Kozhukhin pren l’Auditori | Press Music\nBlogPortada » Kozhukhin pren l’Auditori\nKozhukhin pren l’Auditori\n(By Marco Borggreve)\nBy GERARD ERRUZ OCT. 15, 2017\nTocava diumenge de folklore, tradició i modernitat a l’Auditori. Tres obres d’arrel acadèmica que incorporen melodies i ritmes populars, redefinits al gust de cada compositor. En aquest tercer concert de la temporada, l’OBC comptava amb el director convidat Antoni Wit i la presència molt inspirada del pianista Denis Kozhukhin.\nLa Mala Suita de Lutoslavski començava robusta, amb una serenitat que no vaticinava els alts i baixos interpretatius que han aparegut més endavant. La melodia del flautí i els ritmes à la Stravinsky han donat lloc a uns jocs de textures -el punt fort del matí- molt ben dirigits per Wit. L’amalgama sonor de l’obra ha fet brillar l’orquestra. Bones dinàmiques i enllaços ben conduïts que impregnaven de personalitat cada moviment. Encara que la cohesió ha decaigut cap al final, el públic ha pogut escoltar una interpretació potent d’aquesta petita suite polonesa.\nÉs a la segona obra del programa on ha aparegut el protagonista del concert: Kozhukhin s’ha posat a la pell de Maxim Xostakóvitx, fill de Dmitri Xostakóvitx, a qui el compositor va dedicar aquest Concert per a piano núm. 2 amb motiu de la seva graduació. Una obra feta per al lluïment del solista i amb múltiples passatges on es posen a prova les habilitats tècniques de l’intèrpret. Kozhukhin ha meravellat amb la seva naturalitat habitual, centrant tota l’atenció al fraseig i la conducció dels temes. L’orquestra anava a remolc del jove concertista però ha aconseguit respondre amb caràcter durant tot l’Allegro. L’exaltació inicial s’ha recollit en un segon moviment màgic: Wit ha asserenat el discurs musical i l’orquestra s’ha convertit en un doll sonor que emergia de les tecles del piano. Kozhukhin s’hi ha recreat amb maduresa i el públic l’ha acompanyat amb un silenci expectant. L’encanteri s’ha trencat tot just començar l’últim moviment: els vents no han aconseguit seguir el ritme del piano en els passatges més complexos i Kozhukhin ha decidit tirar-se el concert a l’esquena. Aprofitant el protagonisme del piano, ha resolt amb seguretat els reptes tècnics del tercer i últim moviment. Aquí, Xostakóvitx va escriure petites picades d’ullet als llibres de tècnica que qualsevol pianista ha de sofrir durant el període acadèmic, en una recargolada mostra d’afecte cap al seu fill acabat de graduar. La tècnica no ha restat expressivitat a un final de Concert que Kozhukhin ha liderat amb lucidesa.\nAmb el públic a la butxaca, el pianista ha regalat dos bisos molt personals, dues versions d’estil minimalista que han transportat l’Auditori al seu saló de casa. La primera ha sigut una visió molt sentida del Preludi en Si menor de Siloti (arranjament d’un preludi de J.S.Bach). I finalment s’ha acomiadat amb una Mort d’Orfeu per a piano, extreta de l’òpera Orfeu i Eurídice de Gluck.\nLa Simfonia (des) del Nou Món de Dvorak havia de ser el plat fort de la sessió, però el desconcert general de l’orquestra ha acabat imposant-se al llarg de l’obra. Un començament molt ben explicat ha donat protagonisme a les diferents seccions que presenten el tema inicial: les flautes i els vents fusta s’han donat el relleu entre interrogacions enèrgiques de l’orquestra. Poc a poc s’han fet evidents les dificultats comunicatives entre Wit i l’orquestra, amb respostes fora de temps i una secció de vent metall poc convençuda. El joc de textures seguia funcionant i la secció de cordes mostrava bona sintonia. S’han entrevist les planes nord-americanes i la immensitat del Nou Món en la distància. El segon moviment, Largo, és una successió d’escenes i relats folklòrics. L’èpica d’aquest moviment, i de tota la Simfonia, respon a les idees que van impregnar Dvorak durant la seva estada als Estats Units. A més d’estudiar les característiques dels cants negres i indis per incorporar-les a les composicions, creia que la sensació d’espai que havia experimentat a Amèrica es plasmaria de manera natural a la seva música. Però la indecisió de l’orquestra ha prevalgut en detriment de la coherència del discurs musical, sense aconseguir submergir el públic en els paisatges que anaven apareixent. Les melodies populars s’han anat encadenant amb fluïdesa durant els dos últims moviments, en un final de trajecte correcte i sense entrebancs. Amb tot, les aportacions puntuals dels instruments solistes han acabat donant les pinzellades més significatives d’un Nou Món que havia sonat amb molta més eloqüència en ocasions anteriors.