Productes Psittacus - Psittacus\nLa gamma de productes PSITTACUS és el resultat dels programes de recerca zootècnica que des de 1998 duem a terme en el nostre propi centre de cria, en les nostres instal·lacions de recerca i en centres de cria col·laboradors.\nEls nostres aliments es desenvolupen i milloren de forma continuada gràcies a aquesta sistemàtica interacció entre les dues principals àrees de l'empresa: la psitacultura i la nutrició.\nPSITTACUS és una gamma d'aliments complets específica per a aus psitàcides.\nAquests aliments han estat ideats perquè els lloros trobin en ells tots els nutrients, vitamines i minerals necessaris per a poder desenvolupar una vida sana i normal.\nEls nostres productes estan formulats seguint el criteri bàsic i prioritari que un lloro adult ha de poder viure durant molts anys i que els pollets han de créixer molt ràpid per tal de garantir el seu correcte desenvolupament i la seva salut.\nAvantatges de PSITTACUS\nL'excel·lent qualitat nutricional i apetència dels nostres productes són les millors cartes de presentació que podem oferir. Lloros que rebutgen pinsos de moltes altres marques, mengen sense cap transició els pinsos de la gamma PSITTACUS. Els nostres pinsos garanteixen una excel·lent qualitat del plomatge, major resistència a les malalties, milloren la qualitat de la femta i ens asseguren una adequada condició corporal. Nostres papilles permeten als polls expressar al màxim la seva capacitat de creixement i garanteixen la seva salut.\nLa nostra proposta es basa a donar un protagonisme absolut als aliments complets en la dieta de les nostres aus. Els aliments complets es formulen amb l'objectiu de cobrir tots els requeriments nutricionals de cada espècie, en l'edat i estat fisiològic en què es trobi. Això és el que permetrà als ocells mantenir-se sans sense necessitat de tractaments farmacològics "preventius" i expressar tot el seu potencial reproductiu (en el cas d'exemplars adults) i tot el seu potencial de creixement (en el cas dels pollets).\nPastes de cria\nFes clic a la imatge per ampliar, aquí per Descarregar\nLes diverses fórmules de pinso PSITTACUS han estat dissenyades per a l'òptima nutrició dels psitàcids adults. Es tracta d'aliments complets en els quals cada porció d'aliment conté tots els nutrients necessaris per a les aus a les quals van destinats. La gamma inclou pinsos de cria i pinsos de manteniment per a molt diversos tipus de lloro, d'acord amb les seves també diferents necessitats. En res s'assemblen els requeriments nutricionals d'un iaco amb els de per exemple un lori o un periquito. És important seleccionar la dieta més adequada per a cada espècie.\nCRIA ALTA ENERGIA\nCRIA ALTA PROTEÏNA\nLes diverses papilles de la gamma PSITTACUS han estat dissenyades per a la cria manual de pollets de psitàcid i permeten aconseguir els elevats ritmes de creixement que aquests requereixen per al seu òptim benestar. Es classifiquen en tres grans categories: llets de pape (per a nounats), fórmules neonatals (fins que comencen a néixer les plomes) i fórmules de continuació (fins a l'emancipació). A més, per a cada categoria, s'ofereixen fórmules diferents en funció de l'especialització alimentària de l'espècie a criar.\nLLET DE PAP PER A COLOMS GRANÍVORS\nLLET DE PAP PER A COLOMS FRUGÍVORS\nPAPILLA NEONATAL PER A PSITÀCIDS GRANÍVORS\nPAPILLA NEONATAL PER A PSITÀCIDS FRUGÍVORS\nPAPILLA ALTA ENERGIA\nPAPILLA ALTA PROTEÏNA\nPAPILLA ALTA ENERGIA PLUS\nPAPILLA ESPECIAL ECLECTUS\nPAPILLA ESPECIAL CACATUES\nLes pastes de cria PSITTACUS estan ideades per a suplementar la dieta en les parelles reproductores quan han de peixer els polls; especialment en el cas de les espècies de talla petita. La seva aportació facilita i estimula la labor de peixat dels progenitors. Les pastes seques han estat dissenyades per a ser barrejades amb Microspheres hidratades o algun altre aliment que els aporti humitat. Les pastes mòrbides poden ser subministrades directament als ocells.\nLes MICROSPHERES són pinsos extrusionats que han estat dissenyats per a poder hidratar-se sense que la boleta perdi la seva integritat de forma. Estan especialment indicades per a proporcionar la humitat necessària a les pastes de cria seques. En haver estat formulades com a aliment complet, no tenen restriccions de consum i a nivell nutricional es complementen perfectament amb les pastes seques.\nEls productes inclosos en aquesta categoria permeten cobrir les necessitats que els pinsos complets no poden o han d'intentar cobrir. Aquest és per exemple el cas de la sorra de sílice o del grit càlcic. Un pinso extrusionat no pot contenir sorra i solament ha de respondre a les necessitats de calci habituals (no a les més elevades necessitats puntuals del moment de la posta d'ous). Perquè els ocells puguin autoregular-se i cobrir de forma més precisa les seves necessitats reals, és imprescindible que tinguin permanentment a la seva disposició Sílex Grit i Grit càlcic. Altres complements han estat ideats per a complementar les dietes basades en mixtures de llavors (ja de per si mateix deficitàries en oligoelements, minerals i vitamines) i per a facilitar la preparació de germinats.\nSÍLEX GRIT GROS\nSÍLEX GRIT FI\nGRIT CÀLCIC FI\nGRIT CÀLCIC GROS\nSUPLEMENT CÀLCIC SOLUBLE\nLLAVORS PER A PREMI\nLes sondes toves per a la cria manual i els llits de panotxa de blat de moro són eines que faciliten la labor dels cuidadors i permeten millorar el benestar dels ocells. És important seleccionar el model més adequat de sonda en funció de la mida del pollet a alimentar.\nSONDA TOVA LLARGA 50 ml\nSONDA TOVA LLARGA 20 ml\nSONDA TOVA LLARGA 10 ml\nSONDA TOVA LLARGA 5 ml\nAltres gammes de productes


El romanent permetrà a la Vall de Bianya vanaçar en dos projectes urbanístics durant el 2021 - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a El romanent permetrà a la Vall de Bianya vanaçar en dos projectes urbanístics durant el 2021\nL’Ajuntament de la Vall de Bianya ha aprovat un pressupost continuïsta d’1 milió 593 mil euros, un 0,69% més que per al present exercici. El romanent del municipi deslliurat per l’Estat espanyol ha permès al consistori incloure en els pressupostos del 2021 partides per engegar els projectes de reurbanització d’Hostalnou i la millora de l’enllumenat de la Canya.\nSanti Reixach, alcalde de la Vall de Bianya: Aquest any vinent mirarem de fer inversions que tenim pendents com és la urbanització d’Hostalnou o l’enllumenat a la Canya, tot una sèrie de coses que si podem aquest any vinent les tirarem endavant.\nEls pressupostos del 2021 se sumen a les ordenances fiscals per a l’any vinent, aprovades en l’anterior ple. No es modifica cap impost ni taxa, tret de la taxa de recollida d’escombraries, que s’incrementa un 3%. També es modifiquen les bonificacions del 50% que fins ara rebien els majors de 65 anys. L’any vinent aquesta bonificació no s’assignarà segons l’edat, sinó a aquelles persones que no arribin a la renda bàsica.\nSanti Reixach, alcalde de la Vall de Bianya: És una manera de poder-ho repartir més equitativament. Abans, per norma, tothom quan tenia més de 65 anys se li cobrava el 50%. Ara no serà així. Si no s’arriba a la renda, s’ajudarà, i si s’arriba a la renda, [la bonificació] anirà per a famílies que no tenen 65 anys però que potser ho necessiten més.


