; fermesa i que la determinació demostrada a la Diagonal es transformi en acció política”.\nDe la seva banda, el president de l’Associació de Municipis per la Independència (AMI), Josep Maria Cervera, ha denunciat la “ferotge persecució de l’Estat espanyol” contra l’independentisme.\nTambé han parlat els advocats de presos i ”exiliats”, Aamer Anwar i Ben Emmerson, que han demanat la llibertat dels líders independentistes per poder negociar una solució política al conflicte català.\nA més, ha intervingut la mare d’Adrià Carrasco –el jove del CDR d’Esplugues “exiliat” a Bèlgica-, Núria Tarrés, que ha assegurat que el seu fill ha hagut de marxar a Brussel·les “cercant la seguretat i la justícia que aquí no té”.\nA quarts de set de la tarda els participants a la Diada per la República han començat a abandonar la Diagonal de Barcelona després que s’hagi posat punt i final a l’acte. El cant d”Els Segadors’ a l’escenari principal ubicat al Palau Reial ha marcat la finalització de la Diada.\nHi havia ebrencs repartits pels set quilòmetres de la manifestació, però la majoria es trobaven entre els trams 1 i 2, a l’entrada sud de la Diagonal. Tothom hi havia arribat aviat i amb temps, però potser els que més havien matinat, els membres d’un club de motoristes de Vinebre. Altres havien avançat el final de les vacances o del pont per no fallar en una nova Diada. Un dels missatges en què tots els ebrencs consultats coincidien era en l’èxit de la convocatòria. Molta gent i alegria.\nLes manifestacions de les diades són sempre les manifestacions dels somriures, tot i que enguany l’alegria es barrejava amb una certa amargor per presos i exiliats.\nTambé hi havia representació política entre els manifestants, amb missatges a transmetre.\nI sempre hi ha aquella gent que mai falla. Com la gent de Masdenverge, habituals a la jornada. Primer fent-se la foto de rigor per al record i, després, fent un dels resums més complets de tot plegat.\nDes de l’Ebre a Barcelona, amb alegria, contundència i optimisme de futur.\nEls actes de La Diada sempre ofereixen tot tipus d’imatges i de moments interessants. Resumir-ho tot és impossible així que el que els hem preparat és un petit tast del que es va viure en els trams ebrencs de la manifestació de Barcelona. Una contracrònica del viscut un 11 de setembre del 2018 per la tarda a l’entorn de Palau Reial.


viatge aeri | La Vida Pirateria A Cada Dia Per A Tots\nEl programa de control automatitzat del passaport del Govern us vol obtenir amb la duana més ràpida\nSituar-se en una llarga línia duanera és una forma molesta de posar fi a les vacances, però si teniu un passaport nord-americà o canadenc i torneu a casa, podeu obtenir més ràpid ús mitjançant el programa Control de passaport automatitzat. Més enllà dels que disposen d’un passaport nord-americà o canadenc, si sou d’un dels països del programa de renúncia de visats, també podeu utilitzar el programa Control automatitzat de passaports (APC). Heu d’estar homo\nTotes les companyies aèries de maneres estan intentant guanyar el negoci\nEls clients rarament tenen la paraula que diu sobre les companyies aèries i les companyies aèries estan prenent nota. Estan intentant tornar a guanyar el vostre negoci amb diverses avantatges per fer el vostre viatge més agradable. Al cap i a la fi, la majoria de les companyies aèries s’han tornat tan dolentes, els clients estan disposats a volar amb operadors de descompte descarat perquè no són molt pitjors. A cont\nPSA: Es poden cancel·lar les càrregues de viatge disputades després del viatge o del vol de retorn\nNo heu de disputar sovint les despeses aèries, però, quan ho feu, és fàcil deixar que la frustració us faci desitjar resoldre el més aviat possible. En lloc d'això, espereu fins després del viatge, ja que algunes companyies aèries anul·len activament els itineraris disputats, fins i tot si esteu enmig d'un bitllet d'anada i tornada. Quan Con\nTot el que heu de saber sobre els canvis en el viatge aeri d’aquest any\nDes de les regles més estrictes de la TSA fins als beneficis més ràpids del viatge, podeu esperar alguns canvis importants en els viatges aeris aquest any. Tant si sou un viatger freqüent com un turista, voldreu estar al corrent dels canvis abans d’arribar a l’aeroport. S'incrementen les mesures de seguretat A partir d’aquest any, alguns permisos de conduir estatals ja no podrien volar com a identificació per a vols nacionals. No s’espa\nFlightSphere proporciona un munt d’estadístiques del temps per a qualsevol ruta\nEl Departament de Transport dels EUA (DOT) guarda estadístiques sobre els temps i els retards de vol de la companyia aèria, però les estadístiques no són fàcils de llegir. FlightSphere situa aquestes dades en un format fàcil de llegir, de manera que podreu trobar el millor vol. Les companyies aèries i altres llocs de viatges (inclús Wolfram Alpha) us indicaran el registre puntual d’una ruta en concret. Aquesta i\nNo beu aigua en un avió tret que sortís d'una ampolla\nQuan voleu calmar la set en un avió, assegureu-vos que l’aigua que obteniu prové d’una ampolla. Tal com remarca el Huffington Post, és molt probable que tingueu algunes coses molt dolentes al seu interior si s'obtenien del toc. "No beveu mai aigua en un avió que no provingués d'una ampolla. Ni tan\nEviteu la recollida a l'aeroport en agafar un servei de trasllat a un hotel proper\nLes recollides a l’aeroport poden trigar molt, perquè la persona que baixa de l’avió ha de fer-la fora gairebé exactament al mateix moment que la persona que les va recollint arriba a l’aeroport. Redditor Mm2k ofereix una solució molt senzilla: agafar un servei de trasllat a un hotel proper. Quan arr\nCom assegurar-vos que el vostre proper vol no xucla\nGràcies a la seguretat augmentada, els retards, els seients agafats, l’emmagatzematge limitat de la bossa i una varietat d’altres problemes, a pocs de nosaltres ens agrada volar. Si bé no podeu superar tots els problemes, alguns consells i estratègies poden fer que el vostre vol sigui molt millor. Com l\nAnguleu el vostre ordinador portàtil per aconseguir una millor comoditat en un