La veu de T: de febrer 2011\nArcaron el secreto de Shier'pe (i part 4)\nAVÍS: ja sé que vaig una mica tard, però aquesta l'última part de l'article. Si no sabeu d'on us baixa, potser seria convenient llegir-vos les anteriors parts abans (1, 2 i 3).\nUn cop explicats algun aspectes organitzatius de la partida, crec que la crònica no seria completa sense explicar un xic de què va anar tot plegat. Ja aviso que tampoc explicaré grans secrets d'Arcaron perquè, què coi! haver vingut, que per això ho fem.\nVan passar moltes coses durant la partida, així que només posaré un resum d'aquelles que van ser més visibles.\nIntroducció (traducció de la que es va donar als jugadors)\nLa guerra entre Damcyan i Toroia ha començat. Ambdós bàndols es preparen per la que podria ser la major batalla naval de la història d'Arcaron. Del sud arriben notícies que la flota Aislan de la Germanor de l'Acer ha estat delmada pels vils damcyanesos, justament quan des de gairebé tot Arcaron es va poder apreciar una gran columna de llum en la mateixa direcció. De l'est arriben rumors que diuen que Fabul ha estat arrasat per un tsunami, deixant milers de persones sense família, sense llar i sense passat. Del sud-oest els trobadors canten el futur enllaç entre el rei de Baron, Clevass Baron, i la princesa Ylaira ab Damcya de Damcyan, i la resta de regnes tremola davant la possibilitat d'una aliança així. Són temps convulsos i incerts.\nJugadores fent de dones de moral lleugera\nMentrestant, a l'illa Aislan de Sarda, al costat del bosc maleït de les barreres, un petit poble anomenat Yarcha es prepara per a un esdeveniment poc habitual; el pare de l'illa decidirà quin dels seus aspirants serà el successor. Tot i això, aquest fet no ha alterat a la rutina del poble. Es segueix amb els preparatius del mercat mensual, es celebren assemblees periòdiques per a prendre decisions importants i cadascú realitza les seves ocupacions el millor que pot; els miners caven, els pescadors pesquen, el pare de la illa guia al poble i les prostitutes... bé, les prostitutes compleixen a la perfecció. Tot està tranquil. Molt tranquil.\nL'inici de la partida, divendres nit, sol invertir-se en recordar la normativa i a jugar-se unes dues o tres hores a mode d'introducció.\nLa primera escena s'iniciava amb una assemblea del poble. El pare de l'illa, que representaria un rol semblant al del xaman, obria la sessió amb un parlament tot explicant una mica els esdeveniments pròxims (això va dinamitzar molt la partida i li agraïm molt al jugador perquè s'ho va currar de veritat). En passar uns minuts, arribaven al poble uns estrangers vinguts de les terres d'Eblan i s'iniciava un primer contacte.\nEl pare de l'illa i una aspirant\nGairebé al final de cicle, una persona del poble interrompia avisant que algú estava atacant la mina. Sense pensar-ho dos cops, tots varen córrer a veure què passava. Allà, es van trobar amb que unes estranyes i pestilents criatures a mig camí entre els vius i els morts estaven buscant alguna cosa i no dubtarien en atacar a qui els molestés.\nEl combat va ser breu, però va deixar clar que alguna cosa s'estava coent sota l'aspecte tant plàcid de Yarcha.\nEl dissabte pel matí s'iniciava el primer cicle després d'esmorzar. Durant aquest cicle els jugadors van començar a fer-se amb els personatges i a interactuar entre ells.\nNomés començar, els màsters vàrem anar agafant els diferents grups de jugadors per explicar-los els oficis que haurien d'exercir per aconseguir recursos. Això va facilitar que els jugadors tinguessin coses a fer mentre van digerint el context de la partida. Per un altre costat, els visitant d'Eblan van iniciar els preparatius per anar a l'illa de Magnes, un lloc d'on ningú en torna.\nÉs una escopeta això que porta?\nA mig matí, van arribar al poble uns mercaders que aportaven els materials extres a la partida. També va ser el moment en que els aspirants a pare de l'illa van iniciar les proves eliminatòries.\nCom ja preveien els mals auguris del dia anterior. El matí no va acabar tant tranquil com havia començat i les criatures van tornar a l'atac. Estava clar que en aquell poble estava passant alguna cosa.\nDesprés de dinar va ser el moment on els nouvinguts d'Eblan i un grup d'Aislans van iniciar els preparatius per marxar cap a Magnes. Durant aquest cicle l'acció va estar dividida entre Magnes i el poble. Per motius de continuïtat, no explicaré el que va passar a Magnes, així que em centraré en Yarcha.\nCoses que no puc explicar de Magnes\nDurant aquest cicle els aspirant varen realitzar les dues últimes proves. A la primera havien d'aconseguir que el poble els recolzés. Per representar això, cada aspirant va haver d'aconseguir gent que l'ajudés en el joc d'estirat la corda. I la prova final, consistia en obrir la sessió de l'assemblea amb un sermó tal i com ho faria un pare de l'illa.\nEls dos aspirants\nUn altre dels esdeveniments important d'aquest cicle va ser l'arribada d'un ostentós estranger molt ben protegit. No van passar gaires minuts fins que alguns dels jugadors el van reconèixer clarament com un comerciant d'esclaus. El poble d'Aislans va ser esclau durant molt de temps, així que podeu imaginar que no els va agradar massa trobar-se una persona així.\nUna batalla (la final concretament)\nEl que ningú no sabia és que, mentre el poble estava ocupat, un petit grup de jugadors iniciava un antic ritual per invocar a un dels seus déus, una Shier'pe.\nHa passat un mes des que la comitiva eblanita i alguns més deixessin Sarda per embarcar-se en un viatge sense retorn cap a Magnes. Ja ningú esperava el seu retorn quan, malferits i cansats, irrompen a l'assemblea.\nAlegres i encuriosits per igual, els habitants de Yarcha els preguntes què han vits i ells responen amb històries increïbles. Tot i això, l'alegria dura poc. De cop i volta, un petit grup entra a la taverna exaltats i explicant que han invocat una Shier'pe, un dels deus principals de la religió d'Aislans.\nEs genera un cert caos mentre tothom intenta esclarir els fets. Passa força estona fins que la versió dels invocadors es confirma. La Shir'pe es presenta davant de tothom amb la intenció d'acabar amb el mal que ha infestat el poble. S'inicia llavors un combat que acaba amb la mort de la Shier'pe però, quan tot sembla haver acabat, les criatures venen per endur-se el cos del déu.\nEl primer mort de la partida\nSense que ningú els pugui aturar i deixant un nombrós nombre de ferits i una baixa, les infestes criatures s'enduen el cos. Ja no es cap secret, algú ha estat jugant amb els habitants de Yarcha.\nEl cicle final normalment s'aprofita per tancar aquelles trames que quedaven obertes i es desvetllen els secrets finals. Una de les trames que va aconseguir resolució durant aquest cicle va ser la cerca del tresor del pirata Herlaug el pàlid, un heroi mític de l'època de l'alliberació d'Aislans.\nEscena de la batalla final\nTot i això, no us penseu que el cicle va ser tranquil. La informació va fluir ràpida entre les bones gents de Yarcha tot buscant una explicació als tràgics esdeveniments que havien alterat la calma durant els últims dies. Un dels descobriments claus va ser l'homicidi que l'actual pare de l'illa va fer del seu antecessor i la sospita de que l'anterior pare realment no hagués mort.\nUn cop més, les sospites es van confirmar quan, exaltats, un grup va tornar del bosc maleït amb el cadàver de l'actual pare de l'illa i, al poc, l'anterior pare que se suposava mort va aparèixer amb un sèquit de terribles criatures.\nL'anterior pare de l'illa\nLa batalla va ser cruenta i molta gent del poble va morir, però finalment van abatre l'enemic. Sense esma, les gents de Yarcha i els visitants d'Eblan, van descansar entre les runes amb un futur incert per davant.\nFi de la partida.\nDoncs ara ens toca descansar i pensar-ho molt bé abans de decidir res. Tenim idees al cap però no volem ser agosarats, si aquesta partida ha anat com ha anat és perquè s'ha disposat de molt de temps, planificació i perquè tot allò que no depenia de nosaltres ha sortit perfecte (entre ells els jugadors que, tot i que van costat de trobar, van ser brutals).\nDe veritat, gràcies a tot els que hi vareu participar (ens veiem al sopar post-partida) i, als que no, espero que vingueu a la pròxima.\nArcaron el secreto de Shier'pe (Part 2)\nAVÍS: Ja sabeu, part 2 significa que n'hi ha 1 abans.\nContinuo describint alguns aspectes organitzatius que han fet que la partida de rol en viu d'Arcaron el secreto se Shier'pe fos un pèl diferent de les anteriors. Com es habitual, es tractava d'una partida de cap de setmana i això són moltes hores de joc i, com a norma general, forces jugadors (PJs). És interessant aturar-se en els dos aspectes.\nDos jugadors (un endeví i un comerciant)\nPer bé que inicialment la partida es va plantejar per 40 Pjs, després es va ampliar fins a 60 per tal d'intentar aconseguir l'exclusivitat del lloc de la partida. Per desgràcia, no corren bons temps per les partides tan grans i va ser impossible trobar tants jugadors, cosa que va fer que la partida es posposés un any.\nEscena de la partida i detall d'una arma de softcombat\nVan ser necessaris moltes modificacions d'última hora i solucionar molts imprevistos, però amb els mesos afegits vàrem aconseguir (siguem francs, en Kaze i la Kyo van aconseguir) els 30 jugadors que finalment van conformar la partida. El procés va ser realment cansat i en moltes ocasions vàrem tenir la sensació que no aconseguiríem celebrar la partida. Va valer la pena si, però també ens ha quedat clar que, ara per ara, val més no ser massa ambiciosos en quan al número de jugadors que podem aconseguir.\nLa suposada mare d'un dels jugadors\nPassem al tema del temps. La partida s'iniciava divendres per la nit i acaba diumenge abans de dinar. Un dels principals problemes per planificar un esdeveniment llarg és que has de pensar, alhora, amb que el jugadors tinguin coses a fer tota l'estona i en deixar estones per descansar perquè molts d'ells només es veuen en els rols en viu. A més a això s'hi suma que no tothom té el mateix ritme de joc i, per tant, s'ha de tenir en compte que a vegades un jugador pot esbargir-se una estona i fer que un altre, que necessitaria interaccionar amb el que no hi és, quedi parat. Com es pot suposar, no és un problema trivial i, de fet, ni tant sols existeix una solució ideal (i qui la tingui que la patenti). En el nostre cas vàrem encertar-la bastant però tampoc es pot garantir que funcioni sempre.\nEl temps a Arcaron es divideix en cicles. Un dia té tres cicles, així que a nivell pràctic es diu que un cicle és el temps entre àpats (matí, tarda i nit). El cicle no només és important a nivell organitzatiu sinó que una bona parts dels fet de la partida es planifiquen en funció del cicle on haurien de succeir (no és una ciència exacta perquè els jugadors fan i desfan).\nUn dels jugadors (Ferrer del poble)\nEn anteriors partides vàrem cometre l'error de no marcar de bon inici quines eren les hores dels àpats i es posposaven sovint perquè "ens feia cosa" tallar el roleig del jugadors. Això funcionaria si tots els jugadors tinguessin el mateix ritme, però masses cops ens trobàvem que per un petit grup que seguia amb les trames, n'hi havia un altre major de parats i morts de gana. Per aquest motiu, des d'un inici es van marcar molt bé els cicles i es va deixar temps lliure després dels àpats.\nUna escena de taverna (un interrogatori)\nUn altre dels problemes amb el temps és quan un (o diversos) jugador simplement desapareix del terreny de joc. En els rols en viu és possible sortir de joc per prendre alguna cosa, fer una trucada, desconnectar uns minuts... el problema que havíem tingut en partides anteriors era que alguns, quan sortien de joc, realment sortien del lloc on es jugava (anaven a la platja, per exemple) i si algú els necessitava simplement no els trobava. Per solucionar això, vàrem decidir incloure l'espai de la taverna dins la partida, de tal manera que els jugadors podien estar tranquils allà si volien, però com a mínim un sabia on buscar-los. Com a avantatge afegida, la taverna era el punt central del terreny de joc i això facilitava que els que descansaven s'assabentessin de com anava tot.\nCom sempre, hi ha més coses a comentar, però no m'agrada publicar articles massa llargs. Al pròxim article acabo amb la part organitzativa.\nArcaron el secreto de Shier'pe (Part 1)\nSegueixo sense saber massa bé com escriure un article sobre l'última partida d'Arcaron, però suposo que tampoc vull publicar-ho quan ningú ja no ho recordi, així que a veure què surt.\nPersonatge no jugador (PNJ) fent d'assistent del pare de l'illa\nAbans de començar amb la partida pròpiament, comentaré com va anar la cosa abans. Ja he comentat en altres articles un rol en viu porta molta feina i, així com a Encuentro en las dunas la meva col·laboració es va limitar al l'últim mes i mig, a El Secreto de Shier'pe vaig poder participar des del principi. Per aquest motiu, intentaré explicar un xic tot el que no vaig explicar a l'anterior article sobre Arcaron.\nDos personatges de continuïtat\nEl procés de creació de la partida va començar fa un any, més o menys per quan es va jugar la partida de Un Cuento de Hadas. El Secreto de Shier'pe va néixer de la decisió d'uns jugadors de partides anteriors (PJs de continuïtat) d'anar a una illa anomenada Magnes. Els jugadors en qüestió eren del regne d'Eblan, el que vindria a ser el Japó feudal del món d'Arcaron, i l'illa es troba al nord, a la zona coneguda com Aislans, que venen a ser una mena de Víkings-pirates. Amb aquesta excusa, es podria considerar que el laimotiv recurrent durant la preparació va ser Samurais i Pirates. I no em negareu que és un bon punt de partida.\nDoncs això, samurais i pirates\nEncara que molts jugadors no ho sabien, aquesta partida ha sigut molt important de cara al futur d'Arcaron. No tant a nivell argumental, on si fa no fa tot segueix com tenim previst, sinó perquè els màsters estàvem un pèl desanimats. Per A o per B, alguns dels últims esdeveniments no havien sortit com esperàvem i necessitàvem de veres un canvi. Per aquest motiu molts dels aspectes d'aquesta partida es van redissenyar pensant en fer les coses completament diferent de com les havíem fer fins ara.\nUn dels personatges que va arribar d'Eblan\nUn dels primers aspectes que es van repensar va ser el propi plantejament dels personatges (PJs). Com ja vaig explicar en un article anterior, tots els jugadors disposen d'una fitxa que explica com és el personatge. A la fitxa hi ha diverses parts i una de les més importants és la història on es descriu els origens del personatge i el perquè està a la partida. En partides anteriors, les trames disposaven de molta informació sobre el món d'Arcaron, però ens trobàvem que molts jugadors començaven molt motivats per la seva història passada, però sense saber en absolut què fer durant la partida.\nRoleig, sense més\nPer solucionar això, durant la fase de plantejament dels personatges varem decidir dos conceptes que ens indicaven si la història del personatge era apte: la trama i el transfons. Un personatge (PJ) té transfons quan té un orígen interessant que li aporta informació sobre el món d'Arcaron, i té trama quan la seva història li proporciona aspectes jugables i relacions amb arcs argumentals i jugadors. Així, si un personatge no disposava de com a mínim trama, simplement s'eliminava.\nUn pare de l'illa vingut de terres llunyanes\nA més, vàrem decidir tornar a incloure objectius a la fitxa per tal de facilitar que els jugadors sabessin que fer tot just començar la partida. Els objectius són una guia en format de llista d'allò que els màsters creiem que hauria de fer el jugador, però que és lliure de seguir o ignorar.\nEscena de la batalla final de la partida\nLa veritat és que el nou plantejament va funcionar molt millor que a Encuentro a en las Dunas, on els jugadors no tenien objectius de base i la major part de les trames desvetllaven grans secrets d'Arcaron amb l'únic objectiu que els personatges parlessin entre ells (cosa que va passar menys del que esperàvem).\nHi ha moltes més coses a comentar, però prefereixo dosificar-les en diversos articles.\nEncara no em veig en cor de fer un article objectiu sobre la partida d'Arcaron (a més, no tinc les fotos que va fer la Mònica). Així que parlaré d'un dels programes que vàrem fer servir i que, a més, era un deute pendent des de feia temps.\nLa part que va quedar millor del mapa que vaig fer\nEn un moment de la partida, per simular que els jugadors anàven per un espai subterrani immens, vàrem plantejar fer que moguessin un joc en primera persona de d'un ordinador connectat a un projector.\nProves amb les llums\nCom és lògic, això és més fàcil de dir que de fer, i més perquè com sempre no ens sobrava el temps. Després d'intentar un parell de solucions, varem optar per provar Cube 2, un peculiar FPS de programari lliure que destaca per facilitar l'edició dels mapes.\nLa veritat és que, un cop mires un parell de tutorials bàsics pel tub, ja pots començar a fer les primeres proves. A més, pots editar qualsevol mapa en el que juguis només prement la tecla E.\nDe fet, el pas a mode edició és tant senzill que fins i tot pots tenir bots jugant pel mapa on edites. El que ens va faltar per provar és l'edició en línia, on diversos jugadors poden estar editant un mateix mapa alhora. Molt recomanable.\nEtiquetes: Jocs, Programari lliure