Opera Neon Review - Testing Grounds - Actualitzat el 2020\n1.2 Alternatives per a Opera Neon\nT’interessa navegar pel web de formes que mai t’hauries imaginat? A continuació, proveu el Neon, Opera de la prova del navegador de conceptes amb algunes idees molt estranyes. Dit això, també hi ha algunes funcions fantàstiques, com podeu llegir a la nostra revisió completa de Opera Neon.\nOpera Neon és una prova de concepte llançada el gener del 2017, creada per explorar noves maneres de navegar per la web. Tot i que mai no es va voler substituir el producte insígnia d’ readpera (consulteu aquí la nostra crítica d’ Operapera), va servir de terreny de prova de funcions, algunes de les quals van ser portades posteriorment al producte principal de l’empresa..\nEn aquesta revisió Opera Neon, trobarem els punts forts i febles d’aquest navegador experimental.\nTot i que el disseny i la disposició general del navegador és certament interessant, també manquen algunes funcions crucials, com ara la sincronització entre dispositius i complements de tercers. A més, hi ha algunes preocupacions importants en matèria de seguretat i privadesa que heu de tenir en compte abans de decidir utilitzar el navegador de conceptes d’Opera.\nOpera Neon només està disponible a l’escriptori i és compatible amb Windows 7 i versions posteriors, així com amb macOS X 10.9 i posteriors. Per a aquesta revisió, hem utilitzat un ordinador portàtil amb Windows 10 per provar el navegador.\nAlternatives per a Opera Neon\nNeon inclou algunes excel·lents característiques menors incloses. Hi ha un reproductor de vídeo incrustat a la barra de tasques a la part esquerra de la pantalla que us permet reproduir vídeos de YouTube o Vimeo mentre mireu altres pestanyes o fins i tot després de canviar a una altra aplicació.\nUna eina de captura de pantalla també s’inclou al mateix menú, però és menys flexible que les eines que utilitza el navegador Opera normal o Firefox (llegeix la nostra ressenya de Firefox), ja que només permet retallar i capturar una selecció del lloc web en lloc de la tot.\nQuan feu una captura de pantalla mitjançant l’eina, es desa automàticament a la carpeta de la galeria, a la qual podeu accedir fàcilment a través del mateix menú de la part esquerra de la pantalla. Veure la imatge a la galeria també us indica quin és l’URL d’origen de la captura de pantalla, que és una manera excel·lent de fer un seguiment del lloc on va capturar la imatge.\nIgual que el navegador d’Opera habitual, Neon es basa en Chromium (llegiu la nostra crítica de Chromium), però a causa de la forma en què es construeix el navegador, no és compatible amb cap extensió Chrome, a diferència d’altres navegadors que comparteixen la mateixa arquitectura, com Brave (llegiu el nostre valent comentari).\nEl que és pitjor, tampoc és compatible amb cap complement addicional d’Operapera, cosa que significa que estàs limitat a la funcionalitat nativa del navegador.\nUn visualitzador bàsic de PDF s’hereta de Chromium, però no té funcions avançades, com ara signatures i suport per a fitxers PDF dinàmics..\nTampoc hi ha cap versió mòbil del navegador i Neon no es pot sincronitzar amb els altres navegadors mòbils de l’Opera, com Touch o Mini. De fet, no hi ha cap sincronització entre els dispositius, de manera que si utilitzeu diversos ordinadors i voleu que la vostra experiència de navegació es transfereixi entre ells, voldreu mirar cap a una altra banda..\nLa part més interessant de l’Opera Neon és el seu innovador disseny d’interfícies. Les pestanyes es mostren al llarg de la vora dreta de la pantalla en un menú desplaçable i es presenten com una bombolla que mostra el aspecte del lloc web, cosa que els facilita la identificació.\nEl navegador també utilitza un algorisme que Opera anomena “gravetat”, que determina quines pestanyes utilitzeu més i les tira cap a la part superior de la llista.\nEn lloc d’utilitzar una pàgina d’inici tradicional, Neon té una pantalla d’inici personalitzable que copia el fons d’escriptori del vostre ordinador, fent-lo sentir més integrat amb el dispositiu.\nAquí trobareu totes les pàgines web que visiteu amb més freqüència, així com les adreces d’interès. Podeu obrir qualsevol d’aquestes pàgines web fent clic a la bombolla corresponent o arrossegant-la cap a la barra de pestanyes.\nUna altra característica excel·lent en Neon és el mode de pantalla dividida. Dividiu la pantalla entre dues pestanyes separades, fent més fàcil la tasca multitasca. Malauradament, a causa de la forma en què el navegador mostra les pàgines web, mai no es veuen completament a pantalla completa, fent que semblin una mica més petites del normal.\nQuan una pestanya reprodueix so, a la part superior de la icona de la pestanya es mostra una icona d’altaveu que també serveix de botó silenciar. A més, Neon us permet afegir qualsevol motor de cerca que desitgeu, en lloc de limitar-vos a una llista determinada predeterminada.\nQuan configureu el navegador, teniu l’opció d’importar la configuració d’Internet Explorer (consulteu la nostra revisió d’Internet Explorer) o Firefox, però és estrany que no sigui Chrome o Opera.\nNeon no és un navegador especialment ràpid. A les nostres proves de velocitat, va obtenir una puntuació inferior a la majoria d’altres navegadors principals, inclosos Opera standard, Chrome i Firefox. També és lleugerament més ràpid que Edge (llegiu la nostra crítica de Edge), que és un dels navegadors més lents que hem revisat.\nTot i això, el navegador també utilitza molt poca memòria RAM, amb aproximadament la meitat del consum de memòria de Google Chrome (consulteu la nostra crítica de Chrome). Malauradament, l’ús de la CPU és inusualment alt, independentment de quantes pestanyes tingueu obertes.\nCom tots els navegadors basats en Chromium, Opera compta amb un gestor de tasques dedicat, cosa que facilita identificar quines pestanyes utilitzen més recursos, si heu de limitar la petjada del navegador. També podeu desactivar totes les imatges, que és una manera excel·lent d’estalviar-vos en l’ús de les dades si teniu un ample de banda limitat.\nLa seguretat és el major problema de neó. Com que el navegador estava pensat principalment com a prova de concepte, no ha rebut cap actualització des del seu llançament el 2017, fent-lo increïblement vulnerable a les explotacions, programari maliciós i altres tipus de ciberdelinqüència..\nTal com vam assenyalar en el nostre article sobre quin és el navegador web més segur, la freqüència d’actualització és un dels aspectes més crucials de la seguretat del navegador, per la qual cosa és un gran problema..\nA diferència de l’Operapera estàndard, Neon no inclou un blocador d’anuncis integrat. Tot i que generalment no és un problema per a la majoria de navegadors, ja que els bloquejadors d’anuncis de tercers són fàcils de trobar, la falta completa de complements de Neon significa que no hi ha cap manera de bloquejar els anuncis..\nCom que els anuncis són un vector habitual per al programari maliciós, això és un problema important per a la seguretat. Hi ha un bloquejador emergent inclòs, però, de manera que això sigui alguna cosa.\nA més, Neon fa un mal treball advertint als usuaris que es connecten a un lloc web mitjançant una connexió HTTP no segura. Tot i que mostra un cadenat verd per a connexions HTTPS, l’absència d’aquesta icona és l’únic indicador que la vostra connexió no és segura, que és menys que ideal.\nTot i que la majoria de navegadors utilitzen la base de dades de Navegació segura de Google per protegir els usuaris de programes maliciosos i de pesca, Neon opta per les bases de dades Yandex i PhishTank. Tot i que això és millor que res, no són tan efectius com l’alternativa de Google.\nNeon comparteix les mateixes preocupacions sobre la privadesa que el navegador Opera habitual. Els inversors xinesos van comprar la companyia el 2016, cosa que resulta molt increïble, donada la voluntat del govern xinès de les empreses privades d’armament fort a proporcionar-les amb les zones d’interior i les dades dels usuaris.\nLa seva política de privacitat també és terrible, ja que afirma clarament que Opera es reserva el dret a recopilar qualsevol informació de l’usuari (des dels noms fins a les adreces IP i l’historial de navegació) i compartir-la o vendre-la a qui vulgui..\nA més, hi ha molts serveis habilitats de manera predeterminada que comprometen la vostra privadesa, com ara predicció de cerques, finalització automàtica d’URL i molt més. En teoria, podeu desactivar-les, però és difícil dir certament com és privat aquest navegador.\nTenint en compte totes aquestes preocupacions relacionades amb la privadesa relacionades amb el neó, us recomanem que consulteu la nostra guia de navegació anònima per assegurar-vos que esteu tan protegit com podeu ser quan feu servir el navegador. També voldreu considerar la possibilitat d’utilitzar una VPN, així que dirigiu-vos a la nostra millor llista de VPN, si encara no en teniu o penseu que necessiteu una actualització.\nEl neó és sens dubte un concepte interessant, però, tot i que el disseny de la interfície és un alè d’aire fresc en el mercat de navegadors sovint estancat, hi ha alguns defectes greus que són difícils d’ignorar. La manca d’actualitzacions del navegador és un problema enorme, com també hi ha els altres problemes de seguretat, com la manca d’un bloquejador d’anuncis o avisos per a connexions no segures..\nLa privadesa també és una preocupació important, però això no és diferent de molts altres navegadors, com el navegador Opera tradicional o Chrome. Dit això, les funcions menors (com el suport a pantalla dividida, la galeria d’imatges i el reproductor de vídeo) són idees fantàstiques que voldríem veure adoptades pels navegadors adequats per a suport.\nQuè en penses de Opera Neon? La interfície i les funcions menors útils, ben dissenyades i innovadores, són suficients per fer-vos passar per alt els greus problemes de privacitat i seguretat, així com l’absència completa de complements i de sincronització entre dispositius? Ho fem saber en els comentaris a continuació. Gràcies per llegir.