\nEl públic ha agraït el viatge amb aplaudiments sentits cap a l’orquestra. Hem descobert un Kozhukhin en plena maduresa i l’OBC, malgrat els dubtes, ens ha regalat una Mala Suita plena de matisos que demostren la seva solidesa a l’hora de preparar repertori poc habitual.\nTel. 932-479-300, auditori.cat\nL’Auditori in crescendo con Ward y el estreno de Giménez Comas\nCARLOS GARCIA RECHE SAB. 23, 2021 Con un 2021 incierto y apenas sin desprecintar,…\nNetrebko reina en el Liceu\n© Antoni Bofill ISRAEL DAVID MARTINEZ NOV. 7, 2019 Entre algunos disturbios callejeros…\nMehta emociona a l’Auditori\n© Peter Fischli By LAURA JOVER SEP. 20, 2019 BCN clàssics ha iniciado…\nprevious post: Ex Shapiro 1727\nnext post: “Un ballo” y un Mercedes-Benz


La CUP proposa àrees de petó i adéu ràpid en deixar els nens a escola en cotxe\nYou are here: Home / Dia a dia / Política / Societat / La CUP proposa àrees de petó i adéu ràpid en deixar els nens a escola en cotxe\nLa formació cupaire local alerta del focus de contaminació que pateixen els nens i nenes a les portes de les escoles per l’aglomeració de cotxes.\nLa CUP proposa limitar el temps d’estacionament de vehicles en les portes de les escoles per afavorir la mobilitat en hores punta, en la línia que s’està fent amb les àrees ‘Petó i Adéu’ que s’acaben d’estrenar a Sabadell.\nA més, la CUP posa avui l’èmfasi en la pol·lució de l’aire que pateixen els nens i nenes, degut a les aglomeracions de vehicles que s’hi formen pels pares i mares. Ja sigui per esperar aparcats en doble filera amb el motor engegat o fent voltes en torn a l’edifici (per falta d’aparcament), els accessos escolars són avui els punts més contaminats de tota la ciutat. De fet, el trànsit de cotxes és la principal font d’emissions de contaminants.\nLa CUP proposa limitar tant l’accés com l’estacionament de vehicles als accessos escolars, per evitar que es generi una atmosfera procliu a l’adquisició de malalties respiratòries. Segons la CUP, actualment l’Ajuntament de Terrassa ja treballa per millorar la qualitat de l’aire en els accessos escolars per mitjà del programa Camins Escolars. Tanmateix, la CUP creu que cal ser més contundent en les polítiques de Mobilitat, i proposa establir un sistema similar al de Petó i Adéu, estrenat en ‘prova pilot’ a les escoles de Sabadell la setmana passada. Segons el regidor Marc Medina, “es tracta de zones d’aparcament davant col·legis, on els cotxes puguin quedar-se només 2 minuts: el temps precís perquè pares, mares i criatures s’acomiadin i marxin, sense baixar del vehicle”. I així deixin pas a qui vingui darrere. En tot cas, la CUP proposa debatre conjuntament els detalls del programa Petó i Adéu (que prové de l’anglès Kiss and Ride), pel que fa al nombre de places d’estacionament i el temps màxim per aparcar que s’estableix, així com quines escoles afectaria.\nLa formació no es vol limitar només a l’ús de vehicles, sinó que aposta per reduir de manera dràstica el seu ús, tot potenciant l’arribada a escola a peu, bicicleta o patinet. Explica Marc Medina que “un estudi de la regidoria de Mobilitat de Terrassa -presentat al juliol de 2018-, explica que un 32% dels infants que són portats en cotxe, realment, viuen a menys de 875 metres de l’escola”. Per tant, conclou el cupaire, a una distància del tot assumible per fer-la caminant.\nPer això, la CUP considera que el projecte de Camins Escolars ha de ser complementat amb el de Petó i Adéu (o qualsevol altra de les maneres amb el que es vulgui anomenar). I proposarà que sigui incorporat al Pla de Seguretat Vial, dins del Pla de Seguretat de Terrassa (que precisament s’està debatent i redactant aquesta tardor).\nPerò cal donar seguretat als recorreguts principals que arriben a l’escola. Cal fomentar que els nens i nens puguin anar a l’escola sols o en grups de nens. I això passa també per fer recorreguts amb les AMPA, així com habilitant espais per deixar lligades les bicicletes i els patinets (com ara passa l’Escola Pia).