avió\nPocs seients d’avió proporcionen una habitació còmoda i, sens dubte, no es concentren en l’ergonomia. Si voleu utilitzar un ordinador portàtil mentre voleu, assegureu-vos d’utilitzar-lo en un angle per evitar que es faci caiguda i fer mal a l’esquena. La tecnologia Apartment Therapy explica els problemes relacionats amb la caça i com es pot obtenir un millor angle: No emmagatzemi: abans d’utilitzar un angle portàtil, l’ordinador portàtil de manera que el coll es mantingui en una posició neutra relaxada i neutral, amb l’objectiu d’alinear la pantalla amb el nivell d’ulls. Un dels dissenys més as\nMenjar i beure als aeroports per a menys\nObtenir alguna cosa per menjar o beure a la terminal d’un aeroport és un esforç costós ja que restaurants i botigues marquen els seus productes de manera important. Ells saben que no podeu aportar líquids i que tenen poques opcions a l’aeroport, així que aprofiten aquesta situació. Si bé no podeu reduir els preus, alguns trucs us poden ajudar a estalviar diners. Ron Schen\nSentir-se descansat després d’un vol d’ulls vermells ajustant el calendari d’ingesta d’aliments i aigua\nEls vols per ulls vermells no són divertits, però de vegades són inevitables. El pitjor és arribar al vostre destí a primera hora del matí sense descans suficient. Has de passar el dia cansat, i això és dur. Tanmateix, un fil sobre Quora suggereix que podeu evitar aquest problema amb alguns ajustaments al vostre horari de menjar (i beure). A part\nCom funciona el programa de viatges recentment ampliat de la TSA\nL’Administració nord-americana de seguretat del transport (TSA) ha estat provant un programa anomenat TSA Pre que permet subministrar a TSA un grapat de dades personals a canvi de saltar-se les llargues línies als punts de control de seguretat. Segons com us sentiu pel TSA, això pot semblar realment fantàstic o terrible. Ara\nCom canviarà el vol durant el 2012 com a resultat del projecte de llei de reautorització de la FAA\nEl Congrés de Modernització i la Millora de la Seguretat de la FAA de 2012, més conegut com a Llei de reautorització de l'administració de l'aviació federal, ha finalitzat al congrés. Canvia els viatges aeris de diverses maneres positives, proporcionant-vos drets addicionals durant el vol. Aquí\nPer què apagar els seus dispositius durant l'enlairament podria tenir mèrit, i per què no\nQuan voleu aquests dies, normalment sentireu que els tripulants de vol us indiquen durant l'enlairament i l'aterratge per apagar "qualsevol dispositiu que tingui un botó apagat" (no només activar el mode d'avió, sinó desactivar físicament el dispositiu). Això té molt poc sentit per a la majoria de tipus tecnològics, però James Fallows a The Atlantic té algunes teories sobre la norma aparentment arbitrària. Una és qu\nUtilitzeu estadístiques per triar les millors opcions de viatge d’acció de gràcies\nSempre és volador volar a casa per Acció de Gràcies, però si presteu atenció a les estadístiques podeu viatjar de manera més intel·ligent. Això és el que van fer els nostres amics a Hipmunk, i van confeccionar una bona infografia per compartir els millors aeroports, els temps de viatge i molt més. Per exemp\nCom aprofitar al màxim la connexió Wi-Fi de l’avió i no tornar a pagar mai el preu complet\nPujar en línia mentre es troba en un vol llarg pot significar la diferència entre un vol divertit i un avorriment interminable. Dit això, pot ser una mica car i no sempre funciona tan bé com espereu. A continuació s’explica com es poden reduir costos i millorar la teva experiència sense gairebé cap esforç. Paga men\nBing revela mapes d'interiors detallats dels aeroports\nTrobar un camí cap a un nou aeroport –almenys els més importants dels Estats Units– simplement ha resultat una mica més senzill amb l’ajuda de la cerca de Bing. Els nous mapes de l'aeroport us mostren la ubicació de terminals, mostradors de bitllets, lavabos, menjadors, caixers, i molt més. Per troba\nEviteu les taxes d’equipatge ridícules, ara a un màxim sempre superior a 400 $ +\nLes despeses d’equipatge amb sobrepès sempre han estat molt cares, però mai més que ara. USA Today informa que les bosses revisades més cares que pesen més de 71 lliures poden costar fins a 450 dòlars. Per descomptat, aquestes tarifes extremadament cares són per a vols i equipatges internacionals que pesen tant com alguns humans petits, però generalment els honoraris per les bosses facturades augmenten. Ja hem e\nAra teniu diners seriosos si us deixen passar per una companyia aèria\nLes noves regles publicades pel Departament de Transport insisteixen en què els viatgers que es "reboten" involuntàriament dels seus vols reben pagaments substancialment més grans que abans. Tenint en compte les taxes de pagaments més elevades, la voluntat a incrementar-se us brinda més marge de negociació, i la reserva de vols que no siguin d’emergència en dies de viatge més ocupats potser no seria una mala idea. Solia se\nPeseu l’equipatge abans d’anar a l’aeroport per evitar les despeses injustificades d’equipatges\nSegons Hipmunk, la fantàstica i senzilla eina de cerca de vols, no totes les escales de l’aeroport són especialment precises i poden pesar de manera imprecisa l’equipatge amb la qual cosa es produeixen una forta taxa d’equipatge. Què podeu fer al respecte? Peseu el vostre equipatge amb antelació perquè sàpigues quan s’equivoquen. Hipmunk és u\nAplicació de mesurament de iOS AR vs Android: quina és més precisa?\nQuè heu de fer quan feu un munt de picades de mosquit\nCom fer una còpia de seguretat de les converses de WhatsApp a Google Drive\nCom eliminar els vostres comptes en línia, però conservar les seves dades\nLes millors pomes, classificades\nintegració de la vida laboral\nCom utilitzar els idiomes fora de línia millorats de Microsoft Translator\nCom comprar un coixinet de càrrega nou (que no sigui AirPower)\nMireu com és de dolenta la vostra situació de wifi amb l'analitzador de WiFi\nCom utilitzar el flaix del teu iPhone per a notificacions de text\nObteniu Guac gratis a Chipotle avui\nLa Vida De Hacking Per A Tots : viatge aeri © 2019. All Rights Reserved.


Mobilització veïnal per foragitar el feixisme a Nou Barris | favb.cat\nInici » Mobilització veïnal per foragitar el feixisme a Nou Barris\nMoment de l'acte per la convivència el 12 de maig de 2017 a la plaça Ángel Pestaña de la Prosperitat\nPedro Click-9 Barris Imatge\nProp d’un miler de persones es van manifestar el passat 12 de maig a favor de la convivència i contra els intents de grups feixistes d’enfrontar els veïns de Nou Barris per la construcció d’un oratori musulmà al carrer Japó, al barri de Prosperitat. La mobilització, que va acabar a la plaça Ángel Pestaña amb la lectura d’un manifest on es remarcava que l’origen divers de les persones “no fa cap por”, ha estat la culminació de mesos d’intens treball comunitari d’un munt d’entitats socials i d’associacions per evitar tant la criminalització d’un col·lectiu per raons religioses com l’aterratge de formacions d’extrema dreta que han volgut aprofitar l’oportunitat per fer forat en el barri.\nEl manifest, llegit en català pel Casal de Joves de Prosperitat, en àrab per la Comunitat Islàmica de Nou Barris i en castellà per la xarxa 9 Barris Acull, es va convertir en un clam a favor de l’acollida i contra la xenofòbia des d’un districte construït per milers de persones d’origen obrer vingudes de tot arreu. “No tenim por. A la diferència, a les llengües que no coneixem, a les persones que no pensen com nosaltres, que vesteixen o mengen diferent, que resen al seu déu. No tenim por als intolerants ni als intransigents. Perquè hem lluitat contra la dictadura i el totalitarisme que tant dolor han provocat. No tenim por als feixistes que volen robar la veu del veïnat, treure profit de les nostres pors i sembrar el terror”, es remarcava en el text.\nL’origen de la falsa polèmica cal buscar-lo en la manipulació que grupuscles xenòfobs com Respeto -nascuts de l’antiga Plataforma per Catalunya- Generació Identitària i Democràcia Nacional Jove han fet de l’oposició d’un sector dels veïns del carrer Japó a la instal·lació d’un centre de culte islàmic en un local situat en els baixos d’un edifici. El centre està promogut per veïns de religió musulmana que fa anys que viuen en el barri i compleix amb tots els requisits legals per a la seva obertura. De fet, el cas del carrer Japó no és l’únic a la ciutat. Al casc antic del barri del Clot fa anys que funciona el Centre Cultural Islàmic Català. En aquest cas com en la majoria, el centre del Clot complementa les activitats religioses amb les culturals -des de llengua àrab fins a classes de cuina- i s’ha integrat sense cap problema al barri.\nEn el cas del centre del carrer Japó, tant l’Associació de Veïnes i Veïns de Prosperitat com la Xarxa 9 Barris Acull van detectar que l’oposició al local de culte havia atret com a mosques l’extrema dreta i es van apressar a denunciar els intents de manipulació d’un conflicte entre veïns que consideren “alimentat per la por, la desconfiança i el desconeixement”. Com a resposta, tot el teixit veïnal i social de Nou Barris es va mobilitzar i a final de març va emetre un comunicat firmat per més d’una trentena d’entitats a favor de l’obertura del centre de culte, en considerar que “és una entitat oberta al veïnat” i que té el mateix dret a existir que la resta de confessions religioses. “La Prosperitat sempre ha estat un barri orgullós de ser un lloc d’acollida, convivència i lluita per millorar les condicions de vida de tot el veïnat”, afegien.\nDarrere del Centre Islàmic del carrer Japó està la comunitat islàmica de Nou Barris, creada l’any 2015 per diferents famílies musulmanes dels barris de la Prosperitat i Verdum. Actualment integren aquest col·lectiu una setantena de persones procedents majoritàriament del Marroc, Algèria, Egipte, països de l’Àfrica subsahariana i Pakistan, i la majoria té negocis i porta els fills a les escoles del barri. Les activitats previstes al local són les habituals d’altres centres islàmics: oracions i celebracions de festes religioses islàmiques com el Ramadà, classes d’àrab i de religió per a infants i espai de trobada per a dones.\nPer darrere de catòlics i evangèlics\nLa informació és la millor arma contra els rumors, sobretot contra els falsos que volen enfrontar col·lectius identificant una determinada religió amb el terrorisme. Segons l’últim informe de la Direcció d’Afers Religiosos de la Generalitat, el nombre de centres de culte islàmic a Catalunya a data del 2014 era de 256 i la majoria dels seus membres provenen del Magrib, encara que també hi ha gent de països de l’Àfrica subsahariana i del continent asiàtic. La comunitat musulmana fa anys que està arrelada a Catalunya i el gruix hi va arribar per raons econòmiques entre els anys 1990 i 2000. Aquest període coincideix amb el pic d’obertura d’oratoris, una circumstància que es va tornar a produir però sense tanta intensitat l’any 2010. Des d’aleshores, la xifra no ha deixat de caure.\nLa religió musulmana ocupa el tercer lloc del rànquing pel que fa al nombre de llocs de culte que hi ha a Catalunya per darrere de la religió catòlica i de l’evangèlica. El Barcelonès és la comarca amb més oratoris (38), seguida pel Baix Llobregat (21), el Maresme (18), Vallès Oriental (18) i Vallès Occidental (16). En el cas del Barcelonès, el rànquing l’encapçalen les esglésies evangèliques, amb 232 centre de culte. Els oratoris musulmans no arriben a la quarantena.\nLa possibilitat que a Barcelona s’acabi construint una gran mesquita -un dels llocs preferits pels rumors per ubicar-la és la plaça de la Monumental per les seves cúpules a l’estil oriental- aixeca sempre polseguera. Un informe encarregat l’any passat per l’Ajuntament de Barcelona a tres antropòlegs de la Universitat de Barcelona recomanava obrir un gran centre de culte musulmà “per resoldre la precarietat dels oratoris de la ciutat que condemnen els feligresos a la clandestinitat”. Que aquest col·lectiu pugui exercir lliurament la seva religiositat i se senti acceptat per la resta és el millor argument per a la integració i el millor antídot contra el radicalisme. Tot i això, de moment, la gran mesquita de Barcelona haurà d’esperar.


EL JOVE PALEONTÒLEG: Els Titanosaures-2: Subdivisions filogenètiques.\nLes relacions filogenètiques dels Titanosaures encara continuen en el seu procés de formació ja que, fins als últims vint anys del segle XX, els pocs tàxons identificats com a membres del grup tenien eren un registre fòssil molt ambigu, fet que ha portat a justificar la seva invalidesa taxonòmica, i havia quedat com un clade calaix de sastre. Per exemple, la família que agrupava als primers Titanosaures identificats (Titanosauridae) ja no és molt usada en la literatura científica a causa just de la poca representació fòssil de l'espècie tipus del clade: Titanosaurus indicus.\nVèrtebra caudal, holotip del dubtós Titanosaurus indicus.\nFoto: Hugh Falconer (1868).\nLes subdivisions filogenètiques de Titanosauria només són clares a la part més derivada del seu cladograma, ocupat per les espècies amb major representació fòssil datades de finals del Cretaci. La zona basal de l'arbre evolutiu encara continua sent molt plàstica degut al encara pobre registre fòssil que presenta (tant en falta de restes com en el caràcter fragmentari d'aquestes). Tot i això, ja es poden distingir certs subclades de Titanosaures, uns més dubtosos que altres, que ara repassarem de més basal a més derivat.\nEncara que la majoria de paleontòlegs especialitzats en Sauròpodes no els consideren un clade formal, els Andesàurids (Andesauridae) són un primer intent d'agrupar taxonòmicament a aquesta complexa base evolutiva dels Titanosaures. Aquest clade amb rang de família va ser proposat al 1993 per els dos grans paleontòlegs argentins en José Bonaparte i Rodolfo Coria en la descripció de l'Argentinosaurus huinculensis, considerat un dels Titanosaures més grans, publicada a Ameghiniana, i en un principi agrupava als gèneres patagònics Andesaurus (tipus) i Epachthosaurus a part de l'Argentinosaurus mateix, que van viure la transició entre el Cretaci inferior i el superior (Aptià-Coniacià, 125-90 M.A.), quan just els Titanosaures comencen a destacar entre la fauna dinosauriana sud-americana.\nDibuix tècnic d'un Andesaurus. A dalt: silueta de l'animal amb dibuixos dels ossos identificats, sobretot de les vèrtebres. A baix: reconstrucció de l'aspecte en vida del dinosaure en posició lateral i frontal.\nFoto: Nima Sassani.\nLa descripció original dels Andesàurids, igual que la de molts altres grups de Titanosaures i de Sauròpodes en general, està basada principalment en caràcters vertebrals, entre ells: dues o tres depressions de forma triangular en en la cara lateral dels arcs neurals, apòfisis espinoses de les vèrtebres dorsals relativament altes i un grup desenvolupament de l'articulació hyposphene-hypantrum (en anglès), que connecta un procés ossi de la cara posterior (hyposphene) d'una primera vertebra amb una cavitat de la cara anterior de la cara anterior d'una segona (hypantrum) i que és present entre les cervicals posteriors i les caudals anteriors dels Arcosaures fòssils. Aquests caràcters farien més més forta i lleugera la columna vertebral dels Andesàurids. Els Andesàurids i altres Titanosaures basals incertae sedis, en el cas que tinguin restes cranials, encara presenten les dents característiques dels Macronaris basals, però amb una tendència cap a mostrar la dentició cilíndrica present en els tàxons derivats que els fa semblar als Diplodocoïdeus.\nAl Cretaci superior Turonià i Coniacià, els Andesàurids són reemplaçats com a herbívors gegants predominats a Amèrica del Sud per als Longkosaures (Longkosauria), dels quals el prefix del seu nom significa "líder" en mapudungun. Actualment estan compostos per cinc gèneres patagònics dels quals el tipus és el Futalongkosaurus, descrit al 2007 junt amb tot el grup a partir de restes de la Formació Portezuelo del prolífic Grup Neuquén i que també es troba entre els Titanosaures amb rècord de mida. Els Longkosaures estan descrits per caràcters com: costelles cervicals amples i gruixudes, apòfisis espinoses cervicals extremadament robustes, 2 i 3 vèrtebres sacres fusionades i un peduncle ilíac de l'isqui ben desenvolupat. Els Longkosaures són un grup d'extrems ja que també inclouen al Mendozasaurus de coll curt. Cap dels tàxons del clade presenta crani, però són germans de l'africà Malawisaurus, el qual encara tenia un cap arrodonit de tipus basal.\nL'esquelet reconstruït del Futalongkosaurus és una de les peces estrella de l'exhibició de Paleontologia del Museu Reial d'Ontàrio (Toronto). Al no estar present el crani en l'holotip, s'ha utilitzat un de basat en Titanosaures més derivats o en Diplodocoïdeus.\nFoto: The Fossil Forum.\nEls Lithostrotia ("amb pedres incrustades" en grec) són el grup utilitzat per diferenciar els Titanosaures basals dels derivats. Van ser creats al 2003 per en Jeffrey Wilson i en Paul Upchurch com un substitut de Titanosauridae a l'hora de ser considerat un nom invàlid. Un dels caràcters que sobresurten més d'aquest clade, i que a més li va donar lloc, és la presència d'osteoderms, ossificacions de la pell cobertes de queratina que, en el cas dels Titanosaures Lithostrotia es troben al llarg de l'esquena formant petits punts de protecció. El descobriment dels osteoderms per primera vegada en el tàxon clàssic argentí Saltasaurus va causar sensació ja que sempre s'havia considerat als Sauròpodes desproveïts de res que semblés una armadura. En el Saltasaurus, hi ha diversos tipus d'osteoderms que van des de nòduls amb la mida d'un còdol fins a discos prims semblants als que també presenten els cocodrils, formats amb una capa exterior d'os compacte perforada amb cavitats vasculars.\nOsteoderms de Titanosaures procedents de Lo Hueco (Conca). Al 2014 es va publicar una descripció de totes les peces d'aquest tipus trobades al jaciment, a partir de les quals es va crear una nova hipòtesi de l'armadura corporal dels Titanosaures de Lauràsia.\nFoto: Vidal et al. (2014)/Plos One.\nEn el Rapetosaurus malgaix, els osteoderms tant dels juvenils com dels adults presenten un canal que condueix a una cambra interna. A partir d'això, na Kristina Curry Rogers va formular la hipòtesi de que aquestes estructures sintetitzarien i conservarien nutrients com calci i fòsfor, que hauria ajudat als juvenils a arribar ràpid a la maduresa i per suplir nutrients en èpoques de sequera i escassetat d'aliments, bastant comunes per un clima com el de Madagascar al Maastrichtià que hauria estat semiàrid i estacional. Això s'ha extrapolat a la resta dels Titanosaures amb osteoderms, pel que no haurien estat servits com a mecanisme de defensa, tenint en compte també que en no són molts i es trobem molt dispersos pel llom d'aquests Sauròpodes. Abans he utilitzat "Titanosaures amb osteoderms" i no Lithostrotia perquè, tot les ossificacions estan en l'origen del nom, no són una autopomorfia del clade, ja que alguns Lithostrotia no els presenten i també hi són en Titanosaures més basals, a més que semblen haver aparegut independentment en les vàries espècies. Això ha fet que alguns investigadors no considerin una nomenclatura vàlida. En la descripció original del 2003, es senyala com a autopomorfia de Lithostrotia el caràcter procèlic de bona part de les vèrtebres caudals.\nEls Nemegtosàurids (Nemegtosauridae) són un dels subclades de Titanosaures, amb rang de família, amb més recolzament dels últims anys, ja que els seus membres han estat identificats amb un crani parcial o fins i tot complet, fet que els situa en una posició privilegiada dins de tot Titanosauria que permet una caracterització detallada. Utilitzat en un principi per a agrupar els dos gèneres mongols de Titanosauria Nemegtosaurus i Quaesitosaurus, actualment també inclou al Bonitasaura argentí i al Tapuiasaurus brasiler, i s'estenen cronològicament des de l'Aptià fins al Maastrichtià. Van ser classificats en principi com una forma molt derivada de Diplodocoïdeus Dicraeosàurids fins que al 2002 van ser col·locats per primera vegada dins dels Titanosaures de mans d'en Jeffrey Wilson.\nDibuix del crani del Nemegtosaurus on els diferents ossos estan assenyalats amb colors diferents i s'hi mostren les autopomorfies cranials dels Nemegtosàurids.\nFoto: Palaeos. Life Through Deep Time.