Claudi S. Grafulla o qui va inventar el jazz - Diario de Mallorca\nRetrat de Grafulla.\n30·09·20 | 20:45\nJo, com tantíssims altres turistes, fa uns anys a Viena vaig voler anar al Cementiri Central per veure les tombes de Schubert, Beethoven i la família Strauss. I fa temps, a París, també vaig visitar el Père Lachaise per veure els sepulcres de Chopin, Bizet i Jim Morrison. Possiblement, els cementiris de Nova York no tenen les lluminàries musicals de Viena o París, però els agosarats qui visitin NY aquesta primavera farien bé d’aventurar-se fins al bellíssim Cementiri de Green-Wood, al barri de Brooklyn.\nUn dels grans que hi descansa és Leonard Bernstein. Un altre –menys conegut, però de cabdal importància– és Claudi S. Grafulla. Nascut i format musicalment a Menorca, el 1838 va emigrar als EUA, com molts altres menorquins. Durant anys, l’armada nord-americana havia recalat al port de Maó i molts illencs, músics i no músics, van enrolar-se en la marina dels EUA. Ja des del final del s. XVIII, Jordi (George) i posteriorment el seu fill David Farragut havien obtingut els rangs més elevats en l’exèrcit nord-americà. Grafulla, per una altra part, no va ser l’únic músic de Menorca que va embarcar-se. Als llistats de músics de la Banda del President dels EUA s’hi troben molts llinatges menorquins com Sintes, Taltavull i Carreras. Concretament, Antoni Pons i Rafael Triay van arribar a dirigir la banda de la Casa Blanca. Grafulla, en tot cas, va destacar ben aviat per les seves facultats extraordinàries com a intèrpret, director, arranjador i compositor. Així, durant prop de quaranta anys, a més de participar professionalment en desfilades i maniobres militars, va organitzar uns popularíssims concerts i balls a Nova York a on es tocava música seva, fragments d’òperes i sobretot tota classe de melodies ballables.\nLa seva música, sorprenentment, no just es continua tocant tant o més que fa gairebé dos-cents anys, i a Youtube trobareu centenars –ho heu entès bé– d’enregistraments actuals de les seves obres, sinó que ara, a més a més, fins i tot se’l considera un predecessor del jazz. Alguns, hiperbòlicament i erròniament, han arribat a dir que Grafulla va ser “l’inventor” del jazz. No serà tant, francament. El que sí que va fer aquest menorquí és posar de moda en els seus balls a NY el quick step: un arranjament sincopat, i per tant ballable, de melodies d’òpera. Escolteu, si no, la seva versió del Freischütz de Weber. La seva obra més popular, però, és Washington Grays (1861) i a Youtube se’n poden escoltar moltes versions (fins i tot hi ha un frikki que la siula de començament a fi).\nEl títol fa referència a l’uniforme gris d’un regiment de NY partidari del president Washington. L’obra destaca per la seva gran dificultat, especialment pels clarinets i cornetes (o trompetes). Grafulla, a més, és un sagaç innovador en l’estructura musical de marxa. Aquest gènere musical, per ser principalment per a ús militar, sol seguir un motlle molt estricte a fi que els soldats que desfilen no es confonguin, travelin o esgarronin ningú en un moment de fatal distracció. A Washington Grays, emperò, es rompen moltes normes: no hi ha introducció, ni stinger (un acord final en uníson i en temps dèbil per crear sorpresa), ni break strain (un interludi en forte per crear contrast). El miracle és que totes aquestes desviacions de l’estructura de la marxa militar han acabat essent el model a seguir. L’excepció ha acabat essent la norma. Bravo Grafulla!\nGrafulla no va inventar el jazz, naturalment, però va transformar el repertori de les bandes de música dels EUA. No crec que ningú vulgui fer tot el camí fins al cementeri Green-Wood a Brooklyn just per veure la modestíssima tomba d’aquest músic menorquí, però, a pesar que avui en dia ningú no recorda el seu nom –és cert–, la seva música continua essent interpretada per pràcticament totes les bandes de música dels EUA. I això, crec jo, no és poc\nPartitura amb retrat de Grafulla.


Un Salt al cinema: Estrenes del 29 de febrer\n(cliqueu sobre el cartell per accedir a la fitxa de la pel·lícula)\nBuda as sharm foru rikht. Iràn, 2007 Direcció: Hana Mkhmalbaf Intèrprets: Nikbakth Noruz, Abdolali Hoseinali, Abbas Alijome.\nActualment encara viuen milers de famílies sota l'estàtua de Buda que van destruir els talibans. Baktay, una nena afganesa de sis anys, és incitada a anar a escola pel fill dels seus veïns que llegeix els alfabets enfront de la seva cova. De camí a l'escola, és acorralada per uns nens que juguen de forma cruel reflectint la societat tan violenta que els envolta. Els nens pretenen lapidar a Baktay o destruir-la com el Buda, o disparar-la com van fer els americans en el laberint de les coves. Serà capaç Baktay de superar aquests obstacles per a poder aprendre els alfabets de la seva llengua materna?\n27 vestidos es centra en Jane (Katherine Heigl), una dona idealista, romàntica i completament desinteressada… membre perpetu d’un sèquit nupcial el propi final del qual feliç no apareix a la vista ni des de lluny. Però quan la seva germana petita Tess conquista el cor del cap de Jane – del que ella està secretament enamorada – Jane comença a reexaminar el seu estil de vida de "sempre segundona...".\nReparto: Natalie Portman, Scarlett Johansson, Eric Bana, David Morrissey, Kristin Scott Thomas, Mark Rylance, Jim Sturgess, Ana Torrent, Eddie Redmayne, Benedict Cumberbatch, Juno Temple\nBasada en la novel·la superventas de Philippa Gregory, Les germanes Bolena és un absorbent retrat ple de sensualitat, intriga, romanç i traïció que transcorre davant el teló de fons d'un moment crucial de la història. El pare i l'oncle de les dues germanes Bolena, Ana (Natalie Portman) i María (Scarlett Johansson), empesos per l'ambiciós desig de millorar el nivell social i el poder de la família, convencen a les seves filles perquè conquistin l'afecte del Rei d'Anglaterra (Eric Bana). Les joves deixen enrere la seva vida en el camp per a traslladar-se al perillós i apassionant món de la cort. Però les bones intencions de les germanes al voler ajudar a la seva família es converteixen aviat en una rivalitat sense caserna per a obtenir l'amor del Rei. Al principi, gana María, a la qual el Rei escull com amant i amb la qual té un bastardo. Però Ana és intel·ligent, astuta, no tem a no-res, i aconsegueix apartar a la seva germana i a la legítima esposa del Rei, la reina Catalina d'Aragó. Ana no es detindrà fins a ser coronada Reina d'Anglaterra. Mentre les germanes Bolena lluiten pels favors del Rei, una per amor, altra per ambició, Anglaterra és presa de lluites internes. A pesar de les dramàtiques conseqüències de les seves pretensions, les dues germanes acaben per donar-se suport mútuament, unides pel seu llaç de sang.\nReparto: Lucy Liu, Carla Gugino, Michael Chiklis, James D'Arcy, Samaire Armstrong, Cameron Richardson, Robert Forster, Marilyn Manson\nSadie (LUCY LIU) és una inquisitiva periodista que ha sabut per casualitat de l'existència d'una secta que està posant-se de moda entre els joves més exclusius dels Angeles. Quan comencen a aparèixer nois morts, ella comença a investigar què està ocorrent. Durant les seves perquisicions, ella mateixa cau víctima del capitost de la secta i els seus brutals assassinats i, des d'aquest moment, tot canvia.\nQuan Sadie es desperta en la foscor és quan descobreix que no està viva, però que tampoc està morta. Mentre explora els fons més sòrdids de Los Angeles, els seus nous sentits comencen a aflorar—ha de sadollar la seva fam i la seva sed, i el que necessita és sang. Com pot matar a gent innocent per a satisfer la seva ànsia? Per què està viva quan hauria d'estar morta?\nL'inspector Rawlins (MICHAEL CHIKLIS) ha perdut a la seva única filla a les mans de la mateixa secta. Aclaparat per la seva mort, jura trobar a l'assassí i obtenir la seva venjança. Quan Sadie es creua en la seva destinació, Rawlins creï en un primer moment que ella és la responsable de la mort de la seva filla, però aviat s'adonarà que Sadie li pot guiar als veritables assassins. Ell i Sadie comparteixen una mateixa missió, acabar amb la mateixa persona (o ésser), així que decideixen conjuminar les seves forces fins i tot a pesar que, tècnicament, Sadie està tan morta com la filla del propi Rawlins.\nEn la seva caça, Sadie i Rawlins arriben a un acord. El seu pacte és matar a tots els membres de la secta amb l'esperança de trobar al líder i posar fi així a la matança d'innocents.


L’ADVISORIA BOET continua en LF2, objectiu aconseguit!! - El millor consell\n21 Juny, 2019 24 Maig, 2019 per Advisoria\nPel primer entrenador de l’ADVISORIA Boet, Jordi Vizcaíno, “el balanç d’aquesta primera temporada és satisfactori; ser al segon esglaó del bàsquet femení estatal és un repte i és ple de noves vivències i experiències que creiem com a Club i equip, hem sabut entendre, gaudir i aprendre’n”.\nI el tècnic afegeix que “no ha estat una temporada senzilla degut al canvi de categoria i tampoc pel temps de conformar una plantilla ja que les fases d’ascens es van celebrar el mes de juny”. De totes formes, l’ADVISORIA BOET va jugar per primera vegada a la història del Club una Final de la Lliga Catalana i no s’ha patit per poder aconseguir l’objectiu de la permanència durant la primera estada de l’equip a Lliga Femenina 2.\nMés enllà del resultat final, la il·lusió per aquest nou estadi segueix intacte i aquest primer any ha servit a l’ADVISORIA BOET per assentar unes bases de cara al futur immediat. L’esforç realitzat per les jugadores i el club es veuen ratificats en la continuïtat d’un projecte que és present i futur a la ciutat de Mataró.\nI des del club asseguren que sentir el recolzament social de la ciutat des de l’ascens aconseguit ara fa un any, seguir fomentant els valors que com a club genera des dels seus inicis a les jugadores de formació, i a dia d’avui tenir un equip a Lliga Femenina 2 que és reflex de treball, esforç i il·lusió, són l’epicentre d’aquest nou projecte que amb ADVISORIA confirma la bona salut del club.\nPer part d’ADVISORIA, el nostre compromís continua ferm per a la temporada 2019-2020 amb el primer equip femení, l’ADVISORIA Boet, que ens ha donat tants bons moments. I aquest compromís s’amplia el curs vinent a tots els equips femenins del club perquè el treball en l’esport de base és la millor aposta de futur que es pot fer. Endavant ADVISORIA BOET!!!


Examinar la meva relació d’amor / odi amb discos de vídeo: HomeTheaterReview - Notícies De Programari Blu-Ray\nExamen de la meva relació d’amor / odi amb discos de vídeo\nEn els darrers sis mesos, he revisat dos nous reproductors Blu-ray Ultra HD (inclosa la ressenya de la setmana passada, la Philips BDP7501 ) juntament amb el meu assortiment habitual de televisors i projectors. Això vol dir que he passat molt de temps amb el format del disc de vídeo; és cert que més temps del que s’ha convertit en la meva norma.\nDurant els darrers anys, com molts, he adoptat serveis de transmissió com Netflix, Amazon Video i Google Play per veure pel·lícules quotidianes i informals. És clar, m’he dirigit al quiosc local de Redbox per recollir la versió més recent de Blu-ray que mereix ser vista amb el millor format A / V disponible i, de tant en tant, adquiriré discos de qualitat de referència nous per ajudar-vos amb les meves ressenyes. Però aquestes són realment les úniques vegades que he escollit discs per streaming.\nL’arribada de Blu-ray Ultra HD ha fet que el format del disc torni a la meva vida d’una manera important. I no us enganyeu, el nou format és digne de molta sonoritat. Si teniu un bon televisor UHD compatible amb HDR, pel·lícules com The Martian, The Revenant, Star Trek i Sicario són belles per veure-ho en Blu-ray Ultra HD. (Consulteu la meva llista de 10 grans discos Blu-ray Ultra HD per començar la vostra col·lecció ).\nTot i això, per molt que gaudeixi de la meravellosa qualitat d’imatge del nou format, aquest darrer revival del disc també m’ha recordat exactament per què tanta gent ha abandonat completament el disc de vídeo. En poques paraules, se sent ... tan ... maleït ... lent. Entre la velocitat de càrrega del disc (que varia per reproductor) i totes les petites molèsties que els estudis han incorporat a l’experiència de navegació, el procés d’arribar a la pel·lícula real sembla semblar una eternitat pel que fa a l’estàndard actual ‘microones Pop-Tart’. . Compareu-ho amb el conjunt actual de reproductors multimèdia de transmissió controlats per veu, on tot el que heu de fer és dir el nom del títol desitjat al comandament a distància, decidir quin servei voleu utilitzar i continuar el vostre camí. Almenys en els primers dies de transmissió de mitjans, el procés d’introducció de noms de pel·lícules amb aquest temible teclat en pantalla va causar una mica de consternació, però això s’ha convertit ràpidament en un ritual del passat. Ja veieu, van evolucionar en resposta als comentaris dels consumidors. Un concepte nou, ho sé.\nI què passa amb les molèsties de navegació que els estudis de cinema posen en marxa? Tornem a visitar tres dels delinqüents més habituals i vegem quant (si n’hi ha) han canviat en la nova era Blu-ray Ultra HD.\nRemolcs. Oh tants tràilers.\nEls tràilers són fantàstics a la sala de cinema perquè us mostren pinzellades de pel·lícules que encara no han sortit. Els tràilers no són increïbles en Blu-ray, ja que solen intentar vendre-vos més Blu-ray. Per què voldria veure sis (o més) tràilers de pel·lícules que ja s'han estrenat als cinemes o al disc? En aquest moment, ja he vist la pel·lícula o he decidit no veure-la. Sigui com sigui, no m’importa. I per què em mostreu una publicitat que recull els avantatges dels discos Blu-ray ... en un disc Blu-ray? Es diu predicar al cor. Atura-ho.\nAlguns estudis són prou agradables per deixar-vos saltar els tràilers completament accedint al menú superior del comandament. Una vegada més, podria ser el menú emergent. Una vegada més, pot ser que no sigui cap dels dos botons, ja que alguns estudis decideixen deliberadament no deixar-vos saltar els tràilers. En aquest cas, intenteu fer servir track-forward per saltar de tràiler a remolc ... o proveu avançar ràpidament per afanyar-vos per molts. Si falla tota la resta, proveu l’enxaneta secreta del comandament: atureu, atureu, jugueu. O és parar, jugar, parar, jugar, entrar? Mai me’n recordo.\naltaveus de torre Bowers i Wilkins\nLa bona notícia per als fans d’UHD és que, fins ara, no he trobat cap tràiler en un disc Blu-ray Ultra HD. Com potser sabreu o no, cada BD UHD inclou un disc Blu-ray de 1080p separat i, fins ara, tots els tràilers s’han carregat en aquests discos. Una altra raó per agradar Ultra HD.\nAdvertiments sobre drets d'autor\nD’acord, estudis, ho entenem: la pirateria no és un delicte sense víctimes. Fer una pel·lícula costa molts diners. Distribuir una pel·lícula costa molts diners. La gent mereix que se’ls pagui el talent i cada vegada que algú distribueix una pel·lícula de forma il·legal a altres persones de forma gratuïta (ja sigui fent còpies físiques o arrencant el disc i penjant-lo a un lloc per compartir fitxers), això afecta la subsistència de aquells que fan pel·lícules, i no només les megaestrelles que guanyen ridículs diners en efectiu. Afecta aquells tipus de Hollywood que viuen de sou a sou, igual que la resta de nosaltres.\nPerò heus aquí: no ho estic fent. La majoria de la gent que compra i lloga discos de vídeo domèstic no ho fa. Som els que seguim les regles i us donem els nostres diners, tot i que els estudis semblen funcionar amb la suposició que cada un de nosaltres és un pirata a l’espera que ha de ser castigat prematurament. Pel que fa a les persones que no juguen segons les regles ... bé, suposo que no els preocupen terriblement les vostres advertències de l’FBI i els vostres sentits atractius. Una vegada més, potser la centèsima vegada que se’ls veu obligat a publicar un avís de drets d’autor, finalment s’enfonsarà. ”Vaja, tenen raó. La pirateria no és un delicte sense víctimes. Realment hauria de deixar de fer-ho ”.\nAquesta petita molèstia no ha millorat en Blu-ray Ultra HD. En la majoria dels casos, veureu l’avís de l’FBI i l’avís de “delicte sense víctimes” just després d’escollir la funció Play Movie. Les noves versions Blu-ray Ultra HD de LionsGate poden ser les pitjors, ja que us obliguen a veure les advertències de drets d'autor cada vegada que atureu el disc i proveu de reiniciar la reproducció.\nAlguna vegada heu notat la gloriosa manca d’advertències sobre drets d’autor quan emetreu una pel·lícula a través de Netflix? Probablement no. Probablement no estigueu pensant en absolut en els problemes de copyright. Esteu pensant en la pel·lícula que us fa il·lusió veure, que és com hauria de ser. Atès que els serveis de transmissió no us proporcionen una còpia física de la pel·lícula, no cal advertir-vos que no feu alguna cosa que probablement no faríeu.\nLes advertències sobre drets d'autor tampoc no s'adjunten a les còpies digitals que inclouen la majoria de versions Blu-ray. Un cop carregueu la còpia digital a iTunes o la registreu mitjançant UltraViolet, la pel·lícula només es reprodueix quan feu clic a Reprodueix. Només als discos mateixos veiem aquestes advertències una vegada i una altra, gairebé com si estiguéssim castigats per triar el format del disc en primer lloc.\nPer reprendre o no reprendre?\nVoleu saber una altra cosa interessant de la transmissió? Quan mireu una pel·lícula o l'últim episodi del vostre programa de televisió preferit i l'heu de posar en pausa, independentment de si la pauseu durant 10 minuts o 10 dies, podeu estar segur que podreu començar al lloc exacte on l’heu deixat.\nAixò no es dóna amb els discos. La majoria dels reproductors de Blu-ray actuals (però no tots) admeten la funció de recuperació automàtica que recorda on es trobava en un disc determinat i que us ofereix l'opció de tornar-hi. Però fins i tot si el reproductor ho admet, no tots els discs ho admeten. Molts d’ells sí, però Paramount i LionsGate són dos estudis que no admeten de manera automàtica el currículum vitae. Si introduïu Mission Impossible Rogue Nation al vostre reproductor Blu-ray, espero que accidentalment no premeu el botó d'aturada quan feu un aperitiu ... perquè tornareu al menú principal quan torneu a tocar Play. . Malauradament, també és cert en els discs BD UHD com Star Trek i Sicario.\nEn realitat, això forma part d’una molèstia més gran: la manca de coherència entre estudis. Com he descrit, els discs LionsGate tenen les seves pròpies peculiaritats de navegació, diferents de les de Paramount, que són diferents de les de Warner Brothers, etc., etc. Quan utilitzeu Netflix, Amazon Video o Google Play, l'experiència d'usuari és la mateixa de pel·lícula a pel·lícula, independentment de quin estudi la distribueixi. Però en el món dels discos de vídeo domèstic, simplement no és així.\nI, tanmateix, el meu estimat Blu-ray, malgrat tot, malgrat el ritme de la vostra mandra i totes les vostres petites molèsties, sembla que no puc deixar de fumar-vos. Perquè al cap i a la fi, oferiu coherència en l’àrea que més m’importa: el rendiment AV. Sembla massa bo. Sona massa bé. I la vostra bellesa no correspon a cap proveïdor de serveis d’Internet, que podria ser el vostre millor atribut.\n• L'estat de la projecció frontal 4K a HomeTheaterReview.com.\n• Què és 'Ultra HD Premium'? a HomeTheaterReview.com.\n• La meva cerca de bandes sonores de més qualitat a la reproducció de pel·lícules a HomeTheaterReview.com.\nKlipsch rb 61 ii revisió\nmillors altaveus de so envoltant 2016


L'Educació, Pública i en Català. Comunicat unitari - CGT Ensenyament\nComunicat unitari de sindicats davant la imposició del 25% de castellà a les aules “Estem davant d’una situació d’urgència que podria abocar-nos a sistemes educatius no validats per una majoria i a una desaparició de l’ús del català en l’àmbit públic.”\n“És el moment que els polítics assumeixin les responsabilitats inherents al seu càrrec, i que tant des de l’àmbit institucional com el social es promoguin les actuacions perquè el català sigui vehicular en l’educació com en tota la resta d’àmbits públics.”\n[Comunicat] L’Educació, pública i en català (PDF)Baixa\nÉs el moment que els polítics assumeixin les responsabilitats inherents al seu càrrec, i que tant des de l’àmbit institucional com el social es promoguin les actuacions perquè el català sigui vehicular en l’educació com en tota la resta d’àmbits públics. La societat catalana, majoritàriament favorable a la immersió, ha de respondre contundentment davant dels intents de residualitzar el català. També ha de teixir i enfortir estratègies que abastin tot el domini lingüístic i buscar aliances amb les comunitats lingüístiques minoritàries de la resta de l’Estat i també d’Europa.\nAquesta resposta efectiva i sense renúncies ha de ser consensuada entre els càrrecs electes, la comunitat educativa i la resta d’estaments socials del país. Estem davant d’una situació d’urgència que podria abocar-nos a sistemes educatius no validats per una majoria i a una desaparició de l’ús del català en l’àmbit públic. Per la cohesió social i per la plena implementació de la immersió lingüística, exigim als governs del nostre domini lingüístic que treballin per una educació plenament pública i en català.


POLÍTICA - 04/07/2019 12:25 / Redacció\nL'Ara critica el President Puigdemont i es demostra el seu processisme\nEl cap de política del diari Ara i col·laborador del programa ‘Preguntes Freqüents’ de TV3, Maiol Roger, ha qualificat de “ridícul” l’expresident de la Generalitat, Carles Puigdemont, per desplaçar-se dimarts fins a la frontera entre Alemanya i França i no atrevir-se a creuar-la per por a ser detingut.\nPuigdemont havia generat moltes espectatives entre els assistents a la manifestació davant del Parlament Europeu a Estrasburg i Maiol Roger ho ha tingut clar: “Avui el que ha fet Puigdemont és el ridícul”, ha reblat el periodista al programa de Catalunya Ràdio ‘Estat de Gràcia’.\n“El president que va dir que tornaria a Catalunya després del 21 de desembre, ara ha dit que aniria al Parlament Europeu el dia 2 i no ha pogut anar-hi”, ha insistit. També ha considerat que Puigdemont s’ha de plantejar fins a quin punt les seves reivindicacions legítimes i la seva internacionalització del procés van acompanyades de ridícu o d'un sentiment d'engany.\nHem de recordar que el diari Ara ha fet un gir important cap els darrers temps i s'ha allunyat de l'independentisme del seu naixement. En aquest sentit, durant les setmanes prèvies al referèndum van retirar la publicitat institucional dels seus espais a requeriment de l'Estado español. El Punt Avui i altres mitjans independentistes de veritat, els van mantenir. I per si això fos poc, el diari Ara, va proposar votar Miquel Iceta, com a senador (VEURE AQUI).\nParaules clau: ARA CRITICA PRESIDENT CARLES PUIGDEMONT PROCESSISME


Els carrers d'Alfondeguilla es vestiran per acollir la representació de la tradicional Passió de Crist\nAlfondeguilla acollirà el dissabte 24 de març la representació de la Passió de Crist a càrrec del Grup de Teatre ‘Mans Obertes’. Amb la d’enguany són ja disset les edicions en les quals el municipi reviu les últimes hores de vida de Jesús.\nPer a açò, els carrers, places i els racons més emblemàtics d’Alfondeguilla, com el Calvari, es vestiran per a acollir la història més gran entorn de la passió, mort i Resurrecció de Jesús.\nLa iniciativa va sorgir en 2001, quan un grup de persones van decidir engegar aquesta representació que té lloc el dissabte abans del diumenge de Ramos. Més de cent persones són les encarregades de portar avant aquesta representació que s’ha convertit en tot un referent en la comarca de la Plana Baixa, entre decoradors, modistes, actors, muntadors i altres col·laboradors.\nLa representació es divideix en vuit escenes: l’entrada triomfal de Jesús a Jerusalem, la conspiració del Sanedrí, l’últim sopar, l’oració en la muntanya de les oliveres, la presentació de Jesús davant Caifás i davant Pilat, el viacrucis, crucifixió i mort en la Muntanya del Calvari i, finalment, la Resurrecció.\nEl viacrucis i la resurrecció tenen lloc en la Muntanya del Calvari, on Jesús és clavat en la creu i ressuscita. La pirotècnia té el seu protagonisme durant les escenes de l’oració de la muntanya de les oliveres i en el moment cim, la resurrecció de Jesús a la part alta del calvari.


Valls aprova demà de manera definitiva el projecte de reforma de Ca Xapes\nEl regidor de Benestar Social en funcions, Jordi Cartanyà, ho ha anunciat durant la signatura del conveni de col·laboració amb la Llar del Jubilat i Pensionista de Valls\nCa Xapes, la històrica seu de la Llar del Jubilat i Pensionista de Valls situada a la Muralla de Sant Antoni, es renovarà completament ARXIU / INFOCAMP\nDijous, 06 Juny 2019 19:34\nLa darrera Junta de Govern de l’Ajuntament de Valls d'aquest mandat aprovarà demà divendres, de manera definitiva, el projecte de reforma de Ca Xapes, l’històric edifici situat a la Muralla de Sant Antoni, per tal que torni a acollir la Llar del Jubilat i Pensionista de Valls. Ho ha anunciat el regidor de Benestar Social en funcions, Jordi Cartanyà, en el transcurs de la sigantura del conveni de col·laboració amb la Llar. A partir d'aquí, s'obrirà un plec de clàusules que donarà pas al període de licitació d'ofertes de les empreses que es presentin al concurs públic. Cartanyà calcula que, a finals d'any, es podran iniciar les obres perquè la reforma de Ca Xapes sigui una realitat durant les Festes Decennals del 2021.\nRecuperar l'antiga fàbrica del segle XIX\nLes obres, amb un pressupost de 2.420.000 euros IVA inclòs, comportaran la rehabilitació integral de Ca Xapes. L'edifici és el testimoni de l’arquitectura industrial de mitjans del segle XIX i està protegit com a Bé Cultural d’Interès Local. Per aquest motiu, el projecte inicial contempla mantenir la volumetria i composició de les façanes protegides de Ca Xapes –tant la del carrer Muralla de Sant Antoni com la dels carrers Paborde i Pantà- que es rehabilitaran de manera completa. També es conservaran forges i sostres encavallats de l’edifici industrial original. L’interior es reformarà per fer-ho més accessible i funcional a les necessitats de l’equipament i activitats de la Llar i de la resta d'entitats que en facin ús.\nDe Llar de Jubilats a Casal Cívic\nEl projecte, redactat per l’empresa Vectia Enginyeria, és el resultat del treball previ per establir les funcionalitats i usos de Ca Xapes per adaptar-lo a les necessitats de l’entitat. Així, s’ha donat prioritat a la funcionalitat del futur equipament per garantir l’accessibilitat a tots els serveis adreçats a la gent gran, amb espais prou amplis perquè l’edifici històric de Ca Xapes pugui obrir les seves portes a altres associacions de la ciutat, on s’hi podien celebrar actes i activitats externes a l’entitat i convertir-lo així en un punt de trobada cívic i d’intercanvi intergeneracional.\nSignatura del conveni entre l'Ajuntament de Valls i la Llar del Jubilat i Pensionista de Valls\nEl regidor de Benestar Social en funcions Jordi Cartanyà, i el president de la Llar del Jubilat i Pensionista de Valls, Joaquim Esteve, han signat aquest matí el conveni de col·laboració que permet garantir iniciatives destinades a la gent gran. El conveni, que es renova cada any, preveu l'aportació de l'Ajuntament, d'11.250 euros per les activitats de la Llar i el manteniment dels espais de la seu actual.\nJordi Cartanyà i Joaquim Esteve han renovat el conveni de col·laboració:


Varufakis: 'Si no parlem clar, el capitalisme es menjarà la democràcia'\nVarufakis: ‘Si no parlem clar, el capitalisme es menjarà la democràcia’\nUs oferim sencera i traduïda al català la conferència TED talk que l'ex ministre grec ha impartit a Ginebra\nL’ex-ministre d’Economia grec Ianis Varufakis va impartir una de les conegudes conferències TED Talk a la ciutat suïssa de Ginebra (vídeo) sobre capitalisme i democràcia. Són vint minuts d’una contundència poc habitual en què raona sobre les relacions entre el sistema econòmic i el polític. I arriba a una conclusió ferma: si no parlem clar, el capitalisme es menjarà la democràcia.\nEn un discurs amè i profund alhora, Varufakis lliga Matrix (la distopia a evitar), Star Trek (la utopia a perseguir), Karl Marx, Stuart Mills, la Xina i la Revolució Industrial anglesa. I avisa que, avui, hom pot estar al govern però no tenir poder, perquè el poder real ja no el tenen els polítics, sinó els financers.\nAvui VilaWeb us ofereix aquesta conferència subtitulada en català. La podeu veure al vídeo de dalt. La transcripció de la conferència és la següent:\nTranscripció i traducció de la conferència:\nDemocràcia. A Occident hem comès un error colossal donant-la per feta. No veiem la democràcia com la flor més fràgil, que és el que és. La veiem com una part del nostre mobiliari. Tendim a veure-la com una cosa donada. Creiem erròniament que el capitalisme inevitablement produeix democràcia. Doncs no. Lee Kwan Yew, de Singapur, que té grans imitadors a Pequín, va demostrar, més enllà del dubte raonable, que és perfectament possible un capitalisme florent i un creixement espectacular, i al mateix temps una política sense democràcia. De fet, la democràcia recula en aquest racó de món.\nA Europa, a principi d’any, mentre representava Grècia com a ministre d’Economia, algú em va dir, sense dubtar, que no es podia permetre que el nostre procés democràtic nacional, les nostres eleccions, interferissin en les polítiques econòmiques que s’implementaven a Grècia. En aquell instant vaig pensar que no hi havia defensa més gran de Lee Kuan Yew, del Partit Comunista Xinès. O d’alguns amics recalcitrants meus que continuen dient-me que la democràcia es prohibiria si mai amenacés de canviar res.