Hort escolar | Escola del Mar\nHort escolar: en aquest espai proposem experiències de contacte directe i actiu amb l’entorn natural de l’escola que ens permeten afavorir actituds, individuals i col·lectives, de reflexió, crítica i de respecte pels productes que surten de la terra i arriben a les nostres llars.\n2n planta faves\nEscola del Mar04/03/20\nFa uns mesos, l’alumnat de 2n va plantar faves a l’hort de l’escola. Després de molts dies de cura, han crescut!! Bona feina!!\n3r, Hort escolar, Portada 0\n1r planta escaroles\nL’alumnat de 1r ha plantat escaroles a l’hort de l’escola. Han fet molt bona feina!!\n2n, Hort escolar, Portada 0\n1r plantem bulbs\nL’alumnat de 1r ha plantat bulbs de jacints i narcisos als jardins interiors de l’escola. Ja s’acosta la primavera!\nP4 anem a l’hort\nEscola del Mar15/10/19\nHem anat a l’hort a agafar terra i l’hem plantat unes plantes. N’hem plantat per nosaltres i per regalar a les classes de P3 i de P5.\nAra les estem cuidant..\n.P5, Hort escolar, Portada Curs 19-20 0\n.P5, Hort escolar, Portada curs 2017-18 0\n2n, Hort escolar, Portada curs 2017-18 0\nTreballem l’hort a P5\nEscola del Mar14/12/17\nDurant els dos últims mesos a la classe de Ciències els taurons i els pingüins hem treballat a l’hort de l’escola. Primer de tot vam preparar la terra per a poder-hi plantar; la vam netejar de fulles i branques i vam fer els solcs per a la rega. Els següents dies vam plantar diferents tipus de verdures i hortalisses: enciam, rúcula, bleda, alls, escarola i maduixeres. Cada nen va plantar una planteta i ara hem de tenir-ne cura per a que creixin i poder fer la collita. Reguem tres cops per setmana i, de tant en tant, treiem les males herbes que van creixent. Ens ho passem molt bé anant a l’hort!\nPlantem enciams, cols i maduixes\nEscola del Mar15/03/17\nAquesta i la passada setmana a la classe de ciències hem plantat al nostre hort. Primer la professora ha fet un forat amb el punxó per marcar el lloc on havíem posar la planta. Hem plantat planters d’enciam de dos tipus: de fulla de roure i meravella; de col i també de maduixes. Després de plantar una planteta cada nen i nena les hem regat amb la mànega mirant d’omplir d’aigua tot els solcs. Ara hem de tenir cura de regar-les dos cops per setmana i anar traient les males herbes de tant en tant i… a esperar que creixin!\nClicar la foto\n3r, Hort escolar, Portada curs 2016-17 0\nTreballem a l’hort P5\nDurant aquest trimestre a la classe de Ciències els taurons i pingüins hem estat netejant i preparant l’hort per a poder plantar les nostres hortalisses. Primer de tot vam haver de treure les males herbes, fulles, pedres que hi havia a la terra. En una altra sessió ja van fer els solcs per a que puguem regar. Hem treballat força i amb molta il·lusió. Ara només falta plantar!