Esdeveniments for 07/04/2019 – Arquebisbat de Tarragona\nEsdeveniments for 07/04/2019\nConcert Gòspel a Montbrió del Camp\n07/04/2019/12:30 - 14:30\nA càrrec del grup Abataano, veus greus de l'Àfrica negra i gòspel zulu a capella. La recaptació es destinarà a finançar un orfenat a Kireka (Uganda). Lloc: Parròquia de Sant Pere Apòstol de Montbrió del Camp (c/ Major, 12) Hora: a les 12.30 h Organitza: Música para salvar vidas amb la col·laboració de la […]\nConcert Gospel a Reus\nLa recaptació es destinarà a finançar un orfenat a Kireka (Uganda). Més informació al PDF adjunt. Lloc: Església Prioral de Sant Pere Apòstol de Reus Hora: a les 20.00 h Organitza: Organitza Música para salvar vidas amb la col·laboració de la Parròquia Prioral de Sant Pere Apòstol de Reus Programa\nViacrucis pels carrers de Torredembarra\nLloc: Sortirà de l'església parroquial de Sant Pere Apòstol de Torredembarra i recorrerà els carrers del nucli antic Hora: a les 20.15


Entre d´altres objectius, les ciutats aspiren a:\nUtilizar criteris i clàusules harmonitzades per a exigir condicions laborals justes i segures i sostenibilitat mediambiental en tota la cadena de subministrament, incloses les fases d'extracció de matèries primeres, la fabricació i el lliurament, així com les fases de reparació, reutilització, reciclatge i eliminació dels telèfons intel·ligents i els seus components.\nAugmentar la transparència de la cadena de subministrament i del final de la vida útil, inclosos els llocs i les condicions de producció.\nAplicar la certificació i el control impulsat per les persones treballadores per a contribuir a la circularitat i a la responsabilitat mediambiental i social recolzat en un diàleg regular per a la millora contínua.\nUtilitzar dispositius de segona vida, que satisfacin les seves necessitats de quantitat, qualitat i seguretat.\nLa declaració conjunta s'ha desenvolupat durant un període de sis mesos com a part del projecte Make ICT Fair en diàleg amb proveïdors, revenedors i altres organitzacions rellevants, que han destacat que les ambicions de la declaració només poden aconseguir-se mitjançant la col·laboració. Si està interessat a saber més i a donar suport a la declaració, posi's en contacte amb Josefine Hintz josefine.hintz@iclei.org.


Desambiguació - Si busca altres significats, vegeu Michael Schumacher (desambiguació) .\nSchumacher en el Gran Premi de la Xina 2012\nFórmula 1 , World Sports Prototype Championship , DTM\n1991 -2006 ,2010 -2012\n7 ( 1994 , 1995 , 2000 ,2001 , 2002 , 2003 ,2004 )\n308 (306 sortides)\nRegistre de títols i voltes ràpides\nCarrera en el Campionat Mundial d'Esports Prototip\nEstadístiques actualitzades al Gran Premi del Brasil del 2012\nMichael Schumacher (nascut el 3 de de gener 1969 a Hürth ) és un ex- alemany pilot de carreres .\nSe'l considera un dels millors pilots de tots els temps.  Juntament amb Lewis Hamilton, que és el més reeixit en la història de la Fórmula 1 amb 7 títols mundials, els dos primers amb Benetton ( 1994 i 1995 ) i després de cinc consecutius amb Ferrari ( 2000 ,2001 , 2002 , 2003 i2004 ) .\nAnomenat Kaiser,   Schumacher té alguna Fórmula 1 haver aconseguit registres, a més dels títols de l'món, també el més alt nombre de més ràpid raça voltes i hat trick , és a dir, pole position , victòria i volta ràpida en el mateix Gran Premi . Fins el 13 d'octubre de 2013 que també va ocupar el rècord absolut de punts en la seva carrera , superat en aquesta ocasió per Fernando Alonso i més tard per altres quatre pilots.  Ell està en el segon lloc de tots els temps Nombre de carreres guanyades (91), podis (155) i la posició de l'pol (68), en els tres registres només per darrere de Hamilton. \nUn exemple d'un conductor capaç de millorar constantment a si mateix a través dels anys, el seu innat talent natural s'ha combinat refinaments progressius capaços de fer a sobresortir en una conducta raça, adaptant el seu estil de conducció a les condicions canviants i la planificació de totes les eventualitats per endavant, tot això mantenint sempre una guiar el límit; això també gràcies a el dur entrenament a què se sotmeten al seu propi cos, molt superior als col·legues de la seva generació.  A això va afegir una sensibilitat marcada pels seus propis límits, així com per aquells dels seus monoplaces, un aspecte que li va fer un conductor que poques vegades va caure en errors, així com poder abordar millor, a través del seu retroalimentació i judicis , el treball dels homes de l'equip;  enginyers en primer lloc, a partir de Ross Brawn amb qui va establir una associació duradora tècnica que va durar gairebé tota la seva carrera. \nA més de ser un conductor completa en tots els aspectes, també tenia grans habilitats com a pilot de proves capaces de créixer els seus cotxes. A més, Schumacher va ser el primer alemany a ser coronat campió de l'món de Fórmula 1: [N 1] Era la icona més popular a la Fórmula 1 fins a 2006, d'acord amb un FIA sondeig. \nEn el campionat de món de 2002 es va convertir en campió de món amb sis grans premis de recanvi (rècord absolut), convertint-se en l'únic pilot en la història en haver aconseguit el podi en totes les curses d'una temporada programada, 17 en aquest any.  El 12 d'octubre de 2003, de guanyar el seu sisè campionat d'el món, es va convertir en el pilot de Fórmula 1 amb més títols, superant el rècord de Juan Manuel Fangio , i el 2004 va marcar un rècord encara més per guanyar, amb 13 victòries en 18 curses, el cinquè títol mundial consecutiu, així com el setè de la seva carrera.  Després d'haver-se retirat per primera vegada a finals de 2006, va decidir tornar a la competició en la temporada de 2010, a l'edat de 41 anys, amb Mercedes , abans de retirar-se per sempre a la fi de 2012.\nEl 29 de desembre 2013 va ser greument ferit en un accident en una pista d'esquí a Méribel , i després va passar diversos mesos en coma induït mèdicament  .\n1.2 Cinema i TV\n1.3 Iniciatives de caritat\nL'accident 1.4 Méribel\n2.2.1 Jordan debut (1991)\n2.2.2 La transició a Benetton (1991-1993)\n2.2.3 Els primers títols mundials (1994-1995)\n2.2.4 L'aterratge a Ferrari (1996-1999)\n2.2.5 El domini de l'món (2000-2004)\n2.2.6 Els últims anys a Ferrari i el primer retir (2005-2006)\n2.2.7 El període de tres anys com a consultor i provador (2007-2009)\n2.2.8 El retorn a la competició amb Mercedes i el segon retir (2010-2012)\nMichael Schumacher va néixer a Hürth , en la llavors República Federal d'Alemanya , el 3 de gener de 1969 a una família de condicions socials i econòmics modestos, als cònjuges Rolf (paleta) i Elisabeth Schumacher, aquest últim mort en 2003. Té una més jove germà, Ralf , també un conductor, que també va competir en la Fórmula 1 .\nD'esquerra a dreta: Michael Schumacher felicita el seu germà menor Ralf a la fi de la Gran Premi d'Itàlia de 1998 : per primera vegada en la història de la Fórmula 1, dos germans van pujar a podi junts.\nDes d'agost 1 1995 ha estat casat amb Corinna Betsch (ja es va comprometre amb el seu col·lega Heinz-Harald Frentzen , que se'n va anar a ell) amb la qual va tenir dos fills: Gina Maria, nascut el 20 de febrer de 1997 i Mick , nascut el 22 de març 1999, que va seguir els passos del seu pare convertint-se en un pilot al seu torn; la família ha viscut al cantó de Vaud a Suïssa des de 1996. En 2007 Schumacher va tenir una gran vila construïda en la glàndula en el llac de Ginebra , que va ser completat en el següent 28 de novembre.  També és propietari d'una casa i una pista de carreres en Kerpen , on una altra Fórmula 1 món campió , Sebastian Vettel , va ser entrenat. Es va convertir en l'amo d'un equip de kart, KSM els esports de motor, el que significa Kaiser Schumacher Muchow.  Des de 2003 ha estat disponible ambaixador al cos diplomàtic de la República de San Marino , una posició que va mantenir fins i tot després de l'incident Méribel  .\nSchumacher està present, directament o indirectament, en algunes pel·lícules. Les seves primeres dates aparença Tornar a 2006, en els dibuixos animats Cars - Roaring Motors de Pixar , en el qual es representa amb l'aspecte d'un Ferrari F430 . Schumacher a si mateix a continuació, anomenat la veu de el personatge en tots els idiomes; en la versió italiana també pronuncia una frase en el dialecte de Mòdena.  En 2008 va aparèixer en la pel·lícula Astérix en els Jocs Olímpics com a conductor de carro Schumix, al costat de Jean Todt .  Schumacher també va aparèixer en el primer episodi de la temporada 13 de la marxa superior de el programa, en el paper de l'conductor misteriós Stig (un paper dut a terme generalment pel pilot Ben Collins  ), a la televisió comercial Fiat 600 Sporting  i en el de la múltiple Fiat.\nSchumacher és un esportista molt actiu en el camp de la caritat. Des de 2002 ha estat ambaixador especial de la UNESCO , a la qual ha donat un milió i cinc-cents mil euros.  El 2004 es va fer una gran donació a les víctimes de l' tsunami a l'Oceà Índic .  Durant molts anys ha jugat a futbol amb l'equip nacional i va participar en diversos partits els guanys van ser donades a la caritat; per exemple, el 2009 va participar en la reunió celebrada a Coriano contra l' equip de Sant Patrignano per recaptar fons per a les víctimes de l' terratrèmol a Abruzzo .  \nEn el matí d'el 29 de desembre de 2013, durant un descens d'esquí en un fora de pista a les neus de Méribel a Savoia ( França ), Michael Schumacher va caure i violentament es va colpejar el cap contra una roca, un impacte agreujat per la presència d'un esport càmera de vídeo, el suport de l'eix perforar el casc i va impactar al crani.  urgentment hospitalitzat en un estat semicomatous a l'Hospital de la Universitat de Grenoble , es va sotmetre a una operació de neurocirurgia per als casos greus traumatisme cranial i hemorràgia cerebral ; després d'això, se li va mantenir en un coma farmacològic . \nEl 16 de juny de 2014, després de prop de sis mesos, la portaveu i director Sabine Kehm van declarar que Schumacher, després de sortir d'un coma, havia abandonat l'hospital de Grenoble per iniciar un procés de rehabilitació en una clínica privada. Ja a l'abril de períodes de despertar, la recuperació de la consciència i la interacció amb l'entorn que l'envolta s'havien anunciat.   procés de rehabilitació Un finalment es va decidir en la neurociència centre de l'Hospital de la Universitat de Lausanne , no lluny de casa seva a la glàndula . \nEl 9 de setembre 2014 Schumacher va ser donat d'alta de l'hospital per continuar la seva rehabilitació a casa en la glàndula .   Des de llavors, la família ha mantingut les condicions de salut de l'pilot completament confidencial.\nEl Reynard impulsat per Schumacher a la Fórmula 3 en la temporada 1990\nSchumacher va començar la seva carrera a l'edat de quatre conduir un kart a la Kerpen circuit, a càrrec del seu pare. En 1984 va ser contactat per un empresari local, Jürgen Dilk, que va ser impressionat pel nen, que va decidir ajudar financerament;  en els anys següents va guanyar el títol júnior alemany i l'Europeu de Göteborg , Suècia . En l'última carrera d'un episodi singular, es va dur a terme: a la dreta en l'últim revolt de l'última volta, Zanardi i Massimiliano Orsini va prendre la cantonada malament, fent així un fora de pista i donant Schumacher no només la victòria de la cursa, sinó també el campionat . \nEl 1988 va passar de karts a monoplaces de les classes superiors. També gràcies a Dilk, que van participar tant en la Fórmula Ford alemany i el Campionat d'Europa: va acabar sisè i segon, respectivament, en aquest últim darrere de Mika Salo . En el mateix any també va ser ajudat per Gustav Hoecker, distribuïdor de l' Lamborghini marca, per competir en la Fórmula König , una sèrie de capacitació utilitzant xassís i motors de la Fórmula italiana Panda: guanyar nou carreres de cada deu, fàcilment convertir-se en campió.  El pas obvi per Schumacher hauria estat Fórmula 3 , però Dilk fet comprendre que no podia pagar-; No obstant això, en 1989 , Willi Weber , propietari d'un equip, sorprès per les habilitats de el jove pilot alemany, va decidir oferir-li un contracte per competir en la sèrie.\nDes de l'esquerra: s'analitzen Schumacher amb Bernie i Slavica Ecclestone durant una prova de la World Sports Prototype Championship a Nevers Magny-Cours el 1991\nSchumacher va tancar el campionat alemany en el segon lloc, superat per només un punt per Karl Wendlinger . El 1990 es va continuar competint en la categoria, convertint-se en campió; També va guanyar dues curses de prestigi internacional en la mateixa sèrie: el Gran Premi de Macau i el mont Fuji Grand Prix . Cap al final de la temporada, a l'igual que els seus rivals Heinz-Harald Frentzen i Karl Wendlinger , va signar un contracte amb Mercedes per conduir els cotxes de l' Stuttgart casa que competeixen en el Grup C de l'campionat de món prototip esportiu , sota la direcció de Peter Sauber ; Un equip júnior manera s'havia creat dins de la casa de Stella, un brou de cultiu per als joves talents en l'automobilisme alemany. Schumacher va participar en l'última prova de l'campionat de món de prototips, els 480 quilòmetres a la Ciutat de Mèxic, on, conduint un Mercedes-Benz C11 i es combina amb Jochen Mass , va guanyar immediatament el seu debut.\nMercedes es contempla un retorn a la Fórmula 1 amb el seu propi monoplaça, després d'abandonar en 1955 , basant-se en Jochen Neerpasch com a cap de departament de carreres; Amb això en ment Schumacher hauria estat elegit com a primer pilot de l'equip. El projecte no es va realitzar a causa dels costos excessius i l'empresa alemanya es va limitar a l'alimentació de l'motor a Sauber a partir de 1993 . En 1991 , l'alemany va competir en el Campionat Mundial d'Esports Prototip, per aconseguir una victòria i acabant novè; en l'esdeveniment més important de la temporada, les 24 Hores de Le Mans , va acabar cinquè (juntament amb Wendlinger i Kreutzpointner), marcant la volta ràpida en carrera.  També va participar en un Fórmula Nippon carrera, acabant segon. \nDebut amb Jordan (1991)\nSchumacher prova el Jordan 191 a 1991\nSchumacher va fer el seu Fórmula 1 debut en 1991 a l'volant d'el Jordan . L'equip irlandès, la revelació de la temporada, necessitava reemplaçar Bertrand Gachot , detingut a Londres , al Gran Premi de Bèlgica a Spa-Francorchamps . Mercedes després l'hi va donar a equip d'Eddie Jordan de $ 150.000.  representant de Michael, Willi Weber , per tal de Jordan a aprovar aquesta candidatura, va assegurar que el conductor ja coneixia la pista belga difícil, encara que en la realitat, segons el revelat pel mateix gerent amb motiu de l'aniversari dels 20 anys de Fórmula 1 de Schumacher, que mai havia filmat allà abans. \nTot i l'alemanya amb vistes a la difícil circuit per primera vegada, va sorprendre els de dins, classificant-se en setena posició durant la classificació, però - per desgràcia - no va poder repetir-se en la cursa donat la retirada després d'uns pocs centenars de metres causa de la ruptura de l'embragatge ..  L'actuació a Bèlgica va atreure l'atenció de Flavio Briatore , director de Benetton , que immediatament li va oferir un contracte, de manera que Schumacher per unir-se a Nelson Piquet . La qüestió contractual amb l'equip Jordan es va tancar amb la transferència a l'equip irlandès de la segona guia de Benetton, Roberto Moreno .\nLa transició a Benetton (1991-1993)\nSchumacher en acció en Benetton en 1991\nEl pas a Benetton pertorbat el nombre i posició de la graella, Ayrton Senna , un gran amic de Moreno. A la pròxima carrera a Monza Schumacher immediatament puntuat punts per davant del seu company d'equip. En les carreres restants de la temporada va marcar dues vegades més, establint-se com el futur promesa de l'automobilisme. \nSchumacher durant el Gran Premi de Mònaco de 1992\nA la fi de la temporada Piquet va deixar Fórmula 1 i va ser reemplaçat en Benetton per Martin Brundle . Durant el 1992 la temporada Schumacher va començar a assentar-fermament en les primeres posicions, obtenint alguns podis, fins a la primera victòria en el Gran Premi de Bèlgica . Amb tres carreres per davant, amb el campionat de món ja assignat a Nigel Mansell , l'atenció es va centrar en la lluita per la segona posició en la taula de posicions que impliquen Schumacher, que va precedir a Senna i Patrese només una distància. A la fin, la de Pàdua va guanyar amb Schumacher tercer en el rànquing mundial, per davant de Senna, que va ser traït en diverses ocasions per un sovint poc fiables McLaren .\nLa rivalitat entre el campió brasiler i el nou pilot alemany va començar a prendre forma a Brasil ja durant el primer Gran Premi de l'any: Schumacher va acusar públicament a Senna de tenir-lo obstaculitzat en la carrera amb un comportament incorrecte, mentre que en realitat tenia Ha estat l'electrònica de McLaren la causa dels seus desacceleracions brusques.  A França , l'alemany va colpejar el brasiler en la primera volta: després de la interrupció de la cursa a causa de la pluja, Senna, ja va descartar el seu vestit de carreres, discutit animadament amb Schumacher mantenint les càmeres a distància, retraient la seva el comportament al Brasil, quan l'alemany el va acusar d'alentir deliberadament i demanant-li que expliqui el que va passar. \nSchumacher celebra al podi de la Gran Premi d'Itàlia de 1992 , va acabar en tercer lloc; darrere d'ell el guanyador Ayrton Senna , amb el qual l'alemany es va trobar en conflicte diverses vegades a el principi\nLa tensió entre els dos esclatat durant una sessió de proves en el circuit de Hockenheim : els dos es van tocar diverses vegades a la pista amb les rodes i, més tard, gairebé van arribar a les mans en els pits.\nAl 1993 la temporada, Benetton obté un subministrament exclusiu de Ford motors, qualitativament superiors a les de la versió subministrada pel client a McLaren , que en el seu lloc es va beneficiar només des del GP de la Gran Bretanya .  Els nous control de tracció sistemes (introduït, però, només en la meitat de la temporada)  contribuït al fet que el cotxe de l'pilot alemany competitiva. Com a company d'equip, Brundle va ser reemplaçat per Riccardo Patrese que havien estat Williams segon pilot a la temporada anterior.\nSchumacher en el Gran Premi d'Itàlia de 1993\nDurant la temporada, sempre marcada pel domini de la Didcot equip, aquest cop amb Prost tornar a les carreres i prenent el relleu de Mansell, Schumacher va obtenir diversos podis i una victòria més en Portugal ; a principis de setembre, d'altra banda, es formalitza la renovació de l'contracte amb Benetton també per a la temporada següent, revelant que ell havia inserit una clàusula en la qual es va establir que no volia que sigui Senna o Mansell com a company d'equip, per tal de evitar els episodis de la competència interna.  A la fi de la temporada, amb el títol mundial atorgat a Prost, que va acabar quart a la classificació. La continuïtat dels resultats que l'equip anglo-italià va tenir durant aquesta temporada, sovint al podi, va donar bona esperança d'un futur la competitivitat de l'cotxe per tal d'ajust entre els candidats a l'títol.\nEls primers títols mundials (1994-1995)\nEn vista de la 1994 temporada, el president de la FIA , Max Mosley, va promoure una reforma decisiva dels reglaments tècnics de la Fórmula 1 : la major part de les ajudes electròniques utilitzades lliurement fins llavors, per sobre de tot, van ser prohibits: suspensió activa , control de tracció i automàtica mecanismes de partida  es va autoritzar i abastiment de combustible en la carrera. L'esperança de la Federació era reduir el rendiment dels monoplaces i per tant augmentar l'espectacle i la competició, després de dos anys dominats per un sol equip.\nEl Benetton B194 utilitzat per Schumacher en 1994\nBenetton es va presentar com un dels equips candidats a lluitar pel títol mundial, tot i la predicció era tot al costat de Williams , que a més d'estar equipat amb el motor V10 Renault motor , més la realització que el V8 de Ford de l'anglo-Treviso equip, havia contractat a Ayrton Senna en lloc de l'retirat Alain Prost .\nLes dues primeres carreres de l'campionat van ser guanyats per Schumacher, la competitivitat conduir el B194 va ser de vegades sorprenent: per contra, el campió brasiler va patir dos abandons, per la seva error en el Brasil i colpejat per Mika Häkkinen en l'inici de la gran Premi de el Pacífic .\nEl següent cap de setmana a Imola va tenir resultats tràgics, amb la lesió de Rubens Barrichello durant els entrenaments lliures, la mort de Roland Ratzenberger durant la qualificació i la de Ayrton Senna durant la carrera, a la qual es van afegir els accidents greus al carril d'inici i el forat. Que també els espectadors i els mecanismes involucrats; aquests dramàtics esdeveniments van marcar un punt d'inflexió per a la Fórmula 1, que es va sotmetre a una profunda reforma. La FIA va introduir una sèrie de mesures correctives per millorar la seguretat en les intervencions reguladores subsegüents. Mentrestant Schumacher, després de guanyar les tres primeres carreres, va continuar amb excel·lents actuacions tenint victòries en Mònaco , Canadà i França , així com un segon lloc en Espanya aconseguit amb la caixa de canvis tancat a la cinquena marxa. A la fi dels francesos Gran Premi , l'avantatge de l'alemany sobre el rival immediat, Damon Hill , tenia trenta-set punts (66 punts contra 29 per al conductor Anglès). La resta de la temporada canviarà llavors a favor de Damon Hill .\nEl rostre dibuixat de Schumacher en el podi de la Gran Premi de San Marino de 1994 , la victòria per a l'alemany, però tràgicament marcada per la mort dels seus col·legues Ratzenberger i Senna ; per al Kaiser la temporada finalitzarà amb la conquesta del primer títol mundial.\nD'altra banda, el pilot alemany, després dels esdeveniments a Imola,  es va convertir en el president de la Associació de Pilots de Grans Premis , que va reformar després de 12 anys.\nEn Silverstone Schumacher va superar a Hill a la volta de reconeixement i no va servir (amb l'assessorament de la paret del seu equip) la pena que se li va imposar, finalment, ser desqualificat; l'equip anglo-italiana tractat de justificar l'incident citant un error de comunicació entre els comissaris de la carrera i l'equip,  però els jutges esportius, reconeixent el dol, van imposar dos partits més de desqualificació en l'alemany. Benetton va fer una crida perquè el controlador s'executi a el menys la cursa de casa (on va haver de retirar-se de totes maneres) i el Gran Premi de Bèlgica (que el won pilot alemany, però la victòria va ser revocada a causa de el consum excessiu de la part inferior de fusta. De l' cotxe, gràcies a una volta en una vorada durant la carrera). Schumacher després es va perdre els dos següents Gran Premi: en el moment en que va tornar a la pista el seu avantatge sobre Damon Hill es va reduir a només un punt. En Jerez de la Frontera Schumacher va guanyar, però turó encara el van precedir en Japó , en la qual va competir en condicions de pluja intensa. Així va ser que els dos rivals va entrar en la cursa final dividit per un sol punt.\nSchumacher va ser l'autor d'un començament perfecte en el Gran Premi d'Austràlia . Darrere d'ell, Damon Hill, va mantenir el ritme de Benetton, mantenint constantment menys de 2 segons per darrere. En la volta 35, però, Schumacher va perdre per complet l'entrada de la cantonada esquerra de la terrassa de l'est i va xocar contra un mur de formigó, irreparablement danyar la suspensió davantera dreta de la Benetton. Damon Hill, immediatament va tractar d'aprofitar l'error de l'alemany, portar a terme un atac de frenada en la següent cantonada dreta: Schumacher es va desviar cap a l'interior, xocant així amb Williams. El contacte causada per l'alemany va ser tan violent que el Benetton gairebé anul·lada, de manera que la corba sobre dues rodes i posar fi a la cursa contra les barreres de protecció. Pujol va intentar continuar, però el seu Williams havia estat danyat pel contacte i després d'un intent fallit de reparar en els pits, ell també va haver de retirar-se. Nigel Mansell va guanyar, incrèdul, en l'últim GP de la seva carrera.\nLa maniobra va ser molt controvertida i el públic es va dividir. Una part dels aficionats afirmat que la decisió de Schumacher va ser voluntària,  mentre que un altre no vam veure cap predeterminació per part de l'alemanya.  La col·lisió es va avaluar com un accident de carrera normal i Schumacher no va ser sancionat, de manera que el títol de campió de el món va ser per primera vegada en el pilot alemany, que es va convertir en el primer campió mundial de la seva nació.\nA la fi de l'any Schumacher va realitzar proves amb el Renault- powered Ligier , els mateixos motors que després s'utilitzen a l'any següent per la seva Benetton. Aquest esdeveniment es va deure a el fet que, després que la companyia anglo-italià havia acabat unilateralment el contracte amb Ford , els enginyers nord-americans ja no subministren cap unitat a Benetton immediatament; ja que el Ligier havia estat recentment adquirida per Flavio Briatore , director de l'equip de Benetton en si, a l'espera de la nova B195, l'alemany va intentar un parell de dies que condueixen el cotxe francès. \nSchumacher en el GP de la Gran Bretanya 1995\nAl 1995 la temporada, Benetton s'ajustava a la mateixa Renault motor V10 utilitzat per Williams , i Schumacher es va unir de forma permanent com un segon conductor per Johnny Herbert . La primera fase d'el campionat de món va ser polèmica: en Brasil l'alemany va dominar la cursa, també gràcies a turó de la jubilació, però la seva victòria va ser cancel·lada inicialment, com era d'Coulthard segon lloc sobre Williams, a causa de la manca de compliment de la Elf combustible utilitzat pels dos equips; la decisió final de la FIA , però, va ser confirmar la col·locació dels conductors, castigar únicament a la negligència dels equips de la qual els punts per a les classificació de constructors es van restar. Després d'un greu accident a Imola , Schumacher va tornar a la victòria en el Gran Premi espanyol .\nEn Silverstone (com passarà més tard a Monza) que es va veure afectada pel turó mentre estaven lluitant pel primer lloc. Després de 8 carreres Schumacher liderava la classificació amb un avantatge de 11 punts sobre el seu rival anglès. Schumacher diede l'allungo decisivo in classifica a Spa-Francorchamps in una gara rocambolesca: vinse partendo dal sedicesimo posto e duellando per diversi giri su pista bagnata con gomme d'asciutto contro Hill, munito invece di pneumatici da pioggia.  A fine settembre, rimase coinvolto in un incidente sull'autostrada per Colonia senza conseguenze.  Dopo un secondo posto e una vittoria nel Gran Premio d'Europa , il tedesco conquistò il suo secondo titolo con due gare di anticipo, sul Circuito di Aida nel Gran Premio del Pacifico .


Poesia, música i art s’uneixen un any més en el Sopar Estellés d’Almussafes | RiberaBaixa.info\nAl voltant de 180 persones van assistir a aquesta vetlada cultural que es va iniciar a les 21.30 hores amb el lliurament per part d’Alex Fuentes dels premis del Concurs de Cartells del 9 d’Octubre. Berta Guixot Blay va recollir un xec per valor de 100 euros per haver aconseguit la primera posició en la categoria d’adults, mentre que Clara Marí Esteve va fer el propi amb un de 50 euros després de guanyar en la categoria infantil.\nLa presidenta de l’Associació Cultural ‘Paleta i Pinzell’, Elena Muelas, la professora de l’escola de pintura, Demelsa Mínguez, i el tresorer de la entitat, Albert Traver, com a membres del jurat, van acompanyar a l’edil en aquest moment de la cerimònia. Totes les obres presentades al certamen estaran exposades en el hall del Centre Cultural fins al pròxim dimarts 15 d’octubre.\nPublicació següentÁngel, Marcos, Andrea i Carles s’imposen al Torneig de Pàdel ‘Ciutat de Sueca’ de la Falla Sucro\nPublicació anteriorSueca recapta un 25,73% més que l’any passat en la subhasta del vedat per a la caça d’aus aquàtiques


La inacceptable violència del taxi\nLes imatges que ens deixa la vaga de taxis a Barcelona són absolutament inacceptables. Com ho són el xantatge permanent per aconseguir els seus objectius, les amenaces de convertir la capital catalana en una ciutat amb mobilitat impossible quan hi hagi grans esdeveniments (com el congrés del Mobile) o les intimidacions per impedir que l'administració trobi una fórmula de convivència entre el taxi i els vehicles de transport amb conductor (VTC), on s'agrupen plataformes com Cabify o Uber. A ningú poden deixar indiferent, segurament tampoc a molts taxistes, les impactants imatges d'agressions a conductors de VTC al centre de Barcelona. La raó que es pot tenir es perd amb actuacions així, que, lamentablement, no és la primera vegada que passen. L'administració catalana faria bé de mantenir-se ferma en les seves posicions si les considera justes i equilibrades en una disputa que també ha de tenir en compte el ciutadà. En aquest cas, l'usuari, facilitant-li ofertes diferents.\nFa temps que el conflicte entre el taxi, els VTC i l'administració està encallat. La demanda dels taxistes que la sol·licitud de VTC es faci, almenys, amb dotze hores d'antelació, consolida la situació actual. És obvi que el sector del taxi ha fet millores els últims anys. I ha provat de posar-se al dia amb inversions importants per ser tan competitiu com pugui. Però el règim, a la pràctica, de monopoli, ha de donar pas a un altre de més competència. Preservant la realitat actual, però no tancant els ulls davant noves realitats.\nBarcelona no pot ser diferent de París, Brussel·les, Berlín o tantes altres capitals on s'ha aconseguit una convivència raonable; després, és l'usuari qui acaba fent la tria. Aquest procés pot ser escalonat i preservar drets que actualment existeixen. Però, així com la protesta és legítima, la violència no només enverina les posicions, sinó que deixa fora del terreny de joc les reclamacions dels qui les formulen. Només cal veure la reacció a les xarxes socials a les agressions que han patit els conductors d'Uber i Cabify, que ràpidament s'han fet virals, i que en mostraven a un d'atès a terra per agents de la Guàrdia Urbana amb un desfibril·lador, després que el seu vehicle fos atacat violentament per manifestants del taxi i es visquessin escenes de terror.\nEl cert és que, en vista dels esdeveniments, aquest divendres el sector del taxi ha perdut molts llençols en la defensa de les seves posicions. Com més aviat rectifiqui, millor.


Escriure al SEGRE\nL’amic Joan Cal em va enviar una carta que em va omplir de satisfacció. Em recordava que la gran família del diari SEGRE estàvem de celebracions. 35è aniversari del diari i 20 anys de l’edició catalana. Quan llegeixo la data de l’edició en català m’adono que jo hi vaig començar a escriure tot just quan feia només dos anys del diari en la nostra llengua. A finals de l’any 1999 la contraportada encetava el Viure per veure. Gràcies a la confiança de l’equip directiu, cada dilluns, he pogut escriure lliurement, sense cotilles ni imposicions, tot allò que he volgut dir i expressar. I n’estic força agraïda. Diuen que el més important d’una novel·la és l’atmosfera que sap crear. I em sembla que aquesta definició també em serveix per definir l’esperit del diari SEGRE. Una manera de fer i de ser que va més enllà de la simple publicació d’una notícia. I el lector ho detecta i ho agraeix. Deia el gran Manuel Vázquez Montalbán que a les escoles s’hauria d’ensenyar com llegir i interpretar les notícies. Ensenyar, deia, a saber descodificar els missatges. Crec que és del tot encertat. Llegir una notícia i saber-la interpretar en la justa mesura. I he de dir que ho tinc present també quan escric els meus articles. Que tot allò que escric arribi a un lector que sàpiga fer aquest exercici.\nIntueixo que més enllà de la perspectiva d’un possible guany econòmic, la creació d’un diari arriba gràcies a l’entusiasme d’unes quantes persones que volen oferir bon periodisme. En el cas d’un diari local aquesta voluntat es veu incrementada per un component que el diferencia dels diaris d’abast nacional. Aquest ingredient afegit el podriem definir com la qualitat que aporta el km 0. Saber allò que passa a casa teva. Al teu carrer, al teu barri, a la teva ciutat.\nQuan gràcies a internet i les xarxes socials la notícia ens arriba gairebé a l’instant, es fa difícil de preveure el futur de diaris que ofereixen una informació que ja has rebut. Però la notícia de més proximitat queda més somorta, més amagada dins d’una allau d’informació global i és aquí, precisament, on la premsa local hi pot fer forat. I diaris com SEGRE tenen, crec, un futur immediat assegurat.


Els vins catalans es fan un lloc en una de les fires ecològiques més grans del món | Cupatges\nJordi Bes, Montpeller | 30/01/2019 a les 06:40h\nArxivat a: Fires, vins catalans, fires ecològiques, Millesimé Bio\nMés d'una quarta part de la superfície de vinya de Catalunya ja està certificada com a ecològica. L'arribada al mercat de nous vins eco s'està convertint en una carta de presentació dels cellers catalans que afavoreix l'exportació a l'estranger, especialment al centre i nord d'Europa, cosa que s'ha evidenciat els darrers dies a Montpeller. La ciutat francesa ha acollit una de les fires més importants del món de vins ecològics, la Millésime Bio, que a la vegada afavoreix la celebració de mitja desena de fires més de petit format amb elaboradors de produccions petites o que se centren en les més extremes, com els denominats "vins naturals".\nLa febre pels vins eco que es viu al país veí ha fet que es mostri més receptiu a tastar elaboracions foranes i això ha facilitat que els cellers catalans s'hi obrin camí\nEntre totes han participat una trentena de cellers catalans que han presentat les seves elaboracions en un país on es viu amb gran interès l'eclosió dels vins ecològics, que cada cop utilitzen menys sulfits afegits. Dins dels eco també s'hi presta molta atenció als biodinàmics (una viticultura encara més restrictiva en aspectes com l'ús de químics per tractar la vinya) i als naturals, els quals amb freqüència poden presentar alguns defectes com males olors, i sobre els quals a França ja es comença a debatre per regular-los.\nAlbet i Noya a la fira Millesimé Bio - Foto: Jordi Bes\nLa febre pels vins eco que es viu al país veí ha fet que es mostri més receptiu a tastar elaboracions foranes i això ha facilitat que els catalans s'hi obrin camí. "El mercat francès està una mica més obert, sobretot amb l'arribada dels vins ecològics", afirma Sébastien Juanicotena, un importador del País Basc francès del celler Alta Alella (DO Alella). Constata que Catalunya està "un pas per davant" de la resta de l'estat espanyol, i afegeix: "Quan dic Catalunya, penso en vins ecològics". Florian Riegel, un importador alemany d'Albet i Noya, veu la qualitat dels vins catalans "força bona" però planteja altres condicionants: els que estan per sobre de 10 euros és difícil vendre'ls a la botiga orgànica convencional i han d'anar destinats a les especialitzades o espais gastronòmics.\nMillésime Bio ha celebrat enguany la 26a edició. Cellers com Albet i Noya, Parés Baltà o Suriol (tots de la DO Penedès) hi participen des del principi o gairebé. Joan Cusiné, de Parés Baltà, rememora com la fira va començar en una pista poliesportiva a Narbona amb menys d'un centenar d'elaboradors eco i ara ja n'hi ha un miler. Ara la gent és "molt més receptiva" a les produccions d'aquestes característiques, afirma Assís Suriol, del celler Suriol. Els catalans han estat "capdavanters" en aquest camp a la península Ibèrica, segons Cusiné, i enguany han acudit 15 cellers a la fira. Antoni Falcón, de Vins de Taller (DO Catalunya), remarca que la condició per exposar-hi és que tots els vins que s'hi porten estiguin certificats.\nMaría Jesús Polanco, «hi ha qui fa naturals perquè "està a la moda", nosaltres els fem perquè formen part de la nostra manera de viure»\nAlguns hi han anat per primera vegada, com Albert Jané, dels cellers Acústic (DO Montsant), Ritme (DOQ Priorat) i Autòcton. Indica que l'importador europeu busca "vins singulars, amb caràcter, mediterranis". Dos dels seus han rebut medalla en el concurs de la fira. També hi han estat presents Can Descregut, Castell d'Age, Coma Romà, Loxarel i Vall Dolina (DO Penedès), Costers del Sió (DO Costers de Segre), Mas Igneus (DOQ Priorat), Terra Remota (DO Empordà) i Torelló (DO Cava). A les fires de petit format que se celebren també a Montpeller des de fa pocs anys, i on amb prou feines se superen el centenar d'elaboradors en cadascuna, també s'hi va incrementant la presència catalana.\nBlanca Ozcáriz, de Jardí dels Sentits, a la fira Biotop - Foto: Jordi Bes\nTambé en fires de petit format\nA Biotop cal enviar una mostra dels vins que s'elaboren abans de ser acceptat com a expositor, explica Oscar Reboredo, que n'elabora diversos sota la marca Aessir. Remarca que a Montpeller aquests dies han coincidit sis fires de cop (ell fa deu anys que hi va per aquestes dates), i que aquesta ciutat "s'ha convertit en el lloc amb la venda ecològica més important del món". En total a Biotop hi han anat set cellers catalans i han estat els únics procedents de l'estat espanyol. L'importador Adrien Sage en representa quatre d'ells (Frisach, Tuets, Sota els Àngels i Vinya Oculta), els quals no afegeixen sulfits o n'agreguen molt poca quantitat.\nSage destaca l'expansió que es viu a França, on fins i tot "la gent que fa vi natural dolent se'n surt", si bé ressalta que "els vinyaters que encara no fan vins prou nets, amb la dificultat que representa fer vi natural, van evolucionant en un sentit positiu". Per a ell, "Catalunya és de les regions que fa més bons vins a nivell estatal". María Jesús Polanco, de Sota els Àngels (DO Empordà), creu que hi ha qui fa naturals perquè "està a la moda", però ells els fan perquè formen part de la seva manera de viure. Àlex Bautista, del celler Credo (propietat de Recaredo i que forma part de la DO Penedès), remarca que venint a Montpeller "veus que sempre hi ha interès" per a les elaboracions catalanes.\nAlta Alella a la fira Millesimé Bio - Foto: Jordi Bes\nPer a Joan Ferré, de Frisach (DO Terra Alta), ha estat el primer any malgrat que ja exporta ben bé la meitat de la producció, i considera que és bo que hi sigui el viticultor directament. Blanca Ozcáriz, del Jardí dels Sentits (al Penedès), també s'ha estrenat i espera que li hagi servit per guanyar visibilitat ara que ha llençat el seu projecte personal. A la fira Le vin de mes amis hi ha acudit Salvador Batlle, del celler Còsmic (DO Empordà), que creu que Catalunya està "més oberta" a fer vi natural però "no a consumir-lo" pel fet que estigui caracteritzat sovint per no estar filtrat o tenir aromes diferents al convencional. A Les Affranchis no hi ha anat cap celler català i és on s'han pogut tastar alguns dels naturals més extrems.


Servei d'Ocupació Municipal SOM, Ajuntament de Lloret de Mar: de juliol 2013\nProgramació cursos Formació CIFO, setembre-desembre 2013\nNova programació de l’oferta formativa dell període setembre - desembre 2013 als Centres d'Innovació i Formació Ocupacional (CIFO), segons informa el SOC.\nCarnisseria i elaboració de productes carnis 270h.\nPastisseria i confiteria: seguretat i higiene i emmagatzematge 130h.\nAnàlisi química: qualitat en el laboratori 140h.\nAssajos microbiològics i biotecnològics 170h.\nMuntador/a d'estructures mètàl·liques: operacions bàsiques de soldadura i tall 230h\nOperacions auxiliars de fabricació mecànica 260h\nMuntatge i manteniment dd'instal·lacions d'automatismes en vivendes i petita indústria 250h\nDocència de la formació professional per l’ocupació: Programar, impartir, tutoritzar i avaluar accions formatives 240h.\nCreació i gestió de microempreses 260h\nPublicat per SOM a les 13:24 Cap comentari:\nEtiquetes: Formació, SOC; SOM, SOM\nPrograma ACREDITA'T, juliol 2013\nAcredita't és un programa de la Generalitat de Catalunya per poder obtenir una certificació mitjançant l'experiència laboral i els cursos de formació no formal que s'hagin realitzat. El període de preinscripció és del 17 al 24 de juliol de 2013.\nSi tens 3 anys d'experiència i/o 300 hores de formació en un àmbit professional, tens la nacionalitat espanyola, més de 20 anys d'edat i estàs interessat/da en obtenir un certificat oficial pots acreditar les teves competències professionals.\nEl procediment d'avaluació i acreditació de competències professionals adquirides mitjançant l'experiència laboral o vies no formals de formació permet a les persones que hi participen d'aconseguir una certificació que els pot servir per arribar a obtenir un certificat de professionalitat, un títol de formació professional o totes dues coses. En definitiva, aquest procediment permet demostrar que la persona capacitada per desenvolupar una activitat professional en la qual ja té experiència pugui aconseguir una acreditació oficial.\nMoltes persones han adquirit les seves competències professionals en el lloc de treball, mitjançant la pràctica, l'experiència professional i vies no formals de formació. Per tant, són persones que tenen les competències, però no l'acreditació oficial. Aquest procediment permet a les persones que hi participen aconseguir una certificació que els pot servir per arribar a obtenir un certificat de professionalitat, un títol de formació professional o totes dues coses i facilita, d'aquesta manera, la seva integració laboral, la promoció professional i el reconeixement social. En aquesta convocatòria el nombre màxim de persones que s'admetran és de 1.712.\nConsulteu el web del programa Acredita't www.gencat.cat/acreditat. Trobareu:\nParticipació a l'Acredita't\nPREINSCRIPCIÓ DEL PROCÉS\nLa preinscripció en aquest procés es duen a terme de forma telemàtica mitjançant la Oficina Virtual de Tràmits (OVT) de la Generalitat de Catalunya: www.gencat.cat/acreditat.\nAbans d'iniciar el tràmit és important obtenir la informació i l'orientació necessària per porta-lo a terme correctament. Els PUNTS D'INFORMACIÓ I ORIENTACIÓ informen de les fases del procediment, els requisits d’accés, els drets i obligacions de les candidatures, i les acreditacions oficials que es poden obtenir. En aquests punts també es pot demanar ajuda per formalitzar la sol·licitud i el currículum.\nPer poder participar en el procediment, les persones que al·leguen experiència laboral hauran de presentar l’informe de vida laboral. Aquest informe es pot tramitar:\nPer Internet a la Seu Electrònica de la Seguretat Social (Serveis en línia, Ciutadans, Informe de Vida Laboral),\nPer telèfon, al número 901 50 20 50\nPresencialment, a una oficina de la Seguretat Social, previ sol·licitar cita prèvia per Internet o al telèfon 901 10 65 70.\nAtès que el certificat s'envia per correu ordinari, cal demanar-lo amb prou antelació per poder participar en el procediment durant el termini establert.\nFont informació notícia: www.gencat.cat\nPublicat per SOM a les 9:48 Cap comentari:\nProgramació cursos Formació CIFO, setembre-desembr...


Multitudinari 9 d'Octubre a Vilamarxant - Periòdic del Camp de Túria\nMultitudinari 9 d’Octubre a Vilamarxant\nLa Volta a Peu, la Fira del Llibre i d’Entitats i l’actuació del Grup de Danses i Pastorets protagonitzaren el 9 d’Octubre\nVilamarxant es va omplir de festa i activitat el passat 9 d’Octubre amb la programació preparada per l’Ajuntament i les associacions del municipi.\nD’una banda, es va celebrar la XXVIII Volta a Peu, organitzada per l’Associació Cultural 9 d’Octubre i l’Ajuntament, amb la col·laboració del Club d’Atletisme Vilamarxant (CAV). Al voltant de 400 corredors i corredores de totes les edats van acudir a la cita. A les 9 hores començava la prova reina, que incloïa les categories màster, veterà, sènior i júnior promesa, en la qual es van recórrer 10 kilometres. El guanyador de la prova va ser Javier Ortiz, del Club d’Atletisme Correliana, mentre que en categoria femenina la primera classificada va ser María José López, del 5 Dedos Valencia.\nDesprés de la prova reina, li va arribar el torn als juvenils i cadets, que van completar 2.350 metres. L’última prova va ser la dels més xicotets (5 anys o menys), que es va desenvolupar amb diversió i sana competitivitat. L’entrega de trofeus va posar el punt i final a la Volta a Peu. A més dels guardons tradicionals, es van lliurar els dos premis que atorga l’Associació Cultural 9 d’Octubre: el Trofeu Lucas Sanchis Gil, que va ser per a Xisco Soriano; i el Trofeu Joan Eusebi Sanchis, per a Javier Ortiz.\nA més de la Volta a Peu, durant la jornada festiva es va realitzar també la Fira del Llibre i d’Entitats Locals, en la qual les associacions muncipals van muntar els seus stands informatius. L’Associació Cultural 9 d’Octubre i l’Asociación Cultural Azahar van oferir una àmplia oferta literària, mentre que l’artesania local va estar present a través de Paqui Ramada. Per la seua part, la Junta Local del Càncer va oferir productes solidaris i tiquets per al sopar benèfic del pròxim 20 d’octubre. A més, com cada any, es van fer bunyols i xocolate casolans.\nI per tancar la jornada, va actuar el Grup de Danses i Pastorets i la Rondalla de Vilamarxant, amb la col·laboració del grup Les Folies de Carcaixent. Tots ells van oferir una mostra de la música i dansa valenciana més arrelada, amb peces com «L’ú de Polinyà», la «Jota de Llíria» i la «Jota de Vilamarxant». L’actuació finalitzà en la Replaça, on es va convidar a ballar al públic per tancar un de 9 d’Octubre de convivència i germanor.\nTags: 9 d'Octubre, Fira del Llibre, tradició valenciana, Volta a Peu Vilamarxant\nObres de millora en l'edifici de l'Ajuntament de Vilamarxant\nEstos son los 14 galardonados con los premios Jaume I de Llíria\nRedacció 4 octubre, 2018


Benjamí Torné: “La pau és més que l’absència de guerra”\nEl filòsof és un dels impulsors de les Primeres Converses de Pensament crític de les Terres de l’Ebre\nEn una societat on —per desgràcia— la violència és l’ordre mediàtic de cada dia, considerem la pau com un terme gairebé abstracte. Què significa realment? Algun dia es podrà aconseguir la pau mundial, o és un concepte massa idealista? Tots ens hem fet moltes preguntes al voltant de la qüestió i la majoria de cops no hem obtingut resposta. La filosofia és un dels camps on ja es parlava de pau i guerra a l’antiga Grècia. Avui es segueix tractant, però d’una forma diferent. Que no hi hagi una guerra no significa que estiguem presenciant un estat de pau. Amb motiu del Dia Internacional de la Pau, parlem amb el filòsof Benjamí Torné (Vinebre, 1964) sobre el tema.\n"Just Europa, que és la responsable històrica de la pau mundial, ara està condemnant a mort a molta gent per no deixar-los entrar. Està destruint-se ella mateixa perquè no imposa la pau; imposa la guerra, la separació, l’exclusió"\n- Com definiria la paraula “pau”?\nEs necessita una tesi per a respondre això... Entenc la pau no només com l’absència de guerra, sinó també com unes condicions on ningú t’emprenyi. Un estat on ningú incideixi negativament en la teva vida.\n- Creu que és un concepte que pot tenir diferents significats?\nPot tenir diversos significats, però no de forma antagònica. Possiblement aquesta definició que he fet jo es pot millorar, però no en pots dir una altra de contrària.\n- En el camp de la filosofia ja en parlaven els clàssics...\nSí. Ja comença amb Plató i amb el seu mestre Sòcrates. Es pot entendre que quan ell fa ‘La República’ és perquè hi ha una situació de guerra. Al grec hi ha una paraula, stasis, per a definir la guerra no només amb un enemic exterior, sinó també el conflicte dins de la mateixa poli. Però avui en dia el que a nosaltres ens afecta és la pau entesa pels contractualistes, a partir del Renaixement i del contracte social, que són Hobbes, Locke i Rousseau.\n- I què és el que diuen els contractualistes?\nLa pau és el que neix del contracte social. És un concepte que no es pot agafar aïllat, sinó que forma part de tot un sistema social o intel·lectual. Per exemple, amb el franquisme es deia: “40 años de paz”. I la revista 'La Codorniz' va dir “40 años de paz-ciencia”. És a dir, era el franquisme una època de pau? Fa de mal dir, no? Per a un franquista sí. Però sempre queda la repressió. Per això vull dir que la pau és més que l’absència de guerra.\n- Es pot aconseguir la pau en la seva totalitat o és un concepte massa idealista?\nAixò ja s’ho preguntava Kant al llibre ‘La pau perpètua’. Clar que hem d’aspirar a la pau universal, però veient com va el món... això ens condemna.\n- Com va el món?\nJust Europa, que és la responsable històrica de la pau mundial, ara està condemnant a mort a molta gent per no deixar-los entrar. I clar, en teoria això va en contra dels principis europeus. Europa està destruint-se ella mateixa perquè no imposa la pau; imposa la guerra, la separació, l’exclusió.\n- Quines condicions s’haurien de dur a terme per a garantir la pau d’un país?\nAixò és molt fàcil: ningú t’ha d’obligar a res, i l’Estat ha de garantir que així sigui. Hem de viure amb un sistema de garanties que et permeti fer allò que et sembli. Però jo també ho he de poder fer. Per tant, tu no em pots prendre l’entrepà, i si ho fas ha de tenir unes conseqüències. T’han de castigar per prendrem l’entrepà. Però no per menjar tu botifarra, o per portar un mocador al cap o per no portar-lo. Jo no n’he de fer res del que facis tu. I així amb tots els aspectes de la vida. La pau és que et puguis desenvolupar tal com creguis convenient i seguint els models que creguis oportuns, però sense molestar a ningú ni envair la llibertat de l’altre. Això és molt clàssic, no m’ho invento jo, ja ho deia Stuart Mill a ‘Sobre la llibertat’.\n- Molts cops la pau es veu trencada per l’abús d’autoritat. Quins tipus d’autoritat hi ha?\nA grans trets podem distingir l’autoritat de la força, de qui ostenta al poder, i l’autoritat moral, la que té a algú com a exemple a seguir.\n- Em pot comparar aquestes definicions amb exemples reals?\nUn polític que menteix no té cap tipus d’autoritat moral, com a molt tindrà la de la força si compta amb l’exèrcit. Però no té autoritat sobre mi, perquè jo només li faré cas quan vegi a la policia o als soldats. En canvi, algú amb un revestiment moral admirable té autoritat sobre la persona. Tampoc l’obeïrem cegament, però pensem-ho.\n- Creu que hi ha un desinterès polític per acabar amb les guerres?\nJo no crec que la política s’hagi interessat mai a fer la pau. Quan una nació ha trobat que no té prou recursos ha anat al veí a fotre-li. És el que va passar amb les colonitzacions. Després va resultar que el món ja estava més repartit, llavors van creure que era el moment d’expandir-se. I així van tenir lloc la Primera i la Segona Guerra Mundial. Les guerres a l’Àfrica? Sempre hi ha alguna cosa: que si el coltan, el liti... La política és la gestió del poder i si el poder necessita obtenir res, es fan guerres. Hi hauria d’haver un govern universal per a evitar-les.\n- Per què molts cops es relaciona la pau amb creences religioses?\nLa vida religiosa, apartada de les necessitats de la vida ordinària, és procliu a l’oració i a predicar la pau. Però des d’un punt de vista extern a la societat, perquè quan la religió s’ha posat amb la societat tampoc és que hagi sigut gaire pacífica. Una cosa són els monjos cartoixans i ermitans i l’altra és la institució de l’església. I amb això em refereixo a la majoria de religions.\n- La filosofia ens invita a pensar i a ser crítics amb el nostre entorn... es podria utilitzar per fomentar la pau?\nLa filosofia és el pensament de voler explicar què és el que hi ha i per què és així. I aquest pensament t’ofereix unes alternatives. La filosofia sempre ha plantejat alternatives. Kant diu: “vols ser una persona moral? Tens llei moral, tu tries si la vols seguir o no”; i Marx, que és el teòric de la societat moderna, també proclamava que “la societat moderna pot estar en forma de barbàrie o no, però tu tries: socialisme o barbàrie”. Cadascú de nosaltres escollim i ens preguntem si podem fer alguna cosa per canviar. La filosofia no tracta la pau com a pau, sinó que és el resultat d’una alternativa que la filosofia veu i presenta tal com són les coses.\n- Com han anat les primeres converses de pensament crític a les Terres de l’Ebre?\nHa sigut un èxit inesperat. Ens ha sorprès agradablement per l’interès que han suscitat. Nosaltres pensàvem, potser per deformació professional, que la filosofia és, com diu Nietzsche, una planta rara. I que si fèiem alguna cosa així vindrien els quatre de sempre, o com a molt una vintena de persones. Però escolta, 100 persones al matí i 170 a la tarda. Està molt bé, i no només per l’assistència de públic, sinó també pel nivell intel·lectual que hi havia.\n- Creu que el territori està obert al pensament crític?\nAllí on hi ha una persona, hi hauria d’haver pensament. És el que ens diferencia de les bèsties. El que a mi personalment m’aporta cert desencant és la quantitat de temps que passem “entretinguts”. En lloc de pensar, col·laborar, establir xarxes actives i participatives, estem ocupats fent altres coses i no ens avorrim. I llavors no tenim mai temps per a establir diàlegs.\n- És a dir, ens hem d’avorrir més?\nSí. El que vam fer amb Lluís Montull i Rafa Haro, d’asseure’ns i posar-nos a escriure, no ho havíem fet mai abans. Quants anys fa que hi ha internet? No ho havíem fet perquè sempre estàvem “ocupats”. És molt més profitós això que vam fer que no la superficialitat o la distracció.


El Consell Municipal per a la Igualtat en l’Educació treballa en la programació de la Setmana de la Dona – Ajuntament de Nules\nHome Històric El Consell Municipal per a la Igualtat en l’Educació treballa en la programació de la Setmana de la Dona\nEl Consell Municipal per a la Igualtat en l’Educació de Nules ha celebrat la primera reunió de l’any per a tractar, entre d’altres, les activitats que es portaran a terme per a commemorar el dia 8 de març, Dia Internacional de la Dona, en els centres educatius de Nules.\nEl regidor d’Igualtat, Antonio Romero, comenta que “aquestes activitats estan dirigides a fomentar la igualtat en l’alumnat per la qual cosa volem implicar tant l’alumnat dels col·legis com de l’institut, de manera que una de les propostes que s’han posat damunt la taula és el visionat de pel·lícules que transmeten valors d’igualtat. A més, l’alumnat de l’IES Gilabert de Centelles del cicle d’Educació Infantil s’encarregarà de realitzar els contacontes als més menuts”.\nPer altra banda, els membres del Consell continuen treballant en el Pla d’Igualtat en Educació, en concret és l’Agent d’Igualtat, Bienvenida Sangüesa, qui està realitzant el pla, per la qual cosa ha presentat un resum dels punts en els quals està treballant.\nEl Pla d’Igualtat en Educació pretén ser un manual perquè cada centre educatiu puga elaborar les mesures necessàries per a implantar al seu centre per a afavorir la igualtat entre dones i homes.\nCal recordar que el Consell Municipal per a la Igualtat en l’Educació es va constituir l’any 2016 i està format pel regidor de Polítiques d’Igualtat, Antonio Romero; representant del servei d’Infodona i representants de cadascun dels centres educatius de la localitat. Entre les funcions principals del Consell es troba dissenyar, dinamitzar, coordinar i avaluar els projectes d’igualtat dels serveis municipals.


El contraatac de Sandro Rosell després de 645 dies i 645 nits de presó preventiva sense fiança. | M'agrada Catalunya\nSandro Rosell un innocent, que va passar 645 dies i 645 nits de presó preventiva sense fiança, passa al contraatac i segons informa avui mateix el diari El Mundo, ha decidit querellar-se contra la Jutja Carmen Lamela que va decretar la presó preventiva i està preparant una demanda contra l’Estat en la que demana una indemnització de deu milions d’euros.\nL’expresident del Barça acusa la magistrada que va instruir el cas de prevaricació i ocultació de proves que li eren favorables i prepara la demanda contra l’Estat després que l’Audiència Nacional l’absolgués de l’acusació de blanqueig de capitals i organització criminal, pel presumpte rentat de comissions il·legals per valor de 14,9 milions d’euros, en perjudici de la Federació Brasilera de Futbol.\nDesprés de passar 645 dies i 645 nits en presó preventiva, Sandro Rosell va ser absolt en sentència del passat 24 d’abril, en la que l’Audiència Nacional considera que després de valorar les proves practicades en el judici, no s’han pogut acreditar les acusacions i per tant, davant els dubtes, ha de prevaldre el principi d’“in dubio pro reo”, que dictamina que en cas de dubta s’ha de fallar a favor de l’acusat.\nDurant aquests quasi dos anys de presó preventiva, Sandro Rosell ha tingut temps de plasmar les seves experiències en el llibre que veurà la llum el pròxim 23 de març, amb el títol “Una forta abraçada: Sis-cents quaranta-cinc dies i nits”.\nJa el podeu reservar en aquest enllaç Una forta abraçada i el mateix dia que surt al mercat, el 23 de març el rebreu a casa.\nEn “Una forta abraçada”, Sandro Rosell ens explica totes les experiències que ha viscut al llarg d’aquests dos anys. Segons va avançar el diari El Mundo, explica com va ser el dia de la detenció i registre del seu domicili, van trobar un sobre amb diners entre la roba de la seva dona, diners que no eren d’ells, algú els va posar allà intencionadament, 50 bitllets de 50 € amb numeració correlativa, en total 5.000 €.\nQuan Sandro s’enfronta amb els policies dient que aquells diners no són d’ells i demana al seu advocat que gravi el registre, sobretot que es vegi la numeració dels bitllets, ja que així seria fàcil durant la defensa en el judici presentar proves de quin banc havien sortit i qui havia fet el reintegrament, la secretaria judicial elimina les anotacions dels diners trobats, argumentant que és normal i legal que algú tingui 5.000 € a casa.\nQue mentre era conduït a presó en companyia de dos presumptes jihadistes, el furgó anava donant tombs contra la tanca de l’autovia, li van dir que el conductor havia sofert un atac d’epilèpsia.\nQuan va arribar a Soto del Real, li van donar uns preservatius i vaselina i quan va preguntar per què, li van respondre: “No te preocupes, con el tiempo lo sabrás“, també li van donar uns mitjons amb la marca Espanya i la bandera.\nDurant l’estança a Soto del Real els interns, molts d’ells marroquins, li deien “Presi“. Allà va conèixer al capellà Paulino Alonso, un gran suport per a ell durant l’estança a presó. El pare Paulino tenia el costum de començar les misses parlant del Barça, diu que així pica als del Madrid i aconsegueix que els interns oblidin els seus problemes durant una estona.\nSandro Rosell, per agrair-li al pare Paulino el seu suport, donarà tots els beneficis del seu llibre a la seva Fundació, amb la condició que els destini a pagar la defensa dels presos preventius innocents.\nLlibre, Sandro Rosell\nACTUALITAT, ESPORTSSandro Rosell\nQuan comença la tradició de regalar el llibre i la rosa per Sant Jordi?\nUna empresa catalana comercialitza vins del Penedès en llauna\nJulia Otero anuncia en directe que deixa la ràdio per tractar-se d’un càncer\nUn important grup belga de cirurgia estètica tria...


Vols barats de Granada-Jaén a Moscou a Iberia\nVols barats de Granada-Jaén a Moscou (MOW) de Granada-Jaén a Moscou Granada-Jaén-Moscou, Rússia\nConsulta l’oferta de vols de Granada-Jaén a Moscou i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Granada-Jaén a Moscou.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Granada-Jaén a Moscou fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Parlem amb Isabel-Clara Simó\nL'escriptora valenciana ha estat guardonada amb el Premi Trajectòria que otorga la Plaça del Llibre.\nEns trobem amb Isabel-Clara Simó a la Plaça de l'Ajuntament, un espai amb molt de significat per a ella. La veiem notablement emocionada, hi ha un cercle que l'envolta i ens és complicat arribar fins on està ella. Asseguda en una cadira on descansa després de signar, veiem una taula plena de regals personals: un parell de rams de flors, fotos impreses de gent que la coneix des de fa anys i una pila de llibres. Entre la gent ens veu, ens fa que vinguem amb la mà i compartim una breu estona entre tanta expectació per escotar-la.\nIsabel no deixa de mirar cada racó de la Plaça de l'Ajuntament de València. Ha canviat tot molt i mai hauria imaginat que seria la gran protagonista d'un esdeveniment com aquest. Els anys passen i han anat en pro de la nostra llengua, permetent actes com el que han organitzat.\nHi ha hagut molts escriptors que han passat per allí, però és el seu moment. No tots reben un homenatge per la seva trajectòria, i no és per a menys. Ens conta, entre rialles de complicitat, que aquest premi només vol dir que s'ha fet bella. Això no obstant, abans del seu lliurament Gemma Pasqual fa esment d'alguns dels molts premis que ha guanyat, i tothom (fins i tot ella) s'adona que a banda de fer-se bella, s'ha consagrat com a referent de la literatura catalana.\nParlem d'ella sobre "El Krank", la seva darrera novel·la i la primera en l'àmbit juvenil. Ens conta com és de difícil adaptar-se al registre d'un adolescent, sobretot amb el tall generacional entre la societat actual. Comparem, amb nostàlgia, allò que feien a la seva infantesa i el que es fa ara, i ens parla del treball de rerefons que hi ha quan parles per boca d'un adolescent. A "El Krank", el protagonista detesta el seu pare. En canvi ella l'idolatra. Seria incapaç de dir res dolent dels seus familiars, alguns d'ells presents mentre parlem amb ella.\nIsabel marxa a fer una xarrada a l'escenari principal de la Plaça del Llibre. Plena de gom a gom, la gent demana silenci en veure com la degana de les Lletres Catalanes seu a la butaca. Són moments de felicitat per a l'escriptora que acaben amb un detall que la va marcar. En acabar, un home agafa el micròfon i hi diu: "Jo no tinc cap pregunta, només agrair-te que gràcies a tu vaig descobrir que els valencians podíem llegir en valencià".


Escriure salva vides (primera part) - Laboratori de Lletres\n“Escriure malgrat tot, malgrat la desesperació. No: amb la desesperació”\nEl Juan llegeix lentament, li costa pronunciar algunes de les paraules que ell mateix ha escrit. Paraules com “mi hijo”, “hígado”, “decepción”, “bebida”, “no puedo” farceixen els seus textos de mines a punt d’esclatar. De tant en tant s’atura i agafa aire. Ens diu que té ganes de plorar, però ja se sap, la medicació no el deixa. Continua llegint.\nA esquerra i dreta del Juan, homes i dones de totes les edats assenten en silenci respectuós. Saben com costa escriure sobre ser addicte, sobre tot i tots els que s’han perdut pel camí. Cap d’ells havia escrit mai, ho han començat a fer com a part del programa de reinserció i l’esforç és titànic. Admiren al Juan, ell si havia escrit, anys enrere. Contes, molts contes, fins i tot un parell de novel•les. Tenia talent, un talent que l’alcohol i un mal divorci es van emportar. Una altra pèrdua. Durant vuit anys no va escriure ni una sola paraula. No tenia idees, no tenia ganes, no tenia raons per fer-ho, la mà li tremolava massa. Les paraules van abandonar-lo, fent créixer més el buit que s’omplia d’alcohol. Ell va ser el primer a apuntar-se al taller d’escriptura i el darrer en començar a escriure. Els altres van acceptar el joc, satisfets d’escriure dues frases, un parell de paràgrafs, sense tècnica ni elegància, només perquè estaven fent una cosa que mai havien cregut que podrien fer. Però el Juan no podia acontentar-se amb tres frases maldestres. Volia escriure un conte, recuperar el seu projecte de novel•la històrica. I no podia, senzillament no podia, cada fracàs l’acostava perillosament a una recaiguda.\nUn dia, una proposta d’exercici va desencallar alguna cosa en el Juan. No era una proposta més arriscada ni més suggestiva ni més divertida que les anteriors. Era senzillament AQUELLA proposta que per mil raons misterioses tocava alguna cosa al fons de Juan. Va portar el seu primer text, mitja pàgina. Havia abandonat contes i novel•les històriques i parlava d’ell; no, d’ell no, del seu fill. La lectura va ser agònica, però l’aplaudiment posterior va arrencar un somriure tímid al lector.\nSetmana rere setmana, els textos del Juan van començar a fluir. Pàgines i més pàgines, potser no tan perfectes com ell estava acostumat, potser emocionalment trencades, però sorgien sinceres i ràpides, cada cop més profundes, cada cop més lliures. El Juan va acostar l’escriptura a si mateix, li van agradar aquelles paraules brutes i adolorides que expressaven exactament la buidor que fins aleshores no havia tingut nom. Al seu voltant, els companys del taller d’escriptura es van sentir escrits en els textos del Juan, ell sabia posar nom a aquella sensació d’haver tocat fons quan va descriure’s despertant vomitat al mig d’una plaça un dimarts al matí sense saber com havia arribat allà i sense que li importés. L’anècdota ressonava en un company, la contradeia una companya, les paraules escrites de Juan esdevenien debat, consells, un espai de problemàtica comú i vivència única, on uns aprenien dels altres.\nPots llegir la segona part del text aquí.\nI si vols aprendre més, visita el curs “Escriure, eina terapèutica“.\n12 de maig de 2017 |\n#Lletrescreatives7: Tina Vallès i "La memòria de l'arbre"\nEscriure salva vides (segona part)


Tarantino a Catalunya\nPegats de trementinaire\n"Després de mesos que a Madrid havien optat per xiular i mirar cap a una altra banda, de sobte, la temperatura augmenta de manera accelerada en el pols entre els dos governs arran el procés sobiranista"\nper Marta Lasalas 08 de setembre de 2015 19:01\n- "Senyor president, vostè està en un camí molt perillós".\n- "Ja ho sé, ho he notat en les meves pròpies carns".\nAixò no és el fragment de la darrera pel·lícula de Tarantino. No. És la sessió de control al Parlament. Són parts del diàleg que es va establir ahir entre la representant a Catalunya del partit que governa l'Estat, Alícia Sánchez Camacho, i el president de la Generalitat, Artur Mas. Un diàleg, per cert, cada cop més aspre, no només en el contingut, també en les formes.\nDesprés de mesos que a Madrid havien optat per xiular i mirar cap a una altra banda, de sobte, la temperatura augmenta de manera accelerada en el pols entre els dos governs arran el procés sobiranista. Això fins a ratllar el ridícul, com l'episodi que es va registrar ahir a Barcelona quan Artur Mas va haver de tocar el dos del Fòrum de Marques espanyoles que acabava d'inaugurar per no ensopegar amb Mariano Rajoy que aterrava a Barcelona sense haver ni tan sols fet saber al govern la seva vinguda a la capital catalana. El gabinet de Rajoy no només no guarda les formes, sinó que vol que tothom ho sàpiga. Vol que tothom vegi que el president espanyol es planta on vol i quan vol sense haver de donar raons a ningú i menys a un govern que reclama una consulta independentista. Tant se val que això l'obligui a triturar les mínimes normes de cortesia política. Poc o molt la mateixa situació que s'havia produït el dia abans quan es va presentar a Barcelona la vicepresidenta espanyola en plena diada de Sant Jordi, sense comunicar-ho a l'executiu català.\nSembla que el gir de l'estratègia popular obeeix a la voluntat d'utilitzar el pols amb Catalunya com un element més de la campanya europea. Una demostració de força i decisió d'un president que si peca d'alguna cosa és precisament d'un tarannà taciturn i de defugir sistemàticament els conflictes i els problemes. Potser, però, no era aquest el millor moment, ni el millor argument per desvelar la seva faceta d'home d'acció, de Schwarzenegger de la política ibèrica. Més que res perquè l'endemà de la nit electoral, el debat sobiranista continuarà damunt la taula. I això serà així més enllà dels resultat que obtingui el PP a Europa i fins i tot més enllà del que obtingui CiU -tot i que els populars estan convençuts que un fracàs de la formació de Mas a les urnes el maig vinent serviria per frenar el procés-. Què farà aleshores el govern espanyol quan hagi literalment triturat tots els canals no ja de diàleg sinó, directament, de comunicació? Se seguirà recolzant en el PSOE? Aquest PSOE que permet que el PSC es desintegri com un terrós de sucre?\nTal i com s'està plantejant la campanya, l'escenari post-europees s'albira realment tèrbol. De moment, per al PP, la prioritat és mantenir el tipus a les eleccions. Rajoy s'ha tret el vestit de president –de president de tots els ciutadans de l'Estat espanyol, inclosos els catalans- i s'ha posat el de candidat del PP. L'endemà de les eleccions, ja veurem. Sempre li quedarà la possibilitat de tornar a xiular i alertar sobre illes perdudes i viatges per l'espai. Veurem, però, què dirà aleshores de tot plegat aquesta Europa avui tan discreta i prudent...


auto-confiança Archives | Arrenca a córrer\nTemas Publicaciones: auto-confiança\nCreatius i no creatius: cal dividir?\n14 marzo, 2014\tcompetències emprenedores, educació emprenedora, emprenedoria i infants Deja un comentario\nHi ha persones que es defineixen com creatives i d’altres que tenen molt assumit que la creativitat no és el seu. Com és que, gradualment i a mesura que ens anem fent grans, es va llançant la tovallola de la creativitat assumint sense dubtes que això de la creativitat és cosa dels artistes o de perfils menys convencionals?. Fins i tot, hi ha persones professionalment molt ben considerades i valorades, que davant d’un repte creatiu, poden arribar a amagar-se, a sentir-se del tot incòmodes per por a fer el ridícul i a no donar la talla.\nAquesta reacció, pràcticament fòbica, contrasta dràsticament amb la que es pot observar en un infant quan se li demana que creï, que faci un dibuix, que expliqui una història, que construeixi un castell, … . Els nens es llancen sense por a la creativitat perquè no es plantegen l’error ni el concepte “no està a l’alçada”. Tenen prou auto-confiança i, això, d’alguna manera, els fa més eficients en la qüestió creativa.\nSeria important no deixar de practicar aquesta capacitat innata que tots portem dintre i que a tots ens fa ser creatius, sense excepció. Potser el que cal és, primerament, no fugir, deixar-nos anar sense por a ser jutjats. Segurament una qüestió de pràctica i d’assaig. I potser el que també cal és un repte que ens obligui a treure la nostra vessant més imaginativa.\nAvui us proposem un Tedx sobre l’auto-confiança creativa a càrrec de David Kelley, fundador d’IDEO. Ens mostra com la fòbia a intentar crear es pot convertir, davant la necessitat, en una pràctica gairebé màgica, si som capaços de recuperar aquesta auto-confiança creativa perduda en algun moment de la nostra vida.


Barcelona acollirà l'Assemblea Mundial d'intel·lectuals catòlics\nInici > Barcelona acollirà l'Assemblea Mundial d'intel·lectuals catòlics\nPer Catalunya Religió. Dv, 14/10/2016\n(MPCB) Del 28 d'octubre a l'1 de novembre Barcelona acollirà la 32ena Assemblea Mundial del Moviment Internacional d'Intel·lectuals Catòlics-Pax Romana. Aquesta xarxa mundial, reconeguda per la Santa Seu i amb gairebé un segle d'història, reunirà a Barcelona més de 100 representants d'una trentena de països dels cinc continents. El Moviment de Professionals Catòlics , el Grup de Juristes Roda Ventura i la Fundació Joan Maragall , són les tres entitats catalanes que formen part de la xarxa internacional de Pax Romana.\nL'Assemblea tindrà dues parts, una Sessió d'Estudis, on hi participen també els membres dels grups catalans, i una sessió estatutària. La Sessió d'Estudis porta com a lema "De la indiferència a la misericòrdia. El nostre compromís?". Una reflexió que s'inscriu en l'Any de la Misericòrdia convocat pel papa Francesc.\nL'assemblea s'obrirà amb un acte públic a l'Auditori de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna, el divendres 28 d'octubre a les 18h. La acte l'obrirà l'arquebisbe de Barcelona, Joan Josep Omella, i el president mundial del MIIC-Pax Romana, l'economista peruà Javier Iguíñiz. La ponència central de l’acte anirà a càrrec del jesuïta Josep Maria Rambla, sobre la Misericòrdia i l'acció política. S'espera també una intervenció enregistrada del teòleg peruà Gustavo Gutiérrez, precursor de la Teologia de l'Alliberament i consiliari de Pax Romana.\nLa resta de sessions es faran al Centre Martí Codolar de Barcelona. El programa inclou debats sobre temes com els drets de les dones, els conflictes armats, els reptes ecològics, vistos des de la teologia de la Misericòrdia i de la Doctrina Social de l'Església. Es comptarà amb intervencions de ponents vinguts dels cinc continents i representants d'entitats internacionals com el Consell d'Europa, de la UNESCO, del Consell de Dret Humans, de l'UPR Process, del Pen International, del Moviment Rural Catòlic internacional o dels religiosos presents a Nacions Unides.\nDiumenge, presidirà l'eucaristia el bisbe auxiliar de Barcelona Sebastià Taltavull. Els participants també faran un visita cultural a Barcelona i a la Basílica de la Sagrada Família.\nEl MIIC-PAX ROMANA\nPax Romana  és un xarxa mundial d'intel·lectuals i professionals catòlics que agrupa 60 moviments locals dels cinc continents. És un moviment de laics amb estatuts reconeguts per la Santa Seu i col·labora amb el Pontifici Consell per als Laics. Com a moviment internacional té representació a la Comissió de Drets Humans de les Nacions Unides, a la Unesco i al Consell d’Europa.\nEl moviment es proposa ser un instrument en el diàleg entre la fe i la raó i actuar en defensa de la dignitat i dels Drets Humans, lluitar per l’eradicació de totes les formes de pobresa i injustícia, i pel desenvolupament sostenible. També treballa per contribuir a l’avenç de l’ecumenisme entre diferents esglésies i comunitats cristianes i per fomentar el diàleg, pau i entesa entre les religions.\nPax Romana va néixer a Friburg (Suïssa) el juny de 1921, com associació d’estudiants catòlics. Té el seu origen en unes trobades inspirades en l'ideal de la pau després d’un període de guerres continuades. El MIIC (Moviment Internacional Catòlic per assumptes intel·lectuals i culturals) va ser fundat el 1946, just acabada la segona guerra mundial, com a moviment de graduats.\nDel 1958 al 1966 Pax Romana va estar presidit pel català Ramon Sugranyes de Franch, que va ser un dels fundadors del MIIC i que va ser un dels pocs auditors laics que va participar al Concili Vaticà II nomenat per Pau VI. El moviment ha mobilitzat milers d'intel·lectuals i sempre ha estat fidel a l’esperit innovador i obert del Concili Vaticà II.\nA Catalunya, la seva presència es va iniciar el 1972 a través del Centre d’Estudis Francesc Eiximenis. Actualment, la Federació d’entitats de Pax Romana de Catalunya està formada pel Moviment de Professionals Catòlics de Barcelona (MPCB), el Grup de Juristes Roda Ventura i la Fundació Joan Maragall, recentment incorporada.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/articles/barcelona-acollira-assemblea-mundial-intellectuals-catolics


Unió Musical Covarxina: 02/01/2013 - 03/01/2013\nCarnestoltes de l'AMPA 2013\nLa Banda Juvenil de la Unió Musical Covarxina participà en el passacarrer de Carnestoltes que organitzà l'AMPA del CEIP La Moreria el disssabte 23 de febrer a les 17.00 hores.\nPots vore algunes fotos del passacarrer de Carnestoltes.\nBanda Federal 2013\nLa Junta Directiva de la FSMCV ha triat a Rafa Garrigós com director artístic de la Jove Banda Sinfònica de la FSMCV durant 2013. Garrigós, actualment director de la Unión Musical de Canyada i de la Banda Sinfònica de la Societat Filarmónica Unió Musical d'Agost, afrontarà una nova temporada d'aquest unitat artística formada per un centenar de músics de totes les comarques valencianes.\nAixí mateix, s'ha obert el termini perquè els interessats en formar part de la plantilla de la Banda Federal envien la seua sol·licitud. Per a això són requisits tenir entre 18 i 28 anys, pertànyer a una societat musical federada i estar cursant com a mínim tercer cicle de grau mitjà. Les sol·licituds s'han de remetre a les oficines de la FSMCV fins al pròxim 25 de febrer. Descarregar bases i model de sol·licitud.\nLa Simfònica de Llevant actuà a l’Auditori i Palau de Congressos de Castelló\nLa Simfònica de Llevant és una Banda Simfònica formada per instruments de vent fusta, vent metall i percussió, on cal destacar la incorporació de dolçaines a la formació.\nLa seua creació és recent, i ha sigut a iniciativa dels músics i directors Juan Conill Olivares i Sergi Vilar Domènech, els quals al llarg de la seua formació han tingut l’oportunitat de conèixer i estudiar la música dels projectes que esta banda va a efectuar.\nL’agrupació està formada per uns 60 músics, procedents de les comarques de Castelló de poblacions com: Albocàsser, Alcalà de Xivert, l’Alcora, Almassora, Almenara, Atzeneta del Maestrat, Benicarló, Benicàssim, Borriana, Càlig, Castelló, Les Coves de Vinromà, La vall d’Uixó, Nules, Sant Joan de Moró, Sant Mateu, Sueras, Torreblanca, Traiguera, Vilafranca, Vilanova d’Alcolea, Vila-real, Vinaròs. El nombre d’integrants pot variar, en funció dels projectes musicals a desenvolupar.\nEl diumenge 3 de febrer de 2013 a les 19.00h va tindre lloc el concert de presentació de La Simfònica del Llevant en l’Auditori Palau de Congressos de Castelló. Dirigida pel mestre Juan Conill Olivares, aquesta formació es presentà amb un concert monogràfic format per obres del compositor de Muro, José R. Pascual-Vilaplana. Veure programa i cartell.


Natura i Medi Ambient a L'Hospitalet de Llobregat: Avifauna hivernal a la marina de L'Hospitalet\nXivita sobre el reflexe de la Torre Gran © Ricard Gutiérrez, 28.12.2012\nEl 28.12.2012 per la tarda hem donat una volta per la zona de la Torre Gran i el riu entre ponts per veure com estava la zona. La visita ha estat productiva: a la Torre Gran hi havia un corriol petit (Charadrius dubius) hivernant. També, d'interès, dos puputs (Upupa epops) i un pardal de bardissa (Prunella modularis).\nAl riu entre ponts, el molt baix nivell del Llobregat feia que hi haguessin vores fangoses al riu on hi havia fredelugues (Vanellus vanellus) i a l'aigua dos grupets de xarxets comuns (Anas crecca) així com collverds (Anas platyrhynchos).\nD'interès a la zona una femella adulta de falcó pelegrí (Falco peregrinus) d'origen centreeuropeu (pel tamany i estructura) així com un aligot, mudant plomes (fotografiat a contrallum).\nLa posta del sol sobre el Garraf oferia condicions de fotografia difícils a la vegada que un pel artístiques. La llàstima és que tornen les deixalles a la zona per causa de la companyia de camions situada al límit del terme amb Barcelona i un dels camions de la qual està destrossat escapant brossa a la vora de la bassa de la Torre Gran. Amb tot una modesta però interessant zona a nivel local on es troben espècies poc frequents en el context del delta del Llobregat. Us en deixem una mostra fotogràfica i el llistat d'espècies observades introduït a ornitho.cat.\nAligot comú Buteo buteo © Ricard Gutiérrez, 28.12.2012\nCorriol petit Charadrius dubius © Ricard Gutiérrez, 28.12.2012\nFalcó pelegrí Falco peregrinus © Ricard Gutiérrez, 28.12.2012\nXarxet Anas crecca © Ricard Gutiérrez 27.12.2012\nÀnec collverd Anas platyrhynchos © Ricard Gutiérrez 27.12.2012\nFredelugues Vanellus vanellus © Ricard Gutiérrez 27.12.2012\nGavià argentat Larus michahellis © Ricard Gutiérrez 27.12.2012\nEtiquetes de comentaris: 2012, ocells, riu, Torre Gran