Assemblea 7 juliol Sarrià Sant Gervasi | Assemblea de Sarrià - Sant Gervasi\n← Proposta ordre del dia Dijous 7 de Juliol 2011\nActa Dijous 1 de Setembre 2011 →\nAssemblea 7 juliol Sarrià Sant Gervasi\nPosted on 12/07/2011 | 1 comentari\nComencem a les 8h25′ un cop solventats els problemes tècnics.\n1.- Aprovació ordre del dia: S’aprova sense esmenes\n2.- Minut de silenci Marcel Oliveres\n3.- Acords que es van prendre l’última assemblea:\n⁃\tCada comissió que necessiti materiasl/diners haurà d’enviar la ionformació a Difusió perquè ho pengi a la web.\n⁃\tEs posarà una guardiola a cada assemblea i s’aportarà la voluntat en funció de les comissions; per ara, la comissió d’Acció es responsabilitzarà dels diners/donatius de l’assemblea.\n4.1.- Coordinació amb plaça Catalunya: Es demana alguna proposta de l’assemblea de SSG de cara a la reunió del diumenge, com que no hi ha cap, s’explica la proposta de Sants: fer una coordinadora general de barris amb dos representants de cada barri, així com un representant per a comissions específiques (sanitat, educació…); també que cal coordinació entre barris propes o amb interessos comuns.\n⁃\tAquesta coordinadora pot prendre decissions? Per vot o consens?\n⁃\tCom ens comuniquem entre els barris? Via correus, portal dels blogs de cada barri, fòrum de seguiment…\n⁃\tComunicació i difusió actes i activitats:\n⁃\tEina comuna d’organització social: sortir del facebook i anar a eines obertes\n⁃\tQuins temes han de tractar-se p.e. Sanitat…\nS’aprova la proposta de Sants i es deixa per més tard els debats, ja que són temes nous i poden generar força debat\nEs demanen propostes de conferències/documentals al mail de difusió per tal de penjar-ho al blog, de moment s’ha proposat Inside Jobs.\nEs demana portar llençols per a rètols i recollir propostes de material\nEs vol fer un article que reculli tot el que s’ha fet, per a publicar-ho a les revistes dels barris, es proposa penjar-ho al blog per\n4.3.- Acció: S’ha treballat en la trobada del proper dijous 14, on es preveu fer:\n19h assemblea 20h Xerrada Joan Subirats 21h30′ sopar a la plaça Consell de la Vila (s’ha demanat permís). Es proposa fer AF-Primers EO-Segons PZ-Beguda, cadascú una peça de fruita i es faria una macedònia. Es proposa fer una aportació voluntària per a recollir diners. Es volen fer xapes per a fer xapes d’indignats. S’aprova la proposta amb alguns matissos: que les estovalles les porti la gent de casa seva.\n– Es planteja si cal demanar permís a l’ajuntament, es justifica el poc temps que hi ha per a tenir-lo, i que si malgrat tot no el tenim farem igualment el sopar a la plaça.\n4.4.- Organització: Plantegem que totes les comissions pensin propostes a entomar de cara al setembre, i així començar el curs amb una agenda tancada.\nS’aprofita per a recordar els canals de participació: comissions, assemblea, bústia de suggeriments, mural, blog….\n4.5.- Continguts: La comissió s’està plantejant. 1.- Jornades de debat i reflexió, aprofitar sinèrgies amb els esplais i caus. 2.- Dia del pensament crític (dissabte 29 d’octubre) amb actes a diferents indrets del barri. 3.- Caputxinada sobre les noves cultures (aigua…) a la tardor.\n⁃\tEs demana aprofitar el potencial de la Taula de Joves\n⁃\tUna persona planteja que el moviment és massa sumís i es basa en moviments massa estructurats. Hi ha una rèplica que defensa els caus/esplais com escoles de democràcia.\n⁃\tEs proposa ampliar el ventall de centres/entitats implicades\n– Hi ha comissions que els falta gent, es planteja que cada comissió té un rol, que ha de demanar gent si no pot tirar endavant una proposta i si finalment no es pot tirar endavant, doncs no passa res\n– Es planteja la necessitat de no votar-ho tot, una cosa són propostes/idees i una altra són temes de debat on s’ha de fer un acord.\n– Per tal de coordinar-nos es proposa enviar actes i convocatòries a difusió que serà qui ho centralitzarà\n5.- Canvi dinàmica assemblea i calendari assemblees setembre: Es proposa un canvi de dinàmica que consisteix en alternar cada quinze dies, una setmana assemblea de continguts amb debat en grups, i la següent fer una trobada de comissions. També hi ha la proposta\n⁃\tEs comenta que cal diferenciar la part tècnica, de compartir informació i una altra de debat, que es poden compaginar o fer-ho de forma alternativa. Cal veure com decidir els temes a debatre.\n⁃\tA Gràcia fan treballs de debat dins de les assemblees, en grups petits, i que és important per a madurar i avançar\n⁃\tReduir temps de les comissions, que quan aquestes es reuneixin, si és el mateix dia i hora, val la pena compartir el treball fet\n⁃\tA l’assemblea de debat cal més participació, més contingut i més elaborat\nEs consensua que de cara al setembre volem treballar d’aquesta manera i deleguem a la comissió de preparació que ho redacti i elabori\n6.- Proposta Participació Festa Major de Sarrià’11: En primer terme s’explica què són les festes alternatives i les festes\n⁃\tLes alternatives van néixer fa 10 anys, com a festes autogestionades (sense diners de l’ajuntament, tenir independència,…) i polititzades (temàtica i convidats), de cara a un públic més jove. Proposen que el benefici del concert anés a l’assemblea de Sarrià\n⁃\tLes oficials es coordinen amb la Comissió de Festes del Roser, composades per persones i entitats diverses (Blaus, Movi…). La comissió rep totes les demanades, i les encaixa amb el pressupost i els espais disponibles. El finançament són 25.000 ajuntament, espònsors i barres…\n– es proposa posar un punt d’informació aprofitant que hi ha tanta gent aquells dies\n– es proposa fer una activitat pròpia: baixada de vehicles alternatius\n– hi ha molts actes i anem en compte en muntar coses a banda\n– es proposa una activitat infantil un diumenge al matí, per sortir al programa hem de dir si volem un espai el segon diumenge al matí\n– es proposa una activitat de denúncia, amb contingut\n– es proposa fer una foguera, ja que no hem tingut espai per Sant Joan que es va anul·lar a última hora\n– es planteja que no cal que tot el que volem fer tingui el corresponent permís, ja que no sempre el tindrem\n– Es comenta que com assemblea no podem estar en aquests programes ni alternatius ni oficials, també hi ha qui veu estrany sortir l’assemblea d’indignats al programa de la festa major\n– Es vota sobre l’activitat infantil i l’assemblea està dividida; s’escullen dues veus a favor i en contra:\nEn contra es considera que l’assemblea té altres objectius, estratègies i confondria a la gent i es podria girar en contra; cal fer accions pròpies que ens identifiquen.\nA favor es vol treballar l’assamblearisme amb nens, però no es vol crear debat.\nFinalment no hi ha prou consens, si finalment volem participar ho decidim més endavant.\n7.- Proposta subcomissió d’autodeterminació: Un membre ens planteja que el dret a l’autodeterminació és un dret bàsic que ha donat peu a muntar un subcomissió per a fomentar el debat en els diferents barris. Dissabte hi ha una manifestació per a la independència i la subcomissió vol anar-hi amb una pancarta sota el lema de Dret a l’Autodeterminació JA, és el 9 de juliol a les 17h30′ sota el monument del Francesc Macià. Es recull aquest tema per a treballar-ho en debat.\n8.- Recordatori acords presos\n9.- Torn obert de paraules\n– Es recorda la demanda deel ginjoler de Sant Gervasi, l’assemblea recolza aquesta demanda de protegir el gonjoler i la queixa a les obres que s’han encetat i que el poden malmetre.\nClouem l’assemblea a les 22h30′.\nOne response to “Assemblea 7 juliol Sarrià Sant Gervasi”\nTeresa | 13/07/2011 a les 07:44 | Respon\nUnes quantes propostes arran de l’assemblea de 7 de juliol.\n– Educació a les escoles\n– Sistema sanitari\n– Repartiment del treball i dels diners (i també de les responsabilitats): salari mínim, horaris, impostos.\nFer propostes per a iniciatives populars al Parlament i organitzar-les.\nPropostes a nivell de districte (plantejar-es en els Plens que es fan periòdicament a les seus del districte:\n– Fer efectiu el reciclatge i separació de les escombraries: conscienciació i dispositius.\n– Horari del mercat\n– Cessió d’espais a la Casa Orlandai: condicions especials?\n– Més freqüència del bus barri\nNo crec que tinguin gaire efectivitat accions com la trobada d’esplais i les seves famílies. Quin objectiu persegueix aquesta acció? Tampoc el “dia de les noves cultures” pel mateix motiu.\nAquest és l’enllaç a una entrevista del programa “Singulars” a Eduardo Galeano.\nAquestes frases són algunes de les que van sortir en aquesta entrevista:\n“No vale la pena vivir para ganar, vale la pena vivir para seguir tu conciencia”\n“Creo que Dios se olvidó de un mandamiento: Amaràs a la naturaleza, de la que formas parte”


Foto: OAR Gràcia Marc Rodríguez, jove tècnic de l'OAR femení\nCom valores la temporada que esteu fent fins ara?\nCrec que la temporada està sent força positiva. Som un equip molt jove que a principi de temporada ens vam marcar l’objectiu de treballar i continuar millorant i competir per estar el més amunt possible i crec fins ara que ho hem fet molt bé. Quan només queden dues jornades de lliga estem amb opcions de lluitar per entrar a jugar el Top- 4 que és on volíem estar.\nL’objectiu a principi de temporada era entrar a jugar el Top- 4?\nNo, en cap moment ens vam marcar jugar el Top- 4, ni des de l’equip, ni des del cos tècnic ni des del club ex va fixar aquest objectiu. Ara, sí que sabíem que si es feien bé les coses es podia presentar aquesta opció, i així ha estat. Ens ho hem guanyat i ara quan resten dues jornades tenim opcions d’acabar entre els quatre millors equips de la categoria i lluitarem per això. Però l’objectiu sempre ha estat jugar sense pressió i treballar i continuar millorant.\nCom afronteu el partit davant el Sant Vicenç?\nEncarem el partit amb molta il·lusió i amb moltes ganes, queden dues jornades per acabar la lliga i depenem de nosaltres per jugar el Top- 4. Sabem que serà un partit molt complicat, però tenim moltes ganes i si fem les coses bé tindrem opcions.\nQuina creus que pot ser la clau del partit?\nCrec que la clau per part nostra serà jugar amb la mateixa intensitat amb la que juga sempre el Sant Vicenç. Elles són un equip molt intens, si nosaltres som capaces de jugar els 60 minuts amb aquesta intensitat que requerirà el partit arribarem al final amb opcions. Serà molt important la intensitat defensiva des del primer minut, si estem bé en defensa i aturem el seu atac tindrem moltes opcions de lluitar pel partit.\nSi guanyeu a Sant Vicenç, tindreu a la butxaca el Top- 4?\nNo, ni molt menys. Nosaltres sabem que si perdem ens quedem sense opcions de jugar el Top- 4, però si guanyem encara no estarà res decidit. Si nosaltres perdem el darrer partit i elles guanyen el Tortosa quedaren quartes elles i nosaltres ens quedarem fora de la final a quatre. Està clar que nosaltres hem de guanyar allà, però després hem de guanyar el darrer partit perquè sinó quedarem fora.\nEl darrer partit de lliga és davant el Granollers B, un equip que no s’hi juga res. Pot ser un rival assequible?\nEn aquesta lliga de rival assequible no n’hi ha cap, els Granollers és un equip molt perillós i allà a la primera volta vam perdre. Són un filial amb gent jove amb molt de talent i l’escola de base del Granollers és de les millors, per tant són un molt bon equip i la seva filosofia és sempre competir al màxim nivell, no crec que ens regalin res. Serà un partit molt complicat i intens on haurem de donar el millor de nosaltres.\nEn un hipotètic cas de jugar el Top- 4, creus que teniu opcions de guanyar?\nAra mateix no et puc dir gaire cosa. Primer de tot hem d’aconseguir la classificació per jugar el Top- 4 i després ja veurem que passa. Ara, si juguem la fase final nosaltres passaríem com a quart classificat i jugaríem contra l’Ascó, el primer classificat, el millor equip de la competició fins ara i que a més organitza a casa el Top- 4. Seria una fita molt complicada, però si aconseguim entrar-hi hi anirem amb molta il·lusió i ganes de competir. Un cop allà no renunciarem a res i ho intentarem fer el millor possible. Però primer hem de guanyar aquests dos darrers partits de lliga i després ja veurem què passa.


La bossa amb forma de caca 'Pooey Puitton' molesta a Louis Vuitton i provoca un judici\nUna empresa de joguines de Califòrnia ha demandat a Louis Vuitton per impedir que el fabricant francès d'articles de luxe interfereixi amb les seves vendes d'una bossa de joguina per a nens en forma de caca, 'Pooey Puitton'.\nEn una demanda presentada el 21 de desembre a la cort federal de Los Angeles, MGA Entertainment Inc. dir que cap consumidor raonable confondria a Pooey Puitton, que es ven a 59.99 dòlars, amb els caríssims bosses de Louis Vuitton.\nMGA va cridar a Pooey Puitton paròdia protegida "dissenyada per burlar-se, criticar i burlar d'aquesta riquesa i celebritat" associada amb els productes de Louis Vuitton.\n"L'ús del nom Pooey (alguna cosa així com 'caqueta') i del producte Pooey en associació amb una línia de productes de 'caca màgica d'unicorn' té per objecte criticar els rics i famosos, el nom Louis Vuitton, les marques LV i el seu consum conspicu", diu la denúncia.\nMolts fabricants d'articles de luxe presenten demandes o amenacen de litigar per evitar que les empreses s'aprofitin dels seus noms i de la bona voluntat dels seus clients.\nMGA busca una declaració judicial que Pooey Puitton no infringeix els drets de propietat intel·lectual de Louis Vuitton, i que està protegida contra la paròdia i l'ús legítim.\nLa companyia Van Nuys, amb seu a Van Nuys, Califòrnia, va dir que Pooey Puitton, el contingut inclou "pols de llim" per fer un "arc de Sant Martí de caca" quan se li afegeix aigua, forma part de la seva línia Poopsie Slime Surprise, llançada en 2018, i és un dels seus nous joguines més reeixits.\nAltres productes venuts per la MGA inclouen les nines LOL Surprise i Bratz.


Notícies - El Business Park crearà un centre innovador per a empreses de venda per Internet\nUna conferència al Business Center destaca la importància de les pimes per sortir de la crisi ( 9/nov/11)\nEl Business Center, un complex d'oficines sostenible, s'instal·la a Can Sant Joan (19/mar/09)\nEl centre de negocis Business Park\nel 12/feb/12 Mikel Vilalta Economia PDF\nEl complex empresarial @Sant Cugat Business Park impulsarà aquest 2012 un centre de negocis per a empreses que operen exclusivament per Internet. La iniciativa, anomenada e-Commerce Center, consistirà en un espai expositiu permanent on els clients podran contemplar els productes en venda a la xarxa.\nEs tracta d'una iniciativa pionera a l'Estat espanyol i poc estesa a la resta del món, on només la Xina i Los Angeles tenen espais similars. L'objectiu d'incorporar un espai firal com aquest al Business Park és dotar a les empreses que operen només a la xarxa d'un lloc on exhibir els seus productes i serveis.\nLes firmes interessades a presentar-s'hi podran contractar un espai des dels 10 fins als 40 metres, per instal·lar-hi un estand on exhibir els productes que ofereixen a través d'Internet. La iniciativa està destinada especialment a petites i mitjanes empreses i treballadors autònoms.\nEl director comercial de Business Park, Jordi Giménez, ha assegurat al 'Diari de Terrassa' que la instal·lació d'aquest servei promourà l'arribada de noves empreses al centre de negocis perquè la iniciativa els donarà difusió. Segons Giménez, l'increment de les noves tecnologies ha canviat els hàbits de compra dels consumidors, que, malgrat que utilitzen Internet per adquirir nous productes, reclamen un espai físic on tocar i veure les mostres.


El parèntesi és un mot o enunciat que s'insereix, a tall d'explicació, en una frase, que seria gramaticalment completa sense la seva inserció, i que es destaca entre els dos coneguts signes.\nDe manera similar, la nostra vida és aquella gran frase, gramaticalment completa, vitalment completa, en la qual, amb una mica de sort, podem introduir algun que altre parèntesi que ens ajudi a aclarir-la una mica. Habitualment, d'aquests parèntesis n'acostumem a dir festes o, si són més llargs, vacances. Cert que no són imprescindibles perquè la vida sigui completa, però ajuden a entendre-la i a viure-la.\nI ara m'ha arribat el moment de fer un petit parèntesi en la meva rutina, en la realitat general, i dedicar uns pocs dies a compartir cada minut amb la persona amb qui massa sovint no ho puc fer com voldria. Però tornaré. Una setmana passa molt ràpidament. I espero tornar amb noves energies i amb el cap més ordenat i en calma, després d'unes setmanes d'especial complexitat.\nFins ben aviat i que passeu un bon estiu. Si pot ser, amb un recorfortant parèntesi.\nComentaris (0)29-06-2013 06:42:03\nMarxar és entrar en una mena de lloc desconegut, ple d'incerteses, de coses de descobrir, de llocs, de persones, de costums, de realitats que abans potser no podíem ni imaginar. Un món que només hem gosat imaginar i que, per tant, es mostra meravellós a la nostra imaginació.\nComençar un viatge sempre és deixar enrere un comiat, sempre és abandonar la seguretat, la rutina, els referents que ens sustenten, els amics, la família i entrar en una terra de meravelles volgudes, desitjades. Segurament per això, per tot el que té qualsevol viatge d'aventura, és que ens resulta tan seductor agafar quatre coses i posar terra pel mig de la nostra realitat de cada dia.\nI és que segurament mai no retorna la mateixa persona que ha marxat. Tant si el viatge és llarg o curt, a terres llunyanes o a la cantonada, tot allò que s'hi aprèn, que es descobreix, ens canvia, ens fa una mica més savis i una mica més rics.\nSempre és dur dir adéu a aquell que marxa, però l'esperança de tanta riquesa, de tanta saviesa, fa més lleugera la separació. L'esperança, també, del retrobament. L'única cosa que realment pot superar l'emoció del comiat.\nBon viatge i millor retorn.\nComentaris (1)28-06-2013 06:26:50\nNo, no. No vull parlar del fantàstic llibre de Tom Sharpe, sinó del ministre de les beques i les seves boges propostes, a propòsit d'aquesta despesa educativa.\nBé, de fet, no sé ni si vull parlar del ministre i les seves històries o dels comentaris que he anat sentit darrerament, o si ho vul fer, sobretot, de tota aquesta colla d'opinadors i tertulians professionals que viuen una mena de jubilació de luxe. El magnífic i mediàtic colofó d'una vida burgesa i prou acomodada, que ens volen vendre com a exemple de vida catalana.\nI és que per a mi, el tema de les beques és una qüestió ideològica. Què son les beques? Jo pensava que el mecanisme que l'administració posa al servei dels estudiants que no poden pagar els seus estudis, per garantir la igualdat d'oportunitats davant d'aquells que no tenen problemes econòmics. Doncs ara es veu que no. Ara es veu que són una mena de recompensa als bons estudiants sense recursos. Només així s'entèn que tot depengui de la nota mitjana, no del nivell d'ingressos. O potser el que volen és posar un doble impediment als menys afortunats econòmicament?: primer el cost i després la nota. Així és més fàcil tenir una universitat com cal i només amb la gent que hi ha de ser, no?\nAixò de la nota de tall no era per accedir a uns determinats estudis? Doncs ara resulta que més ens estimem tenir les facultats plenes de paràsits amb la butxaca plena que es poden permetre el luxe de repetir el que calgui, que garantir el dret a estudiar a qui no té diners. I parlem de polítiques socials? Doncs quina sort.\nÉs trist veure quina és la posició d'un govern sobre l'accés a la cultura, però potser encara és més trist veure pseudoperiodistes i pseudocreadors d'opinió defensant una educació elitista, amb arguments tan poc consistents com els de la columnista d'ABC que és capaç d'afirmar que hi ha alumnes que utilitzen els diners de les beques per posar-se més pit.\nBeques boges? no. Les boges no són les beques. Ni les vaques. I potser no hi ha bogeria, sinó només classisme i allò tan vell dels rics a la universitat i els pobres a la formació professional. La millor manera de preservar les posicions de poder a la societat.\nComentaris (2)26-06-2013 14:27:06\nLa setmana passada vam poder llegir les declaracions de Joan Rosell, president de la CEOE, la gran patronal espanyola, mitjançant les quals afirmava que si els tribunals actuaven contra tots els empresaris igual com ho va fer amb Miguel Blesa, anirien tots a la presó.\nJo no entenc massa de qüestions bancàries, més que a nivell elemental d'usuari, evidentment; i si fa no fa el mateix d'assumptes empresarials, però que la persona que dirigeix un banc que salta pels aires deixant una legió de petits estalviadors estafats amb participacions preferents i que ha de ser rescatat amb una autèntica monstruositat de milions d'euros de diner públic (del nostre diner) encara pugui esperar que no se li reclami cap altra responsabilitat més enllà d'admetre errors de gestió, em sembla d'una barra impressionant. I què no dir dels tribunals que li donen cobertura legal.\nSi per al senyor Rosell això és normal i, pel que diu, pràctica habitual entre el club empresarial que presideix, potser sí que estarien millor tots a la presó. Francament.\nSi no fos pel drama de tantes famílies que va arruinar el senyor Blesa, no em semblaria gens malament que algú comencés a rodar un remake 2013 d'aquell Todos a la càrcel, de Berlanga. Amb aquests i altres personatges similars, la cosa prometria.\nComentaris (0)26-06-2013 06:29:48\nLa bestiesa del dia. Bé de fa uns dies, de fet, però com que és absolutament atemporal, no ve d'aquí. Pere Navarro parla de privatitzar la celebració de l'11 de setembre perqè es vol fer una cadena humana o perquè uns mesos abans es farà el concert per la llibertat, al qual, evidentment, no hi assistirà, com cal esperar d'un espanyolista capaç d'afirmar que ell i Rubalcaba (l'amo) impediran la ruptura d'Espanya. Sort tenim dels nous salvadors de la unitat de la pàtria.\nM'agradaria molt recordar-li a aquest home que el seu company de partit, aquell que va arribar a president per obra i gràcia de no vull recordar qui, va ser qui va blindar, justament cada 11 de setembre, el monument a Rafael Casanova per a ús, gaudi i autocomplaença de polítics, allunyant -segrestant, de fet- el monument de la ciutadania, per no haver d'escoltar opinions discrepants i increpacions diverses, en una meravellosa demostració de llibertat i de respecte a l'expressió social.\nFrancament, no em sé imaginar els organitzadors de la cadena humana obligant els catalanets a posar-se en fila per a res. Més m'imagino un acte de participació lliure (ja posats a parlar de llibertat) i respectuosa.\nI és que hi ha gent que abans de parlar hauria de fer una mica de memòria. Però és clar, amb gent que fa bandera de referents tan catalans com el poemes de Miguel Hernàndez (més o menys consistents des del punt de vista literari, però no catalans -ni els cal-) no es pot esperar massa més que d'aquells que escoltaven, de sempre, Mediterraneo, de Llach.\nAnem passant, que això no té remei, per més que algú encara s'hi vulgui entestar.\nComentaris (1)24-06-2013 07:33:40\nUn any més, amb l'estricta puntualitat de les festes amb data fixa, ha tonat la nit de Sant Joan, una finestra a la fantasia i a la il.lusió, que ens convida a compartir taula i foc, a cremar tot allò negatiu que ens assetja i a emprendre el camí cap allà on volem arribar, amb la seguretat que els follets d'aquesta breu nit sabran fer-nos un cop de mà quan calgui. També és, potser per aquest mateix encant gairebé màgic, el moment més idoni per recuperar les il.lusions que el temps, l'experiència i el pragmatisme ens han fet deixar pel camí i tornar a il.lusionar-nos amb les coses senzilles. Aquelles que realment ens poden regalar una mica de felicitat. Aquelles que sabia gaudir el nen que vam ser.\nI així ha estat un cop més. Amb menys o menys petards (o cap), amb més o menys fred, amb vent o sense. Finalment, allò que és essencial ha tornat a fer-se present a la llum d'una lluna rodona i encisadora. Una nova revetlla de Sant Joan, aquest any amb regust de comiat i amb aroma de canvis i de noves realitats.\nAquesta nit no ens ha calgut rodar gaire món per acabar tornant al Born i per redescobrir que un tros de fusta pot ser un tresor i que la riquesa, tot sovint, ens la pot donar una simple taula vella, com diu la cançó. Potser la mateixa taula companya inseparable de moltes nits de Sant Joan, fent un últim i meravellós servei.\nComentaris (0)24-06-2013 07:10:02\nNo és cert que els dirigents del Partit Popular sempre menteixen. De vegades, se'ls escapa la veritat, ni que sigui, molt em temo, de manera inconscient. Regellim, si no, les paraules de Soraya Sáenz de Santamaría i el seu fantàstic "ha llegado la hora del sacrificio de los políticos", a propòsit de projecte de reforma de les administracions públiques.\nServidor, que d'això de la cosa pública en comença a saber alguna cosa, sempre havia pensat que els organismes administratius eren l'instrument per donar resposta a necessitats socials concretes, en qualsevol àmbit. Innocent de mi. La vicepresidenta espanyola, sense cap rubor, parla dels organismes administratius que vol eliminar com a cosa dels polítics. Per tant, si s'eliminen, gent de partit a l'atur (o per recol.locar); i d'aquí la idea de sacrifici. Del servei públic que es deixa de prestar, ni mitja paraula. No cal.\nAra ja sabem quina és la seva idea del servei públic. Un seguit de parcel.letes de més o menys poder on progressar per mèrits partidistes. Ni més, ni menys. El cert és que mirant les nòmines d'alguns d'aquests organismes, ja teníem alguna que altra sospita, però ara ja no ens queda cap dubte. Vistes així les coses, són fàcils d'entendre totes les corrupteles, tràfic d'influències i arbitrarietats diverses que anem patint. Al capdavall, segons la seva manera de pensar, poden fer i desfer com vulguin al seu cortijo administratiu particular. Si fa no fa com Millet al Palau, vaja.\nSempre ajuda saber la veritat. Ara només ens caldria una mica més de sinceritat per part d'altres destacats dirigents que ocupen altres administracions, perquè molt em temo que la història podria no ser massa diferent.\nComentaris (0)23-06-2013 06:32:25\nAquesta mena de reflexió de la saviesa política popular m'ha vingut al cap per la proliferació de comissions, grusps de treball, pactes nacionals, taules, meses i tauletes de nit que darrerament proliferent tant a nivell nacional com municipal i que em porten a pensar que ens trobem en un punt on els nostres representants no saben, no volen o no gosen fer allò que cal fer i han optat per marejar la perdiu una estona a veure si les coses se solucionen soles, cosa que de tant en tant prou que passa.\nSi mirem les coses en perspectiva, ens trobem a començaments d'un segle, i si fem un cop d'ull al que ha passat en circumstàncies cronològiques similars veurem que els començaments de segle acostumen a portar canvis prou importants, i crec que aquest que vivim no serà cap excepció.\nLes polítiques erràtiques dels partits que han governat les nostres institucions les quatre darreres dècades evidencien el desgast definitiu de les seves propostes. Ja que som a les portes de Sant Joan, m'atreviria a conjurar tots els esperits d'una nit misteriosa i màgica en el nostre univers col.lectiu i vaticinar canvis molt profunds en la llista i equilibris polítics a curt o mig termini. Alguna cosa s'ha acabat i alguna mena de foc d'estiu acabarà fent cendra aquesta autèntica pira política que any rere any s'ha anat aixecant.\nComentaris (1)22-06-2013 06:45:25\nEra d'esperar. Comença l'ofensiva total del PP contra les competències autonòmiques. El paraigua, el de sempre, allò d'estalviar recursos, amb la seva interpretació particular.\nFa pocs dies va ser el propi president Rajoy el que va apuntar les que segons ell són duplicitats competencials. Seguint els seus exemples, les agències meteorològiques o el síndic de greuges, ja que tots dos tenen equivalents estatals que poden fer la seva funció. Ahir mateix, aquesta mena de personatge sinistre, més propi de la ficció que de la realitat que és el ministre Montoro, donava més pistes al respecte.\nPer una vegada, ajudaré a facilitar les coses als populars. Jo els proposo un parell de duplicitats que permetrien estalviar temps i molta demagògia, alhora que serivien per assolir els seus objectius reals. En el cas de Catalunya, aquestes dues duplicitats són el Govern i el Parlament. Al capdavall, si ja tenim un govern estatal i unes Corts Generals, ens podem estalviar, seguint el seu raonament, les nostres institucions. És una idea.\nAra que, ben mirat, i també per evitar duplicitats, potser el més fàcil seria esdevenir un estat propi, amb les nostres institucions no duplicades i ells que s'espabilin amb el seu puzle.\nCada cop són més barroers en les seves maneres de fer, encara que els seus objectius cada dia que passa són més clars.\nComentaris (1)21-06-2013 06:23:25\nVa dir Einstein que hi ha dues coses que són infinites: l'univers i l'estupidesa humana, i que la primera encara estava per demostrar. El mèrit del savi és que va pronunicar aquesta sentència abans que existís el PP, la qual cosa ja li podria atribuir un nou mèrit, el de ser un autèntic visionari.\nAquesta reflexió ve a compte de la darrera aportació científica popular al món de la lingüística i que intenta demostrar que el valencià és una llengua íbera. Que aquesta gent no són gaire llegits ja fa dies que ho sabem, però d'aquí a ignorar tot el coneixement lingüístic, en el sentit més ampli del terme, hi ha un abisme. Ja és simptomàtic que aquesta tesi s'hagi de debatre al parlament, espai generador de coneixement científic per antonomàsia, i no tinc cap dubte que si no se'n surtin acabin als tribunals, on sempre els quedarà el Constitucional\nPerò bé, ells són així, i tot val. Fins i tot el ridicul, quan es tracta d'anar contra el català.\nAra només cal esperar a veure quan tarden els seus col.legues aragonesos a trobar una tauleta de fang de no sé jo quants segles, que demostri que Noé, per exemple, parlava lapao, i que aquesta va ser la llengua de la recontrucció de la humanitat després del diluvi. Temps al temps.\nComentaris (2)20-06-2013 06:27:05\nComentaris (0)19-06-2013 06:36:46\nRecordar, de tant en tant, és l'únic que ens queda. Recordar fets, llocs, històries, paraules, persones. La memòria, de tant en tant, és el gran bàlsam contra l'oblit, un bàlsam que ens ajuda a admetre que som qui som i que som com som, segurament, per un conjunt de circumstàncies que no sempre temin prou presents.\nL'absència d'algú deixa un silenci intens a dins nostre, un espai buit que omplirem amb la memòria, amb els records, amb les imatges de tot allò que hem viscut i que se'ns enganxen de manera absolutament inseparable fins esdevenir part de nosaltres mateixos, part de la nostra realitat i de la nostra vida, que va repetint moments, sempre iguals, però sempre diferents.\nPassa el temps i se'ns fa, dia a dia, una mica més present la teva absència.\nComentaris (2)18-06-2013 06:36:58\nComença una nova setmana, i res no fa pensar que ajudi a sortir d'aquest bucle immens en què ens trobem. Una setmana més per dubtar si realment anem a algun lloc (diguem-ne Ítaca, independència o com vulguem), per pensar que som un país normal perquè tenim corrupció com els veïns, per dubtar d'aquella llum al final del túnel (versió pepera dels brots verds), per avorrir-nos de la omnipresència futbolística (tot i que s'han acabat les grans competicions) i les ofensives xifres que s'hi mouen, per començar a escoltar els consells de com s'han de fer les fogueres i llençar els petards, per escoltar el trist mantra de l'austeritat, per tornar a ignorar les mentides que diuen que no s'apujaran els impostos i que els pensionistes no perdran diners...\nTambé serà una nova setmana de fer coses en què gairebé només nosaltres creiem, de pensar que mai no acabem de ser al lloc on voldríem ser, de retrobar vells coneguts o fer noves coneixences, de renegar del temps si no fa prou calor, o si en fa massa...\nComentaris (1)17-06-2013 06:21:17\nHi ha ocasions, i estic segur que tothom n'ha viscudes unes quantes al llarg de la seva vida, en què se'ns fa ben real aquella sensació de la calma abans de la tempesta. Acostuma a passar just abans d'algun fet especialment rellevant, ja sigui per bé o per mal.\nAvui sento una mica aquesta mateixa sensació perquè sé que sóc a les portes d'una setmana prou atapeïda on passaran coses que fa temps que s'estan coient, i que per tant poden ser prou satisfactòries, però que m'impediran de fer altres coses i ser amb altres persones amb qui voldira compartir més aquests dies.\nDavant d'aquesta situació, prendre distància, oblidar una estona tot el que ha d'arribar i gaudir d'aquest estiu que se'ns ha tirat a sobre amb la persona que estimes és, sense cap mena de dubtes, la millor de les estratègies. I això miraré de fer.\nAvui, em sento doblement satisfet: d'una banda pel luxe de poder sentir aquest sensació, que indica que encara hi ha coses que tenen sentit i, d'una altra, perquè tinc amb qui ocupar aquesta calma d'abans de la tempesta i aconseguir que sigui, com diu el poeta, el silenci que precedeix el cant.\nComentaris (1)16-06-2013 06:59:12\nCada dia que passa tinc més clar que l'acord amb Espanya, si s'ha de produir, perquè puguem decidir què volem ser i amb qui, vindrà forçat des de fora. Mirem si no les paraules de David Cameron a propòsit del problema catalán. Perquè per més que es vulgui silenciar Cameron, la democràcia acaba sent la democràcia, i els sistemes (legals o no) amb dèficits democràtics, no deixen de ser altra cosa que això: sistemes polítics amb dèficits democràtics.\nBé, això serà així suposant que aquí sapiguem tenir un lideratge prou fort i un discurs prou clar al respecte. Un discurs totalment incompatible amb el tradicional "tot i què...". Quin mal ha fet allò del seny i la rauxa.\nJa tindria guasa que tant l'adveniment del sentit comú al govern espanyol, com del discurs útil i clar al català hagués de venir de fora. Quin nivell!\nAra bé, si és possible saber que es podrà seguir el concert de la llibertat del dia 29 de juny, en directe, des de Mont-real, abans que es confirmi que l'emetrà Televisió de Catalunya, sembla clar que si no ens donen una empenteta des de fora, ho tenim complicat.\nQue cansat és viure al país del "sí però no", del "tot i què" i del "sí, però només una mica, no fos cas". I més cansat, encara, quan podem aspirar a qualsevol cosa que realment vulguem obtenir.\nComentaris (1)13-06-2013 17:13:24\nComentaris (2)13-06-2013 06:31:24\nFinalment, el PSC (acceptem aquestes sigles com a definitòries del autoproclamats socialistes catalans) va posant totes les seves cartes a sobre de la taula: aposten pel "no" a la independència i, a més, suposant que fos en el marc d'una consulta pactada amb Madrid. És a dir, no a tot el que no sigui amb el vist-i-plau d'Espanya.\nMai no havia dubtat de l'error monumental que va ser el tripartit, especialment el segon, en relació amb el futur del nostre país. On és aquella "pluja fina" que havia de convertir a la "vera fe nacionalista" el PSC? on aquella defensa dels valors d'una suposada esquerra coral que afavoriria les nostres aspiracions nacionals? Jo contesto: enlloc.\nEl temps acostuma a ajudar a resoldre dubte, i aquell intent de govern autodefinit com d'entesa no ha resultat, al capdavall, gran cosa més que una enorme màquina de generar deutes a mig i llarg termini que hipotequen el nostre present i el nostre futur, i que ens deixen en herència grans infrastructures inútils o inversions milionaràries en projectes desats als calaixos de l'oblit.\nUs sembla que exagero? Doncs llegiu les paraules que surten dels socialistes actuals. No podem comptar amb ells. I també dubto que puguem comptar amb una Iniciativa que, m'atreveixo a pronosticar-ho, a l'hora de la veritat ens sortirà amb qualsevol proclama en defensa de la universalitat, de l'ecologia, o d'una esquerra sense contingut, per tal d'impedir-nos el nostre dret a ser.\nPotser no és l'hora de les dretes ni de les esquerres. Segurament, entre altres coses, perquè no tenim cap definició vàlida per als temps que corren d'aquests conceptes. Crec que és l'hora de proclamar-nos catalans, lliures i amb dret a decidir el nostre futur i, arribat el moment, de proclamar la nostra independència.\nCada dia que passa ens guanyem, si encara cal, més el dret a exigir allò que fa 300 anys que se'ns nega i uns quants menys que se'ns intenta maquillar, sota capes i capes de mentides i demagògia fracassada.\nComentaris (2)12-06-2013 06:29:46\nReconec que sempre he tingut una clara tendència a la individualitat; a fer le coses sol. Però també reconec que he tingut el privilegi de trobar diferents grups de treball que m'han ensenyat com és d'important i valuós el treball en equip.\nSense anar més lluny, dimecres passat es van lliurar els Premis Llanterna Digital, en l'organització dels quals tinc l'honor de treballar. I dic honor, perquè ho és poder compartir l'evolució d'un projecte creat en plural i que ha crescut gràcies a la implicació de molta, molta gent, al llarg de set anys. En aquest cas, "molta gent", en bona part, vol dir persones que treballem a les administracions públiques; funcionaris si voleu, però funcionaris que saben defugir el protagonisme, que són capaços d'anar molt més enllà de les seves obligacions i que saben arromangar-se i fer la feina que cal fer en cada moment, fosca de vegades, per tirar endavant allò que cap d'ells no podria fer sol.\nAquesta és l'anècdota puntual. Però allò que és realment important és el valor del treball col.lectiu i tot el que ens pot aportar. Seguint amb l'exemple que plantejo, el treball de la Fina, la Rosa, l'altra Rosa, el Josep-Enric, la Carme, l'altra Carme, o la Dolors, i també el d'aquells que fan un forat, com bonament poden, en unes agendes prou denses, per fer de jurats, perquè també creuen en el projecte, o la feina d'aquells professionals que primer diuen "sí" i del preu ja en parlarem. Aquest és l'autèntic equip. Aquest és l'autèntic servei públic.\nNo sé si heu tingut la sort de trobar un grup de persones capaç de fer que una il.lusió sigui una realitat i un projecte de futur en qualsevol espai de les vostres vides. Jo sí, i me'n sento molt satisfet, perquè la realitat demostra que entre tots, quan hi ha ganes i quan es juga net, es poden fer coses molt dignes i prou valuoses; coses que ens ajuden a ser més oberts de ment, més savis i més lliures.\nI qui no ho sàpiga veure, o no vulgui, prou que s'ho perd.\nComentaris (1)08-06-2013 16:27:51\nComentaris (1)08-06-2013 07:49:41\nEl govern del PP és una font inesgotable de sorpreses i un autèntic mostruari de demagògia barata. Un dels darrers, i tristíssims, exemples el vam tenir la setmana passada, quan el ministre d'Indústria, José Manuel Soria, va defensar que la causa dels problemes de malnutrició infantil a Catalunya eren culpa de la televisió autonòmica i dels mossos d'esquadra.\nA banda de la bestiesa monumental d'aquesta afirmació, potser caldria demanar-li al ministre si, en el cas hipotètic que Catalunya no tingués ni televisió ni policia pròpies, podria disposar d'aquests diners per a altres finalitats o si també ens els prendrien per subisidiar altres territoris que ben poca cosa aporten, a nivell econòmic. La resposta: no. Evidentment que no. I és que el problema no és en què es gasten els recursos de què disposa Catalunya (tot i que també caldria demanar als nostres governants actuals i passats explicacions de moltes coses) sinó en tots els diners que ens prenen (solidaritat, en diuen) i que no tornen.\nNo ens enganyem, el nostre gran problema econòmic són els diners que generem i dels quals no podem disposar. Això el ministre (curiosament, el d'indústria, que potser ens podria dir on és la indústria espanyola) ho sap perfectament, però tot s'hi val quan es tracta de fer demagògia barata, ni que sigui amb declaracions a El programa de Ana Rosa. Molt coherent tot plegat.\nComentaris (0)08-06-2013 06:57:34\nLa força de la intel.ligència\nEspectacular la imatge del ministre Wert, amb cara de ruc, contemplant com la flor i la nata dels universitaris del seu país no es dignen ni a saludar-lo, mentre lleuixen samarretes contra la seva política educativa.\nLa imatge, per ella mateixa és molt il.lustrativa i posa de manifest que la intel.ligència, la capacitat i l'excel.lència no tenen res a veure amb l'estupidesa, la mediocritat o el fanatisme.\nEstudiants brillants davant de polítics mediocres. La imatge de la realitat espanyola. L'únic problema és que els estudiants marxaran, a guanyar-se la vida lluny de casa seva, malgrat que alguns altres mediocres li vulguin treure ferro, mentre que aquesta casta (caspa) política es quedarà.\nQuina pena de gent i quin bo d'estudiants.\nComentaris (1)07-06-2013 16:56:58Actualitat


Contalles del Delta - TRESC\nMónNatura Delta - Amposta\nEl Delta de l'Ebre és un territori especial que amaga llocs i moments màgics ... Un dels seus tresors és el Tardet, el moment en què el paisatge es transforma i es tenyeix amb els colors de la posta de sol. A MónNatura podem contemplar aquest espectacle des d'una posició privilegiada, des del Mirador 360, al costat de la Llacuna de la Tancada, a la vora del mar i amb vistes que arriben fins al Ports i la Serra del Montsià.\nAquest estiu MónNatura Delta de l'Ebre ofereix l'experiència Contalles de Delta, una visita teatralitzada on un personatge errant ens parlarà de la gent, del paisatge i la gastronomia de Delta. De la mà del seu relat, coneixerem la història del delta i el tarannà dels seus habitants, per acabar gaudint de la màgia de la posta de sol amb una copa de vi.\nPreus: 14€ adults i 7€ nens (de 5 a 12 anys).\nActivitat subjecta a les condicions meteorològiques\nDuradaDurada aproximada de 1,30 h. (Consulteu l¿horari segons la data, ja que variarà en funció de la posta de sol).\nA partir de les 20 h. Durada aproximada de 1,30 h. (Consulteu l'horari segons la data, ja que variarà en funció de la posta de sol).\n20:00 h MónNatura Delta\nAmposta Afegeix a calendari Afegeix a calendari de Google\n20:00 h MónNatura Delta - Amposta Afegeix a calendari Afegeix a calendari de Google\nVine en un entorn màgic i descobreix com gaudir del vi d'una forma especial, tastant-lo i pintant amb ell.


Protecció Civil rep nombroses trucades i incidències relacionades amb la pluja d'aquesta tarda - El Gerió Digital\nA Cassà de la Selva han caigut 23,3 litres en mitja hora\nLa tempesta arribant a Blanes © Marta Caldero Ponsdomenech\nProtecció Civil ha rebut 52 trucades per 41 incidències relacionades amb la pluja entre les tres i dos quarts de set de la tarda. La majoria han estat per inundacions, incidències de clavegueram, filtracions i despreniments de la calçada, segons ha indicat el mateix ens.\nLa majoria d'avisos s'han rebut des del Vallès Occidental, però també n'hi ha hagut del Maresme, d'Osona, del Gironès, de la Selva, del Vallès Oriental, del Baix Llobregat, del Ripollès, de l'Alt Urgell i del Baix Empordà. Per municipis, allà on hi ha hagut més avisos ha estat a Sant Bartomeu del Grau, a Osona, però també n'hi ha hagut a Girona, a Pineda de Mar, a Castellar del Vallès, a Calella, a Terrassa, a Blanes, a Sant Cugat del Vallès, a Maçanet de la Selva i a Ripoll.\nDe la seva banda, des del Servei Meteorològic de Catalunya (SMC) s'indica que hi ha hagut superacions del llindar d'avís d'intensitat forta de pluja durant la tarda (més de 20 mil·límetres en 30 minuts) a diversos municipis, com ara a Muntanyola (Osona), amb 29,1 mil·límetres; a Terrassa, amb 27,6; a Viladrau (Osona), amb 26,5, a Montesquiu (Osona), amb 25,1; a Hostalets de Pierola (Anoia), amb 23,8; a Cassà de la Selva (Gironès), amb 23,3, i a Sant Joan de les Abadesses (Ripollès), amb 20,9.\nDe la seva banda, els Bombers han indicat que han rebut una cinquantena d'avisos per incidències relacionades amb la pluja, per bé que el nombre d'actuacions ha estat inferior. La majoria de feines han estat per petites inundacions, embornals embussats o fets de poca afectació. Una de les actuacions més destacades ha tingut lloc quan han hagut de treure una ambulància que ha quedat embarrancada en una bassa d'aigua a Girona mentre feia un servei de transport sanitari. El vehicle, però, s'ha pogut treure sense problemes, segons indiquen els mateixos Bombers.


Beques per a estudiants internacionals de Màster i Doctorat del govern Sud-Coreà\nInici > Tipus d'estudi > Estudis de màster o diploma de postgrau > Beques per a estudiants internacionals de Màster i Doctorat del govern Sud-Coreà\nConvocatòria de beques del govern de Corea del Sud per a estudiants internacionals de Màster i Doctorat.\n900 KRW (Won Sud Coreà)\nLa beca inclou un import fixe de 630¤ mensuals per a la manutenció de l'alumne, una beca completa d'aprenentatge de la llengua coreana. Alhora, s'estableix un incentiu de 70¤ per rendiments acadèmics en el curs de coreà. Els investigadors tenen un incentiu de fins a 168¤ semestrals.\nEstar en possessió d'un títol de grau o màster en el moment de formalitzar la beca.\nLa selecció es farà mitjançant tres fases. Els candidats seran avaluats per l'embaixada de Corea en el país d'origen i, posteriorment se'ls seleccionarà pels mèrits acadèmics.\nLa beca inclou un curs previ (un any) de llengua coreana.\nBeca del Govern de Corea del Sud\nEmbaixada de Corea del Sud a Espanya


Un partit amb tots els ingredients - UE Sant Andreu\nL’encontre que dissabte enfrontarà al primer equip amb el filial blaugrana porta temps marcat a les agendes dels andreuencs. La lluita amb un rival directe, sumada a les polèmiques arbitrals en partits precedents amb el lideratge en joc faran que de ben segur l’afició es desplaci en massa al Mini.\nTercer contra primer; o el que és el mateix, Barça Atlètic contra Sant Andreu. El primer equip visita aquest dissabte el Miniestadi per enfrontar-se a un rival directe, com és l’equip de Luis Enrique. Tot i que la distància a la classificació és molt gran (el filial blaugrana té 12 punts menys que el Sant Andreu) ampliar-la i donar un cop sobre la taula és el principal objectiu de l’equip.\nAquest serà el tercer desplaçament de l’equip andreuenc al Miniestadi d’ençà que Natxo González ocupa la banqueta. I amb el tècnic basc, l’equip mai ha perdut al camp del conjunt blaugrana. Dos empats a 1 són el bagatge d’aquestes últimes dues temporades. En aquests dos partits, l’equip va aconseguir avançar-se en el marcador, si bé després els blaugranes van poder empatar.\nDels dos partits, el més recordat per tots és el de la penúltima jornada a la tercera divisió, la temporada 2007/2008. El Sant Andreu arribava al Mini com a segon classificat, tan sols a un punt del Barça B de Guardiola, líder del grup tercer. Després d’aquell partit, tan sols restava una jornada per acabar la lliga, la que enfrontaria al Sant Andreu amb l’Igualada i al Barça a l’Europa. És a dir, que el campionat estava en joc al feu blaugrana.\nPerò l’àrbitre, Jiménez Acosta, no va tenir precisament el que es diu el seu dia just en el seu darrer partit (es retirava aquell dia): va xiular falta fora de l’àrea en un penal claríssim sobre Lanzarote (com es veu en la imatge de l’esquerra) i va fer com si res hagués passat en una empenta dins de l’àrea d’Espasandín sobre Fran Piera, l’autor de l’únic gol andreuenc.\nL’any passat, ja amb els dos equips a segona B, els andreuencs van repetir resultat. Llavors, va ser Eloi qui va superar el porter Rubén Miño, si bé Jeffren va empatar minuts més tard.\nPerquè l’equip es posi a quinze punts sobre el tercer caldrà el recolzament dels seguidors. És per això que el club demana a l’afició que es mobilitzi per aconseguir un importantíssim triomf al Miniestadi, el que seria l’onzè consecutiu.\nDissabte, l’espectacle està garantit; te’l perdràs?


Les repeticions a Carver (o Principiants, II) | La màquina de fer llibres\n← Així és la vida, Charlie Brown, de Charles M. Schulz (I)\nL’assassí silenciós →\nPublicat el 12 Octubre 2010 per Ferran Ràfols Gesa\nLes repeticions tenen mala premsa. Tothom s’ho ha sentit a dir, de petit, quan el professor li tornava una redacció corregida: “Busca sinònims, mira de no repetir paraules”. Sovint, quan un traductor lliura un text, ha d’avisar (“les repeticions són volgudes, també hi són a l’original”) si no vol que en el procés d’edició desapareguin gairebé totes. Ras i curt, per a molta gent, la repetició continuada d’unes determinades és el tret definidor del mal estil literari. I la repetició d’imatges gairebé iguals, un símptoma d’esgotament creatiu: l’escriptor en qüestió ja no té res a dir.\nI no és sempre així, evidentment. Hi ha grans autors que repeteixen una i altra vegada les mateixes idees i que sovint fan servir frases-mantra escampades per diversos racons d’un mateix text (ara mateix penso en Vila-Matas, però n’hi ha moltíssims). És un recurs literari que pot ser útil per a moltes coses (no només per indicar rutina, com se sol dir) i, utilitzat amb criteri, dóna meravelles de la quasi-repetició com en el cas del llibre que vaig presentar en el post anterior.\nPerò em deixo de vaguetats i vaig al que m’interessa: el cas de Principiants. Quan Gordon Lish va agafar les tisores i va refer el text (amb un talent extraordinari, ja ho vaig dir) una de les coses que es va carregar de forma inclement va ser el grapat d’imatges gairebé idèntiques que apareixen a diferents contes del llibre. El ball, per exemple. Al Principiants tal com ara l’hem descobert, Carver fa aparèixer el moment en què dues persones ballen en tres contes diferents, sempre amb molta força: és un moment d’acostament, de rara intimitat, un instant de felicitat congelat en el temps. En cap dels tres casos el ball es produeix en un lloc pensat per ballar: en dues ocasions els personatges ballen a casa seva (Principiants, Distància) i en l’altra al pati ple de mobles d’una casa buida (Per què no balleu?). Aquest va ser l’únic que Lish va respectar. I en eliminar els altres dos, no només va suprimir dues escenes molt boniques, sinó que també va impedir que el lector s’adonés que aquesta imatge constituïa una obsessió per a Carver, i això ja és més greu. Un dels balls suprimits, a més a més (el de Principiants), forma part d’un altre motiu recurrent: la trobada amb dos vellets que han sabut conservar l’amor, un estadi de perfecció inassolible per als devastats personatges carverians. En aquest cas, Lish va respectar la repetició (també surten uns vellets semblants a Glorieta), però la va disminuir tant, va escurçar tant els dos fragments que el caràcter obsessiu d’aquesta idea queda molt entelat.\nPel que fa a la prosa en si, a la manera d’escriure la frase, a De què parlem quan parlem de l’amor hi trobem moltes repeticions de paraules senzilles (va dir ell…, va dir ella…) que emfatitzen la idea que Carver treballava amb una gran economia de mitjans, però desapareix un recurs molt característic de la versió original, el que podríem anomenar “la veu que dubta”. Sovint, la primera persona que narra algun dels contes s’atura i fa un pas enrere; diu alguna cosa i després la rectifica, o l’afina més, i repeteix les últimes paraules del que ha dit ara ja amb l’embranzida definitiva. És una prosa més propera a l’oralitat real, i molt pròpia d’uns personatges que gairebé sempre se senten atrapats i pensen en cercles. En certa manera la prosa de Carver és com un full rebregat que Lish aplana amb un un tros de fusta perquè quedi ben llis. O un ganivet rovellat que Lish deixa ben lluent, potser massa…\nAmb tot, sóc perfectament conscient que, a molts, el Carver que coneixíem ja els semblava prou repetitiu: quants exalcohòlics hi surten, als seus contes? Quanta gent que naufraga amb el seu segon matrimoni després d’haver-ne fet un primer de desastrós als vint anys? I és cert que aquests són els grans temes de Carver, la lluita per sortir de l’alcohol, l’intent de salvar alguna cosa en les relacions humanes, de trobar-hi un espai de netedat, alguna cosa que el temps i les copes no hagin pogut embrutar. Però amb els temes no n’hi ha prou, i els Principiants que ara trobem ens donen amb molta més força les imatges clau, tantes vegades com faci falta, amb una veu menys lacònica i més modulada. Quan un escriptor és escriptor tot es trava, vaig llegir ahir que deia Ferrater de Pla, i en el cas de Carver sovint són els petits detalls repetits aquí i allà el que fa que tot es travi. Uns vells enamorats, dues persones que s’agafen i ballen.\nAquesta entrada ha esta publicada en Principiants, Raymond Carver, Traduccions pròpies. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n3 respostes a Les repeticions a Carver (o Principiants, II)\n13 Octubre 2010 a les 11:33 am\ninteressant el post. però per no fer la pilota en excés, ja que com comentàvem l'altre dia devalua i desprestigia els blogs, pel meu gust li sobra un paràgraf (m'atreviria a dir quin però això ja t'ho deixo al teu gust).ho dic per temes de frescor/legibilitat, no tant pel contingut.\n13 Octubre 2010 a les 8:14 pm\nD'en Carver, en català, només n'he llegit "Si em necessites, truca'm", traduït per Carles Miró. Em sembla un autor molt difícil de traduir (al contrari del que alguns creuen)perquè el fet que les seves frases siguin curtes i, aparentment simples, fa que cada paraula tingui una importància extrema. No sé si la poesia d'en Carver ha estat traduïda al català (jo n'he fet algun intent amateur), però participa d'aquesta dificultat que comentava. Felicitats pel blog, Ferran, el trobo excel·lent!\n13 Octubre 2010 a les 9:27 pm\nOriol, potser sí, ja m'ho ha dit una altra persona amb un criteri gairebé infal·lible (volia que tragués l'últim per deixar-ho amb el ganivet rovellat). Però: a)als que encara vam estudiar sense internet ens costa assumir que un escrit no pot passar de 3-4 paràgrafs i b) quan t'has passat tantes hores remenant les entranyes d'un autor tens ganes de dir-hi la teva (la sèrie carveriana no s'ha acabat…). Sigui com sigui, gràcies pel comentari!David, no tinc notícia que la poesia de Carver s'hagi traduït (tret que sigui parcialment en alguna revista), seria una gran notícia que algú s'hi decidís. Les traduccions de poesia acostumen a ser producte de l'obsessió d'un traductor més que no pas d'un interès editorial, per raons fàcils d'endevinar (o sigui que ànims amb els teus intents amateurs!). I pel que fa a la dificultat de traduir Carver, si he de fer cas a la meva experiència és cert que costa més fer sonar bé en català als autors de frase curta que no els de frase llarga, on tens més marge per reendreçar-ho tot i donar música a la frase. Aprofito la teva cita per recomanar a tothom un conte de "Si em necessites, truca'm", "Estelles", un dels meus preferits de Carver. Està editat a Empúries i molt ben traduït per Carles Miró. Gràcies per les felicitacions!Ferran


Volta Catalunya 1945: Bernardo Ruiz, la gran revelació a les noces d’argent de la Volta – tourdegila\nPublicat perJavier Gilabert 7 gener, 2020 12 Desembre, 2020 Publicat enVoltaCatalunya100Etiquetes:bernardo ruiz, volta catalunya, volta catalunya 1945, VoltaCatalunya100\nLa Volta estava de celebració en la seva vint-i-cinquena edició. La prova de referència del ciclisme espanyol festejava les seves noces d’argent i decidí donar-li més solemnitat. Per començar, la prova s’allargà fins a 14 etapes -dos de les quals amb doble sector- passant per gairebé tots els indrets de Catalunya i incloent-hi dos dies de descans. Va esdevenir (i avui dia encara ho és) la Volta més llarga de la història. A més, l’organització confiava en tornar a ser una volta de prestigi internacional amb la participació de corredors europeus, però sabia que era difícil donat que la Segona Guerra Mundial feia poc que havia arribat al seu final. Les millors estimacions donaven fins a deu estrangers que incloïen belgues, holandesos, suïssos i portuguesos, però finalment només van poder acabar venint quatre homes del país helvètic -dos dels quals vencedors de la Volta a Suïssa: Robert Zimmermann i Josef Wagner– i un lusità, per problemes amb els visats dels altres. En quant a espanyols, va disgustar també l’absència de Berrendero i dels germans Delio i Emilio Rodríguez, grans referències en anteriors edicions.\nPerò la il·lusió no hi faltà en cap moment. Davant de vint mil espectadors, la Volta va inaugurar-se per vint-i-cinquè cop des de Montjuïc, on els 44 corredors participants van disputar-se la primera etapa en un circuit de 45 quilòmetres (12 voltes). El palmerenc Enric Armengol -qui moriria un mes més tard a causa d’una topada amb un cotxe durant una cursa social organitzada per la UD Les Corts- s’endugué l’etapa en un esprint lluitat contra Bernardo Ruiz, mentre que el grup principal entrava a més d’un minut. La segona etapa es disputà el mateix dia a la tarda, camí de Manresa. El canvi de recorregut respecte a passades edicions -amb la pujada al Coll de l’Obac des de Terrassa- provocà atacs en la part final, quan Antonio Martín, Joan Gimeno i Juan Martínez es llançaren en el descens direcció Rellinars. L’últim dels mencionats acabà perdent contacte a l’entrada de Manresa, sent Martín qui sortí victoriós de l’esprint al Passeig de Pere III, prenent Joan Gimeno el liderat de la cursa. La resta entraren en petits grups a un minut; l’aleshores líder perdia 2’27” i el segon, Bernardo Ruiz, gairebé sis minuts. A diferència d’edicions anteriors, el primer dia ja hi va haver batalla, havent-hi, tant a Barcelona com a Manresa, disputes interessants.\nJuan Gimeno, líder al final de la primera jornada – Foto: Arxiu Volta a Catalunya\nLa tercera etapa transcorregué sense gaire interès. El ritme en general fou lent i no s’inicià la batalla fins a Tarragona, quan Vicente Carretero atacà i acabà marxant en solitari després de l’intent fracassat del suís Wagner en agafar la seva roda. El madrileny, que arribà a tenir un màxim de tres minuts de renda, s’imposà tot sol a Reus, amb gairebé dos minuts sobre el grup, on Gimeno es mantenia de líder.\nLa quarta etapa fou de les decisives a l’hora de detectar les debilitats dels suïssos, que acusaren la forta calor que va fer. Era d’entendre sabent que la sortida fou a dos quarts de quatre de la tarda. Es veié com els corredors helvètics, i d’altres nacionals, accedien a la invitació d’alguns aldeans que els oferien gerros d’aigua. D’altres com el suís Wagner ho passaren pitjor, qui arribà a patir una insolació al pas per Móra d’Ebre. Aquest desavantatge l’aprofitaren Gimeno, Carretero, Gual i Olmos per obrir forat a Falset, tot i que l’últim d’ells va arribar a desentendre’s després de patir dues punxades de forma consecutiva. Més tard, enllaçà un Bernardo Ruiz que culminava una persecució increïble. L’aleshores desconegut corredor d’Oriola ja s’havia deixat veure el primer dia i estava donant símptomes, amb només 20 anys, de ser la gran revelació de la prova. Tots els quatre capdavanters, de l’equip “Tubulares Galindo”, arribaren junts a Tortosa, sent Carretero qui repetia victòria amb més de tres minuts sobre el següent grup. Gimeno seguia de líder, ara amb 1’42” sobre el segon, Carretero, i 4’32” sobre el tercer, la sorpresa Bernardo Ruiz. Tot i ser del mateix equip, aquesta etapa serví per deixar clara la rivalitat interna amb els atacs que es produïren, en la part final, amb la voluntat de deixar enrere el jove Ruiz. O, també, en una acció en què un dels corredors va compartir el bidó amb tots els escapats i quan l’oriolà li demanà el llançà a terra… Aquesta rivalitat pot explicar-se en base als pocs incentius que hi havia en córrer per equips: tot i estar sota una mateixa marca, aquesta mateixa prioritzava la lluita individual -considerava que donava més espectacle-. La pròpia casa comercial estipulava una classificació a part on premiava els seus dos millors corredors amb 1.000 i 500 pessetes respectivament.\nLa cinquena etapa, entre Tortosa i Tarragona, fou una jornada de treva en ressentiment de la dura etapa del dia anterior. Només hi hagué lluites en la disputa de les diferents primes. Amb el rodar pels camps d’arròs de les Terres de l’Ebre i per la costa mediterrània, la premsa ho qualificà com “etapa turística”. El balear Miquel Gual -vencedor aquell any de tres etapes a la Vuelta a España- s’endugué la victòria a l’esprint, en una arribada organitzada per l’històric Club Gimnàstic de Tarragona. La caravana de la Volta es prenia, a l’endemà, la seva primera jornada de descans a la històrica ciutat romana.\nLa Volta es restablia amb una sisena etapa de doble sector. El primer parcial fou una contrarellotge individual entre Tarragona i Valls de només 21 quilòmetres. Una distància més curta que en anys anteriors per la por dels organitzadors a no poder controlar tots els corredors, aprenent així d’experiències passades… Cipriano Elys fou el més ràpid, marcant una mitjana de 38,662 km/h, segon fou Bernardo Ruiz, a 27” del càntabre i Gimeno tercer a 43”. Les diferències no foren gaire àmplies, però tornaren a confirmar a Ruiz com a candidat. El segon sector, entre Valls i Tàrrega (previ pas per Lleida), tenia el Coll de Lilla com a principal dificultat, però en ubicar-se només d’inici no va crear diferències, quedant l’etapa acabada “virtualment” un cop coronat el coll. El balear Miquel Gual s’imposà a l’esprint del grup, sent Elys el vencedor de l’etapa en el seu conjunt. La notícia del dia fou la voluntat per part dels àrbitres de sancionar els quatres suïssos amb 3 minuts cadascun per un canvi antireglamentari de tubulars. I és que, segons el reglament, es prohibia als ciclistes córrer amb una marca de tubulars diferents als declarats d’inici. Els helvètics al·legaren que disposaven de l’autorització verbal dels organitzadors i que, a més, no tenien contracte amb cap marca comercial validat per la UVE i, per tant, quedaven en total llibertat… Finalment, es decidí no sancionar-los. Els suïssos havien amenaçat en abandonar en bloc, quelcom que hagués estat nefast per a la Volta.\nLa setena etapa conduí els corredors de Tàrrega a Gironella. En el tram de descens de Fonollosa a Manresa punxaren Ruiz i Gual -ambdós del Galindo-, però ningú al grup ho aprofità per donar-los batalla, podent-se arribar a l’esprint a Gironella, on hi repetia victòria el balear Miquel Gual. La general no patia canvis destacables.\nLa vuitena etapa, entre Gironella i Tremp, esdevingué un punt d’inflexió en l’actuació dels suïssos. La plujosa nit havia deixat un clima més fresc pel matí i, sentint-se com a casa, els helvètics proposaren batalla de bon inici. Zimmermann començà l’etapa imposant un fortíssim ritme en el tren, provocant la selecció del grup. El suís tirà durant 80 quilòmetres i, en començar la pujada a Comiols, patí un defalliment que l’acabaria fent perdre gairebé set minuts en meta. El port, puntuable per al GPM, deixà davant a nou membres del Galindo i només un suís, Maag. Olmos provà l’atac en solitari, però una avaria en el canvi el deixà sense opcions. Coronat el port (-30 km), el suís patí dues punxades de forma consecutiva quedant descartat. Mateixa mala sort per a Gual, que trencà la bici i acabà amb la de Miró, acció per la qual fou sancionat amb tres minuts. Després del garbell final, sis homes del Galindo es disputaren l’etapa, resultant vencedor Vicente Carretero i Gimeno mantenint-se líder. La premsa demanà batalla entre els corredors del Galindo per al que restava de Volta, doncs el primer a la general fora d’aquest equip era Manuel Costa, amb gairebé 17 minuts perduts.\nLa cursa donà un gir substancial en la novena etapa, entre Tremp i La Seu d’Urgell, arribant a terreny pirenaic. Novament amb clima fresc, els suïssos enduriren la cursa d’inici amb la pujada fins a Isona i Coll de Nargó (Coll de Faidella i Bóixols), on ja només quatre corredors rodaven al capdavant: el líder -Gimeno-, Ruiz, Zimmermann i Wagner que, a Coll de Nargó (km 55), disposaven d’una àmplia renda de 5’30” sobre el següent grup. La part final acabaria amb la pèrdua de contacte de Wagner i del líder, Gimeno. Aquest últim després de trencar la cadena -tot i que ja se’l veia fatigat-, per acabar perdent una esfereïdora renda de vint minuts sobre Zimmermann -vencedor a La Seu d’Urgell- i Bernardo Ruiz, que prenia les regnes de la Volta amb un còmode marge de nou minuts sobre el segon, Carretero. Gimeno queia fins a la quarta plaça a 15’17” de l’oriolà, amb la moral pels terres i amb intenció d’abandonar.\nL’etapa reina (desena) esperava amb un recorregut de 240 quilòmetres entre La Seu d’Urgell i Palafrugell, incloent-hi les pujades a la Collada de Toses i el Coll de Condreu. Gimeno, que per la nit va meditar-ho millor i decidí continuar, va voler revenjar-se atacant en el descens a la Collada. L’acompanyà Joaquim Filbà, obrint forat respecte a un Ruiz que baixà amb més precaucions, fet que el faria perdre tres minuts al pas per Ribes de Freser, on punxà. Per altra banda, el suís Zimmermann es trobava intercalat entre ambdós grups. Va ser a partir de Ripoll quan el líder inicià una espectacular remuntada en solitari, caçant -i desmoralitzant- els capdavanters a pocs quilòmetres de l’arribada, on s’imposava Joan Gimeno i es curava de les seves ferides psicològiques de la jornada anterior. A la general, Ruiz ampliava el seu marge sobre el segon, Carretero, a 13’48”; Gimeno, tercer, a 15’20”; Zimmermann, quart, a 18’48”. Mentre que la Volta es prenia el seu segon dia de descans a Palafrugell, la premsa ja donava per vencedor a Bernardo Ruiz. El seu comportament i la seva última remuntada n’eren un aval per als periodistes. Des d’Oriola hi arribà un enviat especial, pagat per l’Ajuntament de la localitat, per tal de testimoniar el final de la Volta i fer-se ressò del nou campió alacantí.\nJoaquín Olmos a terra després de patir una forta caiguda – Foto: Arxiu Volta a Catalunya\nLa recta final de la Volta s’iniciava amb l’onzena etapa, entre Palafrugell i Girona per la Costa Brava. Joan Gimeno tenia intenció de seguir donant batalla al líder fins el final, tractant de recuperar el que va perdre a La Seu d’Urgell. El va ajudar una avaria en el canvi de la bicicleta de Ruiz quan coronaren el Coll de Cadaqués, que va impulsar el barceloní a atacar-lo, però la persecució del líder -junt amb un gran aliat com Sancho- acabà caçant-lo a 40 quilòmetres de meta. Però no acabaria aquí, l’oriolà punxava poc després produint-se una nova acceleració impulsada per Gimeno, Gual i Carretero, sent aquest últim qui acabà sortint victoriós a la Devesa de Girona, sumant el seu quart triomf d’etapa. Ruiz acabà perdent només 1’35”, mantenint encara més de 12 minuts a la general sobre el segon, el mateix Carretero.\nLa dotzena etapa fou de doble sector. Pel matí una contrarellotge on Robert Zimmermann -que ostentava el rècord de l’hora rere moto (72,775 km)- confirmà que els suïssos estaven anant cada dia a més: “tant de bo la Volta durés 8 dies més!”. L’helvètic guanyà el primer sector a una mitjana de 44,843 km/h en els 47 quilòmetres cronometrats entre Girona i Lloret de Mar. Ruiz es deixà 2’29” amb el suís, sense prendre riscos, especialment en el descens camí de l’arribada, guanyant-se els elogis de la premsa que deia que corria amb cames i amb el cap. A la tarda, el sector en línia constà de 112 quilòmetres entre Lloret de Mar i Manlleu, on el fet més destacable fou una nova punxada del líder un cop ja s’havia superat la gran dificultat de la jornada, el Coll de Condreu. Ruiz es veié obligat a fer els darrers 35 quilòmetres en solitari perdent en meta gairebé tres minuts sobre Vicente Carretero, que resultava de nou vencedor. En el conjunt, l’etapa fou guanyada per Zimmermann; Gimeno perdé 1’32” amb el suís, mentre que Carretero -que a la contrarellotge punxà a quatre quilòmetres de l’arribada- i Ruiz foren els més perjudicats, deixant-se més de cinc minuts al final de la doble jornada. L’alacantí no es posà nerviós, doncs encara disposava de més de deu minuts de marge a la general sobre el segon, que era ara Gimeno; Zimmermann escalava fins a la tercera plaça a 12’08”, només 4” per davant de Carretero, que queia a la quarta posició a dos dies del desenllaç.\nLa tretzena etapa deixà clar que estava tot vist per a sentència. Entre Manlleu i Granollers, hi havia terreny per un últim intent de Gimeno per provar d’arrabassar-li el liderat a Ruiz. Però el barceloní no intentà res, ni al pas per Les Guilleries. Gimeno, a aquestes alçades, preferí defensar un segon lloc -prou meritori- de les possibles envestides del, cada cop en millor forma, el suís Zimmermann i d’un Carretero que tornava a imposar-se a Granollers, sumant la seva cinquena (+1 sector) victòria d’etapa en aquesta Volta… d’haver-hi bonificacions li hauria lluït més el pèl.\nBernardo Ruiz va guanyar la Volta amb 20 anys, sent el més jove de la història en aconseguir-ho – Foto: Arxiu Volta a Catalunya\nSeguint la tradició, Montjuïc tancava l’edició especial de les noces d’argent d’una Volta més llarga que mai, però on no hi faltà emoció. L’última etapa sortí de Granollers, creuant ciutats de la zona metropolitana, pujant l’alt d’Ullastrell i presentant-se a Barcelona amb el grup compacte. En el circuit s’hi amuntegaven entre quaranta i cinquanta mil persones, segons la premsa. Bernardo Ruiz va voler demostrar davant tota aquella gent les seves grans condicions i, fins i tot, va provar l’atac a la Font del Gat, però el grup no el permeté marxar. S’arribà a un esprint en grup que el propi líder -que resultaria vencedor global sense cap victòria d’etapa- va voler disputar amb la mala sort que un gos es va creuar en el camí i el va fer caure a terra. L’ensurt fou gran, però Ruiz s’aixecà ràpidament i entrà a meta -perdent 40 segons sobre el vencedor, Miquel Gual– acompanyat d’una calorosa ovació per part del públic.\nBernardo Ruiz confirmà que havia estat la gran revelació de la cursa, tot i que el seu entorn se sorprenia que volgués participar a la Volta: “En ser acceptada la meva inscripció pel Sants, vaig haver d’organitzar una recol·lecta a Oriola entre els meus amics, per tal de poder-me pagar el bitllet de tren; finalment, la meva mare i José Aparicio (un gran esportista de l’època) me’l van prestar, la resta pensava que cometia una bogeria”. El jove corredor havia forjat les seves cames transportant fruita des del seu poble fins a Granada per les rutes solejades del sud. S’havia donat a conèixer, en la cursa de referència a Espanya, un nou talent del ciclisme espanyol. Amb només 20 anys, inscrivia el seu nom al palmarès d’aquesta prestigiosa prova (en l’actualitat, encara es manté com el corredor més jove en guanyar-la), demostrant una gran regularitat en una ampliada ronda catalana amb 14 etapes. L’oriolà guanyaria, tres anys després, una Vuelta a España, i l’any 1952 es convertiria en el primer espanyol en ser podi al Tour de França, després de, en l’anterior edició, sortir victoriós de dues etapes.


Els estudiants tornen a ocupar el rectorat de la UAB - El triangle\nProtesten pel judici de 27 estudiants i docents que ja van ocupar les instal·lacions fa cinc anys\nEls estudiants han tornat a ocupar el rectorat de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), aquest dimarts. Els estudiants que estan fent la protesta la defineixen com a una “acció simbòlica”, que pretén donar suport a les 27 persones, entre estudiants i docents, que ara fa cinc anys van protagonitzar una altra tancada al rectorat per demanar que no s’apugessin les taxes universitàries.\nAquests 27 encausats s’enfronten a penes de presó, i per aquest motiu des de les Assemblees de Facultat de la UAB afirmen que “nosaltres entenem que les ocupacions són una eina de lluita dels moviments socials no constitutives de delicte”.\nDes de les assemblees afegeixen que “amb aquesta ocupació cridem a la vaga dels propers 25 i 26 a la UAB i 26 a nivell nacional amb dues demandes compartides: la rebaixa del 30% de les taxes i l’equiparació de preus de màster i de grau”, per reblar que “la lluita dels ’27 i més’ és la mateixa que la nostra“.\nAquesta és la primera protesta estudiantil, en el context de la vaga anunciada pels pròxims dies 25 i 26 d’abril pel Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans (SEPC).\nPrevLa Fiscalia belga demana més informació a Espanya


L’Associació de Municipis per la Independència ha posat en marxa una campanya d’abast internacional amb la voluntat de donar a conèixer el procés d’independència català als alcaldes i alcaldesses de poblacions d’arreu del món.\nLa campanya consta de 2 accions.\nAcció 1 – CAPITALS DEL MÓN I CIUTATS MÉS GRANS DEL MÓN\nEnviament d’aquest díptic de la presidenta de l’AMI, Neus Lloveras, a les 100 ciutats més grans del món i a les 194 capitals de països del món.\nAcció 2 – MUNICIPIS AGERMANATS\nPosem a disposició de tots els ajuntaments un díptic personalitzable, com ara exemple d’Olot, per tal que cada alcalde o alcaldessa pugui explicar en primera persona el procés català als seus homòlegs dels seus municipis agermanats. Aquests díptics estan traduïts al castellà, l’anglès, el francès, l’alemany i l’italià.\nCOM FER-NOS ARRIBAR LES VOSTRES PETICIONS DE DÍPTICS PERSONALITZATS\nEnvieu un correu a ami@ami.cat demanant que voleu participar en aquesta campanya indicant-nos el nom de la persona de contacte, el seu telèfon i correu electrònic, el número de díptics que necessiteu i en quins idiomes.\nTambé ens heu de fer arribar:\n1. Fotografia de l’alcalde/alcaldessa amb la resolució més bona possible (aconsellem mínim 1 mega) de format similar al díptic de referència (lliure de drets).\n2. Fotografia promocional del vostre municipi a la resolució més bona possible (mínim 1 mega) de format similar al díptic de referència (lliure de drets).\n3. Escut del vostre municipi en format vectorial, si és possible (en cas que no sigui possible, envieu-nos un JPEG amb bona qualitat).\n4. Signatura escanejada del vostre alcalde/alcaldessa en format JPEG amb bona qualitat.\nIndiqueu-nos l’adreça a on voleu que us enviem els díptics finalitzats. Us farem arribar un document per correu electrònic per tal de poder-lo validar prèviament.\nPer a qualsevol consulta, envieu-nos un correu a ami@ami.cat o bé truqueu-nos al 637 101 238.


12 octubre, Open Ciutat de Carcaixent y Cerrado x equipos Memorial Eduardo Rubio - ajedrezvalenciano.com | La Web del Ajedrez Valenciano\nHome / finalizados / 12 octubre, Open Ciutat de Carcaixent y Cerrado x equipos Memorial Eduardo Rubio\n12 octubre, Open Ciutat de Carcaixent y Cerrado x equipos Memorial Eduardo Rubio\nVicent septiembre 30, 2021 0\nVos informem dels tornejos que organitzarem el dia 12 d’octubre al Passeig de Carcaixent.\nPel matí tindrà lloc la 54ª edició del Torneig Memorial Eduardo Rubio, un dels membres fundadors del Club Escacs Carcaixent. Aquesta serà una edició infantil sub-14 on dos equips de la nostra escola s’enfrontaran a les escoles d’Almussafes, Alzira, Escacs Xàtiva, Manuel, Primitiva Xàtiva i Xeraco.\nPer la vesprada tindrà lloc la XXII edició del Torneig Ciutat de Carcaixent, on pot participar qualsevol jugador federat i amb llicència en vigor. Places limitades a 60. Inscripcions mitjançant formulari.\nImprescindible emplenar formulari Còvid-19 per a qualsevol jugador/a, així com l’ús de la mascareta.\nAcí teniu les bases ampliadres i els enllaços necessaris per a poder inscriure’s. A tota aquesta información es pot accedir mitjançant el codi QR del cartell:\n+BASES DEL LIV TORNEIG MEMORIAL EDUARDO RUBIO:\nTorneig per equips de 4 taulers. Aquesta és una edició infantil sub-14 on els equips participen per invitació. Es jugarà A les 10h. al Passeig:\n+BASES DEL XXII TORNEIG ABSOLUT CIUTAT DE CARCAIXENT:\nTorneig individual per a gent de totes les edats. Inscripció gratuita. Sols jugadors/es federats/des. Es jugarà a les 16:30 al Passeig:\n+FORMULARI FRONT EL CÒVID-19 (obligatori per a qualsevol jugador/a):\nAquest és el formulari front el còvid-19 que qualsevol jugador/a que participe als tornejos deu enviar per a poder participar.\n+FORMULARI D’INSCRIPCIÓ PER XXII AL TORNEIG ABSOLUT CIUTAT DE CARCAIXENT:\nAquest és el formulari d’inscripció per al Torneig individual de vesprada. Enviar abans del dilluns 11 d’octubre a les 18h. Si les places estigueren esgotades s’informarà al jugador/a i entrarà en llista d’espera.\n+LLISTA DE JUGADORS/ES INSCRITS AL XXII TORNEIG ABSOLUT CIUTAT DE CARCAIXENT:\nEsperem que els tornejos siguen del vostre gust i que tots i totes gaudim de la festa.\nCLUB ESCACS CARCAIXENT


TEPSA inicia una nova ampliació de la terminal del Moll de la Química - Blog d'Enginyers Tarragona\nTEPSA inicia una nova ampliació de la terminal del Moll de la Química\nby Antoni Blanquez Aragonés on 25/02/2020\nL’empresa TEPSA vol seguir creixent al port de Tarragona. L’empresa líder en emmagatzematge de productes químics a l’Estat ha presentat aquest dijous la primera fase del projecte d’expansió de la terminal que té al Moll de la Química i que ja té contractada tota la capacitat d’emmagatzematge.\nUn cop finalitzada la 1ª fase del projecte d’expansió de TEPSA a Tarragona, TEPSA ha anunciat l’inici de la construcció de la segona fase del pla d’expansió, en la qual invertirà 4 MEUR per a afegir uns 14.000 metres cúbics (m3) a la capacitat d’emmagatzematge actual, que és de 71.450 m3. Més endavant preveu abordar una tercera fase, que comportarà la construcció de nous tancs, que li permetrà superar els 103.000 m3.\nCoincidint amb la primera operativa de descàrrega en el nou atracament número 7 del Port de Tarragona, els responsables de l’Autoritat Portuària i de l’empresa han visitat el nou amarratge, el setè al Moll de la Química.\nLa directora general de TEPSA, Nuria Blasco, ha explicat que amb les noves instal·lacions l’empresa ofereix un servei d’emmagatzematge flexible als seus clients, que són les empreses del clúster petroquímic, i potencia l’operativa com a ‘hub’, atraient nous tràfics al port.\nEl president de l’Autoritat Portuària, Josep Maria Cruset, ha afirmat que l’empresa s’alinea amb els objectius de futur del port per créixer més, tant en tràfics de líquids a granel, com per continuar sent un ‘hub químic’ de referència a la mediterrània.\nTEPSA, empresa pionera en l’activitat de recepció, emmagatzematge i reexpedició de líquids a granel, té més de 900.000 metres cúbics de capacitat de dipòsit en les terminals que té als ports de Tarragona, Barcelona, Bilbao i València.\n← L’hidrogen verd és el combustible de el futur\nElaboren bioplàstics a partir de residus orgànics urbans →


#foradelloc: Jo també vull confessar\nJo també vull confessar\nEl problema no és que l’espanyolisme radical dispari, és que Pujol li ha regalat la munició.\nConfesso: Sóc tan culpable de l’evasió fiscal continuada de l’expresident Jordi Pujol com qualsevol veí de Mallorca n’és dels delictes de corrupció pels quals és a presó l’expresident Jaume Matas. I segurament he tingut la mateixa participació en l’actuació del que crèiem Molt Honorable com que els meus cosins de Còrdova són còmplices dels EREs fraudulents pels quals investiguen els dos darrers presidents de la Junta d’Andalusia. I no esmento la responsabilitat dels meus amics de Madrid en el tràfic de sobres que regulava Bárcenas dins la seu del PP perquè no vull jugar a l’antic joc de posar en marxa el ventilador de la merda. De fet, només pretenc confessar...\nEm va agradar la reacció inicial dels dirigents de CDC, segurament astorats per la sorpresa, però em comença a molestar aquest ferum que oloro de que tot és producte de la guerra bruta de l’Estat contra el procés cap a la Independència de Catalunya. És evident que a les clavegueres només es poden trobar brutícies... si és que, primer, hi són! En la mesura en la qual demano que es busqui qualsevol forat per votar el 9-N entenc que els que volen impedir la consulta cerquin tota oportunitat per demolir-la.\nEl problema no és que l’espanyolisme radical dispari, és que Pujol li ha regalat la munició. On s’equivoquen és en el convenciment que han encertat el tret. Continuen sense entendre res. Confesso que vull agrair aquesta gent que ens treguin de sobre del nostre futur la taca d’un gran corrupte. Segueixin així, sisplau. Ens veiem dilluns vinent?\nArticle publicat al diari La Mañana l'1 de setembre de 2014\nLa Mañana 24 hores\nDel telègraf al Whatsapp\nRes a dir, senyor Borrell...\n10 anys sense ‘estanquera’\nLa ‘pau Solsona’, de Mollerussa


El Centre del Carme obrirà fins a la mitjana nit este dissabte amb motiu del 9 d'Octubre\nImatge del Centre del Carme - ABC\nEls primers 2.500 visitants rebran com a obsequi una publicació d'art clàssic o contemporani\nVALÈNCIAActualizado: 30/09/2016 16:41h\nABC Comunitat Valenciana estrena nova secció en valencià\nEl Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana ha organitzat per a este cap de setmana un conjunt d'activitats especials amb motiu de la celebració del Dia de la Comunitat Valenciana.\nEste dissabte i diumenge el Centre del Carme obrirà les seues portes fins a la mitjana nit amb entrada gratuïta. A més, els primers 2.500 visitants tindran premi: el Consorci de Museus els entregarà com a obsequi una publicació d'art clàssic o contemporani.\nEl diumenge 2 d'octubre, el programa d'activitats començarà amb un homenatge al fotògraf Francerc Jarque, difunt recentment, organitzat per Presidència de la Generalitat i en el que ha col•laborat el Consorci de Museus. Es tracta d'una exposició composta per una selecció de 8 fotografies de l'artista valencià que es podrà visitar fins al 9 d'octubre en el Palau de la Generalitat.\nFranscesc Jarque, fotògraf valencià de gran trajectòria professional, a més d'Acadèmic Numerari de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, va morir el passat 12 de setembre als 76 anys. La seua obra es caracteritza tant per recopilar la nostra cultura popular com per la seua personal crítica social.\nPer un altre costat, de 12 a 13.30 el Centre del Carme acollirà la XVI edició del Tirant de Lletra que organitza l'Associació Cultural Falla Na Jordana i que enguany porta per títol ‘Tirant de Xirimita'.\nNa Jordana ha organitzat un aplec de dolçaines i tabals que acompanyen a la tradicional lectura col•lectiva del Tirant lo Blanc, un recorregut que finalitza en el claustre gòtic del centre cultural.\nCom a colofó a la jornada del diumenge la Subdirecció de CulturArts Música celebra en el Centre del Carme, el Dia del Cant Valencià d'Estil Jornada dedicada a la cultura tradicional i popular valenciana a qui la Generalitat dóna, des de 1998, cada any, el seu suport institucional. Un entorn tan particular com el del Centre del Carme, amb l'encant del claustre gòtic i el claustre renaixentista intercomunicats, les connotacions històriques de l'antic convent d'origen medieval i la possibilitat de visitar altres elements arquitectònics (el refectori, la sala capitular, la sala Ferreres) és el més adequat per a reproduir a l'ambient itinerant i festiu de les cantaes, sense perdre la funcionalitat essencial, la ronda.


BIOGRAFIA DE TERTULIAN, PARE DE LA TEOLOGIA LLATINA - CRISTIANISME - 2022\nTertulian va ser un antic apologista, teòleg i moralista cristià de Cartago, al nord d'Àfrica. Zelós i articulat, Tertulian va ser molt educat en els camps del dret, la retòrica, la literatura, el grec i el llatí. Les seves obres van afectar significativament l'església inicial, donant forma i definició a la teologia cristiana occidental, i la seva influència encara ressona avui. Com a primer teòleg important a produir una extensa literatura cristiana en llatí, Tertulian va obtenir el títol de "Pare de la teologia llatina".\nFets ràpids: terciari\nTambé conegut com : Quintus Septimius Florens Tertullianus\nConegut per : Prolífic escriptor cristià que va produir les primeres obres doctrinals formals del cristianisme occidental\nNascut : no se sap la data exacta del seu naixement; molt probablement a Cartago (actual Tunísia), al nord d’Àfrica entre el 145-160 dC\nMort : després del 220 dC a Cartago (actual Tunísia), nord d'Àfrica\nObres publicades: Ad Nationes, Apologeticum, Ad Martyras, Adversus Hermogenem, Adversus Marcionem, De Carne Christi, De Resurrectione Carnis i molts més .\nCita Notable : “La sang dels màrtirs és la llavor de l’església”.\nTertulian va néixer a Cartago, una província romana del nord d'Àfrica que actualment és Tunísia. Els historiadors situen la data del seu naixement des del 145 fins al 160 dC. En aquest període de la història, Cartago era un centre cultural i educatiu líder, el segon només a Roma. Tertulian va obtenir una formació superior en matèries com ara dret, retòrica, filosofia, literatura, gramàtica, grec i llatí.\nA més del que es pot obtenir dels seus propis escrits, la vida primerenca de Tertulian està mal documentada. Els seus pares eren gentils i el seu pare pot ser centurió romà. Al voltant dels vint anys, Tertuliano es va traslladar a Roma per continuar els seus estudis. És probable que exercís el dret a Roma durant un temps. Així mateix, mentre es trobava a Roma, Tertulian va ser profundament sacsejat per presenciar la brutal persecució i el martiri dels cristians, que probablement van posar en marxa la seva conversió al cristianisme.\nProp del final del segle II, Tertulian va tornar a Cartago, on va residir fins que va morir. Tertul·lia, quan va arribar a la fe dels seus trenta anys, va canviar radicalment quan va arribar a la fe en Jesucrist. Es va casar amb una dona cristiana i, després de la seva mort, es va quedar vidu.\nCom a creient, Tertuliano es va dedicar a estudiar les Escriptures. Aviat va excel·lir com a professor a l'església de Cartago i va començar a escriure àmpliament en defensa de les pràctiques i creences cristianes. Un erudit del segle IV, Jerome, va afirmar que Tertulian era un sacerdot ordenat, però aquesta idea ha estat contestada per la beca actual.\nA través d'un compromís sense compromís amb la seva fe i amb la veritat, Tertulian es va mostrar descontent amb el que va percebre com a negligència a l'església ortodoxa. Finalment, va abandonar l'església de Cartago i es va unir a un moviment separatista de nova formació conegut com a Montanisme. El grup, amb la seva rigorosa adherència a la moral, va apel·lar a Tertulian. En la seva major part, la secta estava lliure d'influència herètica, però fins i tot els montanistes no eren prou estrictes per a Terciari. Amb el temps, va trencar amb ells per formar el seu propi offshoot anomenat tertulianistes. Els tertulianistes van romandre actius a Àfrica fins a un cert temps al segle V, quan es van unir a l'església a Cartago. A part de les rígides idees de Tertulian sobre la vida de l'església, va romandre sòlidament fins a la seva mort.\nDefensant la Fe\nNo gaire després de la seva conversió, Tertulian va començar a produir quantitats copioses d’escrits cristians centrats en tres àmbits: apologètica, dogma i moral. Moltes d’aquestes obres literàries són en llatí i encara existeixen avui dia. Dues de les seves primeres obres més destacades van ser Ad Nationes, un assaig sobre la injustícia de la persecució romana contra els primers cristians i Apologeticum, una polida defensa de la llibertat religiosa i de la fe cristiana.\nAmb un fort sentit de la veritat, Tertuliano va atacar les heretgies del seu dia i va abordar sovint els problemes teològics d’opositors específics. Per exemple, a Adversus Hermogenem ("Contra Hermogènes") Tertulian va refutar les idees d'un pintor cartaginès local que creia que Déu formava la creació a partir de la matèria preexistent.\nL’estil d’escriptura de Tertul·lia utilitzava una força de confusió i una força de confrontació inigualables per les primeres autoritats cristianes. Com a advocat, Tertulian va reconèixer el valor de la raó humana en la defensa de les doctrines de la fe cristiana. A Adversus Marcionem, Tertulian va escriure: “Totes les propietats de Déu haurien de ser tan racionals com naturals ... no es pot considerar res més que una cosa racionalment bona; molt menys es pot definir la bondat per si mateixa en qualsevol irracionalitat. "\nTertulian va escriure per a l'església sobre doctrines com la resurrecció ( De resurrectione carnis ), el bateig ( De Baptisme ) i l'ànima ( De anima ). Va escriure per ajudar els creients a tractar problemes quotidians com vestir-se modestament com a dona ( De cultura feminarum ), sobre matrimoni i casament ( De exhortatione castitatis ), sobre les arts ( De spectaculis ), idolatria ( De idollatria ) i penediment ( De poenitentia ).\nTertulian creia que el conflicte entre cristianisme i societat pagana era inevitable, donant lloc a persecucions. A De fuga en persecució, Tertulian va animar els cristians davant la persecució a imitar a Crist i acceptar el martiri. Tertulian també va escriure devocionals i ensenyaments sobre l'oració ( De oració ).\nUn llegat mixt\nLa dedicació de Tertulian a la seva fe es percep millor en la seva pesada producció d'obres literàries, moltes de les quals es conserven fins avui. Dites familiars cristianes incloent Dieu benedicte, Duïtat de Déu, i Si Déu ho farà " originats de la ploma de Tertul·lia . També va ser el primer escriptor en llatí conegut per utilitzar el terme Trinitat .\nQuan Tertuliano es va apartar de l'ortodòxia catòlica cap al Montanisme, va perdre el favor de la majoria dels erudits antics i de l'església. No obstant això, avui els acadèmics consideren Tertulian com una de les figures més influents i brillants de la història de l'església. Les seves obres descriuen moltes del cristianisme de les doctrines centrals al seu primer desenvolupament. Per exemple, Tertulian va escriure sobre la Trinitat com a tres persones en una sola substància; de la naturalesa plenament divina i plenament humana de Crist; de la caiguda de l’home i del pecat original; i del naixement verge de Jesucrist. Les idees de Tertul·lia van tenir un impacte directe en homes com Atanasio i Agustí, així com altres pares de l'església i els consells que van influir.\nSegons la tradició de l’església, Tertulian va viure fins a una edat avançada. Els seus últims escrits estan datats al voltant del 220 dC, tot i que alguns suposen que pot haver viscut fins al 240 dC.\n"Tertulian". Qui s Qui en la història cristiana (pp. 665 666) .\n"Tertulian". Baker Encyclopedia of Christian Apologetics (pàg. 721) .\nPunts De Vista Religiosos : Biografia de Tertulian, pare de la teologia llatina © 2019. All Rights Reserved.


ARA MATEIX, ENFILO AQUESTA AGULLA: UN ULL A CANVI DE DOS ULLS ABANS PRECIOSOS\n(Aspecte de l'Ameneh abans que li tiressin l'àcid a la cara)\n(Aspecte de l'Ameneh després de l'àcid, cegada i desfigurada)\nConsidero que és horrible el que moltes dones pateixen a alguns països com l’Afganistan, l’Iran o l’Iraq, entre d’altres. Em refereixo a la vexació, a la ignorància social, la humiliació de veure’s reduïdes a mers apèndix dels homes i fins i tot, a tenir la consideració de valer la meitat que els mascles. Aquesta porqueria que són els talibans ho tenen claríssim i fins al moment, ho han aplicat contundentment, condemnant a les seves dones a anar amagades dins una burka, a ser vigilades, tutelades, reduïdes a les tasques més domèstiques, a parir i callar submisament i a ser apedregades fins a la mort (amparant-se en una llei que ja té més de 2000 anys, recordeu que a Maria Magdalena, en els temps de Jesucrist, ja la volien lapidar) davant qualsevol sospita d’infidelitat o de sentiment romàntic inapropiat. El remat de tot això és aquesta mena de costum que han agafat darrerament, de llençar àcid a la cara d’algunes dones, pel simple fet de no voler-se casar amb un paio determinat.\nAixò li va fer a l’Ameneh Bahrami un pretendent company de facultat, que es va veure rebutjat per aquesta noia. Com a revenja perquè ella no va accedir a casar-s’hi la va esperar durant hores davant la porta del lloc on l’Ameneh treballava i quan ella va sortir li va llençar a la cara una quantitat suficient d’àcid com per deixar-la cega i desfigurada. El despit no té límits i amb fredor, premeditació i sabent molt bé el que feia, la va desgraciar de per vida. Això passava l’any 2004. Ara, a aquest paio serà jutjat per aquesta acció i la broma li costarà ben cara: a petició de l’Ameneh se li aplicarà la Llei del Talió, aquella que diu "Ull per ull i dent per dent" i a ell també se’l deixarà cec, però d’una forma controlada i només d’un ull donat que, com que al seu país l’Ameneh val la meitat que el capullu que la va desgraciar, si vol que la sentència s’apliqui completament, ella ha de pagar 20.000 euros. Si no els paga només se’l deixarà cec d’un sol ull. Dos ulls d’una dona valen un ull d’un home.\nEll li ha demanat perdó i li ha implorat pietat però l’Ameneh s’ha mantingut ferma en la seva decisió, considerant que ja és prou pietós que a ell l’àcid se li introdueixi a l’ull d’una manera controlada i sota els efectes de l’anestèsia, cosa que ella no va tenir.\nQuan l’Ameneh va ser ruixada amb l’àcid no va comptar amb el favor de la pietat del seu botxí ni amb la comprensió dels seus conciutadans, fins al punt que espantada i desfigurada va fugir de l’Iran per refugiar-se a Barcelona, intentant refer una vida nova en un país distint del seu, amb costums que no podrà veure i convisquent amb gent de la qual mai podrà veure els rostres.\nMahatma Ghandi va dir en certa ocasió: "Ull per ull i el món quedarà cec". Probablement al sant asceta mai se li va ocórrer que en algun moment de la història als homes se’ls acudiria la retorçada idea de llençar àcid sobre els rostres de les seves companyes, causant-els-hi lesions de per vida: ceguesa, desfiguració, cremades de tercer grau i el que això comporta: la solitud, el rebuig social, l’apartament i el menyspreu. Les imatges que corren per Internet de dones cremades són colpidores, són horroroses. Potser si ho hagués previst no hauria mantingut, almenys en aquesta ocasió, la seva habitual passivitat envers la violència. Jo no puc mantenir-me indiferent.\nPotser sí que la violència ha de pagar-se amb violència, igual com l’amor s’ha de pagar amb l’amor i l’Ameneh es mostra inflexible en aquest aspecte, malgrat la desigualtat en el tracte: un ull de l’imbècil que la va cegar a canvi de la seva desesperació, i llàstima que potser no serà capaç de reunir els 20.000 euros que li demanen per cegar-lo del tot, tenint en compte, a més, que viu d’una pensió de 400 euros que li té assignat el govern espanyol, amb la qual s’ha de mantenir, reclosa dins la seva petita habitació de lloguer. A la seva mare, que la cuidaria, no li concedeixen el visat per sortir de l’Iran.\nÉs un càstig sever? Per descomptat que sí, però probablement just si tenim en compte que a posteriori, la vida posa les coses al seu lloc. Tant de bo l’Ameneh tingui més sort en el futur.\nPublicat per Roser Pros-Roca a 14:56\nuna història terrible, espatosament real, però em rebel.lo contra la idea de la violència contra la violència, sobretot quan aquesta violència és en nom de la justícia.\n5 de març de 2009 a les 20:33\nA mi també em fa angúnia pensar-ho, però si em poso a la pell de l'Ameneh, entenc que ha de tenir una compensació o altra, ni que sigui només moral. Potser la millor forma de fer-li justícia seria que les autoritats del seu país posessin en ordre aquesta salvatjada perquè no es tornés a repetir, però, dubto tant que això passi...\n6 de març de 2009 a les 8:59\nAl diari el país fa mesos van publicar una sèrie de fotos de dones que havien perdut cara, pell, ulls...per qualsevol mesquinesa dels seus, home, sogra, pares...indignant.\n9 de març de 2009 a les 19:52\nÉs directament horrorós i cruel en extrem. No hi ha dret. Em falten paraules per expressar la meva indignació i el meu dolor per aquestes dones.\n10 de març de 2009 a les 9:27


Gener d'activitats als museus de la ciutat\nAquests seran els últims dies per veure les exposicions temporals del Museu Balaguer, i el Museu Papiol iniciarà les visites de primer diumenge de mes gratuïtes\nAmb el mes de gener arriben canvis als museus de la ciutat. El Museu Víctor Balaguer esgota els dies de les seves exposicions temporals. El 8 de gener s'acaba la mostra "Ramon Casas als museus del Penedès". Amb motiu del 150è aniversari del naixement del pintor, dibuixant i cartellista, la Biblioteca Museu Balaguer se suma a les celebracions organitzades per a commemorar l'Any Casas. Per aquest motiu, s'han exposat el conjunt d'obres de l'artista que formen part del fons de la Institució.\nI, just abans de cloure-la, s'ha programat la visita comentada "Ramon Casas i el seu temps" per dissabte 7 de gener a les 12 h. Serà gratuïta, però cal fer reserva prèvia.\nFins al 15 de gener es pot visitar l'exposició "Atles Molas. Ordre i disjuncions en les avantguardes". I el mateix diumenge 15, a les 12 h, hi haurà accés lliure amb copa de cava, i es farà una conversa entre Joan Lluís Bozzo i Isona Passola sobre "Molas i la llavor d'un nou teatre", moderada per Oriol Pi de Cabanyes.\nPel que fa a les activitats al Museu, diumenge 8 de gener a les 12 h se celebra l'habitual "Primer diumenge de mes", amb entrada gratuïta i visita comentada a les col·leccions. Les places són limitades.\nDiumenge 22 de gener, a les 12 h, es farà la visita comentada "La Pinacoteca: origen d'una col·lecció", per aprofundir en la història de la pinacoteca del museu, des dels seus inicis fins als nostres dies. El preu és de 3,05 euros per persona, i cal fer reserva prèvia.\nDiumenge 29 de gener, a les 11.30 h, taller familiar "Bestioles i animalets". Una visita per aproximar els més petits al museu a través dels animals reals i fantàstics representats en pintures i escultures: gats, lleons, gallines, dracs... Al final del recorregut es farà una activitat plàstica sobre els animals que hem vist al museu. Està recomanada per a infants de 3 a 6 anys, el preu és de 3,05 euros per adult (nen gratuït), i cal reservar prèviament.\nPer concertar les diverses activitats del Museu Balaguer, cal fer reserva prèvia al telèfon del Museu: 93 815 42 02 o bé al correu informacio@victorbalaguer.cat\nPel que fa al Museu Romàntic Can Papiol, a partir d'aquest mes de gener les visites de primer diumenge de mes seran gratuïtes. Així, el podreu visitar el diumenge 8 de gener a les 12 h. Cal fer reserva prèvia i les places són limitades.\nPer diumenge 21 de gener a les 11 h s'ha organitzat una visita familiar a Can Papiol, dinamitzada i dirigida a un públic familiar, per conèixer la història de la casa i la vida quotidiana al segle XIX. El preu és de 4,10 euros per adult, i gratuït per a nens i nenes de 7 a 12 anys. Cal fer reserva prèvia\nFinalment, per diumenge 29 de gener a les 12 h s'ha programat "Formes de diversió. La conquesta de l'oci en la societat catalana romàntica", una visita al voltant de les formes lúdiques i de divertiment de la societat del 1800, tant les característiques de les classes privilegiades com les pròpies de les famílies més humils. El preu de la visita és de 5,10 euros per persona, i cal reservar prèviament.\nPer concertar les diverses activitats del Museu Papiol, cal fer reserva prèvia al telèfon del Museu: 93 893 03 82 o bé al correu museupapiol@vilanova.cat\nTambé a l'Espai Far s'han programat activitats per a aquest mes de gener. El dissabte 14 gener a les 12 h s'oferirà una visita comentada a l'Espai Far, on els visitants podran conèixer la història marinera de Vilanova, el bot Víctor Rojas, així com les curiositats del Museu Roig Toqués i la història de la famosa Carpa Juanita. I el dissabte 28 de gener a les 12 h, es durà a terme el taller familiar: “La Carpa Juanita i altres peixos del món”. Una visita-taller centrada en els peixos de la col·lecció del Museu Roig Toqués. El preu és de 4 euros per adult, i gratuït pels nens i nenes de 5 a 9 anys. Per participar-hi cal fer reserva prèvia al museu.\nSala Museu Papiol