La llei d’avortament d’Andorra pot portar Vives a succeir Sistach\nEl bisbe d’Urgell i copríncep andorrà podria dimitir per no signar-la\n3 min. Madrid 28/09/2014 00:00\nLa futura llei de l’avortament d’Andorra podria portar el bisbe d’Urgell, Joan Enric Vives, a succeir el cardenal arquebisbe de Barcelona, Lluís Martínez Sistach. Segons han informat a l’ARA fonts del Vaticà i de l’Església catalana, Vives -copríncep d’Andorra- podria abdicar per no sancionar una llei que reguli la interrupció de l’embaràs, que veuria la llum l’any que ve.\nEl problema podria afectar la mateixa concepció de l’estat andorrà, ja que Roma veu “inviable” que el bisbe d’Urgell pugui seguir cogovernant un país amb una llei de l’avortament vigent. Andorra és un dels pocs estats europeus que no té llei d’interrupció de l’embaràs, juntament amb Malta i el Vaticà. La singular configuració del seu govern -amb un president escollit democràticament i dos coprínceps (el bisbe d’Urgell i el president de França)- fa difícil qualsevol canvi.\nEl 6 de setembre, el president andorrà, Antoni Martí, es va reunir amb el papa Francesc. Entre els temes abordats va haver-hi les “bones relacions” entre els dos estats. Després de la reunió, en la seva trobada amb Pietro Parolin, Martí va anunciar que el debat sobre l’avortament estava molt avançat i que, si una majoria era favorable a la legislació, el Parlament l’aprovaria.\nUna llei de l’avortament hauria de ser sancionada pels dos coprínceps. Segons ha pogut confirmar l’ARA, Vives no la sancionarà. La solució que es planteja en aquests moments és que, si finalment s’arriba a l’aprovació de la llei, l’arquebisbe d’Urgell abdiqui el seu càrrec, que quedaria en suspens.\nSegons va revelar el mateix cap de govern d’Andorra, la Santa Seu li va fer saber que un bisbe catòlic no podria ser mai copríncep d’un país amb una llei despenalitzadora de l’avortament. Això fa que la qüestió de l’avortament pugui convertir-se, per extensió, en un debat sobre la configuració del Principat d’Andorra.\nCoincidència en el temps\nLa coincidència en el temps pot portar Vives a l’arquebisbat de Barcelona. El titular actual, el cardenal Sistach, es va reunir dissabte amb el papa Francesc. Fonts vaticanes han apuntat que, un cop se sàpiga què passa a Catalunya després del 9-N, la successió de Sistach agafarà velocitat de creuer.\nRoma vol que el nou arquebisbe de Barcelona pugui actuar amb llibertat en una hipotètica declaració d’independència, sota la premissa que, sigui independent o a dins d’Espanya, a Catalunya seguirà havent-hi catòlics per guiar.\nDiverses informacions apunten al febrer com a data límit per a la designació del successor de Sistach. Arribat el cas, Vives seria ara mateix el principal candidat a dirigir la diòcesi de la Ciutat Comtal. La seva possible abdicació com a copríncep d’Andorra facilitaria que la Santa Seu acceptés l’autonomia andorrana per aprovar les seves pròpies lleis i asseguraria que els seus representants eclesiàstics no poguessin ser acusats d’avalar l’avortament.\nEl successor de Vives, en cas que Roma accedís a mantenir l’actual estatus, no prendria possessió de càrrec fins que la llei entrés en vigor. Segueix sense quedar clar si el nou bisbe d’Urgell renunciaria o no al coprincipat, cosa que estan investigant experts en dret canònic i relacions internacionals.\nA banda de Vives, la llista de candidats a succeir Sistach és àmplia. A Catalunya, l’arquebisbe de Barcelona, Sebastià Taltavull; a fora del país, Juan José Omella i Julián Ruiz Martorell guanyen opcions. Algunes fonts donen per feta la designació del jesuïta Luis Francisco Ladaria, actual número dos de la Congregació per a la Doctrina de la Fe, tot i que el religiós és un dels màxims col·laboradors del Papa i sembla difícil que se’n vulgui desprendre. Tampoc s’ha de descartar -de fet, Francesc ho està buscant- algun missioner o exmissioner català.


Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) Los mejores libros gratis a Libros Madrid\nTeresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) Los mejores libros gratis\nFelip Gallart Fernàndez\nPor Felip Gallart Fernàndez\nTeresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna)\nLa Teresa Guix, la Maseta, esdevingué el cas més famós de la crònica negra lleidatana de tot el segle xix. El 26 d’agost de 1839 fou executada al garrot vil acusada de matar el seu marit. El poble la tingué per santa, la seva fi es cantà en romanços, se’n feren fulletons que tingueren molt èxit, alguns veritables best-sellers que circularen per tot el país i l’estat durant el segle xix i principis del xx, i que convertiren la Maseta en un personatge de llegenda, arquetip de pecadora penedida o d’heroïna romàntica. Amb rigor i amenitat en aquesta obra s’estudia la fascinant figura i la dissortada fi d’una jove que volia viure i gaudir intensament de la vida en una societat intransigent i implacable, una dona que fou utilitzada per la moral masclista i religiosa de l’època amb finalitats de poder i de control social.\nFelip Gallart Fernàndez de\nEditor Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna)\nCatalán Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna)\nGustos para Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna)\nDescargar Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) en Pdf\nDescargar Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) en Odf\nDescargar Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) en EPub\nDescargar Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) en LIT\nTeresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna) Teresa Guix, la Maseta (1816-1839). Una dona de tràgic destí (El Fil d'Ariadna)


Home Esports La piulada de Joan Laporta que fa tremolar a Josep Maria Bartomeu\nEl millor president de la història del Barça parla clar sobre el pitjor president del club\n8 de octubre de 2020 (09:34 CET)\nJosep Maria Bartomeu és el pitjor president de la història del FC Barcelona, després de Joan Gaspart i Josep Lluis Núñez. A l'altra cara de la moneda hi trobem Joan Laporta, un president que va retornar la il·lusió al Camp Nou i amb qui es van viure els millors anys blaugranes.\nÉs per això que els culers recorden amb nostàlgia el mandat d'en Jan i desitgen que torni a liderar el Barça. Ara, Laporta ha felicitat els promotors de la moció de censura i ha mostrat la seva opinió sobre aquesta via que contemplen els estatuts del club.\nEls impulsors de la moció han superat amb escreix les 16.521 signatures necessàries perquè prosperés aquesta moció de censura i ara Bartomeu haurà d'enfrontar-se a un referèndum.\nLaporta es felicita per l'existència d'aquesta eina i considera que demostra la transparència democràtica i dona veu als socis, ja que en qualsevol moment es pot "fer fora", previ referèndum, a un president que no fa bé la seva feina.