\nVull demanar-vos que m'acompanyeu a creure de nou que Lee Kuan Yew, el Partit Comunista Xinès, i l'Eurogrup, s'equivoquen si creuen que poden deixar de banda la democràcia\nAquest vespre us vull presentar un exemple econòmic per a una democràcia de veritat. Vull demanar-vos que m’acompanyeu a creure de nou que Lee Kuan Yew, el Partit Comunista Xinès i l’Eurogrup, s’equivoquen si creuen que poden deixar de banda la democràcia. Que necessitem una democràcia de veritat, enèrgica. I que sense democràcia les nostres societats seran més desagradables, el nostre futur, negre i les nostres grans i noves tecnologies, desaprofitades.\nParlant de desaprofitar, deixeu que remarqui una paradoxa interessant que amenaça les nostres democràcies en aquest mateix moment. En dic la paradoxa de Twin Peaks (Muntanyes Bessones). Sabeu de què parlo. Un dels cims és una muntanya de deutes. Els deutes que han projectat una llarga ombra damunt els Estats Units, Europa, el món sencer. Tothom la veu, aquesta muntanya de deutes. Però poca gent veu la muntanya bessona. Hi ha una muntanya de diners totalment inactius. Pertany a rics estalviadors i grans multinacionals. Gent massa aterrida per a invertir la muntanya de diners en activitats productives, que poden generar els ingressos amb els quals podem eliminar la muntanya de deute. I que poden produir totes les coses que la humanitat necessita desesperadament. Com l’energia verda.\nAra deixeu que us doni dues xifres. Durant aquests darrers tres mesos els Estats Units i l’Eurozona han invertit en conjunt 3,4 trilions de dòlars en béns de producció, com ara fàbriques industrials, maquinària, edificis d’oficines, escoles, carreteres, trens, etc. Aquests 3,4 milions semblen molts diners fins que els compares amb els 5,13 milions que han xipollejat en els mateixos països, i en institucions financeres. Milions que no han fet absolutament res. Durant el mateix període de temps. Tret d’inflar les accions de la borsa, apujar el preu dels metres quadrats. Per tant: una muntanya de deute i una muntanya de diners totalment aturats conformen les Twin Peaks. I fracassen a l’hora d’anul·lar-se mútuament a través del funcionament normal dels mercats.\nAristòtil va definir la democràcia com la constitució en la qual els homes lliures i els pobres, essent la majoria, controlen el govern. La cosa pertinent aleshores, i ara, era la inclusió dels treballadors pobres.\nEls resultats són salaris estancats, i més d’una quarta part dels adults entre 25 i 54 anys als EUA, Europa i el Japó, sense feina. En conseqüència, una demanada baixa que en un cicle etern reforça el pessimisme dels inversors que temen poca demanda. Demanda que no aixeca el cap per la mateixa raó que el pare d’Èdip. El pare, aterrit per la profecia de l’Oracle que deia que el seu fill creixeria i el mataria, va fabricar inconscientment les condicions perquè Èdip, son fill, el matés.\nAquesta és la meva disputa amb el capitalisme. La seva desagradable dilapidació. Tot aquest diner inactiu s’hauria de fer servir per a millorar la vida, desenvolupar els talents de les persones i finançar totes les tecnologies, les tecnologies verdes, que són absolutament essencials per a salvar el planeta terra.\nL’encerto si dic que la democràcia podria ser la resposta? Això crec. Però, abans de continuar, deixeu que ens preguntem què volem dir quan diem democràcia.\nAristòtil va definir democràcia com la constitució en la qual els homes lliures i els pobres, essent la majoria, controlen el govern. Evidentment, crec que aquesta democràcia excloïa massa gent: dones, immigrants i esclaus. Però seria un error esbandir el significat antic de democràcia per la gent que excloïa. La cosa pertinent aleshores, i ara, era la inclusió dels treballadors pobres. Que no només van adquirir el dret de lliure expressió, sinó encara més important, i crucial, van adquirir el dret de fer judicis polítics. Judicis que tenien un pes similar en la presa de decisió sobre aspectes d’estat. Evidentment, la democràcia no va durar gaire. Com les espelmes que cremen vives, va cremar-se ràpid.\nEfectivament, les democràcies liberals d’avui no tenen les arrels en la Grècia antiga. Tenen les arrels en la Carta Magna i en la Gloriosa Revolució del 1688 i en la constitució americana. Mentre que la democràcia antiga es concentrava a apoderar els treballadors pobres, les nostres democràcies liberals es basen en la tradició de la Carta Magna, que al capdavall era un estatut per als senyors. I les democràcies liberals es van quedar a la superfície quan va ser possible de separar del tot l’esfera política i l’econòmica, per tal de confinar el procés democràtic dins l’esfera econòmica. I deixant així l’esfera política –el món de les multinacionals, si ho preferiu– com una democràcia sense democràcia.\nUs heu preguntat mai per què els polítics no són com abans? No és perquè el seu ADN s'hagi degradat. Més aviat és perquè avui pots estar al govern però no tenir poder. Perquè el poder ha migrat de l'esfera política a l'econòmica.\nEn les nostres democràcies aquesta separació entre l’economia i la política, des del moment que va començar, va menar a una inevitable i inexorable lluita entre les dues esferes: l’esfera econòmica colonitzant l’esfera política, i menjant-se’n poder. Us heu preguntat mai per què els polítics no són com abans? No és perquè el seu ADN s’hagi degradat. Més aviat és perquè avui pots estar al govern però no tenir poder. Perquè el poder ha migrat de l’esfera política a l’econòmica.\nPer poc que hi penseu, és com una població de depredadors tan bons devorant la presa amb què s’alimenten, que al final es moren de gana. De manera semblant, l’esfera econòmica ha colonitzat i practicat el canibalisme a l’esfera política fins al punt que es fa mal a si mateixa, perquè origina crisis econòmiques. El poder de les multinacionals creix, els polítics van a la baixa, les diferències a l’alça, la demanda a la baixa, i els directors de les multinacionals tenen massa por d’invertir els diners de les seves empreses.\nPer tant, com més èxit tingui el capitalisme eliminant el ‘demos’ de la democràcia, més altes seran les Twin Peaks, més gran l’abandonament de la riquesa humana. Clarament, si això és correcte, hem de reunir l’esfera política i econòmica. I val més fer-ho amb un ‘demos’ sota control. Com a l’antiga Grècia, però sense els esclaus, l’exclusió de les dones i els migrants. Això no és pas cap idea original. Els marxistes ens van deixar fa cent anys i no els va anar gaire bé, oi? I la lliçó que rebem de la desfeta soviètica és que només es pot fer amb una mena de miracle, amb les classes treballadores pobres apoderades, com ho eren a l’antiga Grècia, i que s’ha de fer sense crear noves formes de brutalitat i abandonament.\nPerò hi ha una solució: eliminem els treballadors pobres. El capitalisme ho fa. Substitueix treballadors de salaris baixos per robots i autòmats. El problema és que mentre l’esfera política i econòmica vagin separades, la robotització fa que les Muntanyes Bessones siguin més altes, i el conflicte social més profund. Fins i tot, crec, en llocs com la Xina.\nLa pregunta és si una distopia Matrix substituirà el capitalisme, o serà en canvi una societat més propera a la de Star Trek\nPer tant hem de reconfigurar i reunir l’esfera política i econòmica. Però val més que ho fem democratitzant l’esfera. Altrament, acabarem amb una autocràcia boja i supervigilant que farà que el film ‘Matrix’ sembli un documentari.\nPer tant, la pregunta no és si el capitalisme sobreviurà a les innovacions tecnològiques. La pregunta és si una distopia ‘Matrix’ substituirà el capitalisme, o serà en canvi una societat més propera a la de Star Trek, on les màquines serveixen els humans. On els humans gasten energies explorant l’univers i s’entretenen en llargs debats sobre el significat de la vida en una mena d’àgora grega d’alta tecnologia. Crec que ens podem permetre de ser optimistes. Però què ens fa falta per a tenir la utopia de ‘Star Trek’ en lloc de la bogeria de ‘Matrix’? Què ens fa falta en termes pràctics? Deixeu-me donar un parell d’exemples.\nEn l’àmbit d’empresa, imagineu-vos un mercat de capitals on guanyes segons de què treballes. I que el teu capital et segueix d’una feina a una altra, d’una empresa a una altra. I que l’empresa on treballes només té uns propietaris: els treballadors de l’empresa en aquell moment. Aleshores tot ingrés prové del capital, dels beneficis. I el concepte mateix de salari queda obsolet. Ja no hi ha separació entre els propietaris que no treballen i els que treballen i no tenen propietats. S’acaba la guerra entre capital i treball. S’elimina la diferència entre estalvis i inversions. I efectivament, desapareixen les Muntanyes Bessones de Twin Peaks.\nEl món que us proposo és a la vegada llibertari, perquè apodera individus; marxista, perquè enviaria a la paperera de la història la divisió entre capital i treball; i també és un món keynesià globalitzat.\nEn l’àmbit de la política econòmica global, imagineu-vos per un moment que les nostres monedes nacionals tenen un tipus de canvi flexible amb una moneda electrònica global. Moneda que imprimiria, diguem, l’FMI en nom de tots. Imagineu-vos més: imagineu que tot comerç internacional fa servir aquesta moneda. Diguem-ne cosmos. Unitats de cosmos. I amb tots els governs que s’han posat d’acord per a pagar uns quants cosmos a un fons comú proporcional al dèficit comercial del país, o a l’excedent comercial del país. Imagineu-vos que els fons s’usa per invertir en energies verdes, especialment en indrets del món que els fa falta. No és cap idea nova, aquesta: és el que Keynes va proposar el 1944 a ‘Bretton Woods’. El problema és que aleshores no tenien la tecnologia per a implementar-ho. Però ara, sí. Sobretot si anem a un context d’esfera econòmica i política unificada.\nEl món que us proposo és a la vegada llibertari, perquè apodera individus; marxista, perquè enviaria a la paperera de la història la divisió entre capital i treball; també és un món keynesià globalitzat. Però sobretot és un món on serem capaços d’imaginar-nos una democràcia de veritat. O fem possible aquest món, o ens encaminem a una distopia pròpia de ‘Matrix’. La resposta rau en la tria política que hauríem de fer entre tots plegats. Depèn de nosaltres. I val més que ho fem de manera democràtica. Gràcies!\n[Aplaudiments del públic]\n—Presentador: Ianis, us presenteu com un marxista llibertari. Quina importància té l’anàlisi marxista avui dia?\n—Si el que he dit té cap mena d’importància, aleshores Marx en té. Perquè aquesta és la idea: reunificar l’esfera política i l’econòmica, perquè si no ho fem, la innovació tecnològica menarà a una enorme caiguda de la demanda (alguns en diuen estagnació secular). I aquesta crisi, que migra d’un racó de món a un altre, desestabilitzarà no només les democràcies, sinó també els països emergents, que no són tan entusiastes de les democràcies liberals. Si aquesta anàlisi s’aguanta, aleshores Marx és totalment important. Però també ho és Hayek. Per alguna cosa sóc marxista llibertari. I també ho és Keynes. I per això estic confós del tot.\n—Ha! Nosaltres també.\n—Si no estàs confós, no penses.\n—Durant la vostra conferència heu esmentat Lee Kuan Yew, de la Xina. I durant el sopar anterior heu expressat una opinió molt contundent sobre com Occident es mira la Xina. Ens en podeu parlar?\n—He dit que hi ha una hipocresia molt gran. En les nostres democràcies liberals tenim tot just una mena de democràcia. Perquè, com he dit, hem confinat la democràcia a l’esfera política, i hem deixat l’esfera on realment hi ha l’acció, l’esfera econòmica, sense democràcia. Si em deixeu ser provocador, la Xina d’avui és més a prop de la Gran Bretanya del segle XIX. Recordem-ho: tendim a associar democràcia amb liberalisme i això és un error. Històricament parlant, és un error. Liberals com John Stuart Mill eren especialment escèptics sobre el procés democràtic. Això que veiem ara a la Xina és un procés molt similar al que vam tenir a la Gran Bretanya durant la Revolució Industrial, especialment en la transició entre la primera i la segona. I castigar la Xina pel mateix que va fer Occident al segle XIX fa ferum d’hipocresia.\nAquesta és l'experiència de la Unió Soviètica: si intentes de mantenir viu un sistema econòmic que no pot sobreviure des d'un punt de vista estructural, i ho fas amb voluntat política i amb maneres autoritàries, doncs potser l'allargues, però quan el canvi arribi, arribarà de manera molt brusca. Serà una catàstrofe.\n—Estic segur que la gent es pregunta per la vostra experiència com a ministre d’economia de Grècia.\n—Sabia que arribaria aquest moment.\n—Sis mesos després, com ho veieu?\n—Molt excitant des d’un punt de vista personal. I molt decebedor. Perquè teníem l’oportunitat de reiniciar la zona euro. No només Grècia. La zona euro. De deixar enrere la complaença i la negació constant que hi havia, i hi ha. Es nega l’esquerda als fonaments de la zona euro, que amenaça tot el procés europeu. En teníem l’oportunitat, basada en el programa grec. Programa que, per cert, era el primer programa que demostrava aquesta negació, i que volia arranjar-la. Dissortadament, els poders de la zona euro, de l’Eurogrup, van escollir de mantenir la negació. Però saps que? –i aquesta és l’experiència de la Unió Soviètica–: si intentes de mantenir viu un sistema econòmic que no pot sobreviure des d’un punt de vista estructural, i ho fas amb voluntat política i amb maneres autoritàries, doncs potser l’allargues, però quan el canvi arribi, arribarà de manera molt brusca. Serà una catàstrofe.\n—Quins canvis preveieu?\n—És evident que si no canviem l’arquitectura de la zona euro, no té futur.\n—Vau cometre cap error com a ministre d’economia?\n—Qualsevol que miri enrere… Si un ministre d’Economia, després de sis mesos de deixar el càrrec, et diu que no ha comès cap error, sobretot en una situació tan estressant, et dic que és un home perillós. Evidentment, que vaig cometre errors. L’error més greu va ser signar l’allargament de l’acord del préstec a final de febrer. Creia que hi havia un interès genuí per part dels creditors de trobar un espai comú. I no hi era. Només els interessava fer miques el nostre govern. Simplement perquè no volien encarar-se amb les esquerdes de l’arquitectura que recorren la zona euro. I perquè no volien admetre que durant cinc anys havien implementat un programa catastròfic a Grècia. Vam perdre una tercera part del PIB. Pitjor que la Gran Depressió. I ningú de la troica de creditors, que han imposat aquesta política, no ha admès que l’error va ser monumental.\n—Tot i això, resulta que sou força pro-europeu.\n—Del tot. La meva crítica a la UE i la zona euro prové d’una persona que respira Europa pels quatre costats. La meva gran por és que la zona euro no sobrevisqui. I si no sobreviu, les forces centrifugadores que s’alliberaran seran demoníaques i faran miques la UE. I serà una catàstrofe, no únicament per a la zona euro, sinó per a l’economia global. Probablement som l’economia més gran del món. Si en permeteu de caure en la derrota postmoderna dels anys trenta, que diria que és el que fem, seria perjudicial per al futur dels països europeus. I dels no europeus, també.\n—Espero que en aquest punt us equivoqueu. Ianis Varoufakis: gràcies per haver vingut al TED.


50 NOCES DE CELEBRITATS EL 2016 QUE ENS VAN FER ESCLATAR ELS CORS - NOTÍCIES DEL CASAMENT\nPrincipal Notícies Del Casament 50 casaments de celebritats que ens van fer esclatar de cor el 2016\n50 casaments de celebritats que ens van fer esclatar de cor el 2016\nDes del casament de luxe de Ciara i Russell Wilson en un castell anglès fins a la cerimònia rústica Anna Camp i la parella de Pitch Perfect, Skylar Astin, al terreny d’un celler mullat al sol a Santa Ynez, consulteu el resum complet de les bodes destacades de l’any. !\nPer: Esther Lee 20/12/2016 a les 17:00\nLes divisions són tan ahir. El nus llauna sens dubte testifiquen que va ser un any ple d’acció en l’àmbit dels casaments i compromisos de celebritats, demostrant que l’amor és viu a Hollywood.\nDes de Ciara i Russell Wilson Casament de luxe a un castell anglès Pitch Perfect parella Anna Camp i Skylar Astin La cerimònia rústica al terreny d’un celler assolellat de sol a Santa Ynez, vegeu el resum complet de les bodes destacades de l’any, a continuació.\nUbicació: Byron Bay, Austràlia\nDestaquem: Robbie va confirmar la notícia del seu casament secret amb una senzilla foto d’anell a Instagram.\nTroian Bellisario i Patrick J. Adams\nUbicació: sud de Califòrnia\nAspecte destacat: tres dies de natura i un cap de setmana de casament amb temes d’acampada anomenat Fort Day.\nRebecca Robertson i John Reed Loflin\nUbicació: Tulum, Mèxic\nDestaquem: la núvia era un somni boho, amb una llarga trena lateral.\nUbicació: Puerto Morelos, Mèxic\nDestacar: El nus aconseguí el primer cop d’ull exclusiu a les nupcias davant la platja de la superestrella de futbol\nJinger Duggar i Jeremy Vuolo\nDestaquem: un festeig, un compromís i ara ... matrimoni!\nDestaquem: un mal funcionament del vestuari del dia de les noces: continuava avançant amb un somriure a la cara, va assenyalar més tard Patridge al seu bloc.