Aquest pati era molt miserable i tot el que contenia... - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nAquest pati era molt miserable i tot el que contenia...\nObra:Girona, un llibre de records (p. 59-60)\nIndret:Mirador dels Maristes\nAquest pati era molt miserable i tot el que contenia —terra, arbres i parets— era com esmolat i rosegat pel fregadís de les criatures. Tenia, però, un cantó obert a migdia sobre el qual corria una reixa aguantada amb pilars que deixava veure un paisatge de meravella, d'una qualitat extraordinària. Com que vaig passar tantes hores de la meva adolescència amb el front sobre aquells ferros, embadalit, mirant-me'l, el recordo amb agraïment i tendresa.\nA sota del pati, en contrabaix, hi havia l'hort de can Miralles i després s'estenia tota la ciutat de Girona —un paisatge de teulats d'una pintoresca vivacitat— i més enllà les serres del Gironès fins als contraforts de la Selva, de les Guilleries, de la Salut, de Rocacorba. Sobre aquest massís muntanyós, s'hi feia una concentració intensa en el cingle del Far, que semblava tallat per una destral sobre el cel i tenia i un punt de duresa metállica.\nL'hort d'En Miralles quedava penjat a plom a una vintena de metres sota el pati. Era molt abandonat i els dies de pluja o de cel baix exhalava un alenada d'herbes podrides i de terra molla. En el recer hi havia uns tarongers groguencs, unes feixes ermes, set o vuit fruiters malalts. A primers d'estiu, s'hi sentia la flauta d'un gripau. Més enllà de l'hort, s'estenia, en semicercle, una gran extensió de teulats.\nEls teulats de Girona tenen una riquesa de colors única. Sobre un to general d'ocre esvaït, d'albercocs madurs, de grisos platejats, de menudes molses i vegetacions criptogàmiques roges, verdoses, daurades, s'hi encavalca la fantasia humana dels terrats oberts o arquejats, la gràcia estrambòtica, grotesca, de les xemeneies, els campanars de les esglésies i dels convents, el blanc de bugada de la roba posada a assecar, els petits tous d'arbres dels jardins reclosos, les acusades, sinuoses incisions de carrers i places, les estranyes baluernes dels colomistes, els galliners de terrat, els extravagants capricis arquitectònics que rematen les cases. Mirant els teulats amb atenció, era rar no descobrir-hi, en un o altre, algun home o dona que hi feinejava o hi badava, simplement, amb una gran tranquil·litat. Hi ha persones —sembla— que s'evadeixen de si mateixes sortint per la porta del carrer i altres pujant al terrat a badar. Les descobríem, de vegades, molt lluny, a l'altre extrem de la ciutat, i semblaven petites taques negres que es bellugaven, com insectes de paret a punt de volar.\nMés enllà dels teulats, començava el paisatge. A l'esquerra, mirant a migdia, corrien les ondulacions fines i llargues dels pujols de la Selva, d'un color de rosa esbalaït i esponjat. El brancatge pompós i ordenat dels grans plàtans de la carretera de Barcelona es perdia de vista, projectat sobre el sud, fent una ratlla de separació entre les terres de la Selva i les del Gironès, més fortes, d'un terròs més aspre.


e-Xaps. Partits polítics i Internet: 2009\nEls deu posts més llegits del 2009\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 13:12\nÉs l'últim dia de l'any, i per fer una recopilació final, us deixo els 10 posts més llegits d'aquest any segons Google analytics. Han estat 159 posts el 2009, a veure si el 2010 els igualo almenys!\n1. Deu regles per a un polític en Internet\n2. Cinc formes d'activisme a Twitter\n4. La simbologia de Lincoln en la investidura d'Obama\n5. Lliçons d'Obama, la campanya mòbil\n6. Les xarxes socials a la campanya: bottom-up o top-down?\n7. Les noves xarxes socials en política: Ning\n8. Ajuntaments a Twitter\n9. Lliçons de la campanya d'Obama\n10. La democràcia deliberativa a la xarxa\nNo deixeu de veure també els resums de Carlos Guadián i de Francisco Polo.\nQue tingueu un gran any 2010!!!\nI de regal, una cançó:\n10 reflexions: Invitacions a bloggers o creació de xarxes?\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 8:57\nLa invitació de blocaires a esdeveniments polítics: congressos, mitings, actes de campanya... no és rés nou. Aquestes invitacions es van començar a donar, com no podia ser d'una altra manera, amb el mateix auge dels blocs i amb els canvis que aquestes noves maneres de comunicar-se estan modificant la societat, que ha canviat radicalment tant els seus hàbits i preferències de consum com les seves formes de comunicar-se, de conèixer-se i relacionar-se. Les organitzacions no són alienes a aquest fenomen i entenen cada vegada més el poder dels blogs en la percepció de la seva imatge en la societat.\nEl 2005, Garrett Graff va ser el primer blogger que va poder accedir a una roda de premsa de la Casa Blanca. Una mica després, el 2006, George Bush ja va convidar altres bloggers a l'acte de la firma d'una llei sobre transparència que alguns congressistes demòcrates també van recolzar (Obama va ser un dels capitosts).\nDes de llavors, les invitacions a bloggers a actes polítics no podem dir que sigui quelcom que es fa molt, però sí que cada vegada té major interès per a les organitzacions polítiques, com es va demostrar a la campanya francesa de 2007 (per part de Ségoléne Royal i de Nicolas Sarkozy) o durant la campanya nord-americana de 2008, per citar només els majors exemples.\nA Espanya, es va convidar a alguns blocaires a actes de campanya al febrer/març de 2008, i especialment es van obrir a aquest públic en els congressos de molts d'aquests partits en aquell mateix estiu (PSC, CiU, PSOE, PP València, IU...). Des de llavors, molts actes compten amb la presència de bloggers, convidats per institucions polítiques o pels propis partits.\nEl passat 21 de desembre ens van convidar, a Albert Medrán i a mi, a la recepció anual que fa Convergència i Unió als periodistes per nadal. Per primera vegada s'obria aquest acte a bloggers. No perquè expliquéssim el que allà succeïa, que suposo que també, sinó per donar una sensació de transparència i de respecte i "escolta" als nous mitjans.\nAmb l'Albert, parlàvem durant aquest acte de les raons per les quals ens havien convidat a ambdós, preguntant-nos el perquè.\nDurant aquests dies que han transcorregut (una semaneta de vacances offline, en el meu cas) vaig pensar a intentar expressar en un post algunes reflexions sobre la importància d'aquestes invitacions en les relacions dels partits i de les organitzacions polítiques amb els denominats "nous influencers" de la ciutadania.\n1. En primer lloc, és tremendament difícil mesurar l'abast i l'efectivitat d'aquest tipus d'actes per la pròpia naturalesa dels presents. No hi sol haver una escala quantitativa del bé que ha anat. Com indiquen a ETC. sobre aquest tema: "Tots escriurem i recomanarem? Al blogger no li sol agradar que li diguin que ha d'escriure, així que el tret disparat per la marca, li pot sortir per la culata". No es pot mesurar l'èxit per les persones que han parlat d'un acte, sinó per la relació que es pot establir en el futur amb aquestes persones: de simpatia, de vot, d'activista, o senzillament de respecte.\n2. A les xarxes socials són encara els bloggers els que poden generar més opinió i difusió, i és per això que en qualsevol gestió de la comunicació un no se n'ha d'oblidar. Alguns bloggers poden donar més visibilitat a un esdeveniment que certs mitjans de comunicació, és per això que són importants, però també ho són per la proximitat que aquests bloggers generen amb el partit/persones que els conviden. Aquesta proximitat genera més confiança, més interactivitat i, segurament, menys crítiques en el futur.\nUn altre tema interessant és la percepció que tenen els lectors dels blogs. Tal com indica Hugo García, "tendim a concedir major credibilitat a una altra persona com nosaltres, a un igual, a un individu corrent que comparteix les seves experiències i que ens aconsella partint d'aquestes, que a un mitjà de comunicació sobre el qual sempre recaurà la sospita d'un interès comercial ocult".\n3. Un blogger, a més, no sols genera continguts en els seus blogs, sinó que sovint pot ser un prescriptor en xarxes socials (Twitter, Facebook...) el que genera fins i tot més visibilitat als continguts que genera. Tanmateix, i aquest és el gran canvi dels últims mesos: ja no és necessari tenir un bloc per poder ser un prescriptor. Hi ha moltes persones que participen activament en xarxes socials com Twitter i Facebook. No necessiten cap bloc, i poden tenir més influència que qualsevol altre blogger.\nLes organitzacions polítiques que fins ara convidaven bloggers ho feien perquè havien "escoltat" a la xarxa, i a qui era més interessant conèixer i donar-se a conèixer com a organització. Ara han de fer el mateix, i mirar també més enllà dels blocs.\n4. Canvi en el llenguatge. El que els partits s'obrin a noves maneres d'explicar les coses, sovint sense tenir res a veure amb la pròpia organització, fa que el propi llenguatge amb què s'explicaran les coses que succeeixen (si s'expliquen) sigui diferent. Un nou punt de vista, un llenguatge més personal, més propi, dirigit a nous públics que potser mai no llegirien un article resum en un diari tradicional.\n5. No es sol convidar a un sol blocaire (solen ser un mínim de 5). La reunió d'aquestes persones genera interacció personal, de manera presencial, i al "terreny" del partit convocant. Som animals socials i la presencialitat és el que millora les relacions virtuals. Les organitzacions polítiques poden interactuar amb els convidats, i els convidats amb ells. I també important: els convidats entre ells.\nSón els contactes, el networking, conèixer una altra manera de veure les coses o alguna nova idea rebuda una de les (moltes) raons de la presència de bloggers en aquests actes, i que sigui aprofitat pels partits. Convidant a diferent gent cada vegada, a més, es crea una xarxa de "potencials" col·laboradors, siguin o no votants o ni tan sols simpatitzants del partit. Convidar un blogger no significa que aquest o aquesta vagi a parlar bé del partit o de l'acte, però sí que sol significar que almenys en parlarà coneixent-lo de prop.\n6. Sovint, actes partidistes permeten aglutinar un munt de bloggers del propi partit. Aquest acte, d'afirmació de la comunitat, genera una millora en les relacions entre aquests bloggers, i entre aquests i el partit. Poden néixer noves idees, noves amistats i noves col·laboracions que ajudin la campanya del partit polític.\nAquests bloggers, al seu torn, poden relacionar-se presencialment amb bloggers externs. Entendre's, potser convèncer d'alguna cosa (o al revés!), i en resum, relacionar-se.\n7. Les organitzacions polítiques no s'han de tancar només a invitacions a bloggers polítics, els quals sempre parlem del mateix ;)\nNo seria interessant que per parlar del programa electoral de cultura d'un partit es comptés també amb la presència de bloggers que escriuen blogs culturals? Potser que coneguessin el conseller de cultura (present o futur), o al secretari d'estat, o al regidor...?\nPerò pot ser amb temes esportius, política d'immigració, treball, educació... i de moment no es fa mai per aquí.\nTampoc no s'han de tancar les invitacions a grans actes. Sovint se celebren congressos regionals o fins i tot municipals. Els blogs, a part de temàtics, també es poden diversificar per territori. Cal buscar el més local possible ja que són aquestes persones les que donen als seus lectors la informació de primera mà del lloc en el qual viuen.\n8. L'aprenentatge i el divertiment és bàsic. No pots convidar a un blogger i que no tingui rés a explicar (al contrari, això és pitjor, ja que explicarà poc o res i a sobre l'has convidat). No s'ha de ser la seva ombra, sens dubte, però cal donar-li informació, saludar-lo, presentar-li altres persones, que tingui accés al que tenen accés els periodistes... És necessari que pugui escoltar el que es diu per interpretar-ho a la seva manera (per a això se'l convida!), que aprengui del que es diu en aquest esdeveniment.\n9. Eines. Un blogger pot tenir moltes ganes de parlar del que ha vist (o no). I potser escrigui ràpidament alguna cosa, però des del partit polític se li han d'oferir incentius perquè el que expliqui encara sigui millor. I no em refereixo a diners o a sopars, sinó a fotografies de l'acte, altres resums, vídeos... i això ha d'estar penjat a la xarxa abans que el blogger convidat arribi a la seva casa, amb un correu electrònic enviat a la seva adreça i un enllaç a aquests continguts, que són, en definitiva el que pot utilitzar per narrar la seva experiència i els que faran que el text millori.\n10. La condició humana. Citant de nou a ETC: "Els bloggers som estómacs agraïts [...] Ens sol agradar que ens convidin a menjar i a beure, que ens facin sentir importants i influents i que ens donin una excusa per ajuntar-nos amb nostres iguals... tan senzill com entendre la condició humana". I sí, us (em) conec i sé que a qualsevol normalment li agrada estar en el "fregado", que el convidin, prendre una copa de cava al costat dels polítics que veiem per la televisió... En això, ens tenen el cor guanyat ;)\nCrec que no em deixo rés del que se m'havia acudit aquests dies. Sento el "totxo" post-nadalenc!\n- Els grups de pressió i la invitació a periodistes, de Ricardo Cuevas\n- Consells per a muntar un esdeveniment de bloggers de Daniel Calamonte (vía S. Sabaté)\nEtiquetes de comentaris: Blogs, CiU, Eines de marketing\n4 comentaris Publicat per e-Xaps a 19:55\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 8:14\nEl passat dimarts vaig anar a escoltar una ponència de Guillem López Bonafont sobre “Què significa ser d'esquerres”, al casal d’ERC-Gràcia.\nEn ella, Marc Marsal va explicar com el partit s’havia adaptat al concepte d’esquerres en cada moment de la seva història, i va analitzar els canvis dins de cada període històric, fent una mirada històrica a la ideologia d'esquerres d'ERC i al seu desenvolupament des de 1931 fins avui. En Guillem, per la seva banda, va desenvolupar la tesi del canvi en l’esquerra actual i del futur i va deixar moltes “perles” que volia compartir aquí.\nUn dels punts importants de la seva ponència van ser els nous reptes als que s’han d’enfrontar el moviments d’esquerres. Si no s’entenen aquests reptes i aquesta nova situació, el moviment d’esquerres (i segurament qualsevol moviment polític) està condemnat a decréixer:\n1. Tots els països que tradicionalment han creat l’estat del benestar o han estat coneguts tradicionalment pels seus moviments d’esquerres, ara són governats per partits de dretes (França, Itàlia, Alemanya, Regne Unit (segurament en breu)... fet que indica que l'esquerra està en crisi a Europa, sense que això hagi suposat grans canvis a nivell legislatiu. Han variat les polítiques de govern, sí, però no ha estat exagerat, i normalment no han tombat lleis que varen fer els partits d’esquerra quan governaven anteriorment.\n2. L’era micro. Una aportació molt interessant, que es pot dividir en el vessant temporal i en el vessant territorial: en la vessant temporal, la societat actual i tots els corrents d’opinió es desenvolupen d’una forma molt diferent a la que coneixíem fins ara i que s’estructura al voltant del concepte d’immediatesa. Internet estableix unes noves regles del joc en les qual el coneixement és accessible a tothom i de forma gratuïta i en el qual es fomenta la connexió de tots els seus usuaris (social web) eliminant per complet les barreres territorials. En la vessant territorial, cada cop ens interessem menys per qüestions internacionals i més per qüestions de gran proximitat territorial i que ens mobilitzen més. Exemples són els casos de NIMBY, com la mobilització per evitar una narcosala a la Vall d’Hebron o que l’AVE passi per la Sagrada Família. Això és el què Norberto Bobbio anomenava identitats de resistència. Apareixen nous conceptes com el conceptes com el Microvoluntariat o el microtargeting que no fan més que posar èmfasi a aquesta organització en base a la microsegmentació del temps, en base a microcauses territorials i temporals i en base a tasques i funcions cada vegada més acotades.\nA més, cada cop més, partits d’esquerres abanderen moviments que porten com a noms: anti-, preservem, salvem, no... que és lingüística més aviat conservadora i no progressista.\n3. Desafecció política. La història mostra que són els partits d’esquerres els que més noten (en vots) la crítica als partits i als polítics.\n4. Hem passat de la concepció Top-Down a l’aproximació Bottom-Up. La societat actual entén que els petits canvis són poderosos, que si es mobilitza i coopera amb altres activistes pot canviar les coses i tenir visibilitat.\n5. Existeix encara la lluita de classes? En l’actualitat la consciència de classe ha desaparegut en gran mesura. Això pot haver canviat el sistema de valors de l’esquerra.\n6. Els valors post-materialistes estan ara presents en la societat actual, en contraposició amb els valor materialistes que caracteritzaven els moviments d’esquerres de mitjans del segle XX els quals centraven la seva raó de ser en la redistribució econòmica. Un exemple són els darrers temes d’interès general a Catalunya i a Espanya: matrimonis gais, moviment independentista, religiositat vs laïcitat, immigració, la igualtat de gènere, la reforma de l’impost de successions, la llei antitaurina, i l’energia nuclear. Només un d’aquests temes (successions) és materialista. Si guanyen els valors postmaterialistes, és que no es fa èmfasi en la desigualtat social, pel que el “ser” de l’esquerra deixa d’estar tant clar.\nGuillem també ens va parlar del que per a ell serà el futur de l’esquerra. Un futur en el que s’han de canviar les coses i els partits (d’esquerra) s’han d’adaptar a la nova societat.\nLes noves tecnologies i la cultura 2.0 porten valors de transparència, col·laboració, participació, Bottom-Up, immediatesa, co-responsabilitat... són valors que han de ser agafats per l’esquerra actual. Evolucionem cap a una nova concepció de partits de masses on el rol dels partits serà el d’aglutinadors, coordinadors i dinamitzadors de micromoviments de grassroots (de bases) transpartidistes (de dins i fora de l’organització).\nAixò representa un gran canvi en les estructures actuals: tot i que les oligarquies de partit continuaran, l’estructura pròpia del partit serà menor. Ja no hi haurà militància com a tal, però sí que s’estendrà la xarxa de relacions a molts més sectors de la societat.\nL’objectiu passarà per l’anàlisi dels temes clau i la gestió de les relacions amb els grups de pressió amb els quals serà necessari cooperar per poder definir i aplicar les polítiques públiques.\nFinalment, en Guillem aconsella a ERC un canvi: “Si amb Àngel Colom ERC era la C, amb Carod-Rovira va passar a ser la E, el futur haurà de ser la R. Avui el republicanisme és la corrent que encaixa millor en una societat amb valors participatius, cooperatius i postmaterialistes, ja que busca la construcció comuna de la RES PÚBLICA i dels elements identitaris que la defineixen. En l’era d’Internet ja no existeix una veritat absoluta ni la figura dels experts que advoquen per formes d’estat tecnocràtiques. Avui dia és important abandonar la concepció schumpeteriana de menyspreu a les masses per començar a confiar en el poble a l’hora de definir un bé comú”.\nEn resum, molt interessant la xerrada. Gràcies a Jordi Vilanova per convidar-me!\nEtiquetes de comentaris: Catalunya, Comunicació política, Participació, Teoria\nIV Beers&Politics: Telegènia\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 11:38\nEl proper dijous 17 de desembre celebrem el IV Beers&Politics, que per a aquells/es que mai no heu vingut es tracta d'una trobada absolutament informal per conèixe'ns i debatre sobre algun tema en concret, comptant amb un ponent per començar el debat però que s'organitza a través de converses i preguntes de tots/es els presents.\nSolem reunir de 10 a 20 persones i funciona així:\n1. Algú és ponent principal i parla 10 minuts sobre un tema\n2. Se'l pot interrompre quan es vulgui i preguntar coses\n3. Al final es parla de qualsevol cosa sobre comunicació política o política en general i ni recordem quin era el tema ;)\nAquest dijous, el títol de la jornada és "El candidat davant dels mitjans: telegènia i imatge personal i política", a càrrec de Yuri Morejón, un consultor basc expert en el tema.\nLa trobada tindrà lloc al barri de Gràcia de Barcelona: Cafè-bar Catalluna (C/ Encarnació, 21). A prop dels metros Joanic i Fontana.\nComença a les 20 h, encara que com de costum, es pot arribar i marxar quan un ho desitgi.\nEls atacs a Twitter i com respondre'ls: Kerry McCarthy\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 16:36\nL’estrella twittaire del Parlament britànic, Kerry McCarthy, va ser inundada el passat dimarts amb centenars de missatges irreverents al seu Twitter, després que el comediant surrealista Ross Noble llancés una campanya per a que la bombardegessin amb preguntes a través d’aquesta eina.\nKerry McCarthy, diputada per Bristol Est, va ser nomenada portaveu de campanyes de nous mitjans del govern a l'agost passat, i es va dir d’ella que havia estat el MP més influent a la xarxa aquest 2009.\nDimarts, Noble, que té gairebé 30,000 seguidors, va fer una crida als seus followers per a que fessin preguntes a la diputada a través de Twitter. En aquest "Twitterbombard Tuesday" es tractava de fer-li preguntes ximples (però amables), i veure què deia McCarthy.\nEls seguidors de Noble es van posar mans a l’obra i van fer centenars de preguntes com per exemple si pot domesticar un corb, si creu que abans era l’ou o la gallina, si portaria una disfressa de goril•la al parlament...\nMcCarthy semblava inicialment confosa per les preguntes, i va comentar al seu Twitter que creia que estava sent víctima d’una broma i que ningú li havia dit.\nUn cop va saber de què anava, McCarthy es va repondre i, contràriament al que la majoria pensaven i era esperable, va començar a respondre una a una totes les preguntes, de manera simpàtica. Un exemple, a la pregunta “Farien l’onada mexicana (la ola, vamos) al parlament?”, McCarthy va respondre: “Ja ho fem quan Nick Clegg parla, el que passa és que no et fixes”. O a la pregunta “Creu que King Kong es mereix una disculpa del govern?” va respondre “Crec que això és cosa del govern dels Estats Units, però haurien de fer-ho”.\nAixí, McCarthy no només va participar de la broma sinó que a més va donar respostes amb gràcia, canviant segurament la percepció que es tenia d’ella i la que esté de molts polítics. És un contraatac en tota regla que diu molt de la (bona) manera d’utilitzar les xarxes socials per a comunicar-se. Sense queixes, silencis ni males respostes. A més, va guanyar prop de 350 seguidors.\nTambé explica com ho va viure al seu bloc.\nPodeu trobar més informació a The Telegraph o a The Guardian.\nEtiquetes de comentaris: Regne Unit, Twitter\nEl Twitter amb caducitat de Sarkozy\n1 comentaris Publicat per e-Xaps a 18:13\nNicolas Sarkozy obrirà molt aviat un compte de Twitter, durant la cimera del clima de Copenhague. Segons l'Elisi, Sarkozy publicarà missatges des de la seva arribada a la seva partida, com indiquen a Le Figaro.\nEl compte es titularà @elyseecop15. Portat per l'equip de Sarkozy, aquest canal a Twitter està pensat per seguir els avenços de la negociació, i el paper del president francès en la cimera.\nPerò durarà molt poc. Un cop acabada la cimera, aquest compte s'eliminarà.\nSi l'operació funciona, des de l'Elisi asseguren que potser repeteixen l'experiència durant altres esdeveniments internacionals, com per exemple la cimera del G-20.\nNo és una notícia increïble, però potser sigui aquesta la manera que alguns polítics perdin la por d'usar les noves tecnologies per difondre el que fan. És sols una prova, però potser hagin de començar amb proves. Si la gent interacciona amb el compte, i si el compte interacciona amb la gent, es demostrarà el potencial ús que Sarkozy pot fer de Twitter per a la seva comunicació.\nVist gràcies a un tweet de Nicolas Obrist (vía Samuel Laurent).\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 15:20\nFent campanya jugant a vídeojocs\nActualment, els videojocs són un dels mercats més rendibles i innovadors de l'actualitat, i ho són perquè ha canviat una tendència: els vídeo-jocs ja no són només per a persones de 15 anys (sobretot homes) que es quedaven a casa jugant tot el dia, sinó que aquests, la primera generació que els va utilitzar (el primer vídeo joc es va crear en 1972 -Pong- i es van generalitzar a finals dels 80) han crescut i continuen jugant. Als Estats Units, on més d'un 47% de la població consumeix videojocs, la mitjana d'edat dels usuaris supera els 30 anys. tan sols han passat 37 anys des de Pong, però els vídeojocs o jocs online són ja una constant en les nostres vides, tinguem o no consola.\nAixí, avui en dia el perfil del jugador de videojocs, ja sigui de manera habitual o casual, inclou persones d'ambdós sexes, de tot tipus d'edats, procedència i estudis.\nA més hi ha noves maneres de jugar, ja no és només en consola, sinó que es pot jugar online, amb una consola portàtil, o com exemplifiquen a ETC, aplicacions de Facebook com “Farmville”. Un plantejament veritablement senzill a nivell gràfic i narratiu que ha captivat a més de 60 milions de jugadors actius, des d'estudiants a executius, passant per mestresses de casa i fins i tot grangers reals que dediquen les seves estones mortes a conrear la seva granja, recollir la collita i vendre-la al mercat.\nLa societat juga, és quelcom normal, i sovint juguen entre ells, però tanmateix, a les campanyes polítiques no s'està usant aquest format (i algun un altre com la música o el cinema) per connectar amb aquests jugadors. Els formats canvien, i la comunicació política ha d'adaptar-se a aquests canvis, i ha de fer-se sense por, coneixent aquest format i participant-hi.\nEn campanyes en vídeojocs vam veure la de Barack Obama, els cartells electorals del qual apareixien en tanques publicitàries d'una dotzena de jocs, tals com el NBA Live`08, Burnout Paradise, Nascar`09, Need For Speed Carbon, Need for Speed Po Street, NFL on Tour, NHL`09, Skate i Guitar Hero. A més, i això és el més curiós, l'esmentada publicitat només va poder veure's en els jocs dels qui jugaven en els 10 principals estats nord-americans, aquells considerats com els “battleground states“: Ohio, Iowa, Indiana, Montana, Wisconsin, North Carolina, Nevada, New Mexico, Florida i Colorado. És a dir, una segmentació en tota regla i usant un nou format per arribar al seu públic (o a un nou públic).\nCom bé indica Alberto Pedro en el seu blog, "això no és rés més que l'obertura d'un nou sentit de màrqueting polític, original i intel·ligent i que apunta al votant jove, desinteressat i outsider... aquest mateix del qual els polítics es queixen perquè no participen (com si fos motivant veure mitja dotzena de pseudodebats i 40 minuts diaris de spots televisius) ".\nEls jugadors no són frikis, són persones normals, cada vegada més nombrosos, i que a més, poden votar! No s'han de menysprear aquest potencial públic, i petits anuncis no intrusius no només poden tenir visibilitat en el joc i en els jugadors, sinó que per la seva creativitat poden arribar a ser comentats des d'altres àmbits, per exemple des dels mitjans de comunicació tradicionals. A la campanya nord-americana, els anuncis se situaven en llocs del joc que els jugadors podien percebre com a reals, és a dir, on si fos la realitat podrien veure un anunci publicitari. Per tant, la publicitat política fins i tot pot ajudar a donar més veracitat a l'experiència del joc, i que el missatge es mantingui.\nLa publicitat és una opció, i una altra opció interessant d'ús futur (i present) és la creació de petits vídeojocs o jocs online (amb un joc en flash n'hi ha prou, no és necessari contractar el creador de GTA!).\nEn ells es pot explicar ràpidament algun tema de la campanya o un partit es pot burlar sarcàsticament d'un altre partit. Aquests són els més comuns, i si són creatius i, especialment divertits, ja que no s'ha d'oblidar que parlem de jocs, poden ser molt difosos i usats per la gent.\nMés transparència també és més democràcia\n2 comentaris Publicat per e-Xaps a 8:51\nFa un parell de setmanes, en el Personal Democracy Forum Europe de Barcelona es va parlar de la necessitat de transparència en les institucions públiques. De l'objectiu d'obrir les administracions a la ciutadania, i de l'obligació dels governs d'oferir totes les seves dades a qualsevol persona que pugui estar interessada en saber més sobre com s'està governant.\nEllen Miller deia que hi ha un canvi de la relació entre govern i ciutadans, i que aquest canvi es deu a la nova informació oferta per les administracions, basada en la transparència, que podem trobar a la xarxa. Aquesta accessibilitat a les dades genera un augment de confiança en els nostres governs.\nLa democràcia és igual a participació, sí, però la participació no es pot aconseguir del tot si no s'obté dels organismes públics transparència, col·laboració i compromís. En aquests temps, és la xarxa la que permet que s'accedeixi a les dades, en qualsevol lloc i hora, per la qual cosa Internet es presenta com el millor element democratitzador, sempre que sigui utilitzat per les administracions per informar, comunicar-se i permetre la participació ciutadana.\nI un bon exemple el tenim als Estats Units. El dia després de la seva presa de possessió, el 20 de gener de 2009, el govern Obama va emetre el Memoràndum sobre Transparència i Govern Obert, que demana major transparència governamental i promou la rendició de comptes a la ciutadania.\nEn altres països també s'han creat lleis semblants, però no se solen quedar més que en paraules. Tanmateix en el cas nord-americà, dos mesos després d'aquest memoràndum, el secretari general del govern Obama, responsable que funcioni tota la maquinària a nivell legal, va emetre una norma de compliment obligat per a totes les agències oficials: cal fer pública a Internet tota la informació, abans fins i tot que algú la sol·liciti.\nAixò permet, d'una banda, facilitar als ciutadans la informació i les dades de l'administració (despeses, pressupostos...), i per un altre, facilitar a l'administració una eina per veure en què està treballant i com, i especialment fa que augmenti la responsabilitat de tota l'organització, ja que el que fan és públic i trobable a través de la xarxa.\nPodem trobar diversos exemples:\nData.gov: Com indiquen en la web del departament d'Estat, encara que virtualment totes les agències federals mantenen els seus propis llocs web, el fet que la informació que contenen estigui fragmentada entre múltiples llocs i en diferents formats pot fer difícil per als usuaris el seguiment de la informació que necessiten. En un esforç per resoldre aquest problema, el Consell Principal Federal d'Informació, un fòrum conformat per diversos organismes i el propòsit del qual és millorar la gestió de la tecnologia de la informació, va llançar Data.gov, una finestreta única per obtenir accés gratuït a dades generades en totes les agències federals, i que en estar en múltiples formats (xml, csv...) pot usar-se per qualsevol per generar noves eines. La web ofereix dades del govern en qüestions econòmiques, d'atenció a la salut, agricultura, naixements, educació i mediambientals així com moltes altres matèries.\nRecovery.gov: Web perquè els ciutadans puguin rastrejar a què es dediquen els diners del pla d'estímul contra la crisi. Tal com ho analitzava César, " s'imagina poder identificar mitjançant un mapa actiu i navegable el que s'està gastant el govern a la seva ciutat, municipi o regió? Recovery.gov, el lloc web oficial del govern nord-americà per al seguiment del pla federal contra la crisi, va ser llançat amb un autèntic tresor de noves dades que permet als visitants veure - literalment - on va els diners dels seus impostos".\nTransparency.gov: Web, també anomenada USAspending, per a què els ciutadans nord-americans (o de tot el món) controlin la despesa pública del seu govern, els contractes que fan i a qui els hi fan. Fins i tot inclouen un top 5 de les entitats que reben més diners i de les empreses més contractades (i per tal com).\nA part, la Casa Blanca disposa de presència en xarxes socials com Facebook o Twitter, i sens dubte del seu blog, on hi han les últimes novetats sobre tot el que concerneix al govern.\nLa necessitat de transparència sempre ha regnat, més o menys, en la política nord-americana, per exemple en el llistat públic de regals rebuts pels presidents, però la transparència en el govern Obama està arribant a cotes inimaginables fa tan sols un any. Un altre exemple d'això és la publicació a la web de la Casa Blanca dels noms i el nombre de visitants que s'han entrevistat amb el president Obama i alts funcionaris d'aquest país. Com indica Orlando Jorge Mera, en aquesta llista hi ha tots, no hi ha excepcions. Lobbistes, empresaris, exfuncionaris, personalitats, periodistes...\nNo són els únics, ni molt menys. A Mèxic, en l'Estat de Nuevo León, podem saber fins i tot el que cobra l'últim dels seus empleats (incloent alts càrrecs) o en què es gasten el seu pressupost, i el mateix en l'Estat de Chiapas. Cada vegada més governs, d'estats, regions, municipis... estan entrant en aquesta dinàmica de mostrar el que fan a qui els trien, els ciutadans, que són els que han de decidir si està bé o malament.\nTal com bé va dir Alorza, la informació, igual com altres matèries primeres, és un bé que és necessari gestionar i processar. L'arribada d'Internet i de la web social està redefinint profundament el camp de joc, en un context d'abundància i de major protagonisme de la ciutadania.\nCom a ciutadans, aquesta abundància d'informació transparent ens dota d'una informació que mai no haguéssim imaginat, i cal usar-la bé. Molts polítics i moltes administracions tenen por que se sàpiguen les seves dades i les seves despeses. Però en aquesta època, el més segur és que tot acabi sabent-se, i millor que sigui la pròpia administració la que, en un gest de transparència i de responsabilitat envers la ciutadania, ofereixi aquestes mateixes dades. És això el que donarà legitimitat al (bon) govern, el que generarà confiança i la que, en definitiva, permetrà augmentar la democràcia.\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 20:40\nIconic photos: la història en fotografíes\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 7:48\nL'altre dia vaig descobrir aquest blog i com em va semblar interessant he pensat a compartir-lo. S'anomena Iconic photos i mostra imatges que han marcat una època i que han arribat a ser considerades icones del s. XX.\nA cada foto (algunes d'insòlites o molt difícils de trobar), l'autor ens explica detalladament la seva història i el que van significar. Moltes d'elles són polítiques.\nPodem trobar des d'una imatge de Fidel Castro visitant el Lincoln Memorial de Washington, una imatge de Lincoln a Gettisburg, la caiguda del mur de Berlín, l'armistici de la primera guerra mundial... En resum, molt molt recomanable visitar-lo.\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 10:47\nNus a la pista de ball : els polítics a la xarxa (PDFEU) (i 4)\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 8:56\nL'última sessió, "Adapting and Thriving in the New Media Environment" va ser potser la que més em va agradar en la seva totalitat, encara que jo sigui assidu de 2 dels blogs dels quatre participants potser també hi té a veure.\nEn ella Vincent Ducrey ens va parlar de la nova manera de compartir i de generar la informació, de la importància de l'hora del dia per fer-ho i dels públics a qui va dirigit aquest contingut.\nAixí, no és el mateix enviar un missatge a persones grans, que ha de ser més formal, ja que solen rebre'l per premsa o televisió, que als joves, que solen rebre'l a través de la xarxa.\nEl procés de la informació és clar per al ponent, i es divideix en fonts, mitjans que llegeixen les fonts, bloggers que llegeixen els mitjans i opinió pública que ho llegeix tot i que pressiona a les fonts. Tanmateix, a l'actualitat, segons l'edat de les persones, aquest ordre no sempre és l'adequat, i poden ser els mateixos bloggers els que vagin a les fonts, o periodistes de mitjans tradicionals que vagin als bloggers, per exemple.\nPer tant, és important tenir alguns temes clars, dividits en fases dins del partit polític:\n1. Saber la importància de la influència, mobilitzar, mobilitzar-se, informar\n2. Tenir eines per aconseguir la mobilització. Eines de difusió del missatge\n3. Gestionar la unitat: mitjans, oportunitats en els mitjans i monitoratge online, continguts (vídeos i fotos), opinió\n4. Gestionar el directe. Tenir experts en eines dins de l'organització\n5. Veure el resultat, l'eco, si va resultar tal com es va programar o si hi ha errors\nLiz Mair, que treballa a Hynes communications i és directora de RNC, la plataforma de socialització del partit republicà nord-americà, va explicar el difícil context per als blogs conservadors als Estats Units, comparat amb la bonança dels blocs demòcrates, nascuts amb la campanya de Howard Dean el 2004.\nEn el partit conservador, durant la campanya de McCain, van donar molta importància a parlar amb bloggers, llegits pel 85% dels periodistes. Per això tenien comunicació diària amb centenars de blocs conservadors i no conservadors.\nTambé intentaven apropar-se a blocs no polítics, de medi ambient, de feminisme, salut, moda, tecnologia...\nTambé feien una videoconferència de McCain cada 2 setmanes amb bloggers, i invitacions a la convenció republicana (250 blocaires convidats vs. 120 els democràtes) i invitacions a bloggers locals a mítings del candidat quan anava a les ciutats.\nVan ser més enllà de la frontera nord-americana, per exemple en la visita al Canadà. També va intentar relacionar-se i va fer vídeo-conferències amb bloggers conservadors d'altres ciutats del món: Madrid, Brussel·les, Berlín, Londres, Estocolm i Moscou.\nAntonio Sofi ens va explicar el cas italià, on les xarxes socials han produït un canvi en la manera de relacionar-se dels polítics. Per a Antonio, "els polítics s'han saltat l'etapa dels blogs" i han passat directament a Facebook, que ha augmentat el seu ús un 314% a tots els països europeus.\nLa política ha saltat als blogs i és a les xarxes socials. Ha estat un terratrèmol. Els polítics locals estan forçats a participar en les xarxes socials pels seus propis electors, ja que és on es troben.\nPer a la belga Clo Willaerds, els polítics europeus estan forçats a ser locals, per l'idioma, diferències culturals... però la web és global, i per tant el seu ús és comú malgrat les diferències entre els països.\nEl secret està que els partits busquin i col·laborin amb els influenciadors locals de cada comunitat, i també en aprendre a a discernir entre allò privat i allò públic en un món interconnectat, i on el que es digui en un bloc o en una xarxa social pot sortir a la llum encara que hagin passat anys.\nClo titulava la seva intervenció "nus a la pista de ball", i és un bon títol. Els polítics estan més que mai a mercè del que diuen o fan a la xarxa, de si s'adapten (ballen bé) dependrà la seva interacció amb la societat, que ja està ballant fa temps.\nAquest és el meu quart i últim post resum del Personal Democracy Forum Europe. Barcelona, 20 i 21 de novembre. Podeu llegir aquí el primer, el segon i el tercer post.\nAltres resums interessants o temes a tenir en compte són:\n- CivicoLive. Totes les presentacions, àudios i resums en format Liveblogging.\n- Com els media han tractat el #pdfeu (de Gemma Urgell)\n- Post-match analysis: Personal Democracy Forum in Barcelona (de Write for (y)EU)\n- FingLive! (resums de les sessions en francès)\n- Personal Democracy Forum EU: el dia després (de Narcís Sastre)\n- Enllaços des del PDF (de Jose Antonio Donaire)\n- eThePeople (de Rafa Rubio)\n- PDF, day 1 y day 2 (de Sergio Mastrello, en italià)\n- Al PDF reinventant la governança (de Roc Fernàndez)\n- Al PDF amb Joe Rospars analitzant la campanya d'Obama (de Roc Fernàndez)\n- Gijón en Personal Democracy Forum Europe 2009 (II) (Josechu)\n- Resum de l'experiència personal de ser organitzador del PdFeu (Marc Garriga)\n- Τεχνολογία και διακυβέρνηση (en grec - Nylon)\n- Meet-up, ou passer de la boulimie d'information... à l'action (de Alban)\n- Retour du PDF (en francès - de Owni)\n- Into the eurosphere (and then the world)\n- Cosa rimane dopo Barcellona (en italiano - de Spindoc)\n- PDF, a first impression (Alberto Cottica)\n- Two journeys to the center of politics and technology: PDFEU’09 (de Alejandro Ribó)\n- PDF I: la mala selección de ponentes españoles (de Jose Rodríguez)\n- Comment les nouvelles technologies réinventent la politique et la démocratie (Etoile)\n- Hackers and Hacks: A Post-Mortem on PdF Europe in Barcelona (de Micah L. Sifry)\n- The PdF Compass (de Jon Worth)\nEtiquetes de comentaris: Blogs, Esdeveniments, Facebook, Itàlia, PDFEU\nDe la transparència local a la global (PDFEU 3)\n0 comentaris Publicat per e-Xaps a 17:15\nTom Steinberg és el fundador i director de MySociety, una organització sense ànim de lucre que gestiona alguns dels llocs web més populars sobre democràcia al Regne Unit, des de WriteToThem, a PledgeBank passant pel fundat per voluntaris TheyWorkForYou. La missió de MySociety és crear llocs web que aportin a la gent beneficis simples i tangibles en els aspectes democràtics i comunitaris de les seves vides, així com que ensenyi al públic i el sector del voluntariat com poden utilitzar millor la tecnologia per ajudar els ciutadans. Per a aquest ponent, organitzacions com la seva tenen moltes coses per ensenyar a les institucions.\nEl truc d'aquestes eines és que són senzilles i que sobretot serveixen per a alguna cosa i aconsegueixen pressionar al govern a base de la participació ciutadana. Si un govern no se sent incòmode no actua. I un bon exemple és FixMyStreet, una xarxa de queixes ciutadanes sobre l'estat dels seus carrers i coses a millorar. Els ciutadans denuncien i aquestes queixes van a parar via email als seus ajuntaments. Amb FixMyStreet s'han arreglat 50.000 problemes, el 50% dels denunciats en la web.\nPer a Scott Heiferman, de MeetUp, també és important l'àmbit local. Hi ha ganes de comunitat, de connexió, i en el major nombre de casos aquestes comunitats són locals, tal com indicava en la seva presentació. S'usa Internet, precisament, per sortir d'Internet i trobar-se cara a cara. En aquest sentit és el govern el que podria actuar com a catalitzador per a que la gent parli entre sí i s'autoorganitzi, perquè emergeixin nous líders en les comunitats locals. Aquest és el futur de la política i de les organitzacions, i la xarxa ho permet.\nPer a Ellen Miller, de la Fundació Sunlight, la transparència en les institucions polítiques és necessària i és l'objectiu. Quantes més dades hi hagi i en formats més llegibles i transformables, més gent entrarà i participarà. Els ciutadans estaran més informats i hi haurà una competició entre les administracions en ser més transparents. Hi ha un canvi de la relació entre govern i ciutadans. La informació genera un augment de confiança en els nostres governs, i dóna l'exemple d'Opencongress.org, on han participat 100.000 persones. La democràcia és igual a transparència, col·laboració i compromís.\nDe manera semblant ens va parlar Susan Pointer. Per a ella el poder d'internet és unir la gent, generant una democràcia de baix a dalt. L'èxit dependrà del contingut actualitzat i que la gent s'impliqui, lliurement. El repte és implicar, que la gent vulgui entrar de manera natural. No per tenir una web més bonica, més cara i fer més difusió tindrà més èxit. Serà la gent la que triï on i com participa.\nLa transparència de les dades públiques és tornar-les als seus amos verdaders (com va expressar Josema Alonso), i permet analitzar també què és millorable en les administracions i controlar el que fan els nostres polítics. Un bon exemple d'això, com va indicar Jack Thurston, és Farmsubsidy.org.\nLa transparència de les dades, els governs oberts, generen a més ciutadans més informats i per tant ciutadans que poden exigir responsabilitats. Felipe Heusser ens ho va exemplificar amb la plataforma vota inteligente. Aquest canvi es resumeix en: transparència (alliberament de dades) i tecnologia (per obtenir i compartir aquesta informació).\nTanmateix, no només la possibilitat d'usar eines en xarxa és important per a la transparència, i un gran exemple el tenim en les paraules de Grigorii Shvedov: "en democràcia, la tecnologia és important, però encara més els continguts". Continuant amb la importància del local, les històries locals són les més importants, però poden sortir del seu localisme i travessar fronteres. En molts casos cal internacionalitzar els continguts. Tractar de compartir que no és una cosa local i que ha de parlar-se'n a tot el món, però que sigui la gent d'allà la que parli a la web. Un bon exemple és “Speak out from Caucas”, publicat per la BBC, escrit per bloggers d'allà, que explica el que succeeix dia a dia al Caucas perquè tot el món pugui estar informat de primera mà.\nAquest és el meu tercer post resum del Personal Democracy Forum Europe. Barcelona, 20 i 21 de novembre. Podeu llegir aquí el primer i el segon.\nEtiquetes de comentaris: Esdeveniments, Participació, PDFEU\nDe parlar a la gent a parlar amb la gent (PDFEU 2)\nSindre Fossum va explicar la campanya online del partit laborista a Noruega, de 4,8 milions d'habitants, que va guanyar el 2005 i el setembre de 2009.\nPer a una bona campanya es necessita un missatge i integrar els mitjans socials a tots els aspectes del treball. Tots han de participar, no sols el departament de comunicació a la xarxa. La presència de bloggers també és important. Per aconseguir que parlin del partit cal generar i publicar notícies genuïnes, ràpides, aprofitar-se el debat polític, per atacar o respondre.\nRespecte a les xarxes socials, l'actual primer ministre noruec va usar àmpliament Facebook, que va començar el 2007 (té 50.000 seguidors). Allà es penjaven continguts, vídeos i notícies. A Internet va ser també molt important l'ús de google adwords durant la pantalla (90%). No van usar banners.\nLa campanya va ser la primera realitzada íntegrament a Internet. Buscant ser viral. A la seva campanya demanava posters creats pels simpatitzants sobre el més important per al país. Va crear un collage en un poster, que es publicó. El debat va fer que la gent tingués ganes de participar (20.000 posters). Al carrer es reflectia, publicant aquests mateixos posters.\nVan crear mylabourparty, una plataforma semblant a una comunitat de Ning, creant organitzacions i grups per crear participació i debat. Al carrer, organitzats a través de la xarxa, van fer campanyes intensives porta a porta i regalant roses (700.000).\nA la campanya danesa del partit social-liberal, Anna Ebesen va explicar com va funcionar Radikale.net. El partit social-liberal era molt petit, acostumats a la militància offline. No hi havia eines per participar. Perquè poguessin fer-ho van crear radikale.net, per participar sempre que es vulgués. És una xarxa social pròpia, recolzada pels líders del partit. Es van crear idees i propostes que van arribar a ser legislades, però especialment per crear comunitat del partit.\nRishi Saha és el responsable de la campanya a la xarxa del partit conservador britànic (del que parlo sovint en aquest blog). Per a ell, l'era digital és un canvi important en el partit conservador, tant amb la relació amb el públic com en l'organització interna.\nFa quatre anys, en les anteriors eleccions, els partits no van participar massa a la xarxa. Una vegada David Cameron va ser candidat, van reelaborar aquesta estratègia. El partit conservador té 200 anys, milers d'organitzacions locals, una organització supraestructurada i calia fer un canvi.\nPer arribar a la gent havien de canviar. En l'actualitat la tendència a tot Europa és la perduda d'afiliació i el desinterès polític. Per evitar-lo el partit ha de demostrar que s'escolta a la ciutadania, que els temes candents també són analitzats pel partit i que escolten les opinions de la gent, independentment de si són militants o no, donant la versió des de l'organització política.\nEls activistes han canviat i cal apropar-se a ells. Han canviat les regles del joc des de fora.\nCal crear una relació nova, tenint el compte el cinisme i la desafecció política.\nLes noves eines ofereixen noves realitats i nous rols. La política no és una excepció a aquesta dinàmica de canvi i a la relació entre ciutadans i polítics, com va indicar Ernest Benach. A més, l'espai polític és el mes resistent als canvis i això es reflecteix en la política institucional.\nPer canviar-lo, a Catalunya s'ha facilitat el treball dels diputats donant-los una oficina mòbil amb portàtil i una blackberry, tant per tenir accés a la base de dades del Parlament com per tenir contacte a les xarxes socials. La xarxa ha de garantir la comunicació, però també la transparència.\nEl fet que els polítics estiguin a xarxes socials els apropen a la ciutadania i demostra que són persones normals que treballen en política. Expliquen què fan i com són. També permet multiplicar el debat i escoltar el que diu la gent. Aquest és l'objectiu,ser capaços d'escoltar. Cal passar de parlar A la gent a parlar AMB la gent.\nLa xarxa, a més, serveix per crear la legitimitat com a polític i per crear una marca d'aquesta persona a la xarxa, tal com van indicar l'holandesa Marietje Schaake i l'anglès Tim Woods, respectivament.\nAquest és el meu segon post resum del Personal Democracy Forum Europe. Barcelona, 20 i 21 de novembre. Podeu llegir el primer aquí.\nEtiquetes de comentaris: Campanya, Esdeveniments, PDFEU, Unió Europea


L'Informatiu - Arcadi Oliveres ofereix avui una xerrada sobre migració i globalització a la Biblioteca Municipal\nArcadi Oliveres ofereix avui una xerrada sobre migració i globalització a la Biblioteca Municipal\nL'economista i activista Arcadi Oliveres oferirà avui la xerrada 'Parlem de migració i globalització'. L'activitat tindrà lloc a les 18.30 hores a la Biblioteca Josep Jardí i s'emmarca en el cicle Santa Perpètua, històries de cooperació, que organitza la Regidoria de Solidaritat i Cooperació Internacional amb la col·laboració de la Diputació de Barcelona.\nOliveres és un destacat defensor dels drets humans, la justícia social i la pau i presideix l'associació Justícia i Pau. Segons destaca l'entitat, Arcadi Oliveres s'ha destacat especialment en la denúncia del deute extern dels països més pobres, en la divulgació de les xifres de la fam, en la denúncia del subdesenvolupament, de la desigualtat, de les injustes relacions econòmiques Nord-Sud; en l’exigència d’incrementar l’ajut al desenvolupament, en favor del desarmament i en favor de la promoció del consum responsable, la banca ètica i les formes d’economia solidària, entre d'altres causes.\nTambé en el marc d'aquest cicle, la Regidoria de Solidaritat i Cooperació va organitzar divendres 14 de desembre l'activitat 'Persones que es mouen, qüestió de drets', a càrrec de l'oenegè Metges del món adreçada a l'alumnat de tercer d'ESO de l'INS Estela Ibèrica. L'activitat consistia en un taller vídeo-fòrum que tracta les temàtiques del gènere, la cultura de pau i els drets humans i fa especial atenció a les vulneracions de drets de les persones refugiades. “El taller dona visibilitat als drets de les persones migrades, retornades i refugiades i emfatitza les causes de les vulneracions d’aquests drets des d’una visió local i global”, han manifestat des de l'oenegé. L'activitat s'acompanyava de l'exposició fotogràfica 'Persones que es mouen', que mostra diferents històries de vida de persones migrades.\nFoto: Arcadi Oliveres / Josep Cano\n11 Jun 2021 10:33 - RedaccióSanta Perpètua supera la xifra de 10.000 persones vacunades contra la covid-19 amb almenys una dosi\nEl ritme de vacunació s’està intensificant en els darrers dies. Santa Perpètua va superar ahir [ ... ]\n10 Jun 2021 13:34 - RedaccióComencen les obres de rehabilitació del Castell de Mogoda\nL’Institut Català del Sòl (Incasòl) ha iniciat la primera fase de la rehabilitació del Castell [ ... ]\n10 Jun 2021 11:00 - RedaccióSanta Perpètua afronta el repte d'augmentar el reciclatge\nSanta Perpètua va recollir l'any passat 11.000 tones de residus, dels quals gairebé 6.750 tones van [ ... ]


Edición del domingo, 04 junio 2017, página 37 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del domingo, 04 junio 2017, página 37\nDIUMENGE,4JUNY 2017 OPINIÓ LAVANGUARDIA 37 Postal de Berlín EraunacteelectoralallanddeBaviera. Era diumenge aMunic isemblava una variant de la festade la cervesa. Hi ha qui hi parti cipava vestit d’una manera diguemne pintoresca, segons cròniquesdiverses. Angela Merkel va protagonitzar l’encon tre. Hi ha una pila de fotografies d’ella brindantambunagerraalamà.Lacance llera parlava en clau interna, però sabia i volia que les seves paraules ressonessin arreu.Usantlaprimerapersonadelplural, desdel’arrencada,vadir“WirEuropäer”. Nosaltres europeus. Volia comunicarals continentals que, després de dècades d’aliances, ara, estem sols. Ens tenim a nosaltres ifins al final no comptem amb ningúmés.JanoambelsEstatsUnits. Al llarg de la setmana la líder europea havia assistitadues trobades multilate rals. Primer la de l’OTAN,després la del G7. Amb la claredat que revela la de cepció, durant aquests dies Merkel va as sumir que definitivament hem entrat en una nova època. L’anima el president Trump de manera descarnada. Exhibició de males maneres, menysteniment dels socis estables, indiferència frívola amb acords subscrits en benefici col·lectiu. Mésvalqueensenfemalaidea. No cal lamentarse. Som dins del vòrtex d’un replegament unilateral.Davantd’aquestano varealitat,assumintambferme saladinàmicageopolíticaqueel Brexit imposa,Merkel es va adreçaralsciutadansdelaUnió. “Nosaltres europeushem de lluitar pel nostre destí”. De se guida,alseucomptedeTwitter, EdwardSnowden es va apres sar ainterpretar el discurs: “Aquestésunmomentquedefi neix el final d’una era”. És pro bablequeaixísigui. MentreMerkelparlavaaMu nic, nosaltres passejàvem pel vell aeroport de Tempelhof aprofitant els darrers minuts d’un cap de setmana aBerlín. Asseguts al costat de l’antiga pista d’aterratge, mentre se’ns creuaven patinadors accelerats imatrimonispedalejantenroba interiorpocestimulant,delluny contemplàvemlaterminal construïda durant el període nazi. Després, durant la guerra freda, aquest enorme espai al centre de la ciutat va allotjar l’exèrcit nordamericà ivaser l’aeroportquevapermetresalvarlapobla ció durant el bloqueig soviètic. Atocar d’on som, protegides per un filat idesgas tantse aprop d’uns sortidors de benzina oxidats,hiharestesdelesestructurespre càries que fa uns mesos van acollir milers de refugiats que tothom s’espolsava. Nos altreseuropeus.Ahiriavui. Dissabte al matí, avançantpels marges del riu Spree amb una bici llogada per 12 euros,driblàvemmésimésgentquevestia amb una samarreta groga llampant.Era l’afició delBorussia Dortmund. Al vespre jugavenlafinal de la Copa d’Alemanya a l’Estadi Olímpic. El seu punt de trobada per fer gresca era Breitscheidplatz. Aquí hi ha l’església Kaiser Wilhelm. Bombar dejada durant la Segona GuerraMundial, es va decidir conservarla en ruïnes per què fos visitadacom un monumentme morialitambé com un espai religiós. Dis sabte mateix, de fet, estava plena de gent amb un mocador taronja nuat al coll, que també passejava per celebrar el dia de l’Esglésiaevangèlica.Aquestabarreja,que inclou el pànic als totalitarismes ilapor aqui detesta qui som, és avui també la Unió. Fa només mig any va ser alaplaça d’aquesta església on un fanàtic assassí de l’EstatIslàmicvaatropellarlagentqueen paucompravaenunmercatnadalencamb uncamiórobat.Vamataronzepersones. Em sembla que acap altra capital del continent es pot sentir d’una manera tan fermal’esperançadelmalmèsprojecteeu ropeu. Més que aParís.Més que aRoma. Noésunaqüestiódebanderes,quen’hiha en igualtat de condicionsamb les nacio nals, ni tampoc d’altsfuncionaris apres sats,comsíquepassaaBrussel·les.ABer lín un passat traumàtic, més antic omés proper, es fa present alapell d’una ciutat que ha assumit com aforma de vida la to lerància responsable. Tal vegada el destí de nosaltres, europeus, sigui lluitar per afermaraquestaconvivènciatolerantamb memòria. Aquí no s’exhibeix fent un fals proselitismemulticultural que oculta el conflicte. És una tolerància que es viu sensesubratllarla, d’una maneraobertairespectuosa. Passeges pel barri de Kreuz bergihoveus.T’asseusaGörlit zerParkihonotes.Divendresal vespre voltàvem per allà fent temps,esperantqueobrissinles portesd’unapetitasaladefesta: el Lido. Ales set de la tarda hi tocava Manel. El dia abans ho havien fet aHamburg il’ende mà els esperaven sis hores de furgoneta per cantar aFrank furt.Vaser unconcertespecial. El públic sobretot era català, la majoria universitaris del pro gramaErasmus–unaestructura d’Estat europeu tan potent com hohaestat elbitllet d’Interrail– ialguns havien aconseguit fer se acompanyar per la dona es trangera amb la que s’han apa rellat amig curs. El d’aquícan tava ilad’allà ballava al seu costat somrient ipicant de mans.Elvocalista,entrecançói cançó, parlava en anglès. Cap al finalfinsitotaalgunalemanyli va pujar la serotonina. Em va semblar també una bona expe riènciaeuropea.c Desobte, el nostre món s’hafet més petit.Què som, si no gent queensagrupemenun“nosal tres” que ens acull iens explica. Es tem fets de petites illes interrelacio nades:lafamília,elsamics,lespàtries de la infància, la pàtria comuna, el món que ens toca viure, tots els cer clesquesesuperposenicreenlanos tra identitat. Una identitat que es forja en les llengües, la memòria, l’aprenentatge, els costums, però també en les persones que ens fan el relat compartit. Ells són els nostres escrivents del llibre que protago nitzem plegats, gent que ens trobem en un lloc imoment precís, condem nats osatisfetsd’havernos trobat. Sartredeiaquel’infernerenelsaltres, però s’oblidava que també podienser els guardians de la llum. Aquesta gent, escassa ivaluosa, ens millora com asocietat. Sento això en pensar en Carles Capdevila.Podriaferelclàssicinme moriam irecordarels seus mèrits professionals, els seus llibres, els me rescuts premis, la pedagogia, la co municació. També podria fer allò que, si em permeten, no suporto gai re: parlar d’un mateix, amb l’excusa de l’absent, les anècdotes, el gruix de la coneixença… Com si fos important haverlotractatpersonalment,comsi elveritablementimportantnofosque ell hi era per atots nosaltres. Aquest és el paper d’una gran persona, una persona com en Carles: serhi, notar la presència, escoltar algunesdeles seves conferències sobre pares ifills, sempre amorosides per l’humor ila bonhomia. Ollegirlo, llegirlo igau dirne,perquèsabiaconvertirenpoe sia la prosa més dura. És adir, saber queenelnostrepetitmón,fetdetants bocins d’emocions, pors, incerteses, esperances, en aquest món imperfec te, hi havia un tipus com ell, fi en la ironia, delicat en l’escriptura, savi en la vida. Una bona persona, en diríem si no fos tan políticament incorrecte elterme,comsilabondatno estigués de moda. Però de fet, era exactament això, una bona persona que va rega larnoselseutalentambmésgenero sitat del que sabíem rebre’l. I,zas,ladestraldelamort,implaca ble, sorda alajoventut, als ideals, als projectes.Aldarrere,elsfills,ladona, la família, els amics…, però també l’enorme quantitat de gent queara el plorem, no perquè fos del nostre cer cle íntim sinóperquè formava part del millor de tots els cercles compar tits. Gent com Carles Capdevila hauria de viure totes les vides pos sibles,perquèenanarse’nensdeixen orfes. Peraell,unbocídelprecióspoema L’espera, de Joan Margarit: “El teu carrer, durant molt temps encara, / esperaràdavantlaporta,/pacient,els teus passos. /Nose’n cansarà mai perquè, esperar, /ningú no ho fa tan bé com un carrer. /Ijosoc ple d’aquesta voluntat /deser tocat per tu,miratpertu./Ique emdiguis què feramb la meva vida, /mentre els dies de pluja odecels blaus /jaestan organitzant la soledat”.c Carles Gent com Carles Capdevila hauria de viure totes les vides,perquèen anarse’n ens deixen orfes ‘Babycapos’ Alex Pittito, de només 15 anys, ésl’assassíconfés del seu milloramic,FrancescoPrestia.Alexésfilld’uncapodelamàfiacalabre saitémitjafamíliaalapresó.Nosesapben béquèvapassar,peròsemblaquetotvaco mençarperquèelseuamicvaposaraFace bookun m’agrada alafotodelanoiaquea ell li agrada. En una setmanas’han atrapat dosjovesmés,unmenorde16anysil’altre mésgran.Elprimer,acusatdedosassassi nats,ielsegond’organitzarl’atacaunaco missaria. AItàlia ja fa tempsque fan servir l’apel·latiu babycapos per parlar d’aquesta jovenalla que s’ha criat considerant nor mals pràctiques delictives que van de l’ex torsióal’assassinat.Perònocalpensarque perquèelconceptesiguinou,hoéselfeno men.Totiquenopucassegurar,demitjana, aquina edat han començat amatar tradi cionalmentelsmembresdelamàfia–tam bétradicionalment,enunpercentatgeim portant, fills de mafiosos– i, per tant, asse gurarquearasónencaramésprecoçosque abans.OcomdiuenelsexpertsdelaDirec ció Nacional Antimàfia d’Itàlia, més vio lentsisenserespectepercapmenaderegla. Independentmentdesiéscertquehiha uncanvienlesnovesgeneracions,nodeixa de quedar clar que ho han après acasa. És l’entornelquemarcaenbonamesuracom t’acabescomportant,cometcriesoetcrien –elsistemadevalorsqueaprensdeixauna petja fonamental en el tipus de ciutadans que acabem sent–.Sense que això vulgui dir, esclar, que tots els fills hagin de seguir els passos dels seus pares. De fet cal més que un pare ouna mare; cal un grup força grand’amicsoconegutsquecomparteixiel mateixtipusd’usosicostums. Inoparlonomésd’entornsrelativament tancatscomelsmafiososodirectamentde lictius.Hihaexemplesdemoltstipusdife rents; tant en sentit positiu com negatiu. Arabé,resd’aixònojustifica,malgratlase vaforça,quenotinguemopciódeferlesco ses de manera diferent.Defet l’habitudni excusaniobliga.Mésencaraquancadave gadaelmónesmésgranitenim,suposada ment, més coneixements imés oportuni tatsdetria. DefetAlexPittitos’haentregat,actegens comúenlatradició mafiosa. Seria bo que fos no perquèésmenor d’edat operquè la restadelafamíliajaésalapresó,sinóper quèvoltenirunavidadiferentdelaqueseli suposaprefixada.c Jordi Amat Pilar Rahola Cristina Sánchez Miret C. SÁNCHEZ MIRET, sociòloga Acap altra capital del continent es pot sentir d’una manera tan ferma l’esperança del malmès projecte europeu JORDI BARBA


Competència comunicativa i pla lector curs 2021-2022\nDarrera actualització: 21 desembre 2021\nEs planteja una formació basada en la pràctica reflexiva, per a la millora de la pràctica docent mitjançant la reflexió-acció, tutoritzada amb l’acompanyament i guia d’una persona experta, i la construcció compartida de coneixement per definir i treballar la competència comunicativa dels centres educatius del segle XXI i definir un pla lector adaptat a les necessitats de cada centre\nLa tutorització es durà a terme en dos blocs:\nDues sessions de pràctica reflexiva per Zoom, una a l'inici i l'altre al final del programa.\nSessions de formació presencial, de novembre a maig, amb les persones representants d'altres centres.\nMillorar la competència comunicativa en l'alumnat de les Illes Balears i facilitar al professorat participant eines i estratègies per aconseguir que l’ensenyament i l'aprenentatge de la llengua i de les diverses formes de comunicació siguin vertaderament competencials.\nOferir estratègies per treballar el pla lector del centre, tenint en compte les alfabetitzacions múltiples i les competències en alfabetització informacional / alfabetització mediàtica i informacional (ALFIN/AMI).\nCentres docents sostinguts amb fons públics que imparteixen ensenyaments no universitaris en l’àmbit de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears que imparteixin educació primària i educació secundària obligatòria durant el curs 2021-2022.\n29/06/2021-Llista provisional de centres admesos i exclosos curs 2021-2022\n02/07/2021-Llista definitiva de centres admesos i exclosos curs 2021-2022\n14/09/2021-Convocatòria de la formació de Competència Comunicativa i Pla Lector\nINSTRUCCIONS CONVOCATÒRIA COMP. COMUNICATIVA I PLA LECTOR 2021-22 pdf - 368Kb\nInfografia resum CCPL jpg - 54Kb\nLlistat provisional de centres admesos i exclosos curs 2021-2022 pdf - 134Kb\nLlista definitiva de centres admesos i exclosos curs 2021-2022 pdf - 136Kb\nConvocatòria de la formació de Competència Comunicativa i Pla Lector pdf - 2705Kb


El Govern acorda demanar l’estat d’alarma per poder aplicar el toc de queda – Constantí Ràdio\nAragonès ha parlat aquest divendres a la tarda amb el president del govern espanyol, Pedro Sánchez, i amb el ministre de Sanitat, Salvador Illa, per comunicar-li la seva petició de l’estat d’alarma amb “comandament únic” i mantenint totes les competències. Aquesta demanda hauria rebut una “resposta positiva” per part de la Moncloa, segons ha assegurat Aragonès. El Govern justifica la seva petició per poder aplicar mesures i “evitar els contratemps jurídics innecessaris i injustificats” davant un empitjorament de la situació sanitària a Catalunya. I és que sense aquesta fórmula jurídica, les restriccions o mesures del Govern dependrien de l’aval d’un jutge. De moment, la petició està a la taula per 15 dies.\nAragonès i Budó confien que el govern espanyol reuneixi de manera extraordinària el consell de ministres on autoritzi l’estat d’alarma a Catalunya, i també a altres comunitats que ho han demanat. Aleshores, la Generalitat convocarà “immediatament” un Procicat d’urgència per poder començar a prendre decisions de caràcter urgent, com ara el toc de queda o altres restriccions. Per ara, l’executiu no contempla els confinaments perimetrals, però admet que l’estat d’alarma els obre la possibilitat de decretar-los, si arriba el moment, “amb la màxima agilitat i rapidesa” i “sense inseguretat jurídica”.\nDe fet, Budó ha reclamat que “en la mesura del possible” la ciutadania es quedi a casa a les nits i s’anticipi així a les mesures que el Govern vol aplicar. “Només d’aquesta manera ens en sortirem”, ha afegit. Pel que fa al tancament de la restauració, el Govern ha expressat que el toc de queda no treu que es pugui mantenir aquesta mesura. I s’ha reservat revisar les dades epidemiològiques per valorar com evolucionen les decisions preses fins ara.


Amb un peu fora de l’Eurolliga | Andreuenc\nEl femení del Sant Andreu pràcticament ha esmicolat les seves opcions de superar la fase prèvia de l’Eurolliga després de perdre amb l’Uraloschka Zlatoust (14-20). Les noies de Javi Aznar han competit dignament però una defensa poc calibrada durant el tercer quart ha decantat la balança pel conjunt rus.\nLes locals han tingut un bon inici. Han inaugurat el marcador a la primera ocasió amb un bon llançament d’Helena Dalmases en situació de superioritat. Però l’alegria ha durat poc a la parròquia andreuenca perquè amb un obrir i tancar ulls l’Uraloschka ha imposat un parcial de 0 a 4 els tres minuts següents. En el 6’, les de Javi Aznar han superat de nou les línies defensives russes amb una triangulació entre Noelia Mora, Marta Recio i Helena Lloret. En els darrers instants del període s’han vist dos gols més: Lloret ha marcat de penal i Elizaveta Zaplatina ha batut Eli Gazulla des dels 2 metres (3-5).\nEn el segon quart ha arribat la reacció pel bàndol local. Amb un joc directe, un percentatge elevat d’encert i un bon treball al darrere ha estat possible tornar entrar al partit. S’ha invertit el parcial del primer període (5-3) i les andreuenques han pogut finalitzar la primera meitat amb un empat a 8.\nA la represa la bona feina realitzada se n’ha anat en orris per una defensa poc sòlida i les locals han patit les conseqüències d’un Uraloschka en estat de gràcia. Tot plegat ha estat un malson de 8 gols encaixats pràcticament des de qualsevol lloc de la piscina. Els dos gols locals anotats durant el tercer període, que han passat desapercebuts, han estat obra d’Alejandra Aznar des de la posició de boia i el segon ha arribat després d’un bon llançament exterior de Marta Recio, la capitana (10-16).\nAmb el partit pràcticament sentenciat, el darrer quart ha estat un pur tràmit que ha acabat amb un parcial igualat a 4. Les locals han maquillat l’electrònic, anotant quatre gols. La parcel·la defensiva també ha mostrat una millor cara , després d’un tercer quart per oblidar. Eli Gazulla, la portera local, ha recuperat les bones sensacions sota pals i ha tornat a fer gala de la seva qualitat (14-20).\nPerquè les andreuenques puguin continuar vives a la competició europea hauran de guanyar el Knief Kirishi aquest diumenge (12.15.h). Però perquè aquesta victòria serveixi l’Uraloschka no pot guanyar per més de set de diferencia el seu duel amb el Bayern Uerdingen (10.00.h).\nJavi Aznar ha volgut treure el ferro a la derrota.”És la primera vegada que competim a Europa. Hem d’aprendre. És una experiència enriquidora i positiva per tots i, sobretot, hem d’estar orgullosos del nostre equip i del nostre club” , ha declarat . Per la seva banda, Marta Recio ha explicat amb quina actitud afrontaran el darrer partit. “Sabem que el Kirishi està molt fort però no hi ha res impossible. Hem de descansar, pensar en els errors comesos i rectificar-los “, ha manifestat.\nFotografia: Marta Recio a punt d’efectuar un llançament durant el partit | Guillem Adalid\nEtiquetes: CN Sant AndreuEurolligafemeníPere SerratUraloschka Zlatoustwaterpolo


Tiberio Loro Ciuffenna Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLoc. Gropina Fraz. Penna 116 A, Gropina, Loro Ciuffenna, Itàlia, 52024 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Loro Ciuffenna, Tiberio és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Tiberio, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Tiberio és una selecció idònia per a la vostra estada a Loro Ciuffenna.\nTots els tipus de viatgers (23) Parelles (10) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (7) Famílies amb infants grans (2) Grups (1)


IRONPANIC: Resum febrer - Nic\nEl mes de febrer ha estat força entretingut. Tal i com toca, força bici i menys de les altres coses, però ja m'estic posant una mica boig per començar a nedar i córrer més en serio. Bé, sigui com sigui us poso les xifres aquí sota:\n- Porcs senglars: 35 (molts més cap a finals de mes)\n- Llebres: 57 (d'aquestes n'hi ha un cabàs per la zona sud de Collserola)\n- Guineus: 1 (la primera d'aquesta temporada, a primera hora del matí)\n- Escurçós: 1/2 (vaig veure un tallat per la meitat enmig del camí)\n- Gossos: 97 (sí, sempre els mateixos, xò també compten, no?)\n- Gossos assassins de ciclistes nocturns: 1 (fill de p...)\n- Corredors nocturns MALEDUCATS que no saluden: 1 parella\nEn fi, el gos assassí me'l vaig treure de sobre bordant més fort que ell... si algun humà em va veure, aquest sí que es deuria acollonir de com bordava jo! I la parella maleducada... doncs és una pena. Vaig tenir la mala sort de punxar la roda a la trialera que baixa dels bombers a les Aigües, però vaig pensar que aguantava fins a casa. Quan estava baixant la baixada del Sant Gregori ja vaig veure que ni de conya arribava, així que munta el txiringuito i a fer bricolatge! Us podeu imaginar que van passar a un metre de mi dos tios corrents pujant amb un frontal i, en dir jo un alegre "HOLA!", ni em van contestar? Van seguir cap amunt, així que em vaig tombar cap a ells i vaig repetir l'"hola" (aquest amb una impertinència ben marcada), i aleshores ja van contestar. La meva teoria és que són gent "superguai" que es pensa que corrents estan per sobre de la gent que va en bici, i si ells tb van en bici, segur que porten tubeless i pensen que hom fa el ridícul canviant la càmera de la roda. Terrible!\nEn fi, no us preocupeu que jo seguiré dient "HOLA!" amb el to alegre a TOTHOM que em trobi per la muntanya, i sobretot si és de nit, per assegurar que la persona no té dificultats de cap mena.\nBé doncs, ara que ja m'he desfogat i he dit quatre tonteries, us poso els números "esportius" i no de fauna del mes de febrer que tot just ha acabat:\nNatació: 4000 m // 2 hores\nBici: 707 km // 36:32 hores\nCórrer: 34 km // 3:01 hores\nEntrenament de muntanya: 3 h\nL'acumulat total ençà l'inici de la temporada el dia 1 de novembre és:\nNatació: 16000 m // 9 hores\nBici: 2241 km // 115:27 hores\nCórrer: 79 km // 7:09 hores\nEntrenament de muntanya: 18 h\nEl calendari ha anat com segueix:\nI la grafiquilla del tema acumulat, que ja comença a ser un galimaties important pq no es veuen les polsacions de cada sessió:\nPotser mencionar que ara deixaré de fer 3 dies anar/tornar a/de la feina i faré només dos. A canvi passo a fer dues sessions d'spinning seguides, ja que necessito agafar una mica de força explosiva a les cames. El trajecte de la feina està de conya i podria pujar la intensitat, però clar, quan faig lo de la feina deixo passar només entre 10 i 11 hores des de la sessió anterior, em passo el dia currant, i torno a pillar la bici. Amb aquest poc temps de recuperació si li foto canya encara prendré mal, així que faig només spinning al capvespre i apreto estant ja més recuperat del dia abans.\nAh, i ahir, que ja no compta pel mes de febrer, vaig fer de llebre durant un tram al meu cunyat Àlex a la Marató de Barcelona; vaia crack està fet! Les seves maratons no són de 42,195km, sinó que són de sortir del curro divendres i anar a patejar-se l'IKEA per comprar UNA TONA de mobles de cuina + patejar-se dissabte el MediaMarkt buscant una campana extractora (rebaixant fatiga després amb gel abans de dormir) + la marató en si. Visca els teus ous, txaval!!\nUs poso la foto del cap de cursa al km 11 de la Marató. Aquests tb són uns cracks, però d'una altra galàxia!\nPD: Segurament en un mes o així em posaré tubeless a la BTT, però tampoc patiu, SEMPRE m'aturaré al costat d'algú que estigui arreglant una roda tal i com he fet fins ara.\nPublicado por Nic en 10:50\nAlex Boada ha dit...\nel Nico ha estat molt benevolent, no explica que vaig patir com un desgraciat. vaig passar la mitja amb 1h54 i la segona mitja la vaig fer en 2h30... Em vaig decidir a fer la marató fa un mes, i obviament anava fluix de km a les cames. Total que al km 30 les cames varen dir prou.\nDurant el patiment anava pensant que tenia les cames petades i com devia ser arribar a aquest estat després d'haver fet 180km de bici i 4km de natació...\nTios, si feu un ironman, bé només per intentar-ho, ja teniu el màxim dels meus respectes.\nPer cert, el Nico va fer els últims 30km i crec que no es va ni despentinar.\nVinga, a tope amb l'entrenament.\nPer cert, compteu amb mi per les assistencies de la Iron.\n3 de març de 2009 a les 23:17\nAlex, hi ha dies o èpoques en que un està millor i d'altres en què no. En tot cas com sempre dic una altra marató al sac.\nA més dir-te que la primera crònica que vaig llegir d'una marató va ser la teva de Nova York (me la va passar el Nico), i en aquells temps estaves ben fort.\nEsperem comptar amb tu, no només en assistència sinó com a companyia en els entrenaments (si no m'equivoco tens bici nova, no?)\n4 de març de 2009 a les 11:03\nEp cunyat! Tio, ni benevolent ni res, que la Marató la vas fer tu, no jo! :P\nCrec que la meva tàctica d'emprenyar a tope per no deixar-te ni pensar va funcionar, no? Ara bé, en algun moment pensava que em duia l'òstia! ;)\nEns veiem tonight txaval!\nPD: I sí, vaig acabar moooooolt millor del que em pensava, però petat tb, eh!\n5 de març de 2009 a les 14:17


Lliçons després del foc - Setmanari l'Ebre\nLliçons després del foc\nDivendres, 5 de juliol de 2019 a les 09:00h\nExtingit l’incendi de la Ribera d’Ebre, són dies de reflexió. Una reflexió feta en el context d’unes variables que no ens agafen de nou. Canvi climàtic, temperatures més altes i ambient més sec durant més dies seguits al llarg de l’any, sequera, falta de gestió de boscos majoritàriament en mans privades i abandonament de camps agrícoles per la falta de rendibilitat de l’agricultura, si més no d’alguns dels conreus tradicionals de la zona; despoblació, etcètera. Un còctel perfecte perquè les flames facen el seu camí.\nEn relació amb l’incendi de la Ribera, que va avançar durant hores com el més devastador del segle a Catalunya i finalment ha deparat un balanç d’hectàrees cremades menys negatiu del que auguraven les pitjors previsions, es pot agafar com un avís, l’enèsim. Un avís dels grossos. Com avisos són els petits focs que han anat espurnejant pel territori i pel país durant el mes de juny. Estem tots avisats i seria una irresponsabilitat col·lectiva massa gran que el debat que s’ha generat als mitjans i a la societat, sobre les necessitats de posar el focus d’una vegada per totes -molt més enllà dels dies d’influència del foc- en la gestió del forest i la revitalització de l’agricultura, es convertís en un castell de focs d’artifici, sorollós, volàtil i caduc fins a l’esbufec. Horta va posar damunt de la taula una sèrie de lliçons.\nArran del foc de la Ribera, afortunadament, no ha calgut lamentar danys personals més enllà de l’estrès a què han estat sotmesos els cossos d’extinció -alguns bombers van requerir hostpitalització- i de protecció civil. Però és aleshores que es pot fer el debat seriosament amb tots els ets i uts, i si arribem a la conclusió que, com planteja l’especialista en agroecologia Marc Talavera, tots som responsables dels hàbits socioeconòmics -consum insuficient dels productes quilòmetres zero que alimenten un lliure mercat enemic del pagès- que conduïxen a tenir un camp i un bosc amanits per a cremar, tots hem de fer el nostre este debat. Començant, això sí, per l’Administració, perquè quan els polítics s’omplen la boca d’equilibri territorial, això implica posar de veritat el territori en equilibri.


Vallesos 14 - Patrimoni - Pruna: el món sobre rodes\nLa història de l’automòbil al Vallès està estretament lligada a Automòbils Pruna, una firma amb més de 70 anys de trajectòria a Granollers\nEns pot resultar difícil d’imaginar, a hores d’ara, un Vallès sense cotxes amunt i avall. Realment, però, la memòria de les carreteres plenes d’automòbils amunt i avall comença fa relativament poc. I la presència de cotxes de diferent mida, potència i color a pràcticament tots els garatges i carrers dels nostres pobles i ciutats és ben recent, de fa poc més de mig segle.\nFa setanta-tres anys, doncs, que Amadeu Pruna Mas va fundar a Granollers un petit establiment que allarga la seva transcendència fins ara, sense les interrupcions ni els sotracs que havien de suportar els automòbils de mitjans del segle passat. Justament els sotracts i l’adherència a les carretes d’aquells cotxes va fer pensar l’Amadeu Pruna que calia obrir un establiments de pneumàtics i, així, a l’any 1941 obria les portes a Granollers el Bazar del Neumático, a la cèntrica Plaça de la Corona. Josep Pruna Arquer, pare dels actuals propietaris d’Automòbils Pruna, Josep i Amadeu Pruna, explica com “es treballava de dia i de nit, no hi havia un horari estricte”, de tanta feina que hi havia. I és que l’arribada del cotxe a les vides dels vallesans i vallesanes de l’època va ser gradual però constant. Tanta fal·lera hi havia per tenir cotxe que fins i tot “els diumenges s ‘ensenyava a conduir a aquells clients que compraven un cotxe sense saber-ne”. Perquè el cotxe havia passat de ser la màquina esportiva de principis del segle xx, a convertir-se en sinònim de benestar i eina indispensable pel ritme de vida que tot just s’iniciava en aquells anys i que, sense pausa, arriba fns als nostres dies.\nSímbol de modernitat\nTanta era la feina que generava aquell nou aparell, tanta era la necessitat de mantenir en bon estat el que ja era present a la majoria de les cases que, com diu Josep Pruna Arquer, “quan el taller era ple, s‘arribava a reparar al carrer”. Tot plegat: el que havia començat com un modest establiment, al cap de poc temps, a l’any 1947 ja era una agència oficial Renault, denominada Amadeo Pruna Mas. Ben aviat, “Pruna va ser un dels primers concessionaris Renault de l’Estat. Al principi era un agent del concessionari de Barcelona, però molt aviat va esdevenir concessionari”, explica.\nLa idea de progrés s’havia associat als automòbils i des dels inicis de la dècada dels cinquanta “era l‘alegria més gran que podia tenir una persona” –explica Josep Pruna– “perquè era un bé escàs i nou, símbol de al modernitat”. Un símbol que va portar l’aleshores Garatge Pruna a ser un concessionari oficial de Fasa-Renault, a l’any 1966. Fasa era la denominació de Fabricación de Automóviles Sociedad Anónima, una empresa que l’any 1951 havia arribat a un acord de producció d’automòbils Renault a la fàbrica que havien construït a Valladolid.\nEl creixement constant de la demanda i, com diu Josep Pruna “l’esperit de servei”, va fer que s’inauguressin unes noves instal·lacions al peu de la carretera C-17 i des de l’any 1980, la denominació de l’empresa és Automòbils Pruna. Una empresa que, hores d’ara, amb molt kilòmetres recorreguts, continua sent familiar i amb una intensa vinculació al Vallès.\nA la imatge de l’esquerra, el primer establiment de Pruna a Granollers, a l’any 1941: el Bazar del Neumático situada a cèntrica Plaça de la Corona. Foto: Automòbils Pruna\nUna imatge del servei oficial Renault del carrer Alforns IV. Foto: Automòbils Pruna\nUna imatge de la inauguració de les actuals instal·lacions, a principis dels anys setanta.\nA l’aparador, un Renault 8, últim model a l’any 1967. Foto: Automòbils Pruna\nEls primers concessionaris multimarca\nJosep Pruna explica que Automòbils Pruna “vam ser un dels primers concessionaris multimarca de l´Estat. És a dir, que representàvem de manera oficial més d´una marca”. Així des de l’any 1990 fins a l’actualitat ha anat ampliant la seva gama des de l’inicial Renault amb marques com Mazda, BMW o MINI.


Mateo Ferrús Advocades | Conveni Regulador Divorci\nA Mateo Ferrús Advocades estem especialitzats en la negociació i redacció del Conveni Regulador de Divorci que millor s’adapti a les teves circumstàncies personals, familiars i patrimonials.\nÉs indispensable contemplar la vostra realitat i entendre-la per poder ajudar-vos a reconstruir les noves relacions personals, econòmiques i patrimonials derivades del divorci i que es plasmen en el conveni regulador de divorci. Aquesta exclusiva individualització i personalització en la redacció de la vostra proposta de conveni sempre facilita arribar a acords. Per això és necessari que els advocats de família a Barcelona del nostre bufet que t’assessorem durant el procés, tinguem una relació propera, continuada i propera amb tu, que ens permeti comprendre la teva situació i poder transmetre-la durant la negociació per, finalment, reflectir-la en el conveni que es pacti.\nSi vols conèixer aquests i altres avantatges fiscals pel teu Conveni Regulador de Divorci, demana’ns una cita.


per Lluís Feliu fa 11 mesos\nDefensar Torre Negra és un clam majoritari que ens ha d’unir a tots els santcugatencs. Però a quin preu?\nPodria ser l’eslògan d’una samarreta però és l’any en el qual el PGM va dibuixar Torre Negra com a zona edificable. Han passat anys i han sortit bolets; Trade Center, Europa, ESADE, Costa del Golf... i els propietaris, especuladors o no, han anat a parar tots al mateix sac.\nL’Ajuntament treballa per preservar la zona des de fa anys però el que està fent també, és no tenir en compte els drets dels propietaris. Els polítics que han passat per l’ajuntament durant aquestes dècades s’han anat trobant amb la patata calenta de Torre Negra i han mirat que no explotés mentre ells han estat al capdavant.\nEl temps però dóna perspectiva i permet valorar les coses en fred, de forma assossegada. Han passat tres dècades i es constaten vàries coses; l’Administració ha actuat de mala fe al negar el trasllat de l’edificabilitat de Torre Negra a altres zones (com s’ha fet en molts casos), ha jugat amb l’opinió pública posant el poble en contra dels propietaris i ha quedat en evidència al no saber reconduir una situació fàcil de conciliar des d’una institució pública com és l’Ajuntament.\nDefensar Torre Negra és un clam majoritari que ens ha d’unir a tots els santcugatencs. Però a quin preu? Permetent que l’Ajuntament trepitgi els drets dels propietaris? Permetent que es faci ús de la propietat privada de franc? Convertint part dels hereus de la pagesia del poble en enemics?\nEls propietaris de Torre Negra, a banda de guanyar als tribunals, han buscat tot tipus de solucions com la d’urbanitzar el 16%, fer permutes amb terreny municipal o fins i tot realitzar canvis amb terrenys d’altres municipis. El temps passa, i en comptes de solucionar el tema l’Ajuntament amaga el cap sota l’ala i pretén eternitzar l’afer.\nL’altre dia tothom criticava la noia que rellogava el seu pis de protecció oficial a Airbnb, però el que fa l’Ajuntament amb els terrenys privats de Torre Negra no és molt diferent.


Psicoteràpia | Psicologia\nTractament de traumes\nLa psicoteràpia és un tractament psicològic que es desenvolupa entre un professional especialitzat i una persona, parella o família que necessita ajuda a causa dels seus patiments emocionals, i que es dóna en un marc del compromís ètic de la participació i del respecte.\nS’establirà un acord pel que fa a l’objectiu de la teràpia entre el psicoterapeuta i el pacient / client, en funció de la demanda més o menys explícita d’aquest, i que pot ser redefinida al llarg del procés.\nEls motius per iniciar la psicoteràpia poden ser símptomes com:\nDepressió, manca d’il.lusió, estat d’ànim decaigut, excés o dificultats en agafar el son, irritabilitat. No trobar-li sentit al dia a dia.\nAnsietat, angoixa, fòbies, hipocondria, obsessions.\nSeparacions de parella, pèrdua de persones significatives, duels.\nProblemes d’estrès, laborals, familiars, o en les relacions en general.\nTrastorns de tipus sexual, falta de desig, de plaer, confusió en l’orientació sexual.\nO bé pot tractar-se d’un malestar difús o una sensació de manca de projecte vital.\nConsisteix a treballar amb les dues persones que formen la parella per, a partir de definir el problema des de la perspectiva de cada un, fixar l’objectiu i el procediment a seguir.\nPoden tractar-se problemes com:\nDesacord en l’organització de les tasques quotidianes, del temps lliure i de les activitats de cada un.\nEl tracte amb les respectives famílies d’origen o l’educació dels fills.\nDificultats en la comunicació, la sensació que l’altre no ens entén o que “ja no és el que era”.\nSensació que s’està en “un punt mort”, fredor en les mostres d’afecte. Aparició d’un tercer en la relació.\nI en general si la relació està creant malestar en un o els dos membres que conformen la parella o als fills, en cas que n’hi hagués.\nEl psicoterapeuta ajudarà a explorar, rescatar i potenciar els aspectes positius de la relació, a facilitar la comunicació, “desfer nusos” i veure de quina manera pot cadascun contribuir al benestar de l’altre ia la millora de la convivència.\nLa teràpia familiar part de la idea que el patiment d’un membre de la família afecta la resta i que la mirada d’aquests té una repercussió important en la salut d’aquell.\nEstà especialment indicada quan els símptomes de malestar afecten els membres més vulnerables, és a dir els fills.\nDe vegades els símptomes apareixen com a senyal d’alarma de la dificultat de la família per adaptar-se algun dels diferents cicles per els que es pot passar al llarg dels anys, com el naixement dels fills, incorporació d’aquests al món escolar, i més tard el seu creixement i independència, cura dels malalts o ancians, deteriorament de la relació conjugal entre els pares, etc.\nEl terapeuta posa el focus en les interaccions familiars, de manera que cada persona pugui veure les dificultats des d’una altra perspectiva, ampliant el coneixement propi i de la resta, desfent etiquetes i facilitant que cada membre pugui ocupar un rol més saludable dins del grup, on el reconeixement, la valoració i la transmissió d’afecte contribueixi a la salut i el benestar de la família.\nDe vegades el psicoterapeuta, amb la funció d’incrementar l’eficàcia, pot aconsellar un canvi en la modalitat del tractament psicoterapèutic o una combinació d’aquests, per exemple Individual i de parella o família