Pas a Pas: Serra Gallinera (2670 m), duresa i bellesa a parts iguals.\nSerra Gallinera (2670 m), duresa i bellesa a parts iguals.\nSegur que hi ha una zona dels Pirineus que heu visitat moltes vegades. Ja sigui per la seva bellesa o bé per la proximitat. En el meu cas, les muntanyes del sector de Vallter són les que més he trepitjat. Bastiments, Gra de Fajol, Bacivers, Pic de la Dona, Pic de l'Infern, i una llarga llista de cims que omplen aquestes contrades. Però sempre hi ha una part inhòspita, que queda fora de les rutes més habituals i que passa desapercebuda per molts excursionistes.\nParlant amb en Xavi de quina ruta podíem fer el dia 1 de maig, em va comentar que volia anar a trepitjar neu i em va proposar de pujar al Pic de la Dona però des del refugi de l'Alemany. Una ruta excel·lent per fugir de les masses del Bastiments i de l'ascens clàssic al Pic de la Dona. I, a més, ens permet pujar al Pic de la Serra Gallinera.\nSortint de l'estació d'esquí de Vallter 2000 pujarem a la Portella de Mentet i devallarem per la Coma de la Portella fins al refugi de l'Alemany. A partir d'aquí, seguirem les traces de GR fins a la Serra de Caret (tram més dur de la jornada) i seguint la carena arribarem al Pic de Serra Gallinera. Només ens queda continuar carenant fins al Pic de la Dona i baixar per la ruta clàssica fins a Vallter.\nCims: Pic de Serra Gallinera, 2670 metres\nDesnivell acumulat: +1100 metres\nDificultat: Mitjana. Es tracta d'un circuit d'alta muntanya sense dificultat tècnica però el desnivell a superar és important. En el nostre cas la neu va endurir, i molt, la caminada.\nLes persones que em coneixeu o que seguiu el bloc ja haureu notat que no sóc massa amic de la neu. Malgrat tot, també m'agrada trepitjar-la de tant en tant.\nSortim de l'aparcament de l'estació de Vallter 2000, tancada per aquestes dates.\nDeixant els edificis a la nostra esquerra, anem a buscar el camí que puja a la Portella de Mentet.\nLes primeres rampes ens ensenyen qui mana i ja comencem a veure que la jornada d'avui serà dura.\nMoltes vegades no donem importància a les muntanyes que tenim a prop, però s'ha de reconèixer que el Gra de Fajol és xulo, no?\nSeguim endavant, que tenim molt camí per fer.\nPer la canal que puja fins a la Portella de Mentet.\nEn Xavi, que és més amic de la neu que jo, també va pujant tranquil·lament amb el Gra de Fajol tancant el paisatge.\nJa estem a tocar d'aquest pas transfonterer important i de fàcil accés.\nPortella de Mentet, 2409 metres. Coll important que uneix Vallter amb el poble de Mentet. Davant nostre ja tenim la Coma de la Portella, una vall d'origen glaciar que baixa per la vessant francesa. En aquest punt ens hem de posar els crampons ja que la neu de la cara nord està molt dura.\nEl paisatge canvia a mida que anem perdent alçada. Els pins omplen el fons de la vall, amb un paisatge típic de la cara nord pirinenca.\nLes marques de GR apareixen quan som força avall. De totes maneres, anirem enganxant i perdent el camí seguint la direcció que ens sembla més evident.\nFins al refugi de l'Alemany, 1968 metres. Es tracta d'un refugