Veritats i mentides de la polèmica nova llei d’Educació - PressReader\nVeritats i mentides de la polèmica nova llei d’Educació\nAnàlisi de les reaccions que ha suscitat la nova reforma educativa\n2020-11-24 - Carina Farreras\nLa llei d’Educació aprovada dijous al Congrés dels Diputats ha enardit els partits polítics de dretes i les patronals, sindicats i famílies de l’educació concertada, la diferenciada i l’educació especial. Sota la plataforma Más Plurales van sortir diumenge amb els seus vehicles al carrer per protestar per la Lomloe. A Madrid hi va assistir el líder dels populars, Pablo Casado, que ha instat a la desobediència a les comunitats on governa la seva formació. PP, Ciutadans i Vox –que ahir va esborrar del programa electoral la seva proposta d’eliminació de les escoles d’educació especial– comparteixen l’objectiu de forçar el Govern a canviar la llei. La ministra Isabel Celaá lamenta que la normativa neixi “envoltada de fake news”. /\nPerilla la seva supervivència?\nL’article 109 de la nova llei canvia les regles de joc en la planificació escolar i prioritza l’oferta de places públiques davant les concertades en la programació. La idea és que s’oferirà escola pública i hi haurà concertada mentre que siguin places necessàries en el sistema educatiu. Amb la nova llei es decidirà prèviament a la preinscripció dels pares quantes aules són necessàries en un municipi en funció del nombre d’estudiants. Si hi ha 47 aules de P3 en oferta i només se’n necessiten 40 per a la població infantil, l’administració educativa pot decidir l’eliminació del finançament de set grups concertats, malgrat que les aules pertanyin a escoles molt demandades. Amb el descens demogràfic previst (un 5% menys d’alumnes de 3 anys a Catalunya l’any que ve), la concertada tem que la pèrdua de grups debiliti el finançament de les escoles i hagin de tancar.\nLa llei afectarà la concertada de la mateixa manera a tot Espanya?\nNo. La concertada queda a mercè dels criteris dels governs autonòmics. El PNB, que va donar suport a la llei, ha manifestat la seva intenció de protegir l’opció de la concertada, així com les autonomies on governa el PP i Cs. Per la seva part, ERC va rebutjar una iniciativa de JxCat i PNB que volia garantir una oferta suficient de places “gratuïtes” per a les famílies (per incorporar la concertada) i no només “públiques”. Es necessitaven sis abstencions per tirar endavant l’esmena, i ERC hi va votar en contra.\nPerdran la llibertat d’elecció els pares?\nS’elimina el concepte de demanda social, que és el que regia actualment. Fins ara els pares sol·licitaven els centres que volien i l’administració distribuïa les places en funció d’aquesta demanda: si les aules no s’omplien, l’escola perdia el concert econòmic per a aquell grup. Els pares podran continuar escollint ara segons l’ideari o el projecte del centre, però pot ser que aquella plaça no sigui concertada. L’escola pot llavors mantenir el grup, sense el finançament de l’administració, i deixar-lo a preu de concertada. O privada. O suprimir-lo.\nS’elimina el pagament de quotes?\nSí, la llei prohibeix explícitament el pagament de quotes a fundacions a les escoles de titularitat privada subvencionades amb fons públics. Les associacions de patronals de les concertades han destacat l’infrafinançament de les places als centres que representen. Segons un estudi, avalat pel Síndic de Greuges, es necessitarien 1.165 milions d’euros més a l’any perquè les places de la concertada a Catalunya fossin gratuïtes. Segons aquest estudi, el finançament públic cobreix un 90% dels salaris i un 10% del manteniment dels centres.\nQuè més canvia la llei?\nAl text de la llei s’exigeix el repartiment dels alumnes vulnerables, d’entorns desfavorits o amb necessitats específiques, entre centres públics i concertats, i tots han de reservar un 10% de les places per si arriben nous alumnes. I es demana als municipis que busquin solars per a la construcció de centres públics i no els cedeixi a escoles de titularitat privada.\nDona suport Celaá a la concertada?\nLa ministra d’Educació i Formació Professional, Isabel Celaá, tranquil·litza l’escola concertada que té raó de ser, especialment, la creada amb “finalitats educatives” i “socials”. I nega el seu caràcter de subsidiarietat. Les mesures volen posar fre a la creació d’escoles de titularitat privada i pertanyents a fons d’inversió (amb ànim de lucre) que obtenen concerts, un model existent a altres comunitats, com la de Madrid, però no a Catalunya.\nDeixarà de ser concertada l’educació diferenciada per sexes?\nSí, els centres sostinguts parcialment o totalment amb fons públics desenvoluparan el principi de coeducació en totes les etapes educatives. Aquest paràgraf exclou els centres amb alumnes d’un sol gènere.\nAtempta contra la seva supervivència?\nLa llei dona un termini de deu anys per avançar en l’escola inclusiva de manera que tots els alumnes, o la majoria, siguin escolaritzats en escoles ordinàries. Els centres d’educació especial es convertiran en centres de recursos per a l’escola (professionals, formació i sales especialitzades) i atendran els casos en què per la naturalesa de la discapacitat no sigui recomanada l’escolarització en un centre ordinari. Per tant, els centres patiran una reconversió, i part del personal educatiu s’integrarà o donarà suport previsiblement a centres ordinaris.\nPer què patronals i famílies es mostren alarmats?\nEl projecte de l’escola inclusiva no està prou integrat a la comunitat educativa d’altres comunitats. A Catalunya les famílies no han sortit al carrer en massa. Pot ser perquè hi ha bastant consens entorn de la idea d’escolaritzar tots els alumnes en un centre ordinari si hi ha prou recursos. La inclusivitat ha generat un intens diàleg els últims vuit anys. El decret de l’escola inclusiva a Catalunya es va aprovar el 2017 (tot i que no s’ha desplegat per falta de pressupost) amb l’aplaudiment general. Però falten recursos humans per atendre les necessitats dels alumnes i la formació als docents en l’atenció a la diversitat.\nPodran escollir els pares si volen escola ordinària o especial?\nEl Govern central insisteix que es tindrà en compte “la voluntat de les famílies” en l’escolarització, però molts pares mostren suspicàcies sobre aquesta possibilitat. Confien en el centre actual on porten el seu fill i desconfien de l’atenció docent i de la bona convivència que puguin rebre a l’escola del barri. Un 17% dels estudiants espanyols amb discapacitat (uns 35.000) assisteixen ara a centres especials.\nS’expulsa la religió de l’aula?\nNo. La religió es manté a les escoles públiques, però no qualificarà a les notes com fins ara. En virtut dels acords amb la Santa Seu del 1979, la religió s’ha d’oferir a les escoles públiques, però els alumnes que no l’escullin no hauran de seguir una assignatura mirall. A la pràctica, re\nligió no servirà per fer pujar la nota a l’expedient ni per obtenir una beca. La Conferència Episcopal ha proposat al Govern central una matèria sobre formació en valors, impartida per professors de religió, però de caràcter aconfessional. “Lamentablement, la proposta feta per la Conferència no ha rebut resposta per part del ministeri”, es va queixar divendres Luis Argüello, secretari general de la CEE.\nEs crea una nova assignatura de religions?\nSí. Cultura de les religions com un coneixement laic de les religions en la història.\nPer què ERC va demanar de suprimir la definició de llengua vehicular?\nAmb la supressió de la consideració de llengua vehicular a l’escola la llei Celaá evita definir quina ha de ser la llengua docent en cada autonomia. El partit republicà justifica aquesta esmena per “blindar el català a les aules” de les demandes de l’oposició, com Ciutadans, que demanen més correlació entre les dues llengües cooficials i l’anglès, així com de les denúncies de famílies (unes 23 el curs passat) als tribunals que obliguen la Generalitat a pagar per les places. El debat identitari està en el rerefons del desacord. El PDCat va votar en contra d’aquesta esmena perquè dubta de la plena autonomia de Catalunya, ja que l’article de la llei deixa marge per interpretar que el ministeri també és competent en aquesta matèria com a “administració educativa”.\nTrenca la igualtat en l’educació a Espanya?\nA Catalunya la llengua oficial en què s’imparteixen classes i en què es comuniquen els docents amb els alumnes i famílies és, des del 1993, el català. Les competències en educació estan transferides als governs autonòmics, i amb les seves decisions modelen les estratègies educatives en funció dels seus objectius.\nDeixaran d’aprendre castellà els alumnes catalans?\nNo. Actualment s’imparteixen només unes hores de castellà, de manera oficial. Però a la llei s’especifica que les administracions autonòmiques hauran de vetllar pel dret de rebre ensenyaments de castellà i de la llengua cooficial, “com estableix la Constitució, els estatuts d’autonomia i la normativa vigent”.\nQui avalua l’aprenentatge?\nLa normativa exigeix a les administracions autonòmiques que s’assegurin que els alumnes assoleixen el nivell de “ple domini” en les dues llengües i que introdueixin mesures compensatòries als centres amb pràctiques deficients. Actualment les úniques avaluacions sobre el domini del català i castellà les fa la Generalitat mitjançant les competències bàsiques i la prova de llengües a la selectivitat. En totes dues, el castellà i el català estan assumits. No obstant això, la introducció del debat sobre l’aprenentatge de llengües a Catalunya (per dèficits en alumnes situats en determinades localitats) no ha pogut obrir-se sense ferir susceptibilitats, malgrat els intents del PSC i d’ERC.\nTé prou suport?\nLa llei s’ha aprovat al Congrés dels Diputats per majoria absoluta, com correspon a una llei de caràcter orgànic. En total hi van votar 177 diputats a favor (un més del mínim necessari) i 148 en contra i 17 es van abstenir. L’anterior, la Lomce la reforma impulsada pel ministre José Ignacio Wert, es va aprovar el novembre del 2013 amb més vots a favor, 182, amb uns 143 en contra i 2 abstencions. Cal destacar que la Lomloe ha rebut el suport de set partits polítics (PSOE, Unides Podem, ERC, PNB, Més País, Compromís i Nova Canàries) i la de Wert va tirar endavant amb els vots únics del PP. No obstant això, la llei Celaá no és de consens polític, com es volia, ja que té el PP, Cs, Vox, CC, la CUP, el càntabre PRC i UPN en contra.\nLa comunitat educativa ha participat en la seva elaboració?\nEl projecte de llei orgànica de modificació de la LOE (Lomloe) va ser aprovat a l’últim Consell de Ministres de l’anterior legislatura, el 15 de febrer del 2019. Després de les eleccions i formació del nou Govern, va tornar a aprovar-se el 13 de març del 2020, just abans que comencés la pandèmia per coronavirus. Els partits conservadors critiquen que aquesta llei no hagi estat consensuada amb la comunitat educativa, però el PSOE recorda que en primera instància es van escoltar tots els col·lectius i es van recollir més de 200 propostes. La Comissió d’Educació al Congrés ha estudiat 2.000 esmenes presentades pels partits polítics, de les quals unes 300 han estat aprovades.\nÉs una llei ideològica?\nRecull les aspiracions generals de l’esquerra progressista. Aposta per l’educació pública, inclusiva, amb igualtat d’oportunitats per a tot l’alumnat i fa un pas endavant en la renovació de la pedagogia. Redueix l’espai de la religió i obliga els docents a tenir present a l’aula l’educació afectiva i sexual i la igualtat de gènere. L’equitat és un dels seus eixos vertebradors: potencia l’etapa de 0-3, redueix les repeticions, crea itineraris flexibles, fomenta el reforç educatiu i converteix la beca en un dret subjectiu. Permet passar de curs amb matèries suspeses i aprovar l’ESO o el batxillerat amb una matèria suspesa, si la mitjana de l’expedient equival a 5 i si ho decideix la majoria del claustre. Pedagògicament, impulsa l’aprenentatge per àmbits i competències i fomenta la inclusivitat a les aules. Queda per definir la reforma del professorat i la del currículum.\nEntra en fricció amb la LEC?\nEn els aspectes més polèmics, no, excepte el tractament que dona a l’escola concertada. Com a punt de fricció entre la llei Celaá i la LEC, el PDECat destaca la supressió de l’apartat 4 de l’article 122 bis en la Lomloe, relatiu a la política de personal i la possibilitat dels directors de demanar perfils de docents en línia amb el projecte de centre (un professor de matemàtiques amb coneixements d’anglès si aquest idioma és clau en el projecte).\nEDUARDO PARRA / EP Protestes Centenars de congregats van protestar davant el Congrés dels Diputats dijous, quan es va aprovar la nova llei. Diumenge es van manifestar en milers d’automòbils en diverses ciutats del país a favor de la concertada


L’escriptor de Castellbell i el Vilar, Víktor Valles, torna a la novetat editorial – Castellvilarenc.info\nby Redacció 30/04/2014\nAl llibre 152 Rosas Blancas podreu trobar-hi els relats “Baile de Máscaras” i “El Jardín de las Delicias”, junt a altres histories breus enmarcades dins del génere de la Romántica Histórica.\nEl llibre ja es troba a la venda desde el passat dilluns 28 d’abril.\nJunt al nom de l’autor castellvilarenc hi trobem el d’altres autors com Ascensión García Nuño, Marisa Sicilia o Beatriz Naveira.\nD’altra banda, Víktor Valles també ha estat seleccionat per a participar en un projecte de l’Agencia Literaria Sandra Bruna (Idelfonso Falcones, Francesc Miralles, Rocío Carmona, Silvia Tarragó Castrillón,…), tot i que no serà fins l’estiu que se’n tingui més informació al respecte.\nComunicat Entitats : el Casal Gent d edat organitzarà una calçotada el proper 3 de Març


ARCOFLIS: de setembre 2016\nVILAFRANCA DEL PENEDÈS 2016: EXPOSICIÓ "EL CAMPAMENT MEDIEVAL EN EL SEGLE XII"\n24 I 25 DE SETEMBRE DE 2016\nDins la VIII edició de les Jornades Medievals que ARCOFLIS organitza cada any a Vilafranca del Penedès, un dels esdeveniments previstos es va celebrar els dies 24 i 25 de setembre i no va ser altra cosa que la nostra tercera exposició medieval consecutiva. Ja varem començar l'any 2014 dins la VI edició de les Jornades Medievals que muntarem l'exposició titulada "Vestir-se en temps de Pere el Gran", que tingué la seva continuïtat en la VII edició del 2015 que va portar per títol "El Guerrer Medieval". Ara en el 2016 hem fet la tercera exposició, de nom "El Campament Medieval" que al igual que les dues anteriors va tenir un gran èxit i una gran afluència de públic.\nCom ja és habitual la Parròquia de Santa Maria, a qui donem de nou les gracies, que sempre s'ha interessat per l'àmbit cultural i didàctic de les nostres exposicions i esdeveniments, ens tornà a cedir de nou la Capella dels Dolors, espai que hem utilitzat sempre, per a transformar-la en una reduïda part del que seria un campament medieval del segle XIII on poder ensenyar en un petit espai tot el que fa referència al títol de l'exposició.\nAixí doncs a l'interior de la Capella dels Dolors muntarem diferents zones que recreaven a la perfecció aquest petit tros de campament, com per exemple, una tenda que recreava una petita capella de campanya de l'Ordre del Temple. En ella s'observa la figura d'un cavaller templer resant abans d'anar a la batalla sota la mirada del seu maestre també present.\nTambé vam muntar una altra tenda medieval que\nrecreava l'estança d'un noble on s'observava la figura d'un noble cavaller davant de la seva tenda. la figura del noble duia tota la indumentària militar que utilitzaria en batalla.úniques, gambessó, cota de malla i sobreveste vestien el seu cos mentre que crespina apelfada, capmall i casc tancat li cobrien i protegien el cap. Espasa, llança i escut complementaven la vestimenta total del cavaller.\nEn una altre espai d'aquest improvisat campament vam muntar una zona d'entrenament d'arquers on dues figures d'aquers s'entrenaven amb els seus arcs longbow, els tipics i populars arcs de guerra anglesos fent punteria a un tronc que servia com a diana.Aquí es podien veure diferents tipus d'arcs, puntes de fletxa, ballestes, broquels, bracamartes i la vestimenta d'un arquer.\nUna altra part del campament, que minimament hem recreat,\nseria la zona destinada a menjador o taverna on la soldadesca i la milícia popular es trobaven per xerrar, menjar, beure i segurament explicar i fanfarronejar de les seves vivències en batalla. Aquí, al voltant de tres taules i al voltant d'un foc de campament on es cuinaven bons i calents brous es troben tres figures assegudes a taula, dos milicians que beuen i una dona que els serveix vi a les seves copes. Sobre les taules s'hi trobava la coberteria típica de la època.\nI per últim i no menys important la figura d'un mercader i d'un artesà. El mercader tenia la funció de proveir de tot tipus de vestimenta, calçat, estris i armament a tota la tropa mentre que l'artesà es dedicava a arreglar roba, calçat. etc.\nDurant els dos dies que estigué oberta l'exposició\nvam tenir una enorme afluència de públic i com a conseqüència d'aquest èxit també vam tenir que obrir un dia més, el matí del dilluns que fou motivat degut a que els professors del col·legi de Sant Ramon de Penyafort s'interessaren per el que fèiem i volien portar els seus alumnes a l'exposició. I així es presentaren a visitar la nostra exposició més de cent alumnes del col·legi, de diferents edats en grups d'uns 25 alumnes per visita i que per espai d'una hora atenien i preguntaven per tot el que veien i escoltaven. Un fet que ens va agradar moltíssim.\nPublicat per ARCOFLIS Arquería Medieval a 13:11 0 comentaris\nSANT FELIU DE LLOBREGAT 2016: V SANCTI FELICIS\nCom ja comença a ser habitual, sobretot en els últims anys, a Sant Feliu de Llobregat, el grup de teatre Calaix de Sastre, organitza cada 28 d'agost una jornada medieval commemorativa de la primera referència escrita de la població de Sant Feliu per allà l'any 1002 un també 28 d'agost.\nUn bon tribut a una població mil·lenària que en una de les seves places més concorregudes s'engalana i torna a l'època medieval per una tarda.\nEl grup Calaix de Sastre son aquells irreductibles gals, perdo, hem dit gals quan volíem dir santfeliuencs, que amb en Joan Lorenzo al capdavant com aquell vell cap Copdegarròtix també conegut com Abraracúrcix però amb l'energia i vitalitat de l'Astèrix (son pocs al grup i han de fer més d'un paper), s'encarreguen de tota la festa i la seva posada a punt.\nIrreductibles per que cada any amb molt esforç i poc finançament institucional omplen cada any els jardins del Palau Falguera d'activitats per a petits i grans en un petit viatge al passat. Sota les carpes que munten s'hi poden trobar diferents tallers, de pintura, manuals, etc , retratistes, músics, petites exposicions i molts jocs per a tots.\nI sota d'una d'aquestes carpes s'hi trobava ARCOFLIS, nosaltres, que per tercer any consecutiu havíem estat convidats per l'organització de l'esdeveniment i que en aquesta cinquena edició no anàvem a faltar.\nEns van encarregar dues coses, la primera era la de muntar una petita exposició d'armament i el que vam fer va ser mostrar tot el que fa referència a un arquer del segle XIII. En ella es podia trobar espases, bracamarts, broquels, cascs, fletxes, buiracs, una bona colecció de puntes de fletxa medieval, arcs longbows anglesos i mongols, entre altres coses, així com una completa mostra de com es fabrica una cota de malla.\nL'altra cosa que ens van demanar, activitat ja típica de cada any, era la de fer un taller d'arqueria i d'ensenyar a tothom que ho desitges com es tira amb arc. Moltíssimes persones visitaren la nostra exposició i es sentiren arquers medievals per uns instants tirant fletxes sota la guia i atenta mirada dels nostres monitors.\nI així va anar passant la tarda fins que es va fer fosc i va arribar l'hora de plegar per a nosaltres. Vam recollir les nostres coses i quan tot estigué llest encara vam poder assistir a l'últim dels actes, un recorregut en el temps en forma de teatre que mostrava al llarg dels segles i en dates concretes una part de l'historia de Sant Feliu de Llobregat.\nUna vegada més agrair als Calaix de Sastre la nostra invitació i animar-los a seguir endavant amb la mateixa força i ganes en tot el que emprenguin. Gracies nois !!!\ni les fotos de Joan Lorenzo a:\nPublicat per ARCOFLIS Arquería Medieval a 13:09 0 comentaris\nVILAFRANCA DEL PENEDÈS 2016: EXPOSICIÓ "EL CAMPAME...


ACIC - El Setè Punt 5 (2000): Club del racó: Miquel Albert Soler publica un estudi sobre la didàctica multisensorial de les ciències\nClub del racó: Miquel Albert Soler publica un estudi sobre la didàctica multisensorial de les ciències\nMiquel Albert Soler és Doctor en Filosofia i Ciències de l’Educació, pedagog, porfessor diplomat en ciències. Treballa des de fa setze anys com a mestre al Centre de Recursos Educatius de l’ONCE de Catalunya. Recentment ha publicat el llibre Didáctica multisensorial de las ciencias (Un nuevo método para alumnos ciegos, deficientes visuales y también sin problemas de visión), número 40 de la col.lecció "Papeles de Pedagogía" de l’editorial Paidós .Aquest llibre és una part de la seva tesi doctoral i el fruit d’una investigació de molts anys en el camp de l’ensenyament de les ciències a alumnes cecs o deficients visuals. Ja està disponible en sistema Braille i en gravació al Centro Bibliográfico y Cultural de l’ONCE -Madrid. El seu autor està fent gestions per poder editar la seva obra en llengua catalana.\nSetè Punt: Aquest llibre que has publicat recentment és una part de la teva tesi doctoral...\nMiquel Albert: Sí, és el resum de la part més divulgativa de la tesi. Ens hem menjat la part més pròpiament d’investigació, perquè és una part massa tècnica que interessa, naturalment, per a la tesi, però en el llibre ho hem reduït a un petit capitolet, només perquè es tingui notícia dels estudis que avalen la investigació, però no hi dediquem una part important del llibre. Però si bé és cert que aquest llibre és una part de la tesi, en realitat és la culminació de molts anys d’interès, estudi i treball en aquest tema.Jo sempre dic que tot això va començar quan estudiava: a mí sempre m’han agradat moltles ciències. Quan vaig estudiar BUP i COU, i quan vaig fer els estudis de professorat per la branca de ciències, m’adonava que a mi tot allò que m’ensenyaven m’agradava molt, però que hi trobava a faltar alguna cosa, perquè les explicacions dels llibres, les pràctiques al laboratori eren només visuals. Jo tenia altres interessos i de vegades demanava informacions als professors, que sovint no sabien què dir-heper exemple, quan em vaig interessar molt pels sons naturals, pels cants d’ocell, no hi havia professors de la universitat que en sabessin. A partir d’aquí, i ja que a la mateixa universitat no podies trobar respostaa aquests interessos, em vaig començar a moure pel meu compte. Aleshores em vaig trobar amb gent gran, sobretot de pobles, que els ocells els coneixien tots pel seu cant i que sabien moltes coses sobre herbes i olors. Vaig començar, doncs, a ser com un autodidacte en tota aquesta part de l’assignatura que la universitat no em donava. Una mica després, quan vaig acabar la carrera de magisteri i vaig entrar a treballar com a professor a l’escola de l’ONCE d’Esplugues, ja no va ser només una qüestió de curiositat personal, això de voler saber coses de les ciències que no entressin només per la vista, sinó que hi havia la necessitat de trobar la manera de transmetre als meus alumnes aquells conceptes bàsics sense fer-ho de la forma visual, que era la típica que es feia en tots els llibres. Es tractava, doncs, de transmetre els conceptes que establien els programes oficials d’una manera diferent, adaptada als alumnes cecs, tot utilitzant alhora les formes visuals per als alumnes amb resta visual. Amb tota aquesta pràctica vaig anar recopilant un seguit d’¡experiències i de coneixements que són l’origen d’aquest nou mètode, que he anomenat "didàctica multisensorial de les ciències". En dic didàctica multisensorial perquè es tracta d’ensenyar i aprendre ciències utilitzant tots els sentits, deixant enrere l’enfocament exclusivament visual, que és el que encara avui es fa a tots els nivells, sigui primària, secundària o a les universitats. Sí que és veritat que cada vegada més es tenen en compte coses com els sons de la natura, i això està molt bé, és un primer pas, però es nota que encara s’utilitza d’una forma ametòdica, com una curiositat i prou. El que pretén la didàctica multisensorial és que tot això ja estigui previst des d’un principi, programat en l’assignatura, perquè sigui part de la formació científica. Cal abolir el tòpic que només és científic allò que entra per la vista. Aquesta didàctica no està pensada només per als nens petits, sinó que és vàlida per a totes les edats, per atots els nivells formatius.\nSetè Punt: El llibre presenta, doncs, un nou mètode didàctic.\nMiquel albert: Sí, proposa un nou mètode que es fonamenta en un enfocament diferent de l’ensenyament i l’aprenentatge de les ciències naturals. El llibre té una primera part que pretén conscienciar la gent que les persones cegues i deficients visuals poden fer ciències, perquè volia trencar amb el tòpic, molt generalitzat, que les persones cegues poden fer molt bé tot allò que es relaciona amb les "lletres", però que no poden fer gairebé res de la branca de "ciències". La segona part del llibre està dedicada als diferents sentits. Hi ha un capítol per a cada sentit, menys per a l’oïda que en té dos. I quan dic "a tots els sentits" també hi incloc, es clar, la vista, parlant de la resta visual (no està dedicat a la vista en si, perquè l’enfocament estrictament visual de les ciències ja és més que sabut: és el que s’ha fet sempre). En cadascun dels capítols dedicats a un sentit hi ha, d’entrada, un estudi biològic del funcionament del sentit, perquè ens fem una idea de les possibilitats que té cada sentit; en segon lloc, hi ha un apartat dedicat a com educar el sentit des de petits; seguidament, i ja concretant en el cas de les ciències naturals, s’explica allò que hem de fer amb els nens des de petits perquè puguin aprendre ciències naturals amb aquest sentit. Un cop hem estudiat tot això, presentem tot un recull de pràctiques, experiències de laboratori, i conceptes de ciències naturals que poden entrar a través d’aquella via sensorial. Una altra part del llibre fa referència als recursos didàctics que necessitem per posar en marxa aquest nou mètode. La darrera part presenta una proposta de generalització del mètode: si bé és cert que aqeust mètode va néixer primer amb la intenció que fos vàlid per a alumnes cecs i deficients visuals, després la investigació demostra que és un mètode igualment vàlid per a alumnes sense problemes visuals , la qual cosa el fa interessant no només per a les escoles de nens cecs -o les escoles en les quals hi ha nens cecs integrats-, sinó que també és útil per als nens vidents: amb aquest mètode els nens que hi veuen tenen més estímuls, no centren tota l’atenció només en l’estímul visual, sinó que centren l’atenció de diversos sentits en el fenomen que estan estudiant. Aquesta particularitat del mètode és interessant molt especialment per a aquells nens que tenen problemes d’aprenentatge, ja que centra i reforça la seva atenció: l’infant no rep només un estímul per una via, sinó diversos estímuls per diverses vies. Sens dubte, treballar amb els diversos sentits és un element motivacional per a tots els nens, siguin cecs o hi vegin bé. Aquesta és la generalització del mètode, que és l’aspecte que tanca el llibre.\nSetè Punt: Pel seu contingut, sens dubte és un llibre que pot interessar a un públic ampli i divers...\nMiquel Albert: Jo diria que pot interessar a estudiants de mestres de primària, estudiants de ciències en general -que podran ser professorsde secundària-, a mestres que ensenyin ciències naturals -sigui al nivell educatiu que sigui-, a pedagogs -perquè la qüestió de la multisensorialitat pot donar idees generals- i, també, crec que pot interessar a la gent que treballa en esplais a l’hora de preparar activitats a la natura. I, en general, pot interessar a qualsevol persona que li agradila natura, encara que no tingui una activitat docent, perquè potser aquest llibre li servirà per fixar-se en coses en les quals no s’havia fixat mai.\nSetè Punt: Es tracta, doncs, d’un mètode que pot ser aplicat i pot interessar en àmbits molt diferents.\nMiquel Albert:Sí, crec que la didàctica multisensorial de les ciències espot aplicar a qualsevol nivell educatiu. No és només per a nens petits, es pot aplicar també a lamateixa universitat. La raó d’això és que qualsevol fenomen científic té un vessant no visual. Dues premisses bàsiques fonamenten aquesta nova didàctica:\n1. Tot fenomen científic té estímuls que no són visuals.\n2. Si un fenomen científic és estrictament visual, es pot extrapolar al camp perceptiu no visual.\nSetè Punt: Posa’ns alguns exemples...\nMiquel Albert: Un exemple del segon pressupòsit és el de la refracció de la llum. Aquest fenomen és estrictament visual, però és extrapolable al camp sonor. Si agafem un diapasó, acoblat a la seva caixa de resonància per sentir-lo millor, i el fem percuptir, aquelst diapasó emet una ona sonora: si apropem, enfoquem, l’ona sonora cap a l’aigua, notem que la freqüència de so també canvia; és a dir, el comportament de l’ona sonora ha estat el mateix que el el raig de llum -ha canviat la seva freqüència: el so s’ha refractat en passar de l’aire a l’aigua. Aquest, doncs, és un exemple de com un fenomen científic, per visual que sigui, pot ser extrapolable.\nI com a eexemple del primer pressupòsit, podem parlar de la detecció de la clorofil.la: sempre es fa amb l’experiència de laboratori que permet veure com un líquid normalment l’alcohol- queda tenyit de color verd. Doncs bé, podem fer la mateixa experiència picant unes fulles al morter, hi posem aigua -i no alcohol, que la seva olor ens destorbaria- i ens podem adonar que la clorofil.la dins de l’aigua, no només la tenyeix de verd, sinó que fa una olor especial. Tots els llibres diuen que l’aigua s’ha tenyit de color verd, però cap explica que l’aigua ha agafat una olor especial, típica de la clorofil.la verda (és l’olor de quan es talla gespa). I un segon exemple d’aquell primer pressupòsit és l’estudi dels ecosistemes: quan es vol estudiar elsocells d’un determinat entorn natural, tothom corre amb els prismàtics, però gairebé tothom ha oblidat el casset per enregistrar el so dels ocells. . I és que és molt més fàcil detectar ocells, amfibis, insectes pel so que emeten que no pas veient-los, perquè s’amaguen. En canvi, el so és la seva forma de comunicar-se i n’emeten constantment i tranquil.lament. Aquests són uns exemples. Al llibre hi ha recollits aproximadament un centenar de casos i d’experiències.\nSetè Punt: Explica’ns una mica el procediment de la investigació.\nMiquel Albert:Jo vaig agafar la tècnica d’investigació qualitativa i em vaig centrar en la tècnica d’investigació/acció. Aquest model d’investigació té com a etapes pròpies: la planificació, l’acció, l’observació i la reflexió. La reflexió et porta a unes determinades conclusions, a partir de les quals tornes a iniciar el cicle. Vam fer servir com atècniques l’observació directa i participativa, tècniques com la triangulació i també alguna demés quantitativa -com el qüestionari. Per analitzar dades vam fer servir el que s’anomena anàlisi semàntica. La tècnica de l’anàlisi semàntica permet englobar les conclusions en diferents grups; nosaltres, seguint l’esperit dela reforma educativa, les agrupavem en grups segons com influïa aquest mètode didàctic en els aprenentatges conceptuals, com influïa en els aprenentatges procedimentals, com influïa en els aprenentatges d’actituds i valors i, encara, un quart grup que feia referència a la qualitat de la percepció envers la qualitat de l’aprenentatge (ja que durant la investigació an’àvem veient que segons la qualitat amb què es percebien els estímuls -ja fossin sonors, tàctils, etc.- els resultats eren diferents). Tota aquesta investigació la vam fer, seguint la tècnica de la triangulació, en tresambients, que és el que es considera necessari per poder generalitzar una investigació d’aquest tipus: una part la vam fer al laboratori de l’escola especial per a cecs -al Centre de Recursos-, que era un ambient tancat, controlat, típica experiència de laboratori escolar; un segon ambient el constituïren tot d’experiències al Museu de Zoologia de Barcelona, que era també un ambient tancat, controlat, però que era extern a l’escola i disposava de més recursos que en un laboratori; finalment, un tercer ambient va ser el Centre d’Educació ambiental Can Coll, on s’estudiava un ecosistema en un espai obert -el bosc, la basa...-, és a dir, espais pròpiament naturals, oberts, sense control humà .\nSetè Punt: I era un mateix grup de nois i noies que pasaven pels tres ambients?\nMiquel Albert: D’una banda, un mateix grup de nanos passava pels tres ambients durant el curs. Però amb un sol grup no n’hi havia prou per a lainvestigació: aquest cicle de planificació, acció, observació i reflexió s’ha d’anar repetint, perquè sempre s’ha d’anar investigant i hi ha coses que cal modificar. Aleshores, el curs següent repetíem el cicle i de vegades ja no era possible fer-ho amb el mateix grup de nanos, perquè potser ja no els teníem a l’escola. Per altra banda, no només vam treballar amb grups de nois i noies de l’escola específica, sinó que també ho vam fer amb grups de nois i noies vidents on hi havia un alumne cec integrat (concretament va ser amb l’escola Tavor, on hi havia un noi cec). Sempre que ens vèiem forçáts a canviar de grup, intetàvem agafar una mostra paralel.la, és a dir continuar treballant amb una mostra de nanos que s’assemblés tan com fos possible a la mostra amb qè ja havíem treballat; es tractava d’evitar introduir factors estranys a les mostres. En aquestes mostres, si eren de l’escola específica, sempre hi havia nois cecs totals, nois amb resta visual, nois amb facilitat per aprendre les ciències i nois amb dificultats per aprendre-les. Sempre es va treballar en la franja de sisè, setè i vuitè d’EGB -perquè vam començar a treballar quan encara hi havia l’EGB-, o bé de sisè de primària i de primer i segon d’ESO. Evidentment, la investigació és generalitzable, però per realitzar-la cal centrar-la en un sector determinat.\nSetè Punt: El sentit de la teva investigació és potenciar l’ús de tots els sentits en el coneixement de les ciències. Tal com has dit, aquesta voluntat xoca amb el mite, el tòpic -que, de fet, està present a tots els llibres de text i els programes educatius- que la ciència només es pot conèixer a través de la vista. També és curiós el que has comentat que la gent que viu al camp té molt més interioritzat l’ús dels diversos sentits -com l’oïda en el reconeixement dels sons. Per què creus, docns, que la ciència oficial, la de les universitats, els laboratoris, etc., històricament ha descuidat tant els altres sentits?\nMiquel Albert: Penso que vivim en una cultura de la imatge. Ara se’n parla moltíssim pel tema de l’anorèxia. Però és que aquesta cultura de la imatge ve de fa molt de temps, si bé és cert que cada vegada les conseqüències són més greus: es valora les persones per la imatge que ofereixen, l’estètica d’un lloc només es valora per la imatge (penso en locals on es fan actes oficials, conferències, etc., en què s’ha cuidat molt l’estètica visual, però potser en aquell local hi fa una calor terrible, s’hi respira un ambient molt carregat, les butaques són molt incòmodes...). Aquesta cultura de la imatge també es nota en el fet que als nens els entren millor els vídeos que els llibres, en la influència poderosíssima de la televisió. S’està avançant molt i estudiant molt en com impactar a través de la imatge perquè és això el que es valora més. Aquesta cultura de la imatge ho ha influït tot, l’educació, la ci’ència. En canvi, potser la gent que viu en altres entorns on la influència de la televisió no és tan gran, o que viu en entorns rurals i relativitzen més el tema de la imatge -perquè l’estètica del camp, de les cases, és diferent- respon molt millor a l’hora de fixar-se en tot allò que proporcionen els altres sentits. En certa manera, la qüestió rau en el fet de ser conscients que l’home forma part de la natura, perquè sovint les cultures que anomenem desenvolupades, urbanes, separen molt la persona de la natura, com si la persona fos una cosa al marge de la natura. Les persones del camp, dels pobles, potser se senten més integrats en la pròpia natura i és llavors que s’hi fixen més, l’escolten més, es fixen en les olors...


Bloc del Concurs de Castells: 2008\nEl sorteig del concurs en streaming\nEl passat 13 de setembre es va celebrar al Teatre Metropol el sorteig del XXII Concurs de Castells. Aquest any, com ja sabeu, el portal del concurs retransmet en directe (streaming per a entesos) els actes més importants: el sorteig i el Concurs. Així que no teniu excusa per no veure'l.\nLa imatge de dalt mostra la pantalla de l'ordinador d'un casteller mirant a casa seva l'actuació del Carles Flavià al sorteig.\nPublicat per Concurs de Castells a 4:45 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: concurs-de-castells-tarragona\nXXII Concurs de Castells de Tarragona· No hi ha res impossible\nGràcies Sergi per enviar-nos aquest vídeo. Sí els castells enamoren arreu del món. I les grans marques tenen molt clar que desperten emoció. Com diu l'eslògan, no hi ha res que sigui impossible. Els castellers ho demostren cada dia. Ens veiem al XXIIè Concurs de Castells de Tarragona.\nPublicat per Concurs de Castells a 13:54 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: adidas, concurs-de-castells-tarragona, els-castells-i-la-publicitat, human towers, impossible is nothing, xxii-concurs-de-castells\nGoogle i el Concurs de Castells\nPels qui no ho van poder veure l'altra edició, Google ens va dedicar la "L" al XXI Concurs de Castells. A veure si aquest any repeteixen.\nPublicat per Concurs de Castells a 2:14 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: concurs-de-castells, concurs-de-castells-2008, google, tarragona\nTema musical del XXII Concurs de Castells\nIgual que al XXI Concurs de Castells, s'ha composat un tema musical. Així que des d'aquí podreu escoltar el tema musical del XXII Concurs de Castells. La direcció és de l'agència Inside i el compositor, el Jordi Vendrell Olivé.\nPer no repetir-nos aquest és sense lletra i intenta transmetre tot el sentiment d'ésser de la 'pell castellera'. Sentireu aquesta melodia a l'espot, a les falques de ràdio, el dia del sorteig i com no, el dia del Concurs.\nPublicat per Concurs de Castells a 7:54 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: canço concurs de castells, pell-castellera, xxii-concurs-de-castells\nXXIIè Concurs de Castells: l'espot\nObrim el bloc PELL CASTELLERA amb l'espot oficial del XXIIè Concurs de Castells. Aquest any volem fer un homenatge al signe i símbol que ens uneix: el mocador casteller. Per això hem fet bandera de la "textura castellera". Quan veieu una pell vermella amb punts blancs sabreu que la cosa va del Concurs de Castells. A més a més de la novetat del bloc, tenim un canal youtube, i un canal flickr .\nSalut, i visca el Concurs de Castells.\nPublicat per Concurs de Castells a 4:24 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: castellers, concurs-de-castells, xxii-concurs-de-castells\nXXII Concurs de Castells de Tarragona· No hi ha re...


Linqae és una banda d’Indie Rock Electrònic fundada a finals de 2011 a València. La seua discografia compta amb un LP i un EP, “Collapse”, de 2012 i “Electric Waves”; de 2015, ambdós autoproduïts, ara arriben amb un nou treball SUBSOVIET carregat d’energia on es plasmen les intencions de la banda en l’exploració dels sons\nEl tan ambigu i socorregut apel·latiu “d’artista de culte” se li queda curt a Julio Bustamante. Heterodox per naturalesa, músic abans que res, poeta, escriptor, dibuixant, filòsof de carrera, docte i il·lustrat, ha sabut dotar, durant més de 35 anys, a cada un dels seus esperats treballs, tant en solitari com en colaboració amb altres\nBy Vesos 14 abril, 2018 FESTIVAL VESOS 2018 - Festival, Slow Food, Sostenibilitat, VESOS\nCol·laboradores amb diverses ONG’;s ecologistes, i conscients de la necessitat de reduir residus, ben prompte ens interessem per l’art reciclatge. Els nostres productes són fabricats amb materials de rebuig, com a llandes de refrescos, peces de puzles, fullets publicitaris… Amb ells fem arracades, carteres o polseres. Les fundes de sillí de bicicleta són el nostre


10 pel·lícules sobre un món sense electricitat - Bonpreu\n10 pel·lícules sobre un món sense electricitat\nPer sort hi ha vegades que la ficció supera a la realitat. Al cinema i la televisió són recurrents les apagades mundials, accidents increïbles i situacions excepcionals on la llum brilla per la seva absència. Aquí teniu uns quants exemples de pel·lícules, sèries i fins i tot radionovel·les amb escenaris apocalíptics on la manca d’electricitat desencadena infinitat d’inconvenients que ens compliquen l’existència. Realitat o ficció?\nThriller policíac australià convertit en pel·lícula de culte que compta amb tres seqüeles, dues a principi dels 80 i l’última de 2015. Ens presenta un futur apocalític –any 2021!–, on l’energia, l’aigua i el petroli són béns escassos. En un context de crisi econòmica, on predomina el caos social, les bandes de motociclistes són les que imposen les seves lleis. I entre tot aquest desordre hi ha en Max, un joveníssim Mel Gibson, membre de la patrulla que intenta mantenir l’ordre a les carreteres, que vol venjar la mort de la seva família a mans d’uns motoristes.\nAdaptació cinematogràfica de la sèrie de dibuixos dels anys 60. Fidel a l’original, la pel·lícula ens mostra l’enginy de la societat de l’Edat de Pedra que aprofiten la morfologia i la bona predisposició dels animals prehistòrics per tenir troncsmòbils, rentaplats, rentadores, dutxes, aspiradors, trituradores de menjar, cuina, màquines de cosir, tocadiscs o fins i tot caixers automàtics. No, no ens hem confós, llavors no existia l’electricitat però els seus creadors varen traslladar el boom dels petits electrodomèstics dels 60, presents a la majoria de cases del mon real, a les llars dels seus avantpassats ficticis.\nJa fa 25 anys que Kevin Costner va protagonitzar un dels desastres cinematogràfics de l’època. La pel·lícula més cara fins aleshores, planteja una societat postapocalíptica, una mena de Mad Max passat per aigua on l’electricitat brilla per la seva absència. Any 2500, els casquets polars s’han desfet i el nivell del mar ha pujat fins a cobrir pràcticament tota la terra. Una mena de premonició sobre els efectes del canvi climàtic, on l’aigua potable i el combustible són bàsics i van molt buscats.\nT’imagines viure sense alguns dels avenços tecnològics que ens faciliten tant la vida? El personatge interpretat per Tom Hanks, un Robinson Crusoe modern que sobreviu a un accident aeri i viu quatre anys a una illa deserta, descobreix ràpid què passa quan no tens cap endoll a prop: res de cuina elèctrica, cap nevera on guardar el peix que pesca, impossible trucar a la família… En resum, una existència allunyada de les comoditats que ens ofereix l’electricitat.\nSèrie infantil de dibuixos que explica històries de la vida quotidiana de la Peppa, la filla gran d’una família de porquets. Al capítol The powercut, la Peppa i el seu germà George escolten música i ballen, mentre el pare passa l’aspirador i la mare treballa a l’ordinador, quan de sobte es queden a les fosques i tots els aparells elèctrics que estaven utilitzant deixen de funcionar. Com sempre amb sentit de l’humor i en menys de 5 minuts, expliquen què és una apagada i què passa quan ens quedem sense electricitat, perquè els més petits entenguin fins a quin punt necessitem l’electricitat i la quantitat d’aparells que funcionen gràcies a ella.\nUna altra ficció apocalíptica. En aquesta adaptació de la novel·la de Cormac McCarthy, premi Pulitzer 2007, es desconeix el motiu pel que la civilització arriba a la seva fi tal i com l’entenem ara. Al mig d’un paisatge desolador, un pare i el seu fill viatgen fins a la costa a la cerca d’un lloc segur, mentre el pare intenta inculcar una sèrie de valors al fill amb la intenció que distingeixi entre el bé i el mal. Com us podeu imaginar l’electricitat i els aparells elèctrics ja són història, costa trobar menjar, i es desperta la part més fosca de la majoria dels humans.\nSèrie de ciència ficció, produïda entre d’altres per J. J. Abrams. Ens situa el 2027, 15 anys després de la desaparició de l’energia elèctrica, els aparell elèctrics s’han convertit en objectes inútils, i la societat ha d’adaptar-se a una nova forma de vida. Per sort, sembla que la família Matheson pot ser capaç de desxifrar el que va passar i potser fins i tot revertir la situació. I mentre això no passa, unes memòries USB amb amplificadors són capaces de generar energia. És evident que la necessitat aguditza l’enginy.\nHi ha una apagada general, tot es queda a les fosques, la música para, desapareixen les imatges de la pantalla, no hi ha cobertura, ni aigua, la ràdio no funciona, el combustible s’acaba, els prestatges de les botigues estan buits… Tot trontolla quan falla l’energia elèctrica. És una història basada en el llibre homònim, un supervendes de l’escriptora Jean Hegland, que explica com dues germanes sobreviuen a una realitat on la violència i la desesperació afloren quan la manca d’electricitat col·lapsa el sistema.\nA aquesta pel·lícula japonesa, que es va presentar a la secció oficial del Festival de Cinema de Sitges, veiem com de cop un dia l’electricitat s’esbaeix a tot el món i les conseqüències que comporta. No és només que no soni el despertador o es quedin sense llum a casa, trens que no funcionen, mòbils sense bateria, semàfors apagats, caixers automàtics fora de servei, aigua potable que s’acaba... Davant la incertesa d’aquesta mena d’apocalipsi elèctric, la família Suzuki decideix anar a la muntanya per intentar sobreviure a la situació.\nEl gran apagón (2018)\n“L’11 d’abril de 2018 es produeix una tempesta solar de classe X9. Dos dies després, la radiació arriba a l’atmosfera terrestre inutilitzant els satèl·lits i els sistemes elèctrics. El planeta queda en absoluta foscor”. Així comença el podcast El gran apagón. No és una película, tampoc és una sèrie però no ens podem oblidar d’aquesta petita joia radiofònica que parteix d’una realitat, una fallada elèctrica massiva, on res del que esperem que funcioni, funciona. A mesura que escoltes les tres temporades d’aquesta inquietant radionovel·la moderna vas prenent consciència de com d’imprescindible és l’electricitat a la nostra vida.\nUs imagineu que alguna d’aquestes històries acabés sent real? Llevat de l’enginy dels Picapedra, esperem que res d’això arribi. Per tant, aprofitem i gaudim de totes les comoditats que ens envolten. L’electricitat marca la diferència en el nostre dia a dia, i a aquestes alçades no ens serveix qualsevol tipus d’energia, volem que sigui verda, sostenible, responsable amb el medi ambient i també amb la nostra economia familiar. Que es noti que estem orgullosos de la nostra terra, i cuidem-la entre tots: triem l’energia que volem i consumim-la de forma responsable. Així tindrem clar que la ficció pot ser apocalíptica però la realitat és verda.\nBraç d'espinacs, salmó i formatge\nTiramisú de festucs i llimona


Hotel Son Trobat Wellness & Spa Mallorca Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCtra. Manacor - Sant Llorenç, km 54.8, Sant Llorenc des Cardassar, Mallorca, Espanya, 07530 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Son Trobat Wellness & Spa?\nMés informació sobre Hotel Son Trobat Wellness & Spa\nSituat a Sant Llorenc des Cardassar, Hotel Son Trobat Wellness & Spa és el lloc perfecte per gaudir de Mallorca i els seus voltants. Situat només a 50km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Manacor Hospital, Llevant Hospital, Son Servera Llevant Health Center.\nTot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, lloguer de cotxes.\nHotel Son Trobat Wellness & Spa té 27 habitacions, totes amoblades amb gust per tal d'oferir comforts com televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, calefacció, servei de despertador. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com bany, centre esportiu, sauna, piscina exterior, piscina coberta que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Son Trobat Wellness & Spa.


1996-2015: 20 anys de l’Acampada Jove - Acampada Jove\n1996-2015: 20 anys de l’Acampada Jove\nAquest matí, s’ha celebrat a la plaça Major de Montblanc una xerrada per commemorar els 20 anys de l’Acampada Jove. En l’acte, els cinc directors que ha tingut el festival han explicat diverses anècdotes però també han posat en relleu la complexitat de fer un festival d’aquestes característiques i la importància del més de mig miler de voluntaris que el fan possible.\nEls cinc directors s’han posat, cadascú al seu temps, al capdavant de tot l’exercit de voluntaris que durant totes aquestes edicions han fet possible l’Acampada. El somni de l’Acampada Jove neix la primavera de l’any 1996 per crear un espai de formació, lluita i festa en un moment en el que l’independentisme era molt minoritari. “Volíem sortir del que fèiem normalment, amb les escoles de formació només per militants, i això traslladar-ho a tot el jovent i fer aquesta combinació de lluita i festa trencant l’estereotip aquest de partit polític com una eina tancada i només pels militants” declarava Camil Ros, primer portaveu de les JERC en organitzar una Acampada Jove.\nArbúcies, Sant Celoni i Montblanc han estat els tres pobles que han acollit l’Acampada Jove durant les seves 20 edicions. Amb la celebració del desè aniversari de l’Acampada, el festival es traslladà a Sant Celoni. Va ser després de 4 anys a Sant Celoni i després de la coneguda com “Acampada Xopa” que aquesta es va traslladar definitivament a Montblanc. Actualment, el festival celebra set edicions a Montblanc, apropant-se al rècord de nou edicions que encara ostenta Arbúcies com comentava Gerard Coca, exportaveu de les JERC.\nTots els portaveus que han participat en la xerrada han remarcat el fet que l’Acampada només ha sigut i és possible gràcies a tots els voluntaris que any rere any es deixen la pell en aquest projecte. Amb un treball incansable, lluita i festa després de 20 edicions l’Acampada Jove ha conseguit superar la crisi, la pujada del IVA cultural i el “boom” de festivals que es va viure fa uns anys i consolidar-se com el festival de música dels joves independentistes dels Països Catalans.


processos « co-creating-cultures\nProductes i processos oberts a la participació\nProductes vs processos\nUn producte és qualsevol objecte que pot ser ofert a un mercat i que satisfà un desig o una necessitat d’un determinat consumidor. Podem entendre els productes com a productes industrials, és a dir, els resultats obtinguts en un procés de fabricació, elaboració o confecció. Però no podem confondre producte amb objecte físic. Els productes també poden tenir una aparença força etèria, com per exemple: una ruta turística, un massatge, un espectacle, una lliçó educativa, un consell…\nEls processos, en canvi, són el conjunt d’operacions, reaccions, càlculs o passos necessaris per modificar unes determinades característiques inicials. Per tant, la rellevància del procés rau en la capacitat de canvi o transformació.\nEls productes i els processos conviuen amb nosaltres en el nostre dia a dia de forma natural. Molts cops, la creació d’un producte requereix d’un procés i la realització d’un procés molt sovint acaba en el desenvolupament de productes. Fins i tot pot ser que un procés sigui un producte. A priori, això no suposa cap problema i segurament si els temps no estiguessin canviant, ni tan sols estaríem parlant de productes o de processos. On apareixen, doncs, les dissonàncies? Anirem pas a pas, intentant desvetllar el misteri en el procés d’escriure aquesta entrada, el nostre producte final.\nProcessant les dissonàncies\nEl terme procés ha esdevingut molt important durant la segona meitat del segle XX, molt segurament gràcies a la cibernètica i la computació o la teoria de sistemes. Durant molt de temps, el focus de les nostres accions estava situat en els resultats d’aquestes, i per tant vivíem moment de producte. La cibernètica, la computació i la teoria de sistemes van posar en rellevància la dificultat de programar canvis i transformacions i per tant, la necessitat de fixar-nos més en el procés. Vivim dies de processos, però els productes continuen estant al mercat! Així doncs, què ha canviat?\nAra valorem no només el resultat, si no també el camí per aconseguir aquest resultat. De fet, hem après a veure els camins, que abans, molt probablement quedaven en l’oblit. Juntament amb aquest aprenentatge també ens hem adonat que a vegades, el focus és el procés (gaudir, aprendre, tenir experiències… etc), però a vegades el continuem posant en el producte (la roba, els llibres, les piscines i molts dels objectes que ens envolten). És a dir, tot i que en la majoria de situacions processos i productes conviuen en harmonia, la majoria de cops, un dels dos és més rellevant que l’altre. Aquesta diferència pot jugar un paper molt important.\nEl s. XX, el segle de l’obertura!\nSi el segle XX ens ha portat els processos, també ens ha facilitat els processos oberts, la interacció, la participació i la co-creació. Cada cop apareixen més iniciatives que animen a la ciutadania a col·laborar d’una manera o una altra. Vivim dies de co-. Co-Creació, co-producció, co-propietat, co-working… La filosofia co- té aspectes meravellosos, i de fer, penso que ens representa com a humanitat en general, però compta també amb uns perills importants.\nQuè passa quan obrim un procés on la part important, el focus de l’acció, és el propi procés? Què passa quan obrim un procés on la part més rellevant és el producte resultant? I què passa quan obrim a la participació un acció el resultat del qual beneficiarà a la humanitat en general, però existeix la possibilitat de que el producte desenvolupat per un procés participatiu quedi en mans d’uns pocs?\nSi obrim un procés d’aprenentatge on el més important és que un determinat col·lectiu, a qui animem a participar, adquireixi uns certs coneixements i ho fem pensant que la participació implicarà un major aprenentatge, la justificació de dita apertura és intrínseca als nostres objectius. És conegut que ensenyar és aprendre dos cops. Doncs si perquè un alumne adquireixi un millor coneixement sobre les fraccions, per exemple, és més interessant animar-lo a fer un vídeo sobre fraccions que sotmetre’l a una xerrada exhaustiva sobre el tema, fem-ho! En aquest cas, el producte, el vídeo, és interessant, sí, però el nostre focus està posat en el procés. Volem que l’alumne sigui independent, busqui informació, l’analitzi, la processi, l’ordeni per poder-la adaptar al llenguatge audiovisual, construeixi un petit guió, ho expliqui i finalment pugui observar el resultat i fins i tot avaluar-lo! En aquest cas, el màxim beneficiari de la participació, sense ell saber-ho, és el participant.\nSi el que obrim, en canvi, és el procés creatiu de la nova campanya publicitària d’un determinat producte, amb l’únic objectiu d’aconseguir l’estratègia que més enganxi als consumidors, llavors tenim un mètode efectiu, sí, però no tenim justificada l’obertura. En aquest cas, simplement estem abaratint costos i assegurant l’eficiència. El focus d’aquesta activitat, és el producte, no el procés. Cal dir, però, que si ho presentem en aquests termes, i el públic, tot i així, té ganes de participar perquè es considera recompensat per un altra via, benvingudes siguin aquestes iniciatives. Al final, és tot un intercanvi. L’important és que totes les parts es sentin satisfetes. Jo, personalment, no em sento tan còmoda amb els processos participatius que tenen el focus en el producte.\nLes majors dificultats es troben quan no és ni blanc, ni negre, és gris!\nA les zones intermitges encara se’ns plantegen reptes encara més difícils… A vegades, el focus està en el producte, però aquest producte té un impacte positiu en la totalitat de la humanitat. Per exemple, la cura d’una malaltia o la generació d’un determinat contingut. En aquest cas, sembla impossible no estar d’acord en què com més esforços sumem, com més obrim el procés, millor! Jo sóc la primera que estic a favor d’aquesta obertura i m’agradaria posar un exemple d’èxit que pot incloure’s en aquest grup: la creació de Wikipèdia. Però de nou, vull girar la moneda i mirar l’altra cara, en aquest cas, The Huffington Post. Tots aquells qui dediquen esforços per generar processos participatius o contribueixen al benefici col·lectiu mitjançant la col·laboració grupal, tenen tot el dret a atribuir-se el mèrit de la ideació i producció del seu procés, però no haurien de poder tancar els resultats obtinguts a un cercle petit o enriquir-se dels resultats co-creats. Si la humanitat desenvolupa conjuntament quelcom per avançar, aquest avenç ha de ser de la humanitat!\nSón totes aquestes reflexions, les que em porten a pensar que és molt important entendre què són els processos, què són els productes, on es troba el focus de la nostra acció, quins són els nostres objectius i quin és el retorn que reben les persones involucrades, tant els generadors de processos participatius, com els participants. Penso que és de vital importància analitzar cada cas amb calma, no només perquè crec que aquests processos han de contribuir a generar beneficis col·lectius, sinó també perquè si no entenem la diferència entre procés i producte també ens perdrem les avantatges d’obrir processos. Vull acabar, portant tot això al món dels museus. Què és més important per un museu tenir objectes i/o exposicions o promoure la cultura i/o generar canvis socials? És això producte o procés? Podem beneficiar-nos tots d’aquests canvis de paradigmes?\nIrene Lapuente | 10.05.11 | Etiquetat: aprenentatge, autoria, conflicte, obert, Participació, processos, productes | Desat a: A+C+C Cocreació, Reflexions | Envia un comentari


Mereixem aquests polítics? | Kampus\nMereixem aquests polítics?\nRecentment hem assistit a espectacles deplorables de polítics que ocupen càrrecs d'alta responsabilitat, que en qualsevol país d'Europa haguessin comportat dimissions i altres conseqüències immediates, i no pas una simple notícia als informatius. Polítics que exhibeixen un pèssim nivel d'anglès, representants que fan discursos barrejant les llengües i amb un nivell vergonyós, polítics que es planten davant del jutge, periodistes i qui calgui i encara treuen pit... Tot plegat, i a un, dos, tres anys vista que pugueu exercir el vostre dret a vot, fa que us proposem un debat amb l'objectiu que en aquest futur immediat, votem el partit que sigui, exigim el màxim a les persones que condicionaran el nostre futur immediat. L'exercici del vot és molt seriós i important, i cal que l'exercim amb el màxim de responsabilitat possible.\nFa dies vam debatre sobre la justícia, i discutíem si és igual per a tothom. Al llarg d'aquesta propera quinzena, us convidem a debatre sobre els nostres representants polítítics. No pas si estan a l'alçada del poble que respresenten, que en molts casos (no pas en tots) podem comprovar diàriament que no. Us proposem debate al voltant de la següent qüestió:\nQUINES QUALITATS PROFESSIONALS I HUMANES HEM D'EXIGIR A LES PERSONES QUE VULGUIN DEDICAR-SE A LA POLÍTICA, I PER TANT SER RESPONSABLES DE PRENDRE LES GRANS DECISIONS QUE ENS AFECTEN?\nLa distància que hi ha entre la vida diària de la classe política i la classe treballadora s'està fent més evident a mesura que passen els dies. La rapidesa amb què les notícies circulen per les xarxes socials fa que sigui més difícil amagar segons quines mancances. Amb la cançó d'avui us volem fer reflexionar sobre una qüestió: creieu que els nostres polítics haurien de viure com la gent del carrer abans de dedicar-se a la política? I entenem per "vida de la gent del carrer" el fet d'haver de buscar una feina, pagar uns impostos, hipoteca, aigua, llum... tenir la incertesa d'arribar a final de mes..\nCertament, tenim vides força diferents.\n(Fragment traduit de la noticia de El País, escrita per Tirso Luis Irure Rocher)\nLa llengua de Shakespeare supera la de Cervantes en alguns dels seus continguts semántics. per això el títol del Debat. El contingut pot enriquir un debat que té el seu origen, en part, a les limitacions dels propis registres lingüístics. El significat de les tres paraules de la capçalera (polty, politics, policy) és diferent i ple de matisos pels ciutadans de parla anglesa. Per nosaltres una sola paraula (política) significa una pluralitat de situacions i de continguts.\nPolity defineix les activitats humanes que relacionem amb el govern, amb les diferents formes de govern i amb el concepte d'Estat. En particular, la paraula té una extensió natural en els camps del saber que cultiven la ciència política, la teoria política i el dret públic. Politics s'adaptaria a la forma més comuna de política en el sentit de dedicar-se a la política. L'accepció de policy seria més concreta, tindria un significat més pròxim al pla d'acció, programa polític i principis de la gestió d'alguna cosa en concret. Gestionaria polítiques públiques a través de programes específics, en benefici del conjunt de la població o de sectors socials concrets. Aquesta darrera accepció permet utilitzar adjectius que qualifiquen el substantiu principal. Són els casos de la implatanció d'una política econòmica o d'una política pública per a la justícia.\nEl Diccionario de la Lengua Española tan sols recull política i la defineix com: "Arte, doctrina u opinión referente al gobierno de los Estados". Recull també les accepcions de "arte para gobernar los pueblos y conservar el orden y las buenas costumbres", vindria a ser la manera de conduir un asumpte, amb habilitat i astúcia, per aconseguir una finalitat desitjada.\nFormeu petits grups i desenvolupeu les propostes que hi ha a continuació a fi d'exposar-les en un debat final amb tot el grup-classe:\n- Feu una taula amb dues columnes, a la primera poseu per escrit les característiques que hauria de tenir un bon polític i a l'altra, les característiques que mai hauria de tenir un polític.\n- D'aquí poc arribareu a la majoria d'edat. Tot i així, si aquest any poguéssiu votar, a quin partit votaríeu? Exposeu les raons del vostre vot.\n- Si fossiu polítics i poguéssiu governar, quina seria la primera mesura que prendríeu?\n- Penseu que ens mereixem els polítics que ens governen? Perquè s'associa sovint la corrupció amb la política?\nExtracte d’un tros d’una conversa amb un alumne de 4t d’ESO\nProfessor.- Així que tot plegat és un nyap?\nAlumne.- El sistema sencer està podrit. No hi ha res a fer!\nProfessor.- Aleshores, deixem de banda la democràcia i optem per l’anarquia? No cal que hi hagi cap control, res ha d’estar regulat.\nAlumne.- No, això tampoc.\nProfessor.- Estaries d’acord que la democràcia és el menys dolent dels sistemes per organitzar-se com a societat?\nAlumne.- Sí, però no funciona.\nProfessor.- Quan quelcom no funciona, cal canviar-ho. De totes maneres, la democràcia com a sistema participatiu és el què t’agradaria? O bé proposes una meritocràcia, un consell d’escollits que tinguessin poder per fer i desfer?\nAlumne.- No, no, una democràcia.\nProfessor.- On cada vot és igual i té el mateix valor?\nProfessor.- Però si el sistema no funciona és perquè els polítics que tenim són corruptes o bé incompetents, o bé les dues coses alhora, oi? Així doncs, si els polítics, i fins i tot els partits, no serveixen, cal canviar-ho. Estàs disposat a canviar-ho?\nAlumne.- Jo no.\nProfessor.- Però si no està bé i tu formes part de la societat i, a més a més, dius que tot plegat és tan nefast, per què no t’hi impliques? Per què no ho canvies?\nAlumne.- Jo no ho vull pas fer. Altra feina tinc.\nProfessor.- Així doncs, algú més ha de dedicar el seu temps o la seva vida a servir-te a tu i al sistema?\nAlumne.- Sí, però ho han de fer bé, perquè els que hi ha ara no valen per res.\nProfessor.- Però quan aniràs a votar podràs escollir el partit que vulguis, pots votar en blanc i fer palès que no hi ha cap opció que et complagui –però que dones per bo el sistema democràtic— i fins i tot pots votar nul i mostrar el teu malestar.\nAlumne.- Però jo no aniré pas a votar.\nProfessor.- Per què?\nAlumne.- Els meus pares no hi van mai, i jo tinc altres coses a fer que preocupar-me per això.\nEl codi de l'activitat Socrative d'aquesta quinzena és SOC-15269842. Aquesta quinzena, el qüestionari sobre el tema de la Notícia de la quinzena està pensat perquè l’alumne contesti les preguntes sense una necessitat explícita d’haver visualitzat els vídeos. Són 25 preguntes, de resposta múltiple i resposta oberta, que han de permetre valorar el grau de coneixement i l’opinió dels alumnes de la nostra aula.


Metamitrona, una nova eina per optimitzar l'aclareig químic en arbres fruiters.\nDesenvolupament de nous productes procedents de peix d'aqüicultura\nEstratègies alimentàries i de maneig per reduir els efectes de l'estrès tèrmic en caràcters productius, de qualitat de carn i de benestar en el porcí criat a Espanya.\nEstratègies de control de malalties de fruiters causades per fitoplasmes del grup ribosòmic 16SrX. Evolució epidemiològica d'aquestes malalties i estudi de les noves epidèmies de Ca.P.pyri en presseguer.\nEstudis de camp del Impacte dels neonicotinoides i Altres Productes fitosanitaris utilitzats en fructicultura Sobre les Poblacions d'abelles\nServeis ecosistèmics de pol·linització i control de plagues en cultius llenyosos: efectes del paisatge i del maneig


Com no perdre la ment i compartir tot l'espai amb els nostres propers durant molts dies tancats entre quatre parets? • ALL ANDORRA\n20.03.2020 Gestió esportiva amb Irina Rybalchenko / casa, nens, quarantena nens\nAixí doncs, molts de nosaltres estarem durant molts dies tancats entre quatre parets amb tota la nostra família. Així, de cop i volta, per a molts, ha aparegut una prova difícil de superar. Com no perdre la ment i compartir tot l’espai amb els nostres propers i estimats? Com mantenir la raó i aprendre a compartir el nostre espai durant tota l’estona amb els nostres familiars més propers?\nRegla número 1. Acabeu immediament amb tots els pensaments fatalistes com, per exemple, “Això és molt terrible”. Aquests pensaments constitueixen una pèrdua de recursos personals inestimables, cal pensar que la situació aviat passarà. No provoqueu que la gent senti llàstima de vosaltres. La vostra tasca és suportar amb positivisme aquesta situació. No és tan tràgic haver de quedar-se durant un període de temps a casa fora del nostre ritme habitual. Només es tracta d’un esdeveniment imprevist. A més, això acabarà en un període de temps concret!\nRegla número 2. Ocupeu una mica del vostre temps amb la neteja de la llar. En primer lloc, és higiènic. En segon lloc, el treball amb un objectiu comú pot immediatament unir a tota la família. Per acabar, dins d’un apartament net es respira molt millor.\nÉs molt important tenir un espai personal i respectar l’espai dels altres. Mireu al vostre voltant a veure si podeu trobar algun lloc perquè cada membre de la família pugui romandre algun temps tot sol amb si mateix. És recomanable que aquest lloc no sigui el llit on dormiu, ja que és molt important que cada un vagi canviant “d’escenari” al llarg del dia.\nRegla número 3. Doneu llibertat psicològica als adolescents. Una forma d’optimitzar l’espai existent en un apartament és dividir-ho. Fes tot el possible per permetre als adolescents anar al llit tard si ho necessiten.\nFins i tot, si la seva família no tenia abans aquesta regla, proveu, un cop al dia, a reunir-vos tots junts a la mateixa taula per sopar o tan sols per jugar amb jocs de taula. El més important és no estar tot el temps veient la tele, ja que això no us permetrà comunicar-vos entre vosaltres plenament. Ara que esteu tots junts, procureu organitzar la vostra jornada deixant un temps per estar sols i un altre per estar junts, quan de veritat ho desitgeu.\nAcabeu les coses pendents. Segurament hagueu acumulat tota una llista de tasques domèstiques, que no s’han realitzat des de ja fa temps. Bé, doncs ara ha arribat el moment més adequat per realitzar-les. Feu una llista amb totes i intenteu distribuir-les al llarg d’aquests dies. Segur que també teniu un munt de llibres que heu deixat per llegir quan tinguéssiu més temps lliure, ara ha arribat l’hora de fer-ho. Potser, vol mostrar als seus fills la seva pel·lícula favorita. O, per contra, podeu veure junts les seves pel·lícules preferides. Ara teniu molt de temps per fer totes aquestes coses.\nLes coses poden ser senzilles amb els nens! Tenen com a activitat principal en la vida estudiar. Per tant, la major part del temps ho dedicaran a estudiar. Cal que establiu als nens un horari d’estudi perquè no perdin el ritme de les classes.\nCinc regles d’or per poder viure en quarantena amb els nens\n1. La quarantena no és un motiu per a l’aïllament social. Podeu comunicar-vos per Skype i per les xarxes socials!\n2. Equipeu un lloc especial per als nens, ja que aquests quan estan tancats són capaços de tornar bojos als seus pares. Això succeeix, majoritàriament, perquè els és molt difícil suportar la manca forçada d’activitat física. Intenteu buscar-los un lloc on puguin saltar i jugar i, una bona idea és fer exercicis matinals tots junts.\n3. A diferència dels nens, els adults no necessiteu tanta activitat física, però no és aconsellable que estigueu asseguts constantment, ja que la manca d’activitat física us conduirà a un deteriorament de la son i de la digestió. Per tant, heu de fer exercici al menys mitja hora a el dia, busqueu realitzar activitats físiques (a Internet podeu trobar molts cursos i vídeos de ioga, pilates, zumba, judo, etc.). No oblideu ventilar bé la habitació abans de fer exercici.\n4. Feu un pressupost familiar. Descarregueu-vos els programes necessaris i intenteu calcular les despeses dels últims sis mesos i optimitzar-les per als mesos futurs.\n5. Tingueu cura del vostre benestar: dormiu prou, feu el que us vingui de gust, regaleu-vos coses petites i agradables. En cas que dubteu entre prohibir alguna cosa a l’infant o permetre-s’ho, és millor que l’hi permeteu. No us deixeu portar per disputes de poca importància. Escolteu música suau i relaxant, vegeu pel·lícules bones i optimistes.\nFinalment, només em queda afegir que aquesta quarantena constitueix una ocasió excel·lent perquè intercanviem idees, creativitat i col·laboració entre tots nosaltres!


per Marta Romera / ACN 14/07/2021 14:50h\nMentrestant, la variació mensual a Lleida va ser de sis dècimes. Els sectors que marquen l'encariment dels preus a la demarcació són, principalment, el dels subministraments de la llar –que van augmentar un 13,2% tant al mes de juny com al de maig-, i del transport -un 9,1% al juny i un 9,7% al maig-.\nUn altre grup que destaca pel seu increment percentual és el de la sanitat, amb un 3,5%. La variació de l'IPC a Lleida està per damunt de la mitjana de Catalunya, que al juny també s'ha mantingut en el 2,6% en termes interanuals.\nL'IPC del juny es manté en el 3,3% a Lleida | Pixabay\nEls sectors amb caigudes\nPel que fa a la resta de sectors, també destaca l'increment en altres béns i serveis (+1,9%); alimentació i begudes no alcohòliques (+1,4%); vestit i calçat (+1%) i mobles i articles per a la llar (+0,3%). En canvi, han registrat caigudes els sectors de les comunicacions (-4,5%), ensenyament (-3,6%), oci i cultura (-1,2%), restaurants i hotels (-0,8%) i les begudes alcohòliques i tabac (-0,8%).


marçal kottler queralt: 2008\nPublicat per montserratqp a 10:32 11 comentaris:\nAvui hem rebut per primer cop en la nostra vida el Santa: per al Marçal perquè és el seu primer Nadal i jo perquè sempre només havia rebut els Reis de l´Orient. I ha estat un plaer. Quan ha agafat el Marçal i l´ha arrebossat entre la seva llarga barba, ell no ha plorat i ha continuat a la seva, mirant l´entorn que també li era nou. Llavors el Santa, amb una veu d´home vell, ens ha començat a parlar i jo li he dit que estàvem nerviosos perquè jo era el primer cop en ma vida que hi parlava i com que l´accent em delata m´ha preguntat d´on era i tot seguit m´ha dit "Buenos días ¿verdad?" i és clar he hagut de fer un breeeu resum d´allò que "T´entenc però nosaltres diem Bon dia" i m´ha entès i llavors m´ho ha dit en gaèlic, també. Feliços i contents hem cantat el "gingambels, gingambels...."\nPublicat per montserratqp a 14:11 6 comentaris:\nEm deien , i jo també m´ho creia, que després de tenir un fill se´m passaria la por de les agulles. Tantes analítiques, el mateix part i les proves extres que em van fer on en alguna, i ho vaig suportar, feren servir una agulla de 20cm per poder punxar el cordó. Res, de res...bleda com sempre. Avui no em punxaven a mi, sinó al Marçal, però el teatre l´he de fer igualment, com si res passés: punxada bé, punxada va (i jo amb els ulls tancats) i dient-li que allò no és res. Buf! Ell, ben valent: quatre plors (i un somriure a la doctora), una bona cagadeta, biberó avall i ara una plaent dormida. Continua plovent a bots i barrals i jo més poruga que mai.\nPublicat per montserratqp a 11:33 5 comentaris:\nJa falta menys per Santa Llúcia, menys per arribar el dia més curt, menys per aterrar a Catalunya...Ja falta menys per tot. D´avui en vuit arribarem a Anglaterra, a casa dels avis britànics. Seran dies de tranquil.litat, de bon menjar, de disfrutar de la llar de foc... La Joan i el David van contant els dies que falten per estar amb el Marçal; malgrat ens separi un mar i molts quilòmetres és el net que tenen més aprop (els altres viuen a Perth i Nova York). Els avis es desviuran per fer-nos contents i això que estaran cansats ja que aquesta és l´època de l´any que tenen més feina: ella mestra i ell enginyer però des de fa molts anys fan pessebres. En fan tot l´any però a partir de l´octubre és quan comencen les comandes i aquest any va ser el mes en què ens van anunciar i bombardejar amb el que ja sospitàvem: temps de crisi. Veurem molts pessebres, massa, en el taller.\nPublicat per montserratqp a 13:41 4 comentaris:\nTinc els cabells llargs (foscos amb uns quants cabells blancs) i sempre els duc recollits en una mena de cua-monyo. Només me´ls pentino amb la pinta quan me´ls rento i la resta dels dies me´ls esclareixo amb les mans; se m´embullen molt i deu ser per això que no me´ls deixo solts i quan algú m´enxampa amb la cabellera deixada anar, probablement no em reconeix. Quedo antiga però ho accepto abans d´ anar incòmoda amb els cabells fent-me nosa per tot arreu. Cada matí el moment de l´esclarida és un espectacle: em trec la goma, els cabells cap a la cara, els dits comencen a fer la seva feina (alguna ganyota si l´embull és complicat)...i el Marçal bocabadat amb l´escena com si fos el primer cop que la veiés. Primer es sorprèn i resta seriot i després, quan brando el cap, comença a somriure i sembla que la funció arribi al seu punt àlgid. Finalment quan em faig la cua fa cara de voler dir: "ja és la mare de sempre". I l´endemà repetim funció matinal.\nPublicat per montserratqp a 13:39 3 comentaris:\nPublicat per montserratqp a 21:18 8 comentaris:\nCada poblet ho organitza un dia a la setmana. Nens i nenes de 0 a 6 anys, i els seus pares, mares, avis o cangurs es troben en un local. Els grans prenen cafè o te i xerren i els petits juguen, corren, gategen o, simplement, s´hi estan. Aquest dilluns el Marçal i jo ens hi hem estrenat i hi tornarem. Totes eren mares: en general més joves, més grasses, menys parladores i molt amables. Pel que fa als nens de l´edat del meu, corroboro el que ja fa temps que penso: els nens i nenes irlandesos són més tranquils i menys ploraners (que els que jo conec que són bàsicament catalans). Quan encara no era mare ja em feia creus com una mare anava, per exemple, a la piscina amb 3 fills de menys de 4 anys i no hi havia escàndol i el mateix al supermercat . Llavors no sabia si era una qüestió genètica o cultural. Ara penso que hi fan més el gens celtes que no pas els vents atlàntics. Sinó a casa "otro gallo cantaría..."\nPublicat per montserratqp a 9:26 4 comentaris:\nPublicat per montserratqp a 7:56 6 comentaris:\nAquí vivim en cases, separades unes de les altres; em sembla que quan vaig estudiar Socials a 5è d´EGB n´hi deien població dispersa. Així doncs, que vivim dispersos per aquests camps i els 3 veïns que tenim més propers són, per dir-ho amb paraules amables, una mica especials i per ser més clars: no hi són tots o els falta un bull o "aparteu les criatures". La que sempre té corregudes les cortines (que aquí les utilitzem com si fossin les persianes) i que presenta certs símptomes de violència, deixem-la estar i del senyor que passeja el gos i mai saluda, oblidem-nos-en. Però la tercera, que és una dona gran, té més encant: sempre, sempre riu i et diu hola i adéu amb un ímpetu que sorprèn; encara sorprèn més el cotxe on va ja que és ple, replè de tota mena de brossa, com si cada dia la treiés a fer un volt. I és clar, amb aquest panorama em fa por que algú pensi que jo ja m´he començat a trastocar perquè veig la cara d´algun conductor quan ens creuem (a la majoria de camins només hi passa un cotxe i ens hem d´aturar): em veu parlar i cantar i riure tota sola al volant. Però és que ell no sap que entaforat al darrera i sense poder-me veure hi ha el Marçal que necessita contacte auditiu. Encara hi sóc tota. (Irene: ho sento que tu ahir ja vas escoltar la història)\nPublicat per montserratqp a 15:47 4 comentaris:\nPublicat per montserratqp a 12:09 5 comentaris:\nPublicat per montserratqp a 8:16 6 comentaris:\nNomés dir-vos que fa uns dies que tenim sol i això em fa veure les coses d´una altra manera. Avui fins i tot he fet trucades d´aquelles que fan mandra. Ahir , a més de no ploure, no feia vent. I és que el vent és més empipador que la pluja; el vent que ve de l´Atlàntic és fred i de vegades no et deixa obrir els ulls. Al cap tard, i després d´escoltar gregorià (combino Montserrat i Silos), no em vaig resistir d´agafar el Marçal en el cotxet i arribar-me a veure el mar i les illes que hi ha davant la badia de Rosbreen. El sol estava baix i els ocells refilaven més que mai. Vam arribar a casa quasi fosc....Aaaai, me´n vaig a vestir-lo que avui tampoc puc desaprofitar aquest cel blau.\nPublicat per montserratqp a 10:09 7 comentaris:\nNo, no, no penseu pas que el Marçal ja camina, que només té 4 mesos , 1 setmana i 4 dies però a banda que creix, que cada dia pesa més, que plora una mica menys també fa els seus pogressos. Ja fa setmanes que va començar a divertir-se tot xupant-se els dits de la mà esquerra i el fet era aquest: que només ho feia amb els de la mà esquerra. El Marçal té el braç i la mà drets diferents: no té radi , el cúbit el té més curt, la mà corba i sense dit gros. Ho vam saber ben abans que neixés i els professionals ens van informar excel.lentment però els petits detalls ja veig que els anirem descobrint dia a dia. Ha trigat unes setmanes més a adonar-se que amb la mà dreta també hi pot jugar i "menjar-se-la" (realment sembla que li fem passar gana) però ara ja té ració doble i va combinant. És emocionant veure´l avançar.\nPublicat per montserratqp a 8:07 4 comentaris:\nPublicat per montserratqp a 11:14 4 comentaris:\nNo sóc massa amiga de descobrir noves propostes provinents d´internet però això del Facebook, al qual hi vaig entrar empesa per la Nú (gràcies!) m´ha agradat. A banda de passar temps xafardejant m ha permès alguns retrobaments: uns, amb ex-col.legues d´IO que ens havíem deixat d´escriure no pas per desinterès sinó perquè la vida mateixa ho porta; un altre: la meva millor amiga d´EGB (sóc una mica "antiga") de la qual no en sabia res de feia uns 30 anys (glups!); uns altres: els que foren uns dels meus primers alumnes quan jo tot just havia acabat la carrera. No sé si els va quedar massa cosa del que llavors intentava ensenyar-los però m´emociona que em recordin després de tants anys i me´n faig creus que jo els vegi tal i com eren cap a finals dels 80 i que els posi noms i cognoms. Va ser un grup especial.\nPublicat per montserratqp a 11:12 Cap comentari:\nTant gris que segur que no canviarà. Escolto Raixa de la Bonet. Continua plovent intensament. Penso en el Pedra, el Montseny i Montserrat. Sonen les variacions de Goldberg. La boira es manté i no s´espanta. Encara falten dos mesos per Nadal. El vent em diu que avui no podrem sortir. Poso el Raimon, cançons de mai. Em ve al cap Rupit, Beget, Porrera, Àreu i Talamanca. Definitivament no veurem el sol. M´arrisco escoltar les corrandes d´exili que canta el Llach. El Marçal continua movent braços i cames...i riu.\nPublicat per montserratqp a 9:37 2 comentaris:\nRecordo que a la feina fèiem broma perquè en un dels departaments la majoria de la gent, que eren homes, eren lleons; semblava que en el perfil requerit per optar a alguns dels llocs de treball, a més de capacitat d´organització, experiència en cooperació i motivació social, s´hi hagués d´incloure pertànyer a aquest signe. Mai vaig pensar que tants lleons junts fos simple coincidència. El Marçal, que si no hagués estat prematur hauria estat cranc (com els seus cosins materns), és bessons com el seu avi, la seva granny i el seu grandpa. I viu rodejat de verges: el seu dad, la seva mare i els dos padrins (la iaia que va morir també ho era). Si fos pura casualitat també seria digne de parlar-ne.\nPublicat per montserratqp a 9:51 1 comentari:\nFins que no vaig arribar a Irlanda, banyar-me era una acció ben inusual : o perquè a la casa on vivia no hi havia banyera gran o perquè no tenia temps o perquè calia estalviar aigua. Aquí tinc la banyera a la mida, tinc tot el temps del món i d´aigua ens en sobra. Les millors banyades són: cap al vespre quan es comença a fer fosc (i només tinc la llum de fora, no encenc el llum); amb l´aigua molt calenta, tan calenta que saps que no t´és bo; quan a fora plou fort i sento el vent que ho regira tot; i ara hi he d´afegir quan el Marçal està amb el Nick i no plora. De tant en tant aquest escenari em permet gaudir del petit plaer de banyar-me. Només demanaria una cosa més: que fos capaç ,durant els 15 o 20 minuts , de no pensar en res, en res.\nPublicat per montserratqp a 12:31 6 comentaris:\nDes que vaig arribar a Irlanda m´he guanyat les garrofetes fent classes d´espanyol però ara estic d´excedència perquè el Marçal em reclama. Avui però ha estat una excepció. Una ex alumna, de les avantatjades, em va demanar si podia fer una classe al seu fill Joe i al Jack. Els dos nois, que han acabat la secundària, se´n van a Hondures a col.laborar en una ONG i només parlen anglès. Ai Déu! La meva antiga alumna els ha fet de professora durant algunes setmanes i jo avui he fet el que he pogut i em sembla que se senten una mica més segurs. M´adono que les ganes de voler fer una cosa fan miracles i els dos nois poden comunicar-se prou bé. Mentrestant el Marçal estava estirat a terra (ep, en un matalàs) disfrutant d´un sostre diferent de l´acostumat. Avui, i perquè també en els darrers dies he retrobat companys d´IO a través del facebook, he recordat les comunitats dels Andes peruans.\nPublicat per montserratqp a 14:58 Cap comentari:\nSí, sí...és el bloc de la Queraleta, no us heu equivocat. He hagut de canviar el format de la plantilla del bloc perquè hi he afegit un canvi que em sembla que us agradarà molt i que en l´antic format no es podia llegir bé. Què us sembla el Marçal dalt d´un tractor dient-vos, en un pur accent anglès , els dies exactes que té?....Em va encantar quan ho vaig veure en un bloc d´uns pares (català i flamenca) d´una nena que té 6 dies més que el Marçal i que viuen al Montseny. I amb el meu enginy informàtic, sobretot paciència i una consulta al pare de l´Ona....aquí teniu aquesta petita "virgueria".\nPublicat per montserratqp a 13:35 3 comentaris:\nAl Marçal li han regalat força coses, la més regalada ha estat el pijama. Podríem classificar els regals en 4 grups: els estàndards (pijames, mantetes, robeta...); els personalitzats (la tovallola brodada per la Teresa, el conjunt groc de la Isabel, el jerseiet amb una màniga més curta de la tieta de la Nú...); els més que pràctics (què faria sense l´escalfa-biberons de la Roser!, no podria viure sense el "rulo" dels padrins...); i finalment uns que podríem titular "de segona mà" o "amb història". La mestressa de la casa on vivim ens va regalar una tela decorada per guardar-hi cosetes que la seva mare li va fer quan ella va néixer, al sud d´Alemanya, fa més de quaranta anys. I d´indrets més coneguts, de l´Urgell, el Marçal portarà un anorac dels anys vuitanta que una amiga meva ja va lluir el primer any de la seva vida per aquelles fredes terres. Il.lusió i emoció.\nPublicat per montserratqp a 9:08 3 comentaris:\nDescobriments i coses que ja sabia\nQuan tens un fill descobreixes i aprens moltes coses de tu : com poder sobreviure dormint poc, que pots i has de començar el dia sense organitzar-te ja que ell no té agenda tancada, que no és necessari fer els àpats quan tothom els fa i t´alimentes a mida que ell t´ho permet, etc... i també pots ratificar certs aspectes que ja sabies, com per exemple l´inútil que ets en alguns àmbits. Com crear un compte flickr per al teu fill sense trigar més de 2 hores i sense demanar ajuda ??? com posar en marxa l´ interfon-bebé que els padrins et van regalar sense equivocar-te més de 3 vegades??? com posar el maxi-cosi del bitxo al cotxe sense que a la primera sotragada surti disparat??? Doncs sí, cadascú val per al què val.\nPublicat per montserratqp a 10:05 1 comentari:\nLa nostra primera passejada\nAvui, perquè la treva ens ho ha permès hem pogut fer la nostra primera passejada. I si hi ha treva és perquè hi ha guerra, segons diuen les previsions. La passejada ha anat la mar de bé: el Marçal ben adormit, disfrutant dels sotracs dels camins i jo mirant i olorant el paisatge que feia més de dos mesos que no disfrutava. I en aquests dos mesos hi ha hagut temps, a banda que el Marçal arribés al món, que el color de les flors (especialment el lila i el carabassa) contrastés amb el verd que hi és per tot.\nPublicat per montserratqp a 13:05 3 comentaris:


Tossa fomenta la biodiversitat marina amb la implantació de biòtops | Blanesaldia\nPublicat el 03 de juny, 2020 - 10:57 CEST\nL’Ajuntament de Tossa de Mar ha iniciat durant el mes de maig una prova pilot mitjançant la qual vol afavorir la integració dels treballs de delimitació de la zona de bany amb la millora de la biodiversitat marina.\nEs tracta de la instal·lació de diversos biòtops de formes irregulars i semiesfèriques, d’entre 500 i 1.500kg, que permeten la fixació al fons marí de les boies que delimiten la zona reservada al bany. Aquests elements, substitueixen els clàssics de formigó i estan dotats de diverses cavitats en la seva estructura, que poden servir com a potencials zones de refugi de fauna marina. Les seves característiques permeten una ràpida integració en l’entorn submarí i la seva colonització per part d’espècies marines.\nEls nous elements s’han ubicat a Cala Giverola i a la Mar Menuda. Aquests espais presenten herbassars de posidònia consolidats, que actuen com a factors de dinamització i enriquiment de l’ecosistema litoral i, conseqüentment, com a important atractiu per a l’activitat de submarinisme a Tossa.\nTossa de Mar es dota d'un pla amb 79 mesures per fer més sostenible la població\nEls CAP de Palafolls i Tossa de Mar reduiran temporalment el seu horari d’atenció\n← En mayo se subastó en la lonja de Blanes pescado y marisco por valor de 826.700 euros En mayo el paro experimentó un ligero aumento en la comarca de la Selva →


Pàgina:Viatjes de Ali Bey el Abbassi (1888).djvu/352 - Viquitexts\nPàgina:Viatjes de Ali Bey el Abbassi (1888).djvu/352\n¡pare! ¡pare! Vaig respectar per un moment aquest rebato d' amor filial; mes á la vista d' un grupo d' homes disposats á tirarse á la llanxa, crido á aquell bon fill, que deixi anar la corda. Sort á mas ordres va continuar cridant al seu pare; llavors un fort cop de puny que li vaig dar á la má, l' obligá á deixarla, y en lo mateix instant fou llensada la llanxa á més de doscentas toesas del dao. Aquesta escena passá en menys d' un minut... Moments curts, pero horrorosos... En compte de la dolsa claror de la lluna que devia iluminar nostra vía, un vel de negríssims núvols nos tenia en tan profonda foscor que no veyam res. Estavam casi despullats; los cops de mar omplian d' aygua la llanxa, mentres queyan á estonas forts rams d' aygua. Nasqué una disputa, perque uns volian anar á la dreta, altres á la esquerra, com si fos possible distingir nostra via entre mitj de las més espessas tenebras. Fentse cada vegada més séria la disputa, la vaig fer parar apoderantme del timó, y dihentlos ab imperi: Jo 'n sé més que vosaltres, y m' encarrego de dirigir la llanxa: desgraciat del que s' atreveixi á disputármel.\nJo havia observat molt be la posició de la terra al caure la tarde; mes no sabia cap á quin costat dirigirme. No podent orientarme en mitj de la fosquedat que 'ns rodejava, procurava tot lo possible conservar ma posició relativament al barco, que encare 's veya. Pera complement de desgracia, estava atacat de violents vómits de bilis. No obstant no vaig abandonar lo timó.\nVaig dar ordre de remar; mos companys no 'n sabian; vaig senyalar son lloch á cadascú, y després de distribuhirlos los rems, los hi vaig explicar la maniobra, y 'm vaig posar á cantar com los mariners del mar Roig, pera darlos lo compás y ferlos moure ab uniformitat. ¡Quín espectácle! Jo estava casi despullat, descobert als cops de mar, pluja y pedra; lligat al timó sense saber ahont anar, sufrint horribles vómits, y obligat á cantar pera regular la uniformitat de la maniobra. Alguna vegada la llanxa, nostre derrer y únich recurs, tocava en una roca, y la sanch se 'ns glassava. Per fi, després de passar una hora en tan horrorosa agonía, comensaren á aclararse 'ls núvols; un raig de lluna serví pera orientarme, y dugué l' alegría fins al fons de mon cor. Nos hem salvat,\nObtingut de «https://ca.wikisource.org/w/index.php?title=Pàgina:Viatjes_de_Ali_Bey_el_Abbassi_(1888).djvu/352&oldid=114222»


L'Informatiu - L'AFAVO programa activitats per commemorar el Dia Mundial de l'Alzheimer\nL'AFAVO programa activitats per commemorar el Dia Mundial de l'Alzheimer\nAmb motiu del Dia Mundial de l’Alzheimer, la secció local de l’Associació de Familiars Malalts d’Alzheimer del Vallès Occidental (AFAVO) amb el suport de la Regidoria de Salut ha instal·lat aquest matí, de les 10 a les 13 hores, una paradeta informativa al mercat setmanal.\nLa regidora de Salut Pública de l’Ajuntament de Santa Perpètua, Sandra Gómez, explica que l’objectiu d’aquest punt informatiu és «conscienciar a la ciutadania que tenim aquesta entitat» i donar-la a conèixer, ja que dona suport als malalts d’alzheimer i a les seves famílies.\nL’AFAVO posa en marxa a partir de la setmana vinent una programació d’activitats per commemorar el Dia Mundial de l’Alzheimer, que és el 21 de setembre. Una de les persones que és membre de l’associació, la Daniela Latiegui, detalla que s’ha organitzat un ball de gitanes, una obra de teatre, una xerrada titulada DMA: ètica i apoderament: una nova mirada cap a la malaltia d’Alzheimer i una gimcana.\nL’entitat ha muntat aquest punt informatiu amb l’objectiu de donar-se a conèixer i que la ciutadania també conegui els serveis que ofereix, com l’espai Respir i la formació i el suport a persones cuidadores no professionals.\nA la paradeta ha assistit l’alcaldessa de Santa Perpètua, Isabel Garcia; la regidora de Salut Pública de l’Ajuntament, Sandra Gómez; la regidora de Serveis Socials, Ana Bajo i membres de l’AFAVO.\nFoto: La paradeta d'AFAVO al mercat setmanal dels dijous / L'Informatiu


El Rayo de Paula Fernández empata davant del Barça - Regió7\nEl Rayo de Paula Fernández empata davant del Barça\nLa jugadora santfruitosenca va provocar el penal en l'acció del gol local\nLa santfruitosenca Paula Fernández davant de la francesa Hamraoui twitter @RayoVallecano\nEl Rayo Vallecano va sumar el primer punt de la temporada després d'empatar enfront del totpoderós FC Barcelona (1-1). La jugadora de Sant Fruitós de Bages Paula Fernández va disputar 68 minuts i va provocar el penal que, a l'inici de la segona meitat, va permetre el primer gol local.\nLes jugadores del FC Barcelona arribaven a la cita després de completar una pretemporada impecable i havent començat les competicions oficials amb dos bons partits, mentre que el Rayo havia viscut una situació estranya, amb la destitució de l'entrenadora quan faltaven tres setmanes per iniciar la lliga i amb una afició enfrontada a la directiva, situació que va provocar que només 925 espectadors assistissin a l'estadi per veure un enfrontament de la Lliga Iberdrola, la màxima competició estatal femenina.\nEl Barça va dominar la primera meitat i Leila va enviar un xut al pal al minut 5 de partit. El conjunt dirigit per Lluís Cortés va tenir la pilota, però sense crear gaire ocasions durant els primers 45 minuts, i ambdós equips van enfilar cap al túnel de vestidors amb el marcador inicial.\nA la represa, l'entrenador blaugrana va buscar solucions des de la banqueta i va donar entrada a Asisat Oshoala i Andrea Falcón en els llocs d'Aitana i Leila, fet que va produir una variació en el sistema de joc blaugrana. Però de poc va servir i, de fet, al minut 56, un penal comès per Alexia sobre la sanfruitosenca Paula Fernández va transformar-lo Auñón en l'1 a 0. Les blaugrana van seguir buscant solucions des de la banqueta i Patri va entrar per Hamraoui i Torrejón en el lloc de Candela. Amb l'ànsia d'haver de marcar, el Barça va anar cap a dalt i va ser llavors quan, al minut 81, va trobar el premi en forma d'un penal a favor, que va transformar Jenni Hermoso. Però el gol de l'empat no va propiciar una remuntada i l'1 a 1 es va convertir en el resultat definitiu, amb el FC Barcelona deixant-se ja els primers dos punts de la temporada.\nNou empat de Núria Mendoza\nLa Reial Societat, amb la jugadora central de Monistrol de Montser-rat Núria Mendoza, no va poder passar de l'empat a zero gols en el seu enfrontament a casa davant del Llevant. Mendoza va disputar els noranta minuts però el seu conjunt no va estar encertat de cara a porteria i les basques van cedir un nou empat, després d'empatar la setmana passada al camp del València.\nEl Real Betis, amb la manresana Marta Perarnau, que no va ser convocada per l'enfrontament davant del Deportivo de la Coruña, va cedir una derrota per la mínima en un partit molt ofensiu. Les gallegues es van avançar amb un gol matiner al minut 2, però les sevillanes van empatar a mitjan primera meitat. A la represa, les visitants van encarrilar amb dos gols seguits i les locals van maquillar el resultat al final (3-4).