\nMolts dels seus caràcters de diagnòstic es troben justament en el crani, que ha servit per fer reconstruccions de Titanosaures d'altres tipus. El crani en si ja és lleuger i allargat, les dents tenen forma cilíndrica i estan concentrades a la part anterior de les mandíbules, el dentari té gairebé la mateixa allargada que el crani sencer, la fenestra pre-antorbital és absent, els narius retractes (situats a la part superior del cap) i no connectats amb el maxil·lar, els ossos frontals estan fusionats, l'os quadrat està inclinat anterior. Pel que fa a caràcters postcranials, destaquen els centres relativament allargats de les vèrtebres cervicals mitjanes. Tots aquests trets són els que fan semblar els Nemegtosàurids una forma estranya de Diplodocoïdeus, els quals haurien aparegut realment com una adaptació convergent als hàbits alimentaris d'aquests últims després de la seva desaparició total a mig Cretaci. A més, en el crani del Nemegtosaurus mongoliensis, la premaxil·la i el maxil·lar presenten foramina al llarg de les seves superfícies òssies, per els quals passarien nervis i vasos sanguinis que donarien lloc a una pell molt sensible que hauria servit per seleccionar les fulles més tendres.\nEls Saltasàurids (Saltasauridae), creats també com un substitut de Titanosauridae per en Paul Sereno al 1998, estan considerats els "Titanosaures corona", la zona més derivada de tot el clade i també dels Sauròpodes. De fet, també són el que apareixen més tard, durant el Campanià (80 M.A.). La majoria dels Saltasàurids s'han identificat, com és típic, a la Patagònia argentina, encara que són el clade derivat de Titanosaures més dispers amb tàxons a Madagascar (Rapetosaurus), l'Índia (Isisaurus) i Amèrica del Nord (Alamosaurus). Es caracteritzen pel caràcter convex de la majoria de les vèrtebres caudals, els arcs neurals i les apòfisis espinoses caudals tenen estructura esponjosa amb espais buits distribuïts uniformement, el marge anterior del coracoides té forma rectangular, la cresta deltopectoral de l'húmer està reduïda, el metacarpià I és més llarg que el seu equivalent IV i els dígits II i III de la mà manquen de falanges.\nDibuix d'una parella d'Isisaurus colberti, possible Saltasàurid indi que va ser descrit per primera vegada com una espècie de Titanosaurus (T. colberti) al 1997.\nFoto: Dmitry Bogdanov.\nPublicat per Joel eljovepaleontoleg a 19:57\nEtiquetes de comentaris: Argentina, Cretaci superior, Sauròpodes


Els titelles s'apoderen del Museu de Belles Arts de Castelló amb una mostra que recull la seua història - Generalitat Valenciana\nEls titelles s'apoderen del Museu de Belles Arts de Castelló amb una mostra que recull la seua història\n- L'exposició 'Una història de titelles' fa un recorregut des de l'antiguitat fins a l'actualitat d'aquesta art escènica\n- L'obra 'Proyecto Meitner' d'aquest dijous al Teatre Principal es cancel·la per raons alienes a l'IVC\nCultura, per mitjà de l'Institut Valencià de Cultura, inaugura aquest dijous, 13 de gener, la primera exposició temporal de l'any 2022 al Museu de Belles Arts de Castelló. La mostra 'Una història de titelles' romandrà a la sala del pati d'etnologia fins al 27 de març.\nEl delegat territorial de l'IVC a Castelló, Alfonso Ribes, ha destacat que "aquesta mostra vol reivindicar el paper, no sempre reconegut, d'una art teatral en la qual trobem espectacles amb un gran nivell, no només des del punt de vista d'elaboració artesanal sinó també amb obres i textos molt interessants". Aprofitant la inauguració de la primera exposició temporal de 2022 al Museu de Belles Arts de Castelló, Ribes ha avançat que, aquest trimestre, "l'objectiu de l'IVC és reforçar les activitats complementàries al recinte museístic". En aquest sentit, ha destacat les trobades culturals, com "la presència aquesta setmana, en el Club de Cultura, del director del Museu Reina Sofia, Manuel Borja-Villel, i, pròximament, de l'hispanista Ian Gibson. A més, continuarem amb l'oferta d'activitats didàctiques o tallers familiars".\nL'exposició 'Una història de titelles' està organitzada entre l'Institut Valencià de Cultura i la Universitat d'Alacant. La mostra reivindica el paper dels titelles al llarg de la història de la cultura. Les marionetes ressorgeixen amb una ampla varietat de modalitats durant la segona meitat del segle XIX (autòmats, ventrilòquia, espectacles òptics) i acaben renovant tècniques en el XX (guant, guinyol, putxinel·lis, ombres...).\nEn els darrers anys han aparegut una sèrie de companyies professionals que han fet l'experimentació necessària per a obrir nous camins estètics i discursius als escenaris i fora d'aquests, com en la publicitat, la televisió o el cinema.\nUn recorregut històric des de l'antiguitat fins a l'actualitat que es podrà gaudir al Museu de Belles Arts de Castelló fins al 27 de març, amb entrada gratuïta.\nCancel·lat 'Proyecto Meitner'\nEl Teatre Principal de Castelló tenia previst inaugurar aquest dijous el cicle 'Els dijous al Principal' amb la representació de l'obra 'Proyecto Meitner'. Desgraciadament, per motius aliens a l'Institut Valencià de Cultura, la representació ha estat cancel·lada.\nEls titelles s'apoderen del Museu de Belles Arts de Castelló amb una (...)


Inspirat en les uncions de bellesa de les antigues reines d'Egipte, aquest exòtic gel, a base doleoresines de mirra i encens, embelleix, manté la pell jove i radiant i aporta una intensa sensació de netedat.\nLa seva composició, a base d'Olis Essencials dEncens, Mirra i Petitgrain, aporta un efecte cosmètic altament rejovenidor sobre la pell i la seva fragància, complementada per la nota del petitgrain, suposa per a la dona el despertar al món dels sentits. Així mateix, hidrata, suavitza, protegeix i nodreix la pell en profunditat. El Gel de Bany Reina d'Egipte és el gel per a una Reina.\nInstruccions d'ús: Apliqueu-vos-el al bany o la dutxa amb un suau massatge ascendent per tot el cos. Després del bany, recomanem laplicació de l'Oli Corporal o el Body Elixir Reina d'Egipte per a una cura completa.\n* Els possibles canvis de color i olor són normals a causa dels components naturals del producte i no nafecten en absolut la qualitat\nVaporitzat l'Aigua de Colònia Reina d'Egipte per tot el cos i els cabells.\nQuan arribis a casa, encén lEssential Candle Spirituality d'Alqvimia i afegeix 10 gotes del PAE Reina d'Egipte al Difusor Matràs.\nPreu habitual 66,60 € Preu especial 56,60 €


Tipus de paviment exterior per al teu porxo o terrassa | Bezzia\nTipus de paviment exterior per al teu porxo o terrassa\nMaria Vazquez | 07/05/2021 18:00 | Decoració\nLes zones exteriors cobren protagonisme en aquesta època de l'any, quan les altes temperatures ens conviden a viure al carrer. Crear espais exteriors accessibles i còmodes és clau per treure major partit d'aquests i aconseguir-comença per escollir un bon paviment exterior.\nEscollir un paviment que respongui bé a les inclemències meteorològiques de el lloc en què vivim és molt important. Però també ho és que respongui a les nostres necessitats pràctiques en termes de cost, estil i manteniment. Alternatives adequades per pavimentar un pati, terrassa o porxo hi ha moltes però, quin és la que més ens convé?\nAnalitzar les condicions climatològiques és important ja que no tots els materials responen de la mateixa manera a elles. Però també ho és considerar que ús se'ls va a donar a aquestes zones exteriors i quant estem disposats a treballar en el seu manteniment. No són pocs els factors que has de tenir en compte:\nLa durabilitat de material\nLa facilitat d'instal·lació\nUn cop hagis reflexionat sobre aquests factors les petites fitxes que hem elaborat dels diferents tipus de paviment exterior t'ajudaran a escollir el més adequat. No estan tots els que són, però si hi ha els més importants.