Sempre polèmic i políticament compromès, els quadres del pintor realista Gustave Courbet (1819-1877) van escandalitzar els seus contemporanis per la seva manera de representar la realitat tal com era, sense la necessitat de sotmetre-la a l’ordre intel·lectual del pintor. En aquest sentit, el monumental L’Atelier du peintre (El taller del pintor) de 1855 és una obra moderna i revolucionària a la vegada que polèmica. El llenç és considerat un gran model artístic, representatiu no solament de l’obra de Courbet sinó del moviment realista en el seu conjunt.\n“El món ve al meu estudi perquè jo el retrati” afirmava l’artista. Així, ens hem de traslladar cap a l’estudi de Courbet a París per trobar-nos amb el millor retrat possible de la societat parisenca de mitjans del segle XIX. Les seves amistats, els seus odis, els seus sentiments, els seus gustos personals… Tot s’amaga dins de la composició al voltant del mateix Courbet (centre de l’obra) i la seva model despullada (símbol de l’academicisme que el pintor rebutja frontalment).\nTots els personatges esdevenen representacions al·legòriques del món de l’artista. Protagonistes de tots els esglaons socials desfilen davant de l’artista, que s’envolta també de les seves amistats: el filòsof socialista Proudhom, el poeta Baudelaire, el seu marxant o l’escriptor George Sand. “És la història moral i física del meu taller […]. Són les persones que viuen de la vida, que viuen de la mort. És la societat en el seu cim, en la seva part baixa, en la seva part mitja. En una paraula, és la meva manera de veure a la societat, en els seus interessos i les seves passions.”, va sentenciar el pintor.\nMalgrat la virulència retòrica que envolta el discurs de Courbet i el seu rebuig a tot allò que no representés la realitat, és evident que, almenys en aquest cas, la composició amaga un cert aire poètic i misteriós, un cert caràcter al·legòric de les fílies i les fòbies de l’artista, subratllat per la presència d’aquesta llum tamisada que no se sap d’on ve. En definitiva, Corbet havia pintat el gran manifest del realisme pictòric envoltant-lo de la simbologia que rebutjava. És això el que converteix el llenç en un element imprescindible per entendre tant el moviment en el seu conjunt com la seva obra en particular.\nEtiquetes: Art del segle XIX, Art realista, Gustave Courbet, Història de l'Art, Història del Món Contemporani, Imatges de París, Imatges del París Contemporani, París: Llums i Revolució, Pintura, Realisme, Segle XIX\nGustave Courbet: L’enterrament a Ornans\nUn dels quadres més coneguts del pintor realista Gustave Courbet (1819-1877) és Un enterrement à Ornans (L’enterrament a Ornans), un llenç de grans dimensions (3,24 metres d’alt per 6,63 metres d’amplada) representa el moment en què els assistents a un enterrament en el poble natal de l’artista es disposen a dir l’últim adéu al difunt, un personatge qualsevol, anònim, tot i que alguns autors especulen amb la possibilitat que es tractés de l’avi matern de l’autor. És a dir, l’obra pertany al gènere costumista.\nNo existeixen personatges destacats ni acció narrativa: és un senzill enterrament d’un camperol qualsevol. Una temàtica revolucionària en aquell moment. L’artista narra allò que tothom sap, mesclant magistralment la temàtica de la religió i la mort en la França rural de mitjans del segle XIX. A la cerimònia hi assisteix tota la comunitat, representada sense cap tipus de jerarquia, formant un grup compacte de rostres intensos i expressius.\nApropem-nos a l’escena: el sacerdot oficia per rutina, els clergues es desentenen de la cerimònia, els representants de l’ajuntament i les ploramorts oficials fan acte de presència, els familiars i amics que, exceptuant-ne algun cas aïllat, semblen complir amb l’obligació social d’assistir a la cerimònia més que no pas sentir la mort del difunt, el gos que gira el cap indiferent a l’acció, i finalment la fossa on reposarà el cos del mort. El color negre dels vestits esdevé una barrera visual en mig del desolat paisatge que es pot observar en el fons de la composició. És una escena real.\nEl resultat és un conjunt de quaranta-sis persones representades a mida natural i amb enormes dosis de veracitat. El realisme de l’obra no té cap càrrega literària. Fonamentalment, perquè no la necessita. La veracitat del lloc, de la representació de l’acte, dels personatges reals (a la dreta del quadre destaca la presència de tres germanes del pintor) amb el seu aspecte lleig i vulgar… És l’observació directa del natural, la representació d’aquelles persones del món rural que entenen la mort com un fet quotidià amb el que es conviu al llarg de tota la vida.\nEl 1855, el quadre va ser rebutjat pels responsables de l’Exposició Universal de París i la crítica no va tenir pietat: “És possible pintar gent tan horrible? Li fan perdre a un les ganes que l’enterrin a Ornans” sentenciava un article de la premsa parisenca. La crítica va descriure els personatges com “caricatures menyspreables inspirant la repugnància i provocant el riure” i alguns articles van arribar a parlar d’immoralitat. L’escàndol de la societat burgesa confirmava la realitat: Courbet havia rebutjat tot academicisme per esdevenir l’ànima del realisme pictòric des d’una concepció progressista i social.\nEtiquetes: Art del segle XIX, Art realista, Gustave Courbet, Història de l'Art, Història del Món Contemporani, Pintura, Realisme, Segle XIX\nGustave Courbet (1819-1877) va ser el darrer geni del realisme pictòric francès, possiblement el primer pintor proletari que cercava en l’art la resposta a les contradiccions socials dels seus temps. Socialista i demòcrata convençut, va participar activament en la Revolució francesa de 1848 i en l’esclat de la Comuna de París de 1871. Aquesta militància declarada dificultaria la seva entrada en el Salon de pintura parisenc i acabaria per portar-lo a viure els darrers anys de la seva vida exiliat a Suïssa.\nCourbet va ser l’ànima del realisme pictòric com a conseqüència del seu rebuig a tot academicisme. Només després de la Revolució de 1848 i l’eliminació del sistema de jurats seria inclòs en el Salon parisenc, i tanmateix la seva obra va seguir provocant grans polèmiques entre els crítics contemporanis com a conseqüència de la seva temàtica i la concepció programàtica que tenia sobre l’art com a resposta a les contradiccions socials existents en el seu temps.\nÉs a dir, Courbet va ser un personatge intempestiu del París del segle XIX. En certa manera, la seva activitat artística es confon amb el compromís, la militància i l’activisme polític. Així, el reconeixement només va arribar durant l’experiència revolucionària de la Comuna de París, quan va arribar a ser director de Belles Arts.\nUn exemple d’aquest rebuig el trobem el 1855, quan la seva obra Enterrament a Ornans (1849) va ser rebutjada pels responsables de l’Exposició Universal de París. Era una composició massa vulgar, massa real pels academicistes que s’allunyaven del món que prenia forma en els quadres de Courbet. En resposta, el pintor va organitzar el seu propi pavelló a l’Exposició, el Pavelló del Realisme, on va exposar la seva obra. L’escàndol entre els contemporanis va ser majúscul.\nPerò que s’amagava darrere de les denúncies d’immoralitat de l’academicisme francès? El rebuig a la representació realista del món. Un realisme que en Courbet apareixia sense filtres, sense la necessitat de transformar-la intel·lectualment. Les seves escenes quotidianes eren fotografies a l’oli resultat de l’observació objectiva: la presència de protagonistes senzills, els elements que apareixien sense ordenar, la composició que no guardava cap tipus d’equilibri, la lletjor que no s’amagava i el desordre del món real que esdevenia protagonista acompanyat de la provocació a la hipocresia del món burgés.\nEtiquetes: Art del segle XIX, Art realista, Gustave Courbet, Història de l'Art, Història del Món Contemporani, Realisme, Segle XIX\nPublicat a 4.1 L'Art del segle XIX | 1 comentari »\nTot i ser un contemporani dels pintors romàntics com Géricault o Delacroix, Honoré Daumier (1808-1879) és un dels principals representants del realisme compromès i testimonial de la pintura francesa.\nEn la seva època va ser molt conegut i popular gràcies a la seva activitat com a caricaturista i dibuixant en diverses publicacions crítiques i satíriques. Les postures reivindicatives respecte de la llibertat i la justícia per a les classes populars van trobar el millor canal d’expressió en la premsa escrita. En aquest sentit, podem considerar Daumier com el pare de la caricatura moderna, sempre utilitzada com a mitjà d’expressió de la crítica política dels governs de la Monarquia de Juliol de Lluís Felip.\nAh ! ça... mais ils n'ont plus l'air de s'occuper de moi du tout!\nGargantua (caricatura satírica de Lluís Felip)\nCom a pintor, els seus quadres resulten innovadors gràcies a la força expressiva que aconsegueix gràcies a la representació de figures esbossades. Sempre al servei de la causa republicana i en conflicte amb l’ordre establert, els seus temes predilectes giren al voltant de la societat francesa del vuit-cents, fonamentalment el món marginal i les accions reivindicatives, tot i que també retrataria sense cap tipus de pietat el món de la burgesia.\nEtiquetes: Art del segle XIX, Art realista, Història de l'Art, Història del Món Contemporani, Honoré Daumier, Pintura, Realisme, Segle XIX\nJean-François Millet (1814-1875) és un dels principals representants del realisme pictòric, de caràcter compromès i testimonial, a la França del segle XIX. Originari d’una família benestant de la Normandia, aviat va mostrar la seva preocupació per les figures austeres dels pagesos i per la natura que envoltava les seves figures. D’aquesta manera, Millet va convertir-se en un pintor lligat a la terra i el paisatgisme. Tanmateix, tot i que va arribar a ser qualificat de socialista per la seva clientela burgesa, cal tenir sempre present que el seu tarannà era molt conservador.\nEn qualsevol cas, els seus quadres reflecteixen la senzillesa, l’esforç del treball i la fraternitat humana que caracteritzaven el món pagès, tan allunyat del París industrial que estava creixent en aquell moment. Millet posseïa un profund sentit de la natura, la interpretava i cercava el seu sentit. Va introduir en la seva obra una senzillesa i una quietud que encara avui sedueix l’espectador i el transporta cap als camps i els boscos on el mateix pintor se sentia refugiat. És a dir, el món rural simbolitzava la bondat originària, en contraposició a la postura revolucionària del sector obrer.\nL’obra més coneguda de Millet és L’Àngelus (1859), composició que presenta una imatge quotidiana: una parella de camperols que aturen la seva feina per resar l’Àngelus que s’endevina que sona des de la llunyania. La simplicitat de l’escena és aclaparadora, convidant al recolliment i la introspecció. Igualment, les figures humils assoleixen un alt grau de solemnitat. L’atmosfera de l’escena sembla boirosa, el que simplifica el volum de les figures, cosa que genera una fusió entre els personatges i el paisatge natural, realçant el patetisme de l’obra.\nL’altre gran quadre de Millet és Les espigadores (1857). En aquest cas, ens retrobem amb la vida quotidiana del món camperol: unes dones recollint les espigues caigudes. Novament la simplicitat i les figures humils, senzilles, del món rural. Ara bé, la grandesa del realisme pictòric és que iguala els personatges humils a l’alçada dels vells herois de l’art acadèmic. Fugint de qualsevol idealització classicista, la dignitat del treball de les espigadores no enveja res als herois de la història de la pintura. La pagesia és retratada pel pintor sense cap mena d’embelliment ni d’idealització caracteritzada per la indumentària pobra i senzilla i els rostres cansats.\nEtiquetes: Art del segle XIX, Art realista, Història de França, Història de l'Art, Història del Món Contemporani, Jean-François Millet, París: Llums i Revolució, Pintura, Realisme, Segle XIX\nUn dels elements característics de l’escultura romànica a Catalunya és la presència d’una importantíssima imatgeria policromada en fusta. A les esglésies romàniques aquestes imatges litúrgiques, símbols de la devoció popular, devien constituir un element primordial que se centrava a l’entorn de l’altar. Algunes d’aquestes imatges eren de materials rics com or i argent amb esmalts i pedres precioses si els recursos econòmics ho permetien, però el més freqüent eren les imatges de fusta policromada o de pedra.\nLa mobilitat d’aquestes imatges, situades habitualment a sobre de l’altar o darrere d’ell, permetia la seva inclusió en diverses cerimònies religioses, com ara les processons o, fins i tot en el teatre litúrgic que es representava en determinades festivitats. Igualment, algunes obres presenten una concavitat en la part posterior perquè eren utilitzades com a reliquiaris.\nLa seva datació és imprecisa en la major part dels casos perquè, contràriament al que succeeix amb l’escultura realitzada en pedra, la poca evolució que es pot observar tant en la tècnica com en l’estil dificulta l’establiment d’una cronologia. És a dir, la repetició d’uns mateixos models no permet establir una seqüència cronològica clara. Malgrat tot, els especialistes tendeixen a considerar la majoria de les imatges conservades com obres del segle XII i posteriors, en una cronologia que s’allarga fins el segle XIV.\nL’elaboració de l’escultura en fusta tenia lloc en tallers diferenciats dels escultors que treballaven en pedra, signe de la creixent especialització que separava els fusters dels talladors associats als santcrists. Alguns especialistes consideren que aquests tallers estarien relacionats amb els monestirs i els centres catedralicis. Així, a moltes de les abadies romàniques havien tallers de talla de fusta junt amb els de pintura, el que demostra clarament les relacions que existien entre els creadors d’imatges i els pintors, sense descartar la possibilitat que tots dos treballs fossin realitzats per les mateixes persones.\nDes del punt de vista tipològic, a Catalunya podem classificar la imatgeria romànica en tres grans grups: el Crist crucificat, la Mare de Déu amb el Nen i el Davallament de la Creu.\nEl grup d’imatges del Crist Crucificat segueix dos models diferents: la Majestat (el Crist triomfant que no mostra senyals del patiment a la Creu) i el Crist sofrent (el Jesús martiritzat en una imatge dramàtica que representa un a exemple de Fe). El Crist representa la immortalitat, generalment sense mostres sofriment humà sinó que triomfa com a Déu. Tampoc presenta corona d’espines del martiri, i si algun d’ells està coronat és amb la corona reial. L’anatomia segueix la verticalitat de la fusta que forma la creu, les mans estan obertes amb els dits estirats i els membres clavats cada un individualment (amb quatre claus).\nEn segon lloc, el grup d’imatges de la Mare de Déu amb el Nen Jesús representa el conjunt més nombrós. La Verge Maria es representa asseguda en un setial amb forma de tron, vestida amb túnica, mantell i en general amb corona, sempre en una posició rígida i frontal, amb el Nen Jesús assegut al centre o escorat cap al costat esquerre de la Mare. Sembla que no hi ha comunicació ni cap tipus d’emoció entre tots dos personatges. Generalment, els rostres d’aquestes imatges són molt esquemàtics i simètrics, amb els ulls ametllats i la boca amb un posat inexpressiu i excessivament horitzontal. Tanmateix, des del segle XIII, va anar desapareixent la rigidesa a favor de l’incipient expressió dels sentiments de tendresa entre la Mare i el Nen. Aquestes estàtues van ser objectes de gran veneració i de culte popular, i la pietat dels fidels els atribuïen alguns miracles. Gairebé sempre eren usades també com a reliquiaris i s’utilitzaven per ésser col·locades en un altar, però també per a les processons.\nMare de Déu de Cortscastell\nMare de Déu de l’All (MNAC)\nMare de Déu del Santuari de Núria\nFinalment, el tipus d’imatges més complex és integrat per les representacions del Davallament de la Creu, realitzats per ocupar l’absis de les esglésies en una distribució horitzontal, del qual trobem notables exemples procedents fonamentalment de les esglésies pirinenques. En aquest sentit, el desenvolupament d’aquesta temàtica s’associa amb el teatre litúrgic i en la lluita de símbols entre el cristianisme i el catarisme (religió que negava la mort de Crist).\nSantíssim Misteri de Sant Joan de les Abadesses\nEtiquetes: Art medieval, Art romànic, Catalunya medieval, Escultura, Història de Catalunya, Història Medieval, Romànic\nPublicat a 2.3 L'Art Romànic | Deixa-hi un comentari »


Responsabilitat Global: El Programa 3CREIX.cat incorpora l'RSO en la formació\nCada cop és més habitual que els MBA disposin d'assignatures de responsabilitat social. Podem que ja no és notícia. El que encara sí que és notícia és que els cursos adreçats a directius del tercer sector contemplin aquest enfocament de gestió com un element rellevant en la seva formació.\nPer això volem recollir el Programa 3CREIX.cat, de desenvolupament per a Directors/es de Recursos Humans d'entitats del Tercer Sector, adreçat a responsables i/o tècnics de l'àmbit dels Recursos Humans, amb més de 3 anys d'experiència.\nPrecisament el proper divendres 1 de juliol em toca fer l'acció docent en referència a la responsabilitat social, amb la intenció que descobreixin el sentit de l'RS a les empreses (RSE) i també com aplicar els mateixos postulats a les ONL, adaptat a les característiques del sector no lucratiu.\nDates Del 28 de gener al 7 d´octubre de 2011\nHorari Divendres de 9.00 a 14.00h i de 15.00 a 18.00h\nUbicació C. Carolines, 10 - Barcelona\nLa direcció dels recursos humans a les entitats del tercer sector representa un gran repte, tant pel que fa als canvis continuats del sector que obliguen a una major professionalització, com pel mateix repte que representa la gestió de les persones a les entitats a on el capital humà és la primera eina per prestar serveis a la societat. Amb aquestes premisses, abordem aquest programa de desenvolupament directiu que pretén aportar i consolidar estratègies eficaces pel tercer sector social.\nEl tercer sector necessita referents en gestió de persones, i és un dels objectius principals, el desenvolupament d'habilitats directives dels directors/es de RH. A més, de potenciar l'anàlisi sobre les polítiques de recursos humans existents, i la reflexió i la construcció de les mateixes per adaptar-les al màxim al nostre sector i transferir-les al conjunt de les entitats.\nDescarregueu el contingut en PDF\nTaula del Tercer sector Social - Projecte 3creix.cat\nEstudi Projecte: Anàlisi de necessitats formatives de les competències directives al Tercer Sector Social\nGenerar una autoavaluació de les competències i de la funció directiva en l'àrea dels Recursos Humans en el tercer sector per parts dels participants.\nDesenvolupar les competències directives i personals dels directors de RH per millorar la gestió del talent i les entitats.\nAnalitzar les polítiques i estratègies de direcció i gestió de RH, des d'una perspectiva crítica per potenciar l'adequació al tercer sector social.\nGenerar i compartir estratègies de direcció de persones pròpies del tercer sector (contractats i voluntaris) per tal de consolidar-les i que aquestes puguin ser útils al conjunt d'entitats, d'acord amb els valors institucionals.\nEl programa formatiu abordarà les diferents àrees de direcció de RH, a més de desenvolupar les competències directives pròpies dels directors de RH a l'actualitat. És per aquest motiu que es parteix d'una metodologia basada en tres aspectes claus en el desenvolupament de competències: l'autoavaluació i presa de consciència, l'entrenament i la capacitació.\nLa durada del programa és de 104 hores, distribuïdes de 13 mòduls de 8 hores presencials, els quals es faran quinzenalment.\nTambé s'imparteixen sessions de mentoring individual, disposant d'una bossa de 5 hores per cada participant del curs.\nLes sessions presencials es centren en una metodologia activa basada en l'aportació de diferents ponents i experts en els temes a abordar, amb l'objectiu d'aportar un nivell elevat mínim assolit, i fomentar el debat, posicionament, construcció d'idees, etc.\nEls/les professors/res són experts en actiu en el mòdul que imparteixen, i com a professionals sèniors aporten una dinàmica d'aula basada en un lideratge madur del grup cap a l'objectiu d'aprenentatge i desenvolupament.\nPrèviament a cada sessió els participants han de llegir un material bibliogràfic per tal de fomentar un anàlisi individual, i posteriorment contrastar-ho en equip a l'aula presencial. Es disposarà durant tot el programa d'un espai virtual d' aprenentatge (aula virtual) per a l'intercanvi i generació de coneixement.\nA partir del segon mes de formació es comença a pactar i dissenyar el projecte de l' entitat del participant de millora directiva en una de les polítiques de recursos humans o tema transversal. Aquest projecte està tutoritzat per personal sènior amb experiència directiva en aquesta funció. Cada participant defensa el seu projecte i aquest serà avaluat per part d'un tribunal.\n1. La direcció de RH\n2. Recursos Humans i Tercer Sector Social\n3. Planificació i Organització\n4. Polítiques de desenvolupament\n5. Participació i comunicació interna\n6. Relacions laborals i negociació\n7. Màrqueting per als RRHH\n8. Economia per als RRHH\n9. Responsabilitat social de les organitzacions no lucratives. En el tercer sector social cal analitzar les pròpies polítiques que permeten orientar els nostres serveis socials cap a una ètica global en diferents aspectes com: la gestió dels recursos humans, el medi ambient, i la igualtat i la conciliació. Alhora es donen les eines per realitzar una bona prevenció de riscos laborals, així com a la implantació de models de qualitat actuals.\n10. Projecte tutoritzat sobre el disseny i implantació d'una política de recursos humans.\nEl projecte 3creix.cat\n3creix.cat és un projecte composat per 20 actuacions que es desplegaran fins a desembre de 2011, i que estan encaminades a incrementar i millorar l’ocupació a les entitats del Tercer Sector Social de Catalunya a partir de 5 grans objectius:\n1. Promoure aliances d’intervenció entre entitats socials\n2. Impulsar la internacionalització de productes i serveis\n3. Millorar la gestió del capital humà\n4. Endegar una capacitació innovadora de directius i tècnics\n5. Aconseguir el reconeixement del valor diferencial del Tercer Sector en la contractació pública\n3creix.cat està liderat per la Taula d’entitats del Tercer Sector de Catalunya i té com a sòcies les entitats ECAS, Fundació Pere Tarrés, Suport Associatiu i Espiral-Entitat de Serveis.\nEtiquetes de comentaris: formació, ONL, RSO


Dura derrota del Palafrugell davant el Reus (2-8)\nPartit dels que sobren pel Corredor-Mató Palafrugell. O almenys així ho afirmaven des del cos tècnic després de la derrota per 2-8 contra el Reus, un dels tres grans de l'OK Lliga. Als palafrugellencs els va costar molt estar dins el partit i sempre van anar a remolc dels tarragonins i d'un arbitratge que van criticar molt.\nEl partit va arribar al descans amb 0-3, després d'un gol de Marc Torra i dos de Raul Marín. La segona meitat va arrencar amb un gran gol de Rubén Ruiz que posava l'1-3 i donava certes esperances als locals. Álex Rodríguez i Raul Marín van encarregar-se de tornar a posar distància al marcador. El capità palafrugellenc Marc Brugué va fer el 2-5, i a partir de llavors Bancells, Álex Rodríguez i el pitxixi de la competició Marín van sentenciar. Al final, vuit gols en contra, quatre dels quals de pilota aturada, la gran assignatura pendent del Corredor-Mató.\nAquesta nova derrota, combinada amb els resultats de Vic i Lloret, fa que el somni de la salvació sigui encara una mica més complicat. Els de La Selva, que marquen la permanència, queden a onze punts. A partir d'ara és moment de començar a puntuar sigui com sigui, tot i que el proper partit, a Alcoy, es planteja com un dels desplaçaments més difícils del que resta de temporada.


Proveïdors i fabricants de bufadors manuals i fàbrica - Ventiladors de mà a l'engròs a l'engròs - Jianan Trading\nCompressor de mà\nGaudeix de veure les fulles volant amb el vent, senzilles i convenients per divertir-te.\nDescobriu l'alegria de manipular el vent\nGaudeix de veure les fulles volant amb el vent, però preocupa que el pati quedi malmès? Proveu l'últim ventilador de mà. Portàtil, confiable i multifuncional.\nPer elaborar fulles i recollir, succionar i tallar, però sense tot. està dissenyat per reduir el soroll al mínim. mantenint el màxim rendiment. El mateix és segur per als nostres bufadors de buidatge i motxilla.\n1. Dipòsit de gasolina\nProporciona combustible que pot durar més de 30 minuts a velocitat completa de rotació.\n2. Iniciador d'estalvi d'esforç\nEl sistema d'arrencada recentment dissenyat redueix l'esforç i proporciona un funcionament còmode.\n3. Maneta de textures\nLa superfície esclatada augmenta la fricció i, per tant, proporciona una fermesa estable.\n4. Disseny d'eina modern.\nLa closca amb cantonades arrodonides és menys susceptible a la brutícia i és fàcil de netejar.\nControlant el volum de l'aire del ventilador, pot aconseguir un funcionament de velocitat constant, és més còmode d'usar.\n6. Mini tobera plana\nEls tubs del ventilador es poden desmuntar i reemplaçar segons el propòsit d'ús. També és convenient per a l'enviament.\n7. Tub de bufador reemplazable\nLa petita sortida d'aquest petit filtre garanteix una velocitat d'aire extremadament alta. Perfecte per moure una brutícia difícil de canviar\nHi ha dues versions de mufles disponibles: amb i sense catalitzador, que compleix amb diferents estàndards d'emissió i requisits en diferents països o ubicacions.\n9. Sistema antivibratori\nAquesta estructura redueix la vibració per a un funcionament fàcil i còmode.\nCos lleuger de la màquina, portàtil per portar, vent fort, funcionament durador. Hi ha tres tipus de tubs d'aspiració de sortida d'aire, es pot adaptar aleatòriament segons les necessitats reals, amb un xoc ergonòmic que absorbeixi el disseny, un adherència còmoda i que faci que el treball sigui més còmode.\nMés important encara, el ventilador es pot convertir en un ventilador que té una funció d'aspiració mitjançant la instal·lació dels accessoris de la canonada de succió, és fàcil d'utilitzar i segura d'usar.\nHot Tags: ventilador de mà, proveïdors, fabricants, fàbrica, venda a l'engròs, compra, en estoc\nLlançadora de mitja llança


Cardenal Kasper: “El motor ecumènic s’ha anat frenant” | Catalunya Religió\nCardenal Kasper: “El motor ecumènic s’ha anat frenant”\n(ISCREB/CR) “Mentiria si no volgués acceptar que l’entusiasme ecumènic s’ha refredat de manera considerable: el motor ecumènic s’ha anat frenant i l’impuls inicial amenaça amb paralitzar-se”. És la reflexió que va fer aquest dimarts a Barcelona el cardenal alemany Walter Kasper, president del Pontifici Consell per a la Unitat dels Cristians entre el 1999 i el 2010.\nKasper va ser a Barcelona per pronunciar la lliçó inaugural del curs 2013-2014 de l’Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona (ISCREB), en un acte celebrat a l’Aula Magna del Seminari Conciliar i presidit pel cardenal Lluís Martínez Sistach. Al matí també va visitar el monestir de Montserrat.\nAmb el títol El moviment ecumènic com a moviment per la pau, el cardenal Kasper va parlar d’aquest refredament després d’un segle de l’inici d’aquest camí cap a la unitat dels cristians que l’Església catòlica va abraçar definitivament amb el Vaticà. Però després d’alguns importants acords doctrinals entre diverses confessions i d’una major i amistosa relació, actualment no s’avança. Amb les Esglésies ortodoxes es va referir al problema del primat del bisbe de Roma i amb les protestants de noves realitats en el camp de la ètica o l’ordenació de les dones que la doctrina catòlica no reconeix. En el món de les esglésies reformades, per Kasper “el canvi es va produir arran de la declaració de la Congregació per la Doctrina de Fe Dominus Iesus”, aprovada el 2000 per aleshores cardenal Ratzinger que discutia el sentit autèntic d’Església de les comunitats protestants.\nTot i aquest estancament, en la visió panoràmica que va oferir de l’ecumenisme els darrers cent anys retratar els avanços que hi ha hagut partint de l’anterior confrontació i ignorància mútua. Per Kasper “haver comprés bé el problema, forma part de la solució”.\n“El camí és difícil i llarg”, va dir el cardenal Kasper i es va preguntar quin era el problema fonamental: “Què és l’Església i on està l’Església? On subsisteix l’Església?”. La seva resposta es que “l’Església no és una meta en si mateixa, com tampoc l’ecumenisme no és un fi en si mateix. La unitat de l’Església està al servei de la unitat del món i de la Humanitat. Ha crescut la consciència de la unitat dels cristians i aquest avenç a mig camí és una força gens menyspreable pel nostre món”. Kasper va remarcar que “als 2.300 milions de cristians els uneix l’obligació de seguir el missatge de pau del Sermó de la Muntanya. Es podria convertir, en tots els continents i en totes les cultures, en un moviment en contra dels sagnants conflictes actuals”.\nKasper es un reconegut interl·locutor en el mòn ecumènic i ha escrit diferents llibres com El Dios de Jesucristo, Jesús el Cristo, o La misericordia: clave del Evangelio y de la vida cristiana. Sobre aquest últim títol, el Papa Francesc es va pronunciar entusiasta en el seu primer àngelus: “He llegit un llibre sobre la misericordia de Walter Kasper que m’ha fet molt bé”.\nEl director de l’Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona (ISCREB), Antoni Matabosch, ha recordat durant la seva intervenció a l’acte que aquesta institució es va crear com a centre universitari d’ensenyament de la teologia i d’altres ciències religioses. Aquest és el 18è any de l’ISCREB, durant el qual el centre assoleix la majoria d’edat, i ha de fer front a nous reptes. “Quan hem anat veient el constant augment dels alumnes per Internet, ens ha entrat a vegades temor de si no estàvem estirant més del braç que la màniga, de si tindríem la capacitat d’oferir un bon servei de professors, continguts i organització, la nostra resposta sempre ha estat arriscar-nos”, ha dit el Dr. Antoni Matabosch.\nÉs en aquesta línia d’aposta que l’ISCREB ha anat evolucionant i guanyant estudiants. Durant el curs 2012-2013, el centre ha comptat amb un total de 1.334 alumnes. Aquesta xifra és la resultant de la suma dels 220 alumnes presencials, 690 alumnes virtuals, i 467 alumnes dels cursos d’extensió universitària (30 al centre de Mataró, 417 del centre d’Actualització Teològica, i 20 del Diàleg Interreligiós Monàstic, DIM). Cal destacar el nombre d’interessats que opta per la versió virtual: es tracta de gairebé la meitat dels estudiants.\nA l’ISCREB continua havent-hi un perfil majoritari de dones, tant en la versió virtual (64% dones, 36% homes) com en la presencial (76% dones, 24% homes). Entre les franges d’edat destaca el segment de 41 a 55 anys, majoritari tant a l’opció presencial (35%), com a la virtual (40%). La minoria queda per aquells que tenen menys de 30 anys: representen el 11% dels presencials, i el 21% dels virtuals.\nSi observem la formació, trobem que el 82% té estudis universitaris. Destaquen amb un número alt d’assistents la Declaració Eclesiàstica de Competencia Acadèmica (293 alumnes), i de la Diplomatura (439 alumnes). D’aquí es dedueix que molts s’inscriuen per complementar la seva formació, reforçar la seva professió, o per canviar de sector en el món laboral.\nAl final de l’acte s’han lliurat els diplomes de diplomat i de llicenciat en Ciències Religioses corresponents al curs 2012-2013. En l’acte hi va intervenir el degà de la Facultat de Teologia, Armand Puig, que va agrair especialment l’esforç que ha representat l’ISCREB virtual per posar la teologia a l’abast de més gent, “una teologia que no és abstracte: es fa en un context, en un temps i en un espai”. Per tancar l’acte l’arquebisbe Martínez Sistach també va agrair aquesta tasca per facilitar “no només el deure dels cristians a formar-se, sinó també el dret a tenir a l’abast aquesta formació”.\nA la inauguració també hi van assistir el bisbe auxiliar Sebastià Taltavull i el director general d’Afers Religiosos, Enric Vendrell.\nWalter Kasper, ISCREB, ecumenisme


Teresa Jordà i Eduard Pujol visiten la Fira de la Candelera\nLa consellera d’Agricultura, Teresa Jordà, i el diputat del Parlament de Catalunya, Eduard Pujol, han visitat la 169a edició de la Fira de la Candelera. Jordà ha admirat el gran teixit associatiu que té el municipi i que s’ha pogut notar amb el mig centenar d’entitats i associacions de la vila que han sortit al carrer.\nPer la Fira de la Candelera els carrers de Molins de Rei s’omplen de vida i de visitants. Alguns són alts càrrecs polítics com la consellera Teresa Jordà o el diputat Eduard Pujol, que han recorregut els carrers de la vila durant el matí de dissabte.\nTERESA JORDÀ, consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació de la Generalitat de Catalunya.\nEDUARD PUJOL, diputat del Parlament de Catalunya.\nConvidats pels representants polítics municipals del seu partit, Jordà i Pujol han passejat pels cinc grans espais de la fira molinenca: l’espai natura, cultura, empresa, ciutat i gastronomia. Ho han fet després però d’un bon esmorzar de fira.\nMARTA ESPONA, ERC Molins de Rei i presidenta de l’Agrupació Folklòrica de Molins de Rei.\nI és que la Fira de la Candelera és també una cita imprescindible per les entitats molinenques, que aprofiten aquests dies per fer difusió del seu treball i donar-se a conèixer.\nOLGA SANTÍN, Galgos del Viento.\nRAMON FERRER, Soci Amics dels clissis de Molins de Rei\nADRIÀ RIUS i BERTA ZABALAZA, President i anxaneta dels Matossers.\nEn aquesta edició ha participat una cinquantena d’entitats i associacions que han gaudit d’un temps primaveral que els ha acompanyat tot el cap de setmana.


Si sou servits: de gener 2011\nRap i cloïsses amb salsa de pinyons\nUn rap per sucar-hi pa.\nRap, cloïses, pinyons, tomàquet, all, oli, sal\nFeu enrossir els pinyons en una cassola sense oli i reserveu-los. Escaliveu el tomàquet i un parell de grans d'all i passeu-los per la batedora junt amb els pinyons torrats i una mica d'aigua o, millor encara, amb el brou que haureu fet aprofitant el cap del rap. En acabat, saleu i enfarineu el rap, el fregiu a la cassola i ja hi podeu abocar la salsa de pinyons. Sacsegeu una mica la cassola per anar lligant la salsa. Rectifiqueu de sal i ho deixeu 10 minuts al foc. Per últim afegiu les cloïsses. Manteniu tapada la cassola perquè s'obrin.\nPublicat per Si sou servits en 21:05 5 comentaris:\nEspinacs, ceba i formatge de cabra amb pasta de full\nAquesta recepta ens la va fer una amiga que diu que no sap cuinar, però és mentida. Mai, me tenías engañada !!\nDes de llavors l'he feta sovint perquè ens agrada molt.\nPasta de full, espinacs, ceba, formatge de cabra, sal, ou, sèsam\nEsteneu la pasta de full. A sobre hi poseu els espinancs crus i la ceba confitada. Espolseu una mica de sal. Després poseu el formatge de cabra tallat a rondanxes fent una filera i ja ho podeu cargolar fent un rotllo. Tanqueu pels costats. Es pinta amb ou batut i s'hi posa sèsam per sobre.\nTot i que del sèsam en podriem prescindir, a mi m'agrada més posar-ne però no el busqueu en aquesta foto perquè me'n vaig oblidar.\nPoseu al forn a 180-200ºC una mitja hora, fins que la pasta de full agafi color.\nPublicat per Si sou servits en 14:03 Cap comentari:\nFeia dies que volia fer un plum cake. I aprofitant una tarda freda de diumenge ...\n175 g mantega, 150 g sucre fi, 250 g farina, 3 ous, llevat, fruita confitada, 1 gotet de ron (*)\nQuan estigui tova la mantega, barregeu-la amb el sucre fi. Afegiu els ous d'un en un, després la farina amb el llevat, també de mica en mica i el gotet de ron. Pel últim, afegiu la fruita confitada. Us ha de quedar una massa bastant espessa. Si hi poseu panses, les heu de tenir en remull una estona amb el mateix ron que després posareu a la barreja. Jo he posat panses, pinya i papaia, però això va a gustos. Deixeu-ho al forn durant 1 hora a 160ªC.\n(*) A totes les receptes que he trobat s'havia de posar ron i a casa no en tenim, així que he posat un vi dolç de postre. No sé com hagués quedat amb el ron, però amb aquest vinet ha quedat molt bo.\nA les iaies\nNo vaig conèixer la iaia Concepció, però m'expliquen que era molt bona cuinera. Que a les cases, quan feien alguna celebració, la demanàven perquè els anés a cuinar el tiberi.\nLa iaia Conxita, la iaia del meu home, sí que la vaig conèixer. Va estar als fogons fins ben gran. Quan la seva néta s'havia de casar i li preguntava com es feia un o altre menjar, mai en treia l'aigua clara. "Jo li poso un grapat de sal", "però iaia, quant és un grapat?". "I quanta estona ha d'estar al foc?", "tú mateixa, quan et sembli que està cuit, ho treus".\nLes cuineres d'abans no tenien llibres de receptes, ni blocs de cuina, ni programes a la tele amb cuiners famosos. Mai haguéssin pensat que un dia menjaríem aire de pastanaga ni que faríem tomàquet esferificat. Només teníen la saviesa que els havien transmès les seves mares per fer uns bons àpats i, molt sovint, amb pocs recursos.\nLa meva iaia Concepció a la cuina\nPublicat per Si sou servits en 12:55 Cap comentari:\nRegalem una camisa?\no un llibre? o uns calçotets?, ... qualsevol cosa que tingui una forma rectangular ens anirà bé per fer aquest embolcall.\nPublicat per Si sou servits en 15:12 Cap comentari:\nSempre que faig les tartaletes de formatge amb melmelada de pebrot tenen molt èxit.\nÀngels, gràcies per passar-me la recepta!\nTartaletes, formatge Philadelphia, formatge Mascarpone, 2 pebrots vermells, sucre i vinagre de Mòdena\nRatlleu els pebrots. Compte que no us hi vagi la pell. Poseu la polpa i el suc del pebrot en una paella amb 3-4 cullerades rases de sucre i 1 cullerada de vinagre de Mòdena. Aneu remenant i deixeu que vagi reduint a foc molt lent.\nEscalfeu les tartaletes al forn 6-8 minuts. Barregeu els dos formatges a parts iguals. Farciu les tartaletes i poseu-hi al damunt la melmelada.\nPublicat per Si sou servits en 20:32 Cap comentari:\nÉs dissabte. Això vol dir més temps per anar a comprar i, gairebé amb seguretat, també vol dir peix per dinar. Avui, sípia amb patates.\nSípia, patates, alls, ceba, llorer, oli, sal i pebre\nTalleu la sípia a trossos. Poseu-la a l'olla a pressió amb una cabeça d'alls, força ceba tallada en juliana, oli i un parell de fulles de llorer. 15 ó 20 minuts al foc. Mentrestant peleu les patates i talleu-les a daus. Fregiu-les. Quan la sípia ja estigui feta, traieu la cabeça d'alls, afegiu-hi la salsa de la sípia i les patates. Salpebreu. Barregeu-ho bé i 5-10 minuts més al foc.\nPublicat per Si sou servits en 15:10 Cap comentari:\nLa massa mare em té cinc dies. Sembla com si tingués una criatura. El primer que faig quan arribo a casa és veure si els bitxos respiren. Hi ha bombolles i fa bona olor (m'ha acabat agradant aquesta olor àcida). Sembla que la cosa va bé, tot i que el volum no augmenta gaire. No deu ser que no li dono prou menjar? o potser no li agrada la temperatura ambient? Ai, les mares, sempre patint ... Li poso més farina i aigua. La tapo amb molt de compte amb un drap de cuina i fins demà. Només em falta cantar-li una cançó de bressol.\nAquest forner de la familia s'hauria de pronunciar !!!\nCom es fa la massa mare?\nPublicat per Si sou servits en 13:26 Cap comentari:\nCarbassó, pastanaga, ceba tendra, pernil salat, crema de llet, formatge semi i parmesà, sal i oli\nTalleu els carbassons a la mida que més us agradi. Jo, d'un carbassó en faig tres trossos. Buideu el centre i poseu-los a bullir amb aigua i sal.\nMentrestant, sofregiu la pastanaga amb la ceba tendra picats. Cap al final afegiu-hi el pernil també picat i per últim la crema de llet per lligar-ho tot una mica. Saleu. Compte amb la sal, que el pernil ja ho és de salat. Ompliu els carbassons i poseu-los drets en una safata per anar al forn. Poseu un tall de formatge al damunt i una mica de parmesà ratllat. Gratineu i serviu.\nPublicat per Si sou servits en 21:53 Cap comentari:\nEspàrrecs i pernil embolicats amb pasta de full\nFa tot just dos dies que s'han acabat les festes de Nadal i hem començat a controlar-nos a l'hora de menjar perquè després tot seran lamentacions. Ahir vam dinar col. Aquest migdia espinacs.\nAnàvem bé, però és dissabte al vespre i juga el Barça per la tele. No ens ve de gust menjar mongetes tendres! I els Reis m'han portat un llibre de cuina. Total ... que hem fet un parèntesi.\nS'han de bullir els espàrrecs en aigua amb sal durant 5 ó 6 minuts.\nTalleu la pasta de full en quadrats i al mig hi poseu una culleradeta de pesto. Emboliqueu dos espàrrecs amb un tall de pernil i poseu-los en diagonal en els quadrats sobre del pesto. Al damunt hi poseu el formatge emmental. Emboliqueu amb la pasta de full i pinteu amb llet. Al forn 15 ó 20 minuts fins que quedin daurats.\nPublicat per Si sou servits en 21:51 1 comentari:\nA casa som uns panarres i, a més, tenim un flequer a la família que fa el pa molt bo. Potser per tot plegat un dia em vaig posar a escriure i em va sortir això:\nDissabte al mati. Entro al forn. Hi ha gent davant meu i faig cua.\nMentre m’espero dubto de si emportar-me un italià. A mi sempre m’han agradat. Ara que, ben mirat, on hi hagi un bon pagès... Abans m’agradaven els de Valls però eren tallats i la cosa no va anar a més.\nAl meu home li agradaria que li portés una Gilda, encara que últimament ha descobert que una gallega li va molt bé per sucar.\nMentre miro els prestatges m’adono que fa temps que no provo el francès i en això estic quan de cop s’escolta una veu que diu: “Qui va ara?”. Miro al voltant però no hi ha ningú més. Em toca a mi. “Un integral, si us plau”. Me’n vaig esparvarada quan la dependenta se’m comença a treure el davantal.\nAvui començo a preparar la massa mare, a veure si me'n surto. Tindreu noticies.\nPublicat per Si sou servits en 10:55 1 comentari:\nLa meva germana ens va cuinar aquest plat el dia d'Any Nou. Boníssim!\n800 g de bacallà dessalat de la part del llom\nTalleu els tomàquets a daus. Poseu-los en una paella amb oli, afegiu-hi sal i 50 g de sucre.\nTalleu les cebes en juliana fina i coeu-les amb oli a foc lent fins que siguin toves i transparents. Afegiu-hi els altres 50 g de sucre. Tireu-hi mig got d'aigua i deixeu-la reduir fins que es torni a veure l'oli. Traieu la polpa dels pebrots, que haurem escaldat en aigua calenta. Aixafeu-la en un morter amb el julivert i ho desfeu amb oli. Escaldeu el bacallà i deixeu els fulls tal com surten.\nMonteu el plat fent una capa de ceba, una de tomàquet i una de fulls de bacallà. Repetiu una altra tanda de capes i regueu-ho amb l'oli del pebrot i el julivert.\nPublicat per Si sou servits en 7:35 Cap comentari:\nEspinacs, ceba i formatge de cabra amb pasta de fu...


Isabel d'Hainault - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n5 abril 1170\n15 març 1190 (19 anys)\nFelip II de França (1180 (Gregorià), 1180 (Gregorià)–1190 (Gregorià))\nViolant de Flandes, Enric I de Flandes, Balduí I de Constantinoble i Felip I el Noble\nIsabel d'Hainault ( Lilla 1170 - París 1190 ), reina consort de França (1180-1190).\nNasqué a la població de Lilla el 23 d'abril de 1170 sent la filla gran del comte Balduí V d'Hainaut i la seva esposa, la comtessa Margarida de Lorena.\nEs casà el 28 d'abril de 1180 a Bapaume amb Felip II de França. D'aquest matrimoni nasqueren:\nIsabel d'Hainault fou escollida com a esposa del rei francès en la recerca d'aquest d'aconseguir una aliança flamenca per poder escapar de la terrible influència que els comtes de Xampanya havien influït sobre la seva mare.\nIsabel morí de part quan donà llum a dos bessons, que moriren dies després, el 15 de març de 1190 i fou enterrada a la catedral de Saint-Denis. La seva sepultura, com bona part de la resta, fou profanada per les revolucions de 1793.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Isabel d'Hainault\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Isabel_d%27Hainault&oldid=26005195»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 gen 2021 a les 17:02.


Com evoluciona el VIH dins l’organisme? – Kit del Plaer\n04/11/2021 04/11/2021 urkokitdelplaer\nQuan una persona adquireix el VIH, el seu sistema de defenses no troba la manera de bloquejar-lo. El VIH es replica (multiplica), reduint els nostres sistema de defenses.\nAquest procés és tan lent que, en una persona que no prengui tractament antiretroviral, durant un període de 3 a 7 anys (aproximadament i depenent de cada cas) és difícil detectar símptomes visibles, ja que el sistema immunitari té prou capacitat per complir la seva funció .\nUna persona és malalta de sida quan, pel fet de no tenir defenses, qualsevol agent patogen que entra al seu organisme li provoca una o més malalties greus. Si alguna d’aquestes malalties afecta algun òrgan vital per al funcionament del cos de la persona, correrà el risc de morir. En qualsevol cas, la persona que desenvolupa la sida es veurà afectada per qualsevol malaltia que s’aprofiti del molt baix nivell de defenses que presenta el seu cos, perquè el VIH les hi haurà disminuïdes.\nEntrada anterior En què consisteix la prova ràpida de detecció del VIH?\nEntrada següent Què és la profilaxi postexposició(PPE)?


L'Ajuntament construeix un abeurador pels ramats d'ovelles a la finca de Can Bonvilar\nEstà situat en zona boscosa, a uns 50 m del camí dels plans de Can Bonvilar\nL'Ajuntament ha construït un abeurador destinat al ramat de 700 ovelles i cabres que pasturen per les finques de Torrebonica, Can Bonvilar, Mossèn Homs i Can Barba, totes elles de gestió municipal. L'abeurador s'ha construït a uns 56 metres del camí principal, el dels plans de Can Bonvilar, ja que es va considerar el lloc més indicat, tenint en compte la distància que recorre el ramat, que ve des de Torrebonica, i les característiques de la seva pastura. La nova instal·lació contribuirà, a més, a millorar la biodiversitat de l'entorn, perquè beneficiarà a les aus i altres mamífers, i perquè serà un lloc de reproducció d'amfibis i altres invertebrats.\nL'abeurador té uns fonaments de formigó, quatre cubetes interiors d'acer inoxidable revestides amb pedra natural per integrar-lo al paisatge i una instal·lació per canalitzar l'aigua. També s'ha col·locat un tancat de protecció amb fusta per separar-lo en dos espais diferents: un destinat a les ovelles i un altre creat per proporcionar l'hàbitat als animals aquàtics, com els amfibis. El pressupost d'adjudicació ha estat de 17.378,75 euros i les obres han anat a càrrec de l'empresa Infraestructures Serveis Obres Vallès S.L.\nManteniment sostenible dels boscos\nL'activitat ramadera a les finques de Torrebonica, Can Bonvilar, Mossèn Homs i Can Barba ajuda de manera sostenible al manteniment dels boscos perquè les pastures del bestiar netegen el sotabosc, contribueixen a la prevenció d'incendis forestals, incrementa el nombre d'espècies vegetals, renova la producció d'herbes, aporta nutrients orgànics al sistema i diversifica el paisatge. Des del 2017, la gestió agrícola i l'explotació de les finques municipals està adjudicada a una empresa que se'n fa càrrec dels camps de conreu i d'un ramat.


No només amb les armes | Des del petit país\nNo només amb les armes\nHi ha accions que ens trasbalsen tant que no trobem les paraules per descriure-les. De vegades, ens fa basarda verbalitzar-les perquè ens semblen massa fortes i àdhuc, perilloses.\nDesprés dels salvatges atemptats d’Estat Islàmic (EI) perpetrats a París divendres passat, el President de la República Francesa, François Hollande, pronuncià ahir la frase fatídica: “estem en guerra”.\nS’entén que els ciutadans francesos en general i els familiars de les víctimes en particular, esperen una reacció del govern de la República que els doni seguretat, que els protegeixi i que faci justícia.\nTambé entenem, per més pacifistes que siguem, que quan alguns utilitzen les armes per atacar-nos, no podem seguir defensant-nos només amb arguments i la política. Es diu que la guerra comença quan acaba la política. La resposta difícil és saber quan acaba la política. I aquí estem.\nEstat islàmic, -es diu estat per dir alguna cosa- però és un estat sense un territori limitat i amb un exèrcit tan gran com tots els seus seguidors. Per tant, no havent-hi un territori concret on respondre a la declaració de guerra, es fa dificilíssim lliurar una lluita efectiva contra EI.\nEns preguntem el per què d’aquest odi envers els nostres valors i les nostres societats. Som\nconscients que en la majoria de països d’origen dels jihadistes una gran part de la població es troba en situació de pobresa extrema, amb graus d’atur insuportables i amb gran part de la joventut, -majoritària en aquests països-, sense esperances de cap futur. També observem que els jihadistes que viuen en ciutats occidentals, es troben la majoria, en barris depauperats i amb minses possibilitats de viure dignament.\nEn aquest escenari, quina part és conseqüència de les polítiques internacionals desenvolupades per Occident, per EEUU, UE o Rússia?\nLes guerres a l’Irak, les polítiques que s’han portat a terme moltes vegades, de suport a dictadors al capdavant d’alguns d’aquests països i la lluita per part d’occident per l’hegemonia del petroli de la zona, de ben segur hi tenen alguna cosa a veure. Per altra, la facilitat de comunicació que les noves tecnologies ofereixen i la informació a temps real del què succeeix a qualsevol lloc del planeta, facilita, sens dubte, les capacitats d’organitzarció en xarxa, tant a fi de bé com a fi de mal entre els punts més allunyats.\nEn aquest escenari on tants actors i factors hi tenen a veure, no podem pensar que amb una sola acció, la de contestar amb armes a les bestials agressions sofertes i a les menaces verbalitzades, poden assolir els objectius de vèncer els jihadistes.\nEl President Hollande ha demanant a la UE l’aplicació de l’article 42.7 del Tractat de la UE per lluitar conjuntament contra EI. L’article 42.7 contempla que quan un estat és atacat, la resta d’estats membres, han de solidaritzar-se per aturar l’agressió. El fet que França es dirigeixi a la UE i no a l’OTAN dóna preferència a una política de defensa autónoma europea, sense la interferència de Washington.\nAra bé, nomės amb les armes, no aconseguirem guanyar la pau, ni en els països d’origen dels jihadistes, ni en els països occidentals. En tenim exemples prou evocadors.\nCalen diferents mesures a portar a la pràctica. Una coalició internacional que inclogui EEUU, UE, Rússia i països de la zona, enemics dels jihadistes. Mesures socials: ajuts a països tercers sota la condició indispensable de respecte a la democràcia i als drets humans. També l’ús de la força per reforçar totes aquestes mesures. I establint la distinció de les que cal assolir en un curt, en un mig i en un llarg termini.\nAquests serien els mínims a partir dels quals es podria començar a treballar amb una certa possibilitat d’èxit.\n← Tres bilions d’€ a les regions per l’acollida de refugiats\nAgrupament Socialista Internet euroregions Cultura candidatura catalana Síria EUA institucions Pregunta Parlamentària Europa S&D Pressupostos estat de dret Mediterrani Alemanya PSOE Berlusconi democràcia acord de comerç Intervencions Parlament Kosovo Catalunya comerç internacional Federalisme socialisme eleccions Nazisme Fòrum Cívic Diada Unió Europea Sèrbia Líbia Comissió Egipte Itàlia


Black Mass. Estrictamente criminal | La Finestra Digital\nSota l’ombra d’Scorsese i Coppola, Scott Cooper dirigeix una pel·lícula basada en la vida real d’un gàngster des de mitjans dels anys 70. El nivell interpretatiu encapçalat per un magnífic Johnny Depp equilibra algunes imperfeccions.\nJames “Whitey” Bulger (Johnny Depp) és una peça més dins de l’engranatge del crim organitzat a Boston a la dècada dels 70. Però tot canviarà amb l’arribada a l’FBI de John Connoly (Joel Edgerton) que proposa al gàngster convertir-se en informant a canvi d’ajudar-lo a liquidar la banda mafiosa rival. D’aquesta manera, Bulger, en una espiral criminal sense fi, esdevindrà el perill públic número u. I això posarà en perill la vida i l’estatus de tots aquells que té al seu voltant.\nAmb el trinomi policia, màfia i polítics, Cooper elabora un còctel amb sabor a thriller. Tot i alguna excursió cap als llocs comuns d’aquest gènere, el ritme i muntatge acompleixen amb les expectatives. El film entreté i ens brinda un dinamisme acceptable que fa que la història se segueixi sense massa dificultat. Malgrat tot, un excés d’informació i les ganes d’oferir una visió molt àmplia de Bulger fan que, sovint, la tensió i l’atmosfera s’esvaeixin. El guió de Mark Mallouk i Jez Butterworth basat en el best-seller “Black Mass: The True Story of an Unholy Alliance Between the FBI and the Irish Mob” de Dick Lehr i Gerard O’Neill prefereix l’acumulació a la concreció. Potser centrar-se en un o dos aspectes de la personalitat de Bulger hauria dotat de més força i caràcter el producte final.\nPerò cal destacar, per sobre de qualsevol altre aspecte, un nom propi: Johnny Depp. Sublim. Apunta cap a l’Oscar. Amb la que potser és la millor interpretació de la seva carrera. Una mirada plagada de fredor sòrdida, adaptada amb unes lents de contacte blaves, condueix el seu personatge per un camí on la psicopatia, l’agressivitat i la tendresa es copegen i s’agafen de la mà. Ell sol és capaç de carregar-se el protagonisme i el pes del film per a dur-nos per a camins plens de cruesa i violència. Es basta amb un sol gest, amb un sol fit a fit, per a escopir-nos directe a les entranyes i per a esgarrar-nos l’ànima. És tal el seu poder de persuasió que arrossega la resta d’actors cap a un nivell interpretatiu que, per se, sustenta la pel·lícula. Joel Edgerton, Benedict Cumberbatch, David Harbour… (els podríem anomenar a tots) juguen la partida, al costat del biopic, amb un resultat espectacular.\n“Black mass. Estrictamente criminal” esdevé un film de bones intencions i excel·lents resultats, a estones. L’ambient i la profunditat queden afectats. Tot i el bon ritme i la bona construcció del relat, trobem a faltar detalls: vivencials i emocionals. Els anys del famós gàngster passen massa de pressa, i ens impedeixen assaborir la sang i perfumar-nos amb el crim. Això sí, gaudirem d’unes interpretacions que ens deixaran glaçats. Scott Cooper ens ofereix un diamant en brut. Amb llum, però per polir. I és que l’ombra d’Scorsese i de Coppola segueix sent molt allargada.\nBenedict CumberbatchDakota JohnsonDavid HarbourJoel EdgertonJohnny DeppKevin BaconPeter SarsgaardScott Cooper


Algú com tu – Sembra Llibres\nInici / Llibres / Narrativa / Algú com tu\nnº pàgines 240\nUna tranquil·la mestressa de casa que ordeix el crim perfecte. Un vell tatuador arruïnat a qui li plantegen una oferta tan sucosa com enverinada. Un home de negocis perfeccionista que es desespera quan un desagradable personatge li desmunta la rutina quotidiana. Un passatger d’un vaixell que ho arriscarà tot per guanyar una aposta impossible.\nA Algú com tu, Roald Dahl explora els conflictes d’identitat i desplega magistralment el seu mortífer i macabre humor negre. Ho fa amb una mirada cínica, penetrant i corrosiva que ens endinsa en la part fosca de personatges quotidians que, inesperadament, col·loca en situacions límit que els empenyen a actuar d’una manera imprevisible. Com ens pot passar a qualsevol de nosaltres. «El mestre absolut dels relats amb final inesperat», com el va qualificar The Observer, aplega en aquest volum alguns dels relats que van formar part de la popular sèrie Alfred Hithcock presenta i que van triomfar també en l’adaptació televisiva d’Històries imprevistes. Una obra amb què celebrem el centenari del naixement d’un dels escriptors més influents i estimats de tots els temps.\nquantitat de Algú com tu\nSKU: 9788416698080 Categoria: Narrativa\nRoald Dahl (Llandaff, Gal·les, 1916 – Oxford, 1990) va ser espia, as de l’aviació de combat, historiador de la xocolata i inventor mèdic. També és l’autor de Charlie i la fàbrica de xocolata, Matilda, El gran amic gegant i un munt d’altres històries brillants. Encara avui dia és considerat un dels millors narradors del món.\n«L’humor negre impera a cada una de les condensacions de trames que dóna lloc a un conte. Dahl juga amb el ritme i la incertesa i aquí sí que crea personatges complexos que no sabem si odiar, estimar o compadir. Cada relat t’endinsa a una realitat diferent i, més enllà d’un simple divertimento, trobem històries plenes de crítica social, retrats de la faceta humana més dura i tendra que contraposaran als personatges i als lectors.»\n«El mestre absolut dels relats amb final inesperat.»\n«A les narracions que conformen el llibre, Dahl juga a posar els personatges contra les cordes enfrontant-los a situacions límit que esclaten enmig de la seua vida quotidiana. Com més canònica i tradicional és l’escena inicial –una idíl·lica estampa matrimonial, una plàcida jornada de joc infantil, l’atenta visita del doctor a la casa d’un pacient–, més desproporcionada és la resposta que s’acaba generant.»\n«Així, [Roald Dahl] torna a representar l’adult com un món desbaratat, un tant absurd i que juga amb les aparences, i és precisament aquesta deconstrucció de l’adultesa la que exerceix una perversa fascinació en el lector. Sempre sense perdre el to sarcàstic i maliciosament divertit, Dahl ens presenta un univers on sovint es produeix un joc entre realitat i aparença, amb una tensió permanentment implícita darrere d’una màscara de fingida harmonia.»\nEnric Aguilar Almodóvar


UDIAT Centre Diagnòstic - Ecografia mama\nL'ecografia de mama és una tècnica de diagnòstic que consisteix en la visualització d'una imatge.\nEs realitza amb l'ecògraf que consta d’un transductor; aquest utilitza els ultrasons perquè podem veure a través de la pantalla tota la estructura de la mama.\nLa majoria dels exàmens ecogràfics de la mama sorgeixen a partir d’una exploració realitzada en l'àrea de la mama (mamografia, examen clínic). Per tant, l’ecografia és un estudi complementari.\nL'ecografia està indicada:\nEn dones de menys de trenta anys.\nEn pacients que es palpen masses i no són visualitzades per mamografia.\nEn dones embarassades.\nEn aquelles mamografies que tinguin imatges nodulars o bé en mames denses que no es pot acabar de completar l’estudi.\nPodrem saber si es tracta d’una imatge sòlida o líquida.\nEn pacients amb masses axil·lars o imatges ganglionars visualitzades per mamografia.\nEn pacients amb mastodínia.\nEn dones amb lactància.\nEn pacients que s'hagin de realitzar una biòpsia sempre i quan la lesió sigui visualitzada per ecografia\nPer realitzar l'ecografia no és necessari cap tipus de preparació.\nRaons del procediment. Per què?\nNormalment les senyores tenen dubtes de perquè s’han de fer una ecografia: hem de dir que l’ecografia és una prova complementaria a la mamografia i que es realitza segons les indicacions que hem anomenat.\nNomés notarà que li posen un gel fred sobre la zona a explorar per poder veure millor la imatge i a continuació li posaran el transductor (aparell) a sobre.\nNo dóna cap tipus de dolor, però de vegades pot ocasionar una lleugera molèstia en senyores que tinguin quists o inflamació del pit, també pot ser que amb la menstruació o bé s'està ovulant, ja que la mama està més alterada i més sensible.\nQue vèiem? Què esperem?\nA través de l'ecografia veurem l'estructura de la mama internament com: pell, teixit mamari, conductes mamaris, múscul i costelles. A més de l'estructura de la mama podem trobar lesions que poden ser sòlides o líquides sempre i quan aquestes no siguin molt petites. També podrem veure la localització, el número, la mida i forma de les lesions.\nEn l’ecografia no existeix cap tipus de risc ja que a diferència de la mamografia aquesta no treballa amb la radiació.\nLes úniques complicacions que podem tenir serà en cas de biòpsia.\nMolèsties posteriors a la prova\nNo existeix cap tipus de molèstia posterior a l’ecografia.\nUn cop finalitzem que fem?\nUn cop s’ha finalitzat la prova el personal sanitari li explicarà on es dirigeix el resultat:\nSi la pacient es controla a l’hospital passaran els resultats al seu metge.\nSi la pacient és d’un altre centre li enviarem el resultat en 10 dies al centre destinatari.\nEn ocasions es demanen més proves per acabar de complementar l’estudi; normalment, l’ecografia és l’estudi complementari de la mamografia però també pot ser al revés.


10 inspiracions úniques i interessants per a regals d'aniversari\nPrincipal » Interessant » 10 inspiracions úniques i interessants per a regals d'aniversari\nEls regals d'aniversari més únics i interessants inclouen esbossos fotogràfics de cara, regals estètics de rellotges de fusta, llibres de lectura preferits i moltes més idees en aquest article.\nEls aniversaris sempre són sinònim de regals d'aniversari que es donen als amics o a les persones més properes quan tenen un aniversari. Regalar regals d'aniversari és una expressió d'amor i afecte per a la persona d'aniversari.\nSens dubte volem fer un regal únic i interessant perquè sigui útil i esperem que sempre es pugui recordar. Bé, però de vegades estem confosos quin regal d'aniversari és adequat per donar-los.\nPer a la inspiració de regals d'aniversari, no us haureu de preocupar, aquí us oferim 10 inspiracions de regals d'aniversari úniques i interessants.\n1. Regal d'esbós de cara\nUn regal d'esbós de cara és l'opció correcta per a un aniversari perquè aquest regal es pot recordar i mostrar perquè es recordi sempre.\nPodeu demanar un dibuix de cares en un lloc en línia o directament a un proveïdor de serveis de dibuix de cares. Els preus també són molt diversos i certament bastant assequibles.\n2. Regal de rellotge de fusta\nAquest regal és un tipus d'accessoris únic i, per descomptat, rar. Regalar un regal d'aniversari en forma de rellotge de fusta a un amic, és clar, sempre el recordarà perquè a part de ser un record.\nAquest regal de rellotge pot ser útil per utilitzar-lo en les activitats diàries.\n3. Regal únic de la lectura de llibres\nUn altre regal únic és fer un regal en forma de llibre de lectura. Regalar un llibre en un moment especial és una cosa molt adequada i molt útil.\nTrieu llibres que siguin d'interès per als vostres amics i persones més properes, com ara novel·les, còmics i altres temes de llibres.\n4. Figura d'acció Figura preferida\nAquest regal és adequat per a persones que estimen les pel·lícules d'animació o l'anime. Un regal en forma de figura d'acció és un regal especial i em sento molt afortunat de tenir un bon amic com tu.\nEl preu de les figures d'acció pot ser molt car per a les úniques i el nombre és limitat, així que considereu ajustar-vos acuradament al vostre pressupost. Ah, sí, assegureu-vos que quan vulgueu fer aquest regal, el vostre millor amic no tingui el mateix personatge de figura d'acció que el regal que voleu fer.\n5. Regal de l'àlbum de música preferit\nEl proper regal d'aniversari és un regal per a l'àlbum de música preferit del teu millor amic.\nPer descomptat, com que ja el coneixeu de prop, segur que coneixeu la seva música preferida, així que per això, aquest regal és apte per fer-lo.\n6. Regal de Llums Decoratives\nLes llums decoratives són regals únics i interessants que es poden regalar als teus amics.\nAquest regal serà molt útil per a la decoració de la llar i també es pot posar sobre la taula mentre s'estudia.\n7. Regal de sabates\nFer regals d'aniversari de sabates és el regal més bonic per a tots els homes de tot arreu.\nAbans de regalar sabates, primer has de saber quin tipus de sabates t'agrada, també parar atenció a la moda i el més important a la talla de la sabata.\n8. Regal de disc flash únic\nSi el teu amic és algú que té moltes dades i treballs relacionats amb les dades.\nLlegiu també: Què és la comprensió, els deures i les responsabilitats del CEO juntament amb el sou\nRegalar un disc flash únic és el millor regal per a ell.\n9. Val de regal únic\nEn el moment del teu aniversari, pots fer regals en forma de vals útils. Com ara vals de compra a supermercats o centres comercials, vals de cura corporal, vals de pel·lícules i molts més.\nPer a les vostres amigues, segur que us encantarà rebre vals de compra i vals de cura corporal.\n10. Regals de plantes ornamentals\nEls regals de plantes ornamentals són coses especials que es poden regalar a algú que està celebrant un aniversari perquè, per descomptat, aquest regal és contrari al corrent principal. Podeu regalar un cactus de mida petita.\nPerquè sembli més memorable, afegiu decoracions a l'olla petita i escriviu un desig d'aniversari a la part davantera de l'olla.\nAixí, 10 inspiracions úniques i interessants per a regals d'aniversari. Espero que sigui útil!


Berena dels alumnes i mestres de CEIP Punta de n’Amer als boscos del Castell | card.cat\nBerena dels alumnes i mestres de CEIP Punta de n’Amer als boscos del Castell\nPublicat el 3 d'abril de 2018 per Magdalena Ordinas\nUn any més els alumnes i mestres de CEIP Punta de n’Amer realitzen la berena als boscos del Castell. Aquest paratge és fantàstic per passar un dia amb amics i familiars de totes les edats. A banda dona molt de joc a poder-hi realitzar proves d’orientació i guiatge. Activitat que realitzen els alumnes de 5è i 6è en el mes de desembre (activitat fomentada a l’assignatura d’Educació Física)\nAixí doncs, enguany ha estat el 2n any consecutiu on els alumnes de 5è i 6è per distintes rutes d’aquesta zona verda realitzen el guiatge dels més petits: Trobam la ruta tradicional, la suau, la moderada i la laberíntica; on segons les característiques del grup se’ls atribueix una zona o una altra.\nTan els alumnes més petits, com els més grans fa ja més d’una setmana que practiquen per aquest dia. Si els heu vist pel carrer, ara n’entendreu el motiu. Els més grans aprenen a guiar i els més petits es familiaritzen amb l’activitat on reben ordres semblants a les que escoltaran.\nA més, durant aquesta setmana i mitja, els alumnes de 5è i 6è agafen el càrrec de tutors, on individualment o en parelles s’han d’encarregar de la custòdia d’uns éssers molt graciosos i originals. Han d’intentar que un ou bullit els duri sencer durant aquest període de temps; així com l’han de dur i emportar-se’l cada dia.\nElls doncs, són els encarregats de dur als seus companys més petits fins al punt de trobada. S’encarreguen de contar-los, de realitzar el guiatge i controlar la seguretat a l’hora de creuar els pas de vianants. Es reparteixen en tres grups: Els que van davant, guiant; els que van al mig, fent vincle d’unió entre els alumnes més petits; així com mantenir un contacte visual entre els guies que obrin i els que tanquen i finalment trobam els guies que van darrere. Aquests tanquen el grup i s’asseguren que tots segueixen el ritme. Aturant en el cas que hi hagi un de nou: Sabates descordades, pedretes a les sabates, …\nUn cop tots els alumnes entren al bosc de Punta de n’Amer, els alumnes de 5è i 6è amaguen estratègicament els ous decorats i cuidats. Comença l’Egg Hunting!! Hi ha autèntiques obres d’art!! Els més petits seguint sempre les indicacions comencen la recerca. A les 11 és hora de berenar i allà ens esperen les panades i rubiols que sempre realitzam al centre un dia abans, jugam per la zona i ens preparam per la tornada al centre.\nAquest article s'ha catalogat com a Educació, Sa Costa i s'ha etiquetat amb Berena alumnes i mestres CEIP Punta de n'Amer per Magdalena Ordinas. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Descarregar portada (qualitat alta)jpg ~ 206.2 kB\nJosep Piera Rubio (Autor/autora) , Vicent Berenguer (Director de la col·lecció) , Vicent Almar (Il·lustració de coberta) , Maria Josep Escrivà Vidal (Pròleg) , Víctor Orenga (Fotografia) , Toni Catany (Fotografia)\nAquesta obra és una finestra que ens transporta d'una manera fascinant a un Mediterrani dibuixat i eternitzat amb els versos de Piera amb un recull que esdevé un passeig per les diferents etapes creatives de l'autor. Açò permet experimentar tot un seguit d'imatges que defineixen el món que viu i percep mitjançant l'exploració d'uns poemes que expressen i canten la riquesa de tot allò que comença i acaba. Josep Piera és el poeta sensorial, el del temps present eternitzat en un instant, el poeta conscient de que ha sigut i el del goig per la celebració de cada tram de la vida. Així, recórrer aquests poemes és cabdal per al lector que vulga compartir l'enteniment i el gaudi d'una de les mirades poètiques més representatives de la literatura actual.\nJosep Piera va nàixer a Beniopa, la Safor, el 30 de maig de 1947, comarca on fixa des de ben promte la residència, a la vall de la Drova, a tocar de Barx, destí dels estius familiars. Pel fet de trobar-se en l'ambient literari dels novísimos, les primeres obres les escriu en castellà, però de seguida connecta amb els escriptors catalans del corrent conegut com la Generació dels 70 i en serà un dels representants destacats al País Valencià. Va formar part del consell de redacció de la revista Cairell, notable exponent de l'obertura de la producció literaria de llavors, en sintonia amb la resta d'iniciatives culturals que marquen els anys de transició a la democràcia. La trajectòria literària de Josep Piera ha assolit un gran abast, atés que el conjunt de l'obra, a més de la poesia, comprén narrativa de ficció, llibres de viatges, memòries, traduccions, etc. El 1979 va guanyar el Premi Carles Riba i, el 1981, el Premi Josep Pla.


Aquí t’espero – TempsRecord\nCategoria: Country Artistas: Anaïs Vila , Biel Martí\nBiel Martí presenta “Aquí t’espero”, el segon single del seu disc debut “95 i llibertat “ (Temps Record 2021), una balada acústica en forma de duo al costat de la genial Anaïs Vila. El cantautor barceloní de vint-i-cinc anys escull aquest segon senzill per mostrar el seu so ampliar el seu univers musical.\nDesprés de presentar el seu primer senzill “L’últim cowboy”, un tema amb aires i inspiracions clarament country, Biel Martí ara presenta “Aquí t’espero”, una balada acústica i sòbria que mostra una altra faceta del cantautor. Amb només el so d’una guitarra acústica lenta i persuasiva, la veu de Biel Martí es combina en harmonia amb la dolça i cuidada veu d’Anaïs Vila, que converteix la cançó en un duet vocal a l’estil d’Allison Kraus i Brad Paisley.\nProduïda per David García, la cançó segueix una línia senzilla; deixar que les veus i la lletra portin el pes del tema, mentre la guitarra tocada pel propi Biel Martí acompanya en un segon pla el que podria ser considerat un cant al fracàs. I és que la lletra gira al voltant d’exactament això, d’aquella sensació d’abandonament, de retirada i resignació quan els somnis comencen a desaparèixer i es converteixen en una obsessió. Però fugint d’una mirada pessimista, el tema crida a l’amistat i a la companyia per fer front a la sensació d’invalidesa personal i a la pressió social d’estar destinat a un únic destí. I per fer-ho, el cantautor barceloní no hauria pogut trobar millor companya de viatge que Anaïs Vila. Amb una delicadesa perfectament cuidada i la dolçor natural que desprèn la seva veu, la cançó aconsegueix arriba a un nivell de profunditat inimaginable sense la combinació de les dues veus.


Fundació CONFAVC. Estudis i recursos veïnals\nBarris savis, i amb memòria\nTradició del coneixement al servei del Tercer Sector\tLa formació és un instrument clau per enfortir la capacitat d’intervenció de les persones i del Tercer Sector a la societat. Amb aquest horitzó el 2007 es constitueix a Catalunya la Fundació CONFAVC, estudis i recursos veïnals. Una fundació que recull tot el treball desplegat pel Centre d’Estudis i Recursos Veïnals, fundat el 1998 per la CONFAVC.Oferim un ventall de serveis formatius i projectes que busquen reforçar els coneixements de les persones vinculades a les associacions, a la gestió pública i a la participació ciutadana. Al mateix temps, la Fundació té l'únic arxiu especialitzat del moviment veïnal de Catalunya.\nFormació\tDissenyem cursos, jornades, seminaris i tallers segons les necessitats de cada entitat. Oferim un ampli ventall de formació especialitzada entorn de la participació ciutadana, l’organització de les entitats, i la gestió dels residus i en com millorar la comunicació de les entitats del Tercer Sector aprofitant les noves tecnologies digitals.\nProjectes i programes\tA través dels projectes les organitzacions interessades en desplegar-los promouen intervencions per millorar la convivència als barris, la gestió ambiental, la igualtat de gènere, i altres aspectes com el mateix teixit associatiu dels territoris.Veure projectes Estudis i recerca\tLa Fundació també encarrega estudis i assessories a professionals especialistes per donar un recolzament documental a les intervencions socials. Arxiu històric\tLa Fundació disposa de l'únic arxiu especialitzat de Catalunya (ENTREU-HI) que recull la trajectòria històrica del moviment veïnal des del tardofranquisme i la transició. Aquest arxiu, creat des del 1998, reconeix la contribució de les AV en la construcció col·lectiva de la societat actual. A més del fons documental, la Fundació també compta amb dos dossiers temàtics penjats a la xarxa que recuperen la memòria història de les AV.\nBiblioteca de Recursos Veïnals\tEl fons documental inclou la Biblioteca de Recursos Veïnals, que va néixer per recolzar amb materials de divulgació i documents realitzats per persones expertes al treball voluntari del moviment veïnal i d’altres entitats socials.


Un històric torna a Fontajau - Empordà\nUn històric torna a Fontajau\nL'Spirou Charleroi, que va ser rival de l'Akasvayu que liderava Marc Gasol a la ULEB Cup 2007/08, examina la progressió del Bàsquet Girona de LEB Plata en un amistós de portes obertes (19.00)\nJordi Roura 04.09.2019 | 06:30\nMarc Gasol, en una acció de l'Akasvayu-Charleroi del 15 de gener de 2008 a Fontajau. aniol resclosa\nMarc Gasol, en una acció de l'Akasvayu-Charleroi del 15 de gener de 2008 a Fontajau.\nUn mesos abans del seu esfondrament, l'Akasvayu Girona va perdre a Torí la final de la Copa ULEB contra el Joventut. Un dels rivals que s'havien creuat pel camí de l'equip que aleshores dirigia Pedro Martínez va ser l'Spirou Charleroi, un històric del bàsquet belga que va caure al mateix grup que els gironins en la fase inicial. El 15 de gener de 2008, amb 14 punts d'un Marc Gasol que ara presideix el nou Bàsquet Girona de la LEB Plata, l'Akasvayu va apallissar el Charleroi a Fontajau per 92-72. Onze anys i mig després, els belgues tornen a Girona per examinar l'evolució del projecte que Gasol està desenvolupant amb l'objectiu de tornar a portar la ciutat a l'elit del bàsquet masculí. A les 19 h, i amb l'entrada gratuïta, l'equip que prepara Àlex Formento debuta davant la seva afició en un duel que servirà per estrenar el remodelat parquet del pavelló.\nL'Akasvayu va acabar líder d'aquell grup d'ULEB Cup amb 10 victòries i 3 derrotes i va acabar arribant a la final de Torí, on el Joventut els va superar amb claredat quan els problemes econòmics ja començaven a fer intuir un desenllaç tràgic. Però a començament de temporada, el Charleroi va ser tot un mirall per a l'aleshores president i patrocinador, Josep Amat, que tenia al cap construir un nou pavelló a la ciutat abans que tot se n'anés en orris. I l'Spiroudome, una moderna instal·lació amb capacitat per a 6.300 espectadors, era una de les seves fonts d'inspiració. Per això, al partit d'anada a Bèlgica l'Akasvayu hi va viatjar amb una nodrida representació de gent del club, que volia conèixer la instal·lació i el seu funcionament per agafar idees de cara a un projecte futur a Girona.\nTot va acabar en no-res. L'Akasvayu va anunciar el 25 de juliol d'aquell any 2008 que no s'inscrivia a l'ACB i, per tant, posava punt i final al CB Girona després de vint anys a l'elit. I el Charleroi, que aquest 2019 compleix el 30è aniversari, ha seguit entre els dominadors de la seva lliga i amb presències habituals a Europa (el curs passat jugava l'Eurocup, i fins i tot dos anys va arribar a l'Eurolliga). Aquesta temporada jugarà la FIBA Europe Cup.\nAmb aquella victòria contra l'Spirou Charleroi a Fontajau de fa onze anys i mig (92-72) l'Akasvayu es va assegurar el primer lloc del grup. Els gironins van sortir amb Vroman (22), Sada (4), McDonald (6), Gasol (14) i San Emeterio, de cinc inicial, i també van tenir minuts Stevenson (10), Montañez (9), Middleton (16), Whitfield (9), Llinàs i Radenovic (2).\nGirona lluita per tornar a veure un equip de bàsquet masculí a l'elit des d'aquella temporada, la de l'esfondrament del projecte ACB. El refundat Sant Josep ho va intentar però, tot i fer un paper molt digne a la LEB Or, la falta de recursos econòmics també va acabar arruinant el club. El 2014 va néixer el projecte de Marc Gasol, primer com a escola de bàsquet i, més tard, com a club. Aquest serà el tercer curs amb un equip sènior en competició. Es va arrencar a la Lliga EBA i aprofitant una reestructuració de la LEB Plata la temporada passada es va fer el salt a la Tercera Divisió. Gasol no amaga que l'objectiu és arribar a Or i per això ha construït una plantilla liderada pel veterà Albert Sàbat que surt entre les candidates a pujar de categoria.\nEl d'aquesta tarda serà el primer dels dos partits que disputarà el Bàsquet Girona aquesta setmana a Fontajau. Diumenge a les 19 h arribarà l'Hospitalet en la primera jornada de la Lliga Catalana LEB. El club aprofitarà aquest partit per fer la presentació del primer equip i de la base a l'afició. Fins ara el Bàsquet Girona duu dos triomfs en dos partits a la pretemporada, contra Quart i Vic de la Lliga EBA.


Envasos de plàstic i seguretat : Opinió dels experts sobre l’actualitat en ciència, tecnologia i innovació\nINICI > REFLEXIÓ > Tribunes > Envasos de plàstic i seguretat Tribunes Seguretat alimentària\nJ.J. Rodríguez Jerez\nGrisc – Grup de Recerca en Gobernança del Risc (UAB)\nEnvasos de plàstic i seguretat 28 de maig del 2010 Fotografia: Joanne WanQuan l’alimentació es basava en el dia a dia, és a dir, quan de manera es comprava el que havia de consumir durant la jornada, la major part dels aliments era a granel. No es contemplava el consum d'aigua embotellada i el vidre i les llaunes es reservaven per a les begudes i les conserves. Això ha canviat amb l'evolució dels hàbits dels consumidors, que han passat a dedicar el seu temps d'oci a activitats que no tenen res a veure amb les domèstiques. Aquest fet ha impulsat tant la tecnologia de l'envasat que bona part del que mengem i bevem es ven dins d'algun tipus d'envàs. A dia d'avui, les compres als supermercats han de satisfer demandes alimentàries setmanals. Aquest canvi, espectacular vist en retrospectiva, ha ocorregut de manera tan gradual que no hem arribat a ser-ne conscients. Comprar la carn o el peix per portar-lo a casa en un tros de paper i cuinar-lo al cap de poques hores, o minuts fins i tot, ens semblaria avui poc pràctic. Tanmateix, emprar envasos per a tot també té els seus riscos des de dos punts de vista. El primer és per a la salut. Els envasos no són un material inert que es col·loca sense perills entre l'aliment i el medi exterior per evitar manipulacions o contaminacions. Els materials emprats als envasos, que són un element de vital importància per mantenir la qualitat i la seguretat, poden transmetre's, en major o menor mesura, al propi aliment. El segon risc és mediambiental, ja que el plàstic té un nivell baix de reciclatge i triga molts anys a degradar-se si no se'n fa un bon ús. Plàstic i medi ambient Pel que fa als perills mediambientals, fa anys que es parla molt malament del tereftalat de polietilè (PET), al qual se l’ha relacionat amb multitud de problemes, tant de tipus alimentari com mediambientals. El PET és la base de la major part de les ampolles de plàstic, i pot identificar-se fàcilment, ja que, si l'ampolla el conté, tindrà certs símbols impresos. Recentment, l'Institut per a la Investigació de l'Energia i el Medi Ambient d'Alemanya (IFEU, de les seves sigles en alemany) ha presentat els resultats d'un estudi sobre els problemes mediambientals del plàstic, concloent que el PET d'un sol ús és més “verd” que el vidre reciclable. D'acord amb aquest estudi, les raons són clares: una reducció del pes de l'ampolla en un 14%, la qual cosa implica una menor quantitat de PET, l'augment de l'ús de materials reciclats (25-35%), la disminució de les distàncies entre els centres de producció i distribució (38%) i la reducció en el consum d'energia (30%) i d'aigua (36%) en la seva fabricació. Protegir i alliberar substàncies La classificació cada cop més utilitzada divideix els envasos en passius o actius. Els primers s’utilitzen com a mera barrera entre l'aliment i l'exterior. De fet, es tracta d’una protecció física, que no deixa que ningú ni res pugui contaminar l'aliment. Aquest és el cas de la major part de les fruites i verdures senceres envasades i de la majoria de les begudes, incloent-hi l'aigua embotellada. La solució per evitar la migració de substàncies plàstiques a l'aigua no passa per un redisseny del material, sinó per la millora de les pràctiques higièniques Els envasos actius tenen les característiques dels passius, perquè protegeixen físicament a l'aliment, però, al mateix temps, poden transferir-li substàncies per proporcionar-li una característica concreta. Entre elles hi ha l'aroma que s'allibera en obrir l'envàs o antimicrobians, entre d’altres. Aquest tipus de producte pot alarmar algun consumidor, ja que si es desconeix l'activitat de la substància que s'ha incorporat a l'aliment pot rebutjar-se’n el consum. Aquesta resposta està lligada a la por que els additius dels plàstics puguin suposar un risc per a la salut. Davant aquesta situació, l'Agència Europea de Seguretat Alimentària (EFSA, d’European Food Safety Authority) obliga que els diferents productes que hagin d'estar en contacte amb els aliments siguin avaluats pel comitè científic CEF (Food contact materials, enzymes, flavourings and processing aids), a fi d'autoritzar-ne l’ús sense implicació sanitària. És important destacar que aquest cas és diferent al dels additius alimentaris, ja que el nombre de fabricants de plàstics i materials per a envasos és molt reduït. Això fa que les mesures de control siguin més eficaces. Envasos de plàstic i aigua De tots els aliments, aquells que tenen un contacte directe més prolongat amb els envasos són les begudes. D'aquestes, la que es consumeix de forma regular per una major proporció de la població és l'aigua. És molt comú el consum regular d'aigua en envàs plàstic, i també és força habitual haver pensat algun cop que l'aigua embotellada té un gust lleugerament estrany. Aquest gust que detectem pot ser a causa de la migració del plàstic a l’aigua. La major part de les vegades, la responsabilitat d'aquest fet no és de l'envasadora ni del fabricant de l'envàs. Curiosament, el consumidor acostuma a ser-ne el culpable, en comprar una ampolla, consumir-la i després reomplir-la amb més aigua procedent de l'aixeta o d’una font. Els avantatges del plàstic són que és barat i lleuger, de manera que reutilitzem les ampolles però sovint les deixem al sol, dins d'un cotxe a l'estiu o a la nevera. La solució a aquesta situació no és un redisseny del material per tal que no tingui substàncies amb gust, sinó millorar les pràctiques higièniques. Cal tenir en compte que les ampolles de plàstic no poden estar exposades molt de temps a la llum del directa sol. Aquesta llum té una certa quantitat de radiació ultraviolada, que fa augmentar la transferència de plàstics cap a l'aigua. Amb la calor excessiva passa una cosa semblant, ja que aquesta augmenta la capacitat de dissolució del plàstic. Com més calor, més sabor tindrà l'aigua i major quantitat de plàstic hi haurà a la nostra dieta. Tòpics de l'articlePlàsticsSeguretat alimentàriaEnvàsTereftalat de polietilèMedi ambientEFSAAigua\n22/11/2012 No.. no ... nooo...\ntot es de resiclatge i no de nosatres .... fatal... us posaria un... 1 pero per pena..\n06/02/2012 En Colombia se utiliza tubular plástico de sólo polietileno y otros tienen 3 capas,por ejemplo, 2 capas de polietileno y una al centro en polipropileno formando una tricapa. Normalmente un rollo de plástico tubular para agua pesa 6.6kg ¿Por qué algunos rollos sueltan sabor a plástico al agua y otros no?, adicional a la temperatura y la exposición del material plástico a la luz ultravioleta, si un rollo la fabricó mi proveedor de empaques hace 15 meses y Yo voy a usarlo después de ese tiempo, ¿ es posible que el agua envasada allí tome sabor a plástico por las migraciones del material? .\nPrioritzar la salut o la comercialització El mercat dedicat als envasos alimentaris ha augmentat enormement\nClam internacional per aturar el Bisfenol A Veto a la carn "enganxada" Volcans i seguretat alimentària Envàs: més informació, més seguretat Controlar l'expansió de la febre Q Nitrats a l'aigua europea Bisfenol A, és tòxic? Relacionats Global\nCap de setmana d’activitats al Museu Agbar de les Aigües de Barcelona L'escassetat d'aigua preocupa la Unió Europea Un congrés a Girona debatrà sobre contaminants emergents al medi aquàtic Ús sostenible de l’aigua Els nivells de nitrat en l’aigua disminueixen a Europa Es convoquen les bases del VIII Concurs Fotogràfic de Medi Ambient Novetat editorial: La Física de l’Estany de Banyoles (IEC) Parlem de l'aigua L'illa de plàstic que no ho és Què som ?-


Manresa=Bàsquet | Fundació Foment del Bàsquet\nManresa = Bàsquet\nUna ciutat entregada al seu equip. Un equip bolcat a la seva ciutat.\nHistòria del Bàsquet Manresà\nDes de 1931, Manresa i la comarca del Bages gaudeixen de bon bàsquet, i en tots aquests anys el club s’ha anat adaptant al ritme dels temps, canviant de nom, de pavelló, de categoria,… però sempre mantenint viu l’esperit del bàsquet i el suport dels aficionats. Sempre lluitant per estar entre els millors, el que ha aconseguit títols com la Copa del Rei, la Lliga ACB, o diversos títols de Lliga Catalana. Bàsquet Manresa S.A.E. té una forta implantació popular, com ho demostra el fet de tenir més de 900 accionistes i 3.500 socis abonats.\nEls inicis del bàsquet a Manresa, i per tant del nostre club, es remunten al 1931, quan es va fundar l’entitat Manresa Basquetbol Club. Tres anys més tard, l’agost del 1934, el Manresa Basquetbol Club es fusionava amb el CB Bages i naixia així la Unió Manresana de Bàsquet. La fita més important d’aquests inicis va ser la consecució de la “Copa Barcelona – Trofeo General Orgaz” davant el Joventut de Badalona el 22 d’agost de 1940. Aquell mateix any, el club passava a formar part, com a secció de bàsquet, del Centre d’Esports Manresa, entitat eminentment futbolística. Com a fets importants en aquesta etapa, cal remarcar l’ascens a la Primera Divisió nacional la temporada 1967/68, la inauguració del pavelló del Congost (novembre de 1968) i la primera participació en una competició continental (Copa Korac, 1971/72). El 1979, l’entitat es transformava en un club esportiu independent i canviava el seu nom pel de Manresa Esportiu Bàsquet. D’aquest període cal destacar la posada en marxa de l’ACB la temporada 1983/84, i el patrocini de la firma TDK (entre el 1985 i el 2000).\nEl 1992, el club es va constituir com a Societat Anònima Esportiva i va adoptar la denominació actual: Bàsquet Manresa SAE. En aquesta dècada, el club ha dut a terme un important procés de professionalització. En l’àmbit esportiu, s’ha proclamat campió de la Copa del Rei la temporada 1995/96, i també de la Lliga ACB, la temporada 1997/98.\nEl Bàsquet Manresa és actualment el sisè equip en el rànquing de l’ACB per partits jugats.\nEl bàsquet té un arrelament molt important a Manresa i tota la Catalunya Central, fins el punt de ser un dels elements destacats de dinamització social de la ciutat i la comarca a les quals ha representat al llarg de moltes dècades que conformen una història esportiva i social difícilment repetible.\nPer recollir els trets d'identitat més importants de tota aquesta activitat, es va crear a mitjans de la temporada 1994-1995, el Museu del Bàsquet Manresà que està ubicat al pavelló del “Nou Congost” i es va posar en marxa amb motiu de la celebració dels 25 anys del Bàsquet Manresa a l'elit de l'esport de la cistella.\nEn aquesta instal·lació descansen trofeus, cartells de competicions, samarretes i tota mena d'objectes que expliquen l'evolució del bàsquet a Manresa i la Catalunya Central.\nA més, però, aquesta és una instal·lació força polivalent ja que es pot transformar en un auditori per acollir tota mena d'actes socials. En un futur molt proper, el Museu del Bàsquet Manresà serà també l'escenari de projeccions de produccions videogràfiques que recullen la història del bàsquet a Manresa, a banda de ser la seu habitual de les Juntes d’Accionistes del Bàsquet Manresa, SAE.\nEl Nou Congost\nVa ser inaugurat el setembre de 1992, amb la celebració de la XIII edició de la Lliga Catalana. La instal·lació va prendre el relleu del vell "Congost" que havia quedat obsolet i no complia les normatives de la Lliga ACB. Té una capacitat per a 5.000 espectadors i és la seu social i centre administratiu del Bàsquet Manresa. Disposa de cabines de premsa, ubicades a la part superior de la tribuna de la llotja, amb capacitat per poder-hi treballar fins a 30 mitjans, un espai habilitat com a sala de premsa, i zona VIP a l'avantllotja. Per altra banda, des del Bàsquet Manresa SAE i la Fundació Foment del Bàsquet es treballa la potenciació del Museu del Bàsquet Manresà, en l'espai que es troba sota de l'altra tribuna del Pavelló.\nEl vell "Congost" havia estat inaugurat l'any 1968 amb motiu de l'ascens del club a la primera divisió. Actualment, aquesta instal·lació acull els entrenaments i els partits de bona part dels equips base de l'entitat. Amb anterioritat a aquest pavelló el club disputava els seus partits a una pista descoberta situada al costat del camp de futbol del Pujolet.\nTots els drets reservats.Política de cookiesPolítica de privacitat


La recepció fallera de la Diputació de València prendrà la igualtat per bandera | Valencia Extra\nLa Diputació de València, amb més d’un 60% de dones en una plantilla de 1.250 persones, llançarà un missatge d’igualtat real i efectiva durant la recepció que, com cada any, organitza la institució dilluns que ve, 12 de març, i en la qual estan convocades 900 comissions falleres. L’aposta per utilitzar aquest acte multitudinari com a vehicle de transmissió de valors socials ve repetint-se des de l’inici de la legislatura, quan es van lliurar les primeres banderoles contra la violència de gènere en la història de les Falles.\nAquest és un dels missatges que ha traslladat aquest matí l’equip de govern que encapçala Jorge Rodríguez, amb la diputada d’Igualtat, Isabel García, al capdavant, durant la celebració de l’únic esdeveniment convocat aquest dijous en la seu central de la corporació provincial: un acte central, amb motiu del Dia Internacional de la Dona, en el qual s’ha procedit a la lectura d’un manifest en suport de la convocatòria de vaga general i aturs parcials convocats per a aquest dia 8 de març.\nAixí, dilluns que ve, les prop de 900 comissions falleres de la província arreplegaran la banderola de la Diputació d’enguany amb el lema ‘Som igualtat’; un estendard amb el violeta com a color imperant que lluirà aquests dies en els monuments de la capital i les comarques valencianes.\n“Enguany les dones hem donat un colp sobre la taula perquè el que volem evidenciar és que si nosaltres parem, tothom es para”, ha defensat la diputada Isabel García. “Totes les institucions tenim l’obligació de passar de la paraula als fets, d’assumir una implicació política real, no solament amb dotacions econòmiques per a projectes que possibiliten la lluita per la igualtat sinó també amb actituds com la del dia de hui de treballar al costat dels sindicats, treballadors i treballadores”, ha subratllat García.\nAquest treball conjunt del que parla García ho certifica el portaveu d’UGT de la Diputació, Voro Carbonell: “Vam presentar una proposta abans del ple de febrer en la qual vam demanar que se sumaren els partits polítics a més de l’equip de govern, com així ha sigut, i vam tenir la iniciativa de sol·licitar al ple que fera els tràmits oportuns perquè totes les quantitats econòmiques que es detraguen hui es destinen a programes d’igualtat i contra la violència de gènere a través de la delegació d’Igualtat de la Diputació de València”.\nLa delegada de CCOO, Teresa Aguilar, ha destacat que la concentració d’aquest dijous “marca un punt d’inflexió” en ser “més multitudinària que altres anys, i sembla que és un pas més endavant que donem els moviments feministes de tot el món”, encara que, com destaquen Eva Caro i Immaculada Cerdà, treballadores de la corporació, encara queda molt per fer “per a no celebrar el Dia de la Dona”. Caro posa el focus en l’ocupació i l’accés a la mateixa: “És necessari que hi haja polítiques d’igualtat, com per exemple amb les RPT”. “No pots adquirir els mateixos mèrits si has hagut d’encarregar-te de les faenes de la casa”, expressa Cerdà.\nLa convocatòria de vaga general per a aquest 8 de març, així com els aturs parcials convocats, afecten a totes les activitats laborals i funcionarials exercides pel personal emprat públic de totes les administracions i, en concret, de la Diputació de València. Ací, l’Administració ha arribat a un acord amb la representació legal del personal emprat públic de la corporació per a l’establiment de serveis essencials mínims durant la jornada d’aquest Dia de la Dona.\nAixí mateix, tal com va anunciar la diputada d’Igualtat dimarts passat en la lectura de la moció presentada en l’últim ple, donant resposta al seu torn a una proposta d’UGT amb el suport de la resta de sindicats, s’ha sol·licitat a les delegacions d’Hisenda i Personal que les quantitats detretes de les retribucions del personal que se sume a l’atur d’aquest 8 de març es destinen a programes de polítiques d’igualtat.\nAcciones com aquesta són les que han posat a la Diputació en primera línia en la defensa de la igualtat efectiva entre dones i homes, amb una especial aposta pel llenguatge inclusiu, el reforç de l’acció positiva i l’apoderament de les dones i, per descomptat, la lluita contra la violència de gènere. Iniciatives diverses i concretes que han quedat recollides en el primer Pla d’Igualtat en els més de 200 anys d’història de la corporació.\nÉs per açò que el ple de la Diputació va aprovar el passat mes de novembre el reglament necessari per a la creació de la Xarxa de Municipis Protegits Contra la Violència de Gènere, una iniciativa impulsada pel president de la corporació, Jorge Rodríguez, i la diputada d’Igualtat, Isabel García, que pretén combatre aquesta xacra social ajudant als ajuntaments a donar la millor resposta davant aquests casos de violència masclista.\nDe la mateixa manera, Isabel García també va presentar al febrer el programa integral de formació de personal polític i tècnic dirigit a les regidories d’Igualtat, Benestar Social, i Diversitat dels municipis de la província de València, amb l’objectiu de sensibilitzar, informar i formar al personal amb responsabilitats en matèria d’igualtat, un àmbit per al qual l’àrea que dirigeix García ha creat un portal específic.


1r d’ESO va anar al Museu de les Matemàtiques a Cornellà.\n2n d’ESO va anar al Cosmocaixa.\n3r d’ESO va anar a l’exposició “Human Bodies” a Barcelona.\n4t d’ESO va anar al Mnactec de Terrassa.\nBatxillerat va anar a l’Institut Català de Paleontologia de Sabadell.\nEl dijous 20 vam gaudir d’un itinerari ple d’experiments i de reptes científics desenvolupats pel professorat de ciències, matemàtiques i tecnologia, amb la inestimable col·laboració de l’alumnat de batxillerat.\n1r i 2n d’ESO han alternat una gimcana matemàtica amb diferents tallers. El desenvolupament de la gimcana tenia com a objectiu la resolució de diferents enigmes distribuïts per tot el centre\n3r, 4rt d’ESO i batxillerat, abans del pati, han alternat una xerrada sobre Geometria i òptica a Las Meninas de Velázquez amb un Scape room, organitzat per uns quants alumnes voluntaris de 1r de batxillerat.\nDesprés de pati s’han fet uns tallers, i l’alumnat de batxillerat ens ha sorprès amb diferents experiments.\nFelicitem el professorat implicat en l’organització dels diferents tallers i, molt especialment, la cap de departament de l’àmbit cientificotecnològic, la Pilar Jiménez, principal encarregada de fer possible aquesta segona edició.