\nCrèdit: Jana Dillon Photography / AKM-GSI\nAdrienne Bailon i Israel Houghton\nDestaquem: una fastuosa però íntima cerimònia al famós Hotel Plaza Athénée; A més, aquell primer petó de vapor!\nAngela Kinsey i Joshua Snyder\nUbicació: Topanga, Califòrnia\nDestaquem: la núvia portava un vestit de núvia J.Crew i Braedon Flynn de Braedon Photography va prendre unes magnífiques imatges.\nCrèdit: Braedon Flynn / Braedon Photography\nMark Ballas i BC Jean\nDestaquem: un carrusel antic i Derek Hough era el millor home.\nLouise Roe i Mackenzie Hunkin\nUbicació: Windsor, Anglaterra\nDestaquem: la parella va aconseguir el casament perfecte al camp anglès.\nData: 2 d’octubre\nUbicació: Cedar Lakes Estate, Nova York\nDestaquem: la núvia vestia de negre, i ja no estava disponible.\nNikki Ferrell i Tyler Vanloo\nUbicació: Kansas City, Missouri\nDestaquem: Ferrell va contractar la planificadora de noces estrella Madison Sanders per portar les nupcias a un nivell completament diferent; L’antiga soltera Andi Dorfman era una dama d’honor.\nCrèdit: Alea Lovely\nShia LaBeouf i Mia Goth\nDestaquem: el casament de la parella es va transmetre en directe a TMZ i no va ser un truc.\nDianna Agron i Winston Marshall\nDestacar: un casament de destinació al Marroc ... què més?\nAspecte destacat: la culminació d’un compromís de sis anys.\nData: 29 d’octubre i 13 de juny\nLocation: Cabo San Lucas, Mèxic\nDestaquem: no va ser el primer casament i la núvia portava Julie Vino.\nReed Robertson i Brighton Thompson\nData: 29 d’octubre\nUbicació: Monroe, Louisiana\nDestaquem: la parella va compartir el seu àlbum de noces complet amb El nus.\nAbby Elliott i Billy Kennedy\nDestaquem: era un somni de Nova Anglaterra.\nUbicació: Sunstone Vineyards & Winery a Santa Ynez, Califòrnia\nDestaquem: l'entorn rústic i els detalls magnífics van ser traçats i executats perfectament pel planificador de casaments Tessa Brand .\nLa planificadora de casaments Tessa Brand comparteix nous detalls inspiradors de les nupcias d’Anna Camp i Skylar Astin amb Lizapourunemerenbleus. (Fotografia de Katie Shuler)\nUbicació: Caixers, Carolina del Nord\nDestaquem: l’etiqueta de la parella, #JBKBStuckTogether.\nAlan Tudyk i Charissa Barton\nUbicació: The Paramour Estate a Los Angeles\nDestaquem: la parella va donar les seves flors del casament a una residència d’ancians local.\nData: 10 d’agost\nDestaquem: la núvia portava literalment una tapa i el teló de fons era un somni.\nData: 13 d’agost\nDestaquem: la núvia no només portava una bata de Vera Wang, sinó dues.\nKatie Maloney i Tom Schwartz\nUbicació: nord de Califòrnia\nDestacar: Regles de Vanderpump la matriarca Lisa Vanderpump va oficiar la cerimònia.\nLydia Hearst i Chris Hardwick\nData: 20 d’agost\nUbicació: Pasadena, Califòrnia\nDestaquem: l’hereva portava un espectacular vestit rosa i blanc de Christian Siriano.\nAimee Carrero and Tim Rock\nData: 21 d’agost\nUbicació: Aspen, Colorado\nDestaquen: la de la núvia Jove i famolenc companys de repartiment van venir a fer festa.\nSasha Cohen i Tom May\nUbicació: Cape Cod, Massachusetts\nDestaquem: l’etiqueta de la parella, # MayDay, a més dels seus consells de planificació compartits exclusivament amb Lizapourunemerenbleus.\nUbicació: castell de Peckforton, Cheshire, Anglaterra\nDestaquem: la Terra, el Vent i el Foc es realitzen a la recepció. Com què?\nRyan Serhant i Emilia Bechrakis\nUbicació: Corfú, Grècia\nDestaquem: el Llista de milions de dòlars broker va escriure una peça en primera persona per a El nus sobre el seu emotiu viatge del dia del casament.\n(Crèdit fotogràfic: Dimitrios Kambouris / Getty Images)\nUbicació: Mykonos, Grècia\nDestaquen: les companyes de la núvia, models de Victoria's Secret, Alessandra Ambrosio i Isabeli Fontana, eren dames d’honor. Més, El nus va tenir una mirada exclusiva a les seves núpcies.\nAna Beatriz Barros tenia 10 belles dames d’honor, 10 belles dames d’honor, Alessandra Ambrosio, Isabeli Fontana, Jaisa Chiminazzo, Renata Maciel, Sabrina Miller, Fernanda Motta, Cassia Lara, les seves germanes Malu Barros i Patricia Barros, i la seva germana més recent, Tania El Chiaty. (Crèdit fotogràfic: Vlad Ladoaba)\nTatyana Ali i el doctor Vaughn Rasberry\nUbicació: Four Seasons Beverly Hills\nDestaquem: el casament va ser un Príncep fresc de Bel-Air reunió.\nEl casament de Tatyana Ali amb el doctor Vaughn Rasberry el diumenge 17 de juliol va ser una mini reunió del príncep fresc de Bel-Air. (Crèdit: Dennis Kwan Photography)\nCorbin Bleu i Sasha Clements\nDestaquem: el primer ball va ser coreografiat per DWTS pro Karina Smirnoff.\nKarena Dawn i Bobby Gold\nUbicació: Kauai, Hawaii\nDestaquem: Lizapourunemerenbleus va obtenir el primer cop d’ull exclusiu a les fotos de casament del cofundador Tone It Up.\n(Foto / Fotografia Jana Williams)\nData: 31 de juliol\nDestaquem: Olivia Newton-John va actuar a la recepció i El nus va obtenir tots els detalls interiors del seu planificador, Mikie Russo.\nEl casament de Kym Johnson i Robert Herjavec. (Crèdit fotogràfic: Anthony Vazquez Photography)\nLa recepció del casament de Kym Johnson i Robert Herjavec prevista per Mikie Russo. (Crèdit fotogràfic: Anthony Vazquez Photography)\nMisty Copeland i Olu Evans\nUbicació: Laguna Beach, Califòrnia\nDestaquem: la núvia va canviar les sabatilles de ballet per Louboutins.\nUbicació: Napa, Califòrnia\nAspecte destacat: un cop batejat com a etern solter, l'exs slugger dels Yankees finalment va trobar el seu partit perfecte.\nJordan Smith i Kristen Denny\nUbicació: Middlesborough, Kentucky\nDestacar: La veu la fotògrafa de noces del guanyador Christina Stallard va capturar impressionants imatges de la parella.\nMaggie Rose i Austin Marshall\nUbicació: Potomac, Maryland\nDestaquem: la mare de la núvia, Lizz Durante, va ser la planificadora de casaments de la parella.\nVam riure, plorar. No crec que cap dels dos oblidem mai les seves paraules, va dir la núvia a Lizapourunemerenbleus en una entrevista exclusiva.\nTopher Grace i Ashley Hinshaw\nUbicació: Montecito, Califòrnia\nDestaquem: el casament va ser extremadament privat, cosa que significa que la parella va aconseguir exactament el que pretenia: privadesa.\nEva Longoria and Jose Pepe Baston\nDestaquem: els Beckhams eren allà per donar suport a la bella parella.\nMorgan Stewart i Brendan Fitzpatrick\nUbicació: Simi Valley, Califòrnia\nAspecte destacat: el fotògraf de la parella, Lucas Rossi, va capturar fotos meravelloses i ridícules.\nLes estrelles de Rich Kids of Beverly Hills, Morgan Stewart i Brendan Fitzpatrick, es van casar el 7 de maig. El seu fotògraf de noces explica a Lizapourunemerenbleus detalls sobre les belles nupcias. (Fotografia de Lucas Rossi)\nLes estrelles de Rich Kids of Beverly Hills, Morgan Stewart i Brandon Fitzpatrick, es van casar el 7 de maig. El seu fotògraf de noces explica a Lizapourunemerenbleus detalls sobre les belles nupcias. (Fotografia de Lucas Rossi)\nKaitlin Doubleday i Devin Lucien\nUbicació: Ventana Inn and Spa a Big Sur, Califòrnia\nDestacar: El nus va obtenir el primer cop d’ull exclusiu al casament de la parella.\nShawn Johnson i Andrew East\nData: 16 d’abril\nUbicació: Franklin, Tennessee\nDestaquem: simplicitat rústica.\nMichael C. Hall i Morgan Macgregor\nData: 29 de febrer\nLloc: Ajuntament de Nova York\nDestaquem: la tercera vegada és un encant.\nRaeLynn Davis i Josh Davis\nDestaquen: Blake Shelton i Gwen Stefani com a convidats al casament. Vaja, vaja!\nJosh Davis i RaeLynn Woodward (Crèdit: Susannah Brittany)\nBarbie Blank i Sheldon Souray\nDestaquem: la personalitat de la realitat de WAGS i el jugador de la NHL han compartit fotos del seu bell casament davant de la platja El nus.\nUbicació: el teatre Franklin de Nashville, Tennessee\nDestaquem: el casament punk de tota la vida.\nColton Dixon i Annie Coggeshall d’American Idol\nData: 8 de gener\nUbicació: Scarritt Bennett Center de Nashville, Tennessee\nAspecte destacat: Lizapourunemerenbleus va obtenir l’exclusiva primera mirada de les fotos de casament amb temes Disney de la parella.\nColton Dixon besa la seva nova núvia, Annie Coggeshall, en una impressionant foto de casament. (Crèdit: David Molnar)\nJamie-Lynn Sigler i Cutter Dykstra\nDestaquem: el fill de la parella, Beau, portava un mini esmòquing i sostenia un plat de baseball que deia: 'Aquí ve la meva mare'. Senyal de la simpatia!\nUbicació: Lindon, Utah\nDestaquem: el fastuós casament de la parella va ser planejat en només tres mesos per l’única Mikie Russo.\n(Crèdit: India Earl Photography)\nanell de promesa d'or rosa de joieria de kay\nmida mitjana de l'anell de compromís per estat\ncites per dir-li a la teva xicota\nregals de la mare del nuvi del seu fill\nilla de cuina de dos nivells