\n1 pedra natural\n2 gres ceràmic\nLa pedra natural és una de les alternatives més populars i també mes duradores per pavimentar els espais exteriors. Entre les mes usades trobaràs les pedres, lloses i lloses de quarsita i pissarra, molt resistents als canvis de temperatura i la humitat.\nIndependentment de quina sigui la teva elecció requerirà molt poc manteniment. No obstant això, has de tenir en compte que el cost serà elevat ja que a el preu elevat de l'propi material hauràs de sumar-li el de l'professional que realitzi l'obra.\nA favor: Durabilitat, baix manteniment i aparença rústica\nEn contra: Elevat cost\nExisteixen nombrosos materials ceràmics pensats per pavimentar espais exteriors. El gres ceràmic és un dels més apreciats per la seva resistència a les inclemències meteorològiques i la seva durabilitat. I el gres porcelànic per ser el mes resistent a la humitat gràcies a la seva baixa porositat.\nMés enllà dels avantatges tècniques, el gres ceràmic posseeix també nombrosos avantatges decoratives. És un material capaç d'imitar a la perfecció les textures de materials naturals com pedra, marbre, òxid o fusta. Es presenten, a més, en diferents formats i acabats.\nA favor: Resistència i versatilitat\nEn contra: El preu (si parlem de l'gres de porcellana)\nEl formigó ha revolucionat el món de el disseny d'interiors. Aquest material és un dels més apreciats tant en interiors com en exteriors per crear espais sobris amb una estètica industrial i contemporània. Una estètica, aquesta última, a la qual contribueix especialment l'absència de juntes, la possibilitat de crear superfícies contínues.\nSegellat adequadament suporta molt bé les condicions climatològiques adverses. Comparat amb la resta d'opcions que ja hem contemplat és un material barat. Ni el seu cost ni el seu manteniment et trauran la son.\nA favor: Estètica moderna, baix cost i manteniment.\nEn contra: Estètica freda.\nEl composite és un material reciclat i reciclable que no s'esquerda, ni s'estella, ni s'infla, ni es podreix, ni es descoloreix. És antilliscant, molt resistent i ofereix una alta durabilitat fins i tot en les condicions més adverses. No requereix manteniment i adopta un acabat similar a el de la fusta, podent escollir entre una gran varietat de tons i formats.\nA favor: Resistència, durabilitat, preu i instal·lació\nEn contra: -\nEls terres de fusta segueixen gaudint d'una gran demanda tot i el manteniment que requereixen per mantenir-se en bon estat. La calidesa que aporten als espais exteriors és innegable però pateixen molt si s'exposen a canvis de temperatura bruscos i condicions d'humitat constant.\nLa durabilitat dependrà tant de l'tipus de fusta com de les condicions a què se la sotmeti i el manteniment que se li proporcioni. La fusta de pi que trobaràs en nombrosos formats és la més econòmica, però no la més adequada. Les més apropiades per al seu ús en exteriors són les fustes tropicals com la de Teka o Acàcia.\nA favor: Estètica natural i càlida\nEn contra: Durabilitat i necessitat de manteniment anual.\nQuin d'aquests tipus de paviment exterior triaries per la teva terrassa o pati? Recorda que no tens per triar només un, pots combinar-los per aconseguir el millor de cada un d'ells.\nRuta completa cap a l'article: Bezzia » Decoració » Tipus de paviment exterior per al teu porxo o terrassa\nVentilació Mecànica Controlada, un sistema eficient i saludable\nPeriodontitis, què és i com pots prevenir-


Vincle presenta “Tot entra en el pes”, el nou dietari de Toni Mollà - Vincle Editorial\nVincle presenta “Tot entra en el pes”, el nou dietari de Toni Mollà\nLa col·lecció Literatura de Vincle Editorial s’enriqueix amb la publicació Tot entra en el pes, el nou llibre de Toni Mollà. Es tracta d’un dietari iniciat el dia que l’autor fa cinquanta anys i s’allarga una dècada. Ordenat sense dates, com un flux ininterromput, Toni Mollà hi descriu els canvis viscuts en el seu entorn personal, però també cultural, cívic o polític. A prop sovint de la literatura memorialística, recupera la seua infància a Meliana, i la descoberta de la ciutat, dels viatges i dels llibres com les seues connexions amb el món global. Més enllà dels gèneres literaris,\nTot entra en el pes -com els anteriors dietaris de l’autor- retrata una vida d’àmplia obertura que oscil.la entre els guanys -viatges, lectures, amics i complicitats-, i les pèrdues com el traspàs de persones estimades, traïcions o la pèrdua del lloc de treball amb el tancament de la radiotelevisió valenciana, un episodi viscut de forma emocionalment intensa. Amb una prosa directa, Tot entra en el pes és una obra híbrida i personal, un repàs calidoscòpic d’una dècada que consolida Mollà com un agut observador de la vida pública.\nAquest dietari, el número 5 de la col·lecció Literatura de Vincle, suposa el segon treball de Mollà en Vincle, després d’Escrits contra el silenci, una obra que reflexiona sobre la repercussió social tant de l’època com actual de l’obra de Joan Fuster i que està integrada en la col·lecció Panorama.\nLa presentació de l’obra tindrà lloc el dia 25 d’octubre a les 19:30 hores al Centre del Carme Cultura Contemporània. A l’acte intervindran, a més de l’autor, Artur Heras, Joan Llobell, Fina Cardona-Bosch i Manolo Gil.\nA més, també es presentarà a la sisena edició de la Plaça del Llibre de València, a la plaça de l’Ajuntament del cap i casal. L’acte serà presentat pel periodista Salva Enguix el 3 de novembre a les 17 hores.\nCalendari de presentacions 2018\n25 d’octubre (Centre del Carme)\n3 de novembre (Plaça del Llibre)\nMeliana (l’Horta Nord)\nMassalfassar (l’Horta Nord)\nPaiporta (l’Horta Sud)\nVincle presenta “Tot entra en el pes”, el nou dietari de Toni Mollà2018-10-192018-10-22http://vincleeditorial.com/wp-content/uploads/2015/06/Captura-de-pantalla-2015-06-09-a-las-12.11.35.pngVincle Editorialhttp://vincleeditorial.com/wp-content/uploads/2018/10/tot_entra_en_el_pes.jpeg200px200px


Ghali demana arxivar la causa perquè les querelles contra ell són "oportunistes i polítiques"\nLa defensa de Brahim Ghali, el líder del Front Polisari, ha demanat que s'arxivin les querelles "oportunistes i polítiques" que hi ha contra ell a l'Audiència Nacional. Així ho sol·liciten en un text que han dirigit al Jutjat Central d'Instrucció número 5 de l'Audiència a què ha pogut accedir El Independiente.\nAquestes querelles a què es refereix Manuel Ollé, l'advocat, són les que es van presentar en 2007 i a l'abril d'aquest mateix any. Per demanar que les retirin al·lega la "inexistència d'indicis" que Ghali cometés cap dels delictes de què se l'acusa en la querella de l'Associació Sahrauí per a la Defensa dels Drets Humans, que són delictes de genocidi i tortures.\nA més, en aquesta querella es relaten un total de 57 fets que portarien a acusar-lo d'aquests delictes. Però, en primer lloc, segons Ollé "no s'esmenta" a Ghali en 28 d'ells. D'altra banda, aquests successos van ocórrer entre 1980 i 1992, de manera que tots els delictes haurien prescrit.


Alquímia: La Soledat\nPublicat per Ona a 20:03\nLlanero Solitario 5 de desembre de 2011, a les 14:52\nMira… això que tan bé expliques em recorda que jo també tinc la mateixa okupa a casa. Potser aquesta pesada té una germana bessona… i segurament no caldrà gratar gaire per trobar-n'hi moltes més de repartides per aquests mons de Deu (he dit Deu? Deu meu… estic fatal!).\nPotser el que haurem de fer és que és coneixin, a veure si es cauen bé i s'en van de copes les dues, potser amb una mica de sort acaben alcolitzades… i possats a demanar… potser sota el tramvia.\nOna 5 de desembre de 2011, a les 22:07\nCarai Llanero, veig que la Soledat té clons per tot arreu.\nPenso que és una bona pensada fer-les coincidir, i nosaltres aprofitar per canviar el pany de la porta.


Posa't en forma com un àngel - Diari de Girona\nPosa't en forma com un àngel\nLes models de Victoria's Secrets no van néixer amb cossos d'infart. Els aconsegueixen amb diferents disciplines esportives\n04.06.2016 | 11:28\nPer estar guapa s'ha de treballar. Això ho saben de sobres les espectaculars àngels de Victoria Secret. Perquè encara que molts no ho creguin, les models més cotitzades del mercat no van néixer amb cossos esculturals.\nNomés cal fer una ullada a les xarxes socials de Gigi Hadid, Karlie Kloss o Adriana Lima per saber que la vida d'un àngel de Victoria Secret és més dura del que sembla. Perquè per lluir un cos deu, les models no només han de seguir una dieta especial. També han de portar una rutina que barregi l'entrenament cardiovascular amb exercicis de força i peses. Amb la primera part de l'entrenament perden greix corporal i amb la segona enforteixen els músculs. La boxa, les peses, el ballet o la bicicleta són algunes de les disciplines mitjançant les quals es mantenen en forma.\nA més, les models han de prestar una especial atenció als seus abdominals, zona que es veu constantment en les seves sessions de fotos i desfilades. Per auest motiu, mentre unes es dediquen a tonificar el seu ventre fent abdominals, altres aposten pel ball i la capoeira per enfortir-lo amb el moviment de la cintura.\nAquest és el dur entrenament al qual se sotmeten els àngels de Victoria Secret.\nLa boxa és un dels esports estrella de les models més famoses i Gigi Hadid és la prova que amb aquest esport es pot aconseguir un cos espectacular. La model és una gran aficionada a la boxa i per això el practica amb regularitat. Aquest esport tonifica i enforteix els músculs, a més de servir per alliberar les tensions acumulades al llarg d'un llarg dia de treball.\nPerò si hi ha un àngel de Victoria' s Secret aficionada de veritat a la boxa aquesta és Adriana Lima. La brasilera ha confessat més d'una vegada que aquesta disciplina és la seva gran passió i per això el practica regularment. La model no té por de mostrar al seu Instagram com són els seus entrenaments i els seus selfies després d'entrenar.\nKarlie Kloss és una de les models més actives. Entre les disciplines favorites d'aquest àngel de Victoria Secret estan la boxa i, sobretot, el TRX o entrenament de suspensió. Aquest últim entrenament utilitza la resistència del propi cos per treballar la musculatura.\nTot i així, el ballet és una altra de les disciplines que utilitza Karlie Kloss per posar-se en forma. I és que la dansa clàssica ajuda a estilitzar els músculs, perfecte per a qualsevol àngel de Victoria Secret o model.\nAlessandra Ambrosio és una altra de les models que també es mantenen en forma practicant, entre d'altres disciplines, ballet.\nLa també brasilera Izabel Goulart és una autèntica aficionada al'running'. La model aposta per l'entrenament cardiovascular per mantenir-se en forma.\nAquest àngel de Victoria Secret també dedica els seus dies a realitzar entrenaments per enfortir els músculs, com per exemple, les flexions.\nUna altra que també aposta per l'exercici aeròbic i per entrenaments de força és Miranda Kerr. La model australiana, igual de Karlie Kloss, dedica temps a l'entrenament TRX a més de a caminar en bicicleta estàtica.\nBlanca Padilla, la model espanyola que en poc més d'un any va conquerir les passarel·les i es va convertir en un àngel de Victoria Secret, és també assídua al gimnàs. La madrilenya sol publicar en el seu compte d'Instagram fotos seves en el gimnàs on va fins i tot els dissabtes a la nit. Padilla es manté en força amb exercicis que enforteixen els músculs com esquats o gambades.


Contundent González Casanova | DIARI DE MIQUEL ICETA\n← Entrevista a Rocío Martínez-Sampere\nEl President Montilla en l’inici del curs polític →\nContundent González Casanova\nManual dels tòpics falsaris\nPodríem fer un diccionari de tòpics falsos o llocs comuns nacionalistes que expressen un error involuntari o un simple engany. Entre el pujolisme i l’independentisme s’ha creat un cos de doctrina del bon nacionalista que s’ha difuminat en la societat fins al punt que els tòpics no semblen falsos, sectaris i ni tan sols nacionalistes. Es repeteixen com a cosa sabuda de sempre i no cal rectificar-los perquè són veritats immutables malgrat el seu caràcter falsari. Alguns són molt antics, però el seu èxit en el passat fa que els estrategs electorals els utilitzin encara més en tota convocatòria electoral pel que tenen de “veritat històrica” indiscutible.\nEl millor exemple d’aquest engany és, precisament, la norma electoral que regeix a Catalunya, que és una disposició transitòria (!) de l’Estatut del 1979, prevista només per a les primeres eleccions del 1980, i segons la qual, “mentre una llei de Catalunya no reguli el procediment”, s’aplicarà la normativa pactada entre Suárez i Pujol, que afavoreix el vot rural i dretà de manera no proporcional i, per tant, inconstitucional. Així fa trenta anys que hi ha una assignació d’escons a CiU superior als que hauria de rebre en justícia pel nombre de vots. És impossible canviar la fórmula sense l’acord dels conservadors (art. 56,2, EAC 2006).\nUn gran tòpic fals és el de la famosa LOAPA. Aquesta llei no va existir mai, ja que el PSOE va presentar recurs previ al Constitucional. que va declarar nuls els aspectes contraris a l’autonomia. Tot i això, el PSC-PSOE ha sofert sempre l’estigma de voler loapitzar, una i altra vegada, Catalunya. Més pròxim és el tòpic d’un Zapatero mentider i incomplidor de la suposada promesa de donar suport a l’Estatut que aprovés el Parlament. És obvi, notori i oblidat que ell va exigir com a primera condició que fos un text constitucional. El tòpic que nega que el TC pot dir la darrera paraula sobre aquesta constitucionalitat és falsari. Mentre no es canviï la llei, aquest tribunal està plenament legitimat legalment.\nUn tòpic més: els diputats socialistes podrien votar sobre qüestions que afecten diractament Catalunya al marge del grup parlamentari del PSOE. El protocol federal PSC-PSOE estipula que el PSC és autònom a la Generalitat i no en la política general de l’Estat, tot i que aquesta política pugui afectar Catalunya. Aquí el PSC-PSOE fa de català. A Madrid fa d’espanyol. Es diferencia totalment de CiU. ¿De què fa CiU a Madrid? De grup de pressió, amb xantatge i mercadeig dels seus interessos polítics. CiU no té un projecte federal per a Espanya i el PSC sí. La ministra Chacón, quan defensa espanya, defensa Catalunya, però no defensa Catalunya abans que Espanya. Per cert, Duran i Lleida, que presumeix de no ser independentista, afirma que l’ideal del seu partit (UDC) seria crear una confederació entre Catalunya i l’Estat espanyol. Però això suposaria que el nostre país hauria arribat a ser un Estat independent que després d’aconseguir-ho pactaria amb Espanya formar una confederació d’Estats. La Unió Europea, per exemple. Una altra falsedat per error més que per mala fe.\nUn tòpic repetit ad nauseam és el sucursalisme del PSC respecte del PSOE. Els socialistes catalans serien la voz de su amo. Tanmateix, Jordi Pujol va pactar amb Felipe González el seu suport a Madrid a canvi que el PSOE immobilitzés el PSC. El mateix va fer amb Aznar a canvi de no millorar l’Estatut i que CiU pogués tenir suport del PP per seguir manant a casa. Artur Mas va pregar a Felipe i a Zapatero que retiressin Maragall com a candidat a la presidència de la Generalitat en dues ocasions i que Montilla no formés govern amb ERC i ICV, opció legítima en una democràcia parlamentària. Ara CiU torna a demanar el mateix a Zapatero. Qui és el veritable sucursalista: el PSC o CiU?\nCiU comparteix amb ERC el tòpic que el federalisme no té futur a Espanya i que cal anar a un Estat propi o, de moment, al concert econòmic (¿el del Palau?). Fals. Perquè l’Estat espanyol sigui federal només cal que els partits nacionalistes formin amb el PSOE la majoria que superi el veto del PP a la reforma del Senat. No cal proclamar que l’Estat és plurinacional. Ho és de totes totes com a realitat social, però les nacions que volen viure juntes només obtenen poder estatal amb una federació. Els Estats Units d’Ibèria, com sona?\n* Catedràtic de Dret Constitucional\nPosted on dissabte 28 Agost 2010, in Anotacions. Bookmark the permalink.\tDeixa un comentari.


APUNTS DE PATRIMONI CONTRA EL CONFINAMENT #22 - Ajuntament de l'Alcora\nAPUNTS DE PATRIMONI CONTRA EL CONFINAMENT #22\nREPRESENTACIONS DE SANT VICENT A LA CERÀMICA DE L’ALCORA\nAvui, festivitat destacada en el calendari de l’Alcora, no podrem complir amb una de les tradicions més arrelades i antigues del nostre poble: la romeria a Sant Vicent. Però ni les circumstàncies més adverses aconseguiran que oblidem una data tan senyalada i una devoció tan sentida, que a l’Alcora té com a fita històrica la construcció de l’ermita, en 1598. Aprofitant aquesta data, el dia de Sant Vicent d’aquesta estranya primavera en la que tots els dies semblen iguals, volem fer un repàs, sense caure en l’exhaustivitat, en les representacions en ceràmica, al nostre poble, del popular sant valencià.\nComençarem, per suposat, per la Reial Fàbrica. Amb un repertori tan extens d’imatges i escenes, religioses, mitològiques, al·legòriques, costumistes, paisatges… sobre tota mena de peces (plaques, plats, taulelleria, sotacopes, gerres, plates…) no podia faltar la representació del nostre sant. Posarem l’exemple de 2 plaques de diferent format, estudiades per Alexius Feit en la seua extraordinària obra “Iconographie de la faïence d’Alcora”. La primera, datada abans de 1737, es conserva al Museu Nacional Adrien Dubouché, de Limoges (França), i és de format vertical octogonal. La segona, ovalada i amb remat superior de rocalla, està elaborada cap a 1750 i pertany a la col·lecció Vicent Ferragud, d’Algemesí (València). També es coneix un estergit, conservat al Museu de Belles Arts de Castelló, del que no s’ha localitzat la placa corresponent, així com un altre gravat i un dibuix en col·leccions privades de l’Alcora (descendents del pintor Vicente Álvaro Ferrando).\nSense eixir de la Reial Fàbrica, en el trànsit entre els segles XVIII i XIX trobem un bell exemple escultòric, policrom, sobre pedestal neoclàssic, obra de Joaquín Ferrer Miñana (1749-1837), que es conserva al Museu Nacional de Ceràmica de València.\nAquest model, que sosté l’evangeli amb el braç esquerre, tindrà un gran èxit a l’Alcora i serà reproduït en nombroses ocasions, fins arribar als nostres dies. Del mateix model és el Sant Vicent que hi ha a la capelleta de la cruïlla de la plaça de la Sang i els carrers del Vall i Sant Vicent (obra de la Reial Fàbrica o d’algun artista format en ella) i també altres exemplars elaborats per Joaquín Rull Conill (1921-1979) i Joaquín Chiva Ferrer (1932-2015), de qui a l’annex fotogràfic presentem 2 obres, una propietat de la família i l’altra pertanyent a la col·lecció de la Caixa Rural de l’Alcora. Joaquín Chiva és net de Joaquín Ferrer Arzo (que ja treballava a la Fàbrica Gran en l’època dels Girona i desprès amb Cristóbal Aicart) i descendent directe de Joaquín Ferrer Miñana, un dels escultors més grans de la Reial Fàbrica, abans esmentat.\nEl cicle de representacions de Sant Vicent a la ceràmica de l’Alcora el tancarem tornant al format pla, a les composicions de taulell, de la mà (més bé del pinzell) de dos dels més grans ceramistes alcorins de finals del segle XX. A més són obres ubicades a casa del sant, a la seua ermita. Allí trobem un panell pintat per Vicente Gallén, amb el sant en primer plànol i l’ermita alcorina al fons, tot envoltat de rocalles, elements florals i fruites. I per últim, una obra que s’aparta de la iconografia habitual de Sant Vicent, representat quasi sempre en actitud de pronunciar un sermó. Es tracta de l’extraordinari quadre del bateig de Sant, una de les obres cimeres d’Eugenio Ponz, inaugurada en 1987, que representa el nen Vicent Ferrer en el moment de rebre el bateig, amb els “bults” o personatges que en formaven part de l’escena. Per conèixer més d’aquests “bults”, punxeu aquest enllaç https://polipapers.upv.es/index.…/…/article/view/11735/11583\nAvui no podrem gaudir de la romeria de Sant Vicent ni del paratge natural que poc a poc va recuperant l’Alcora, però almenys hem pogut conèixer alguna de les representacions que exemplifiquen la devoció del nostre poble per aquest sant tan estimat. Només són unes petites mostres, sabem que n’existeixen moltes més. Per això volem convidar als lectors a compartir amb tots nosaltres altres exemples d’imatges de Sant Vicent en ceràmica, preferentment de l’Alcora: capelleta, retaule, escultura, placa, etc. Qui sap si açò pot ser argument per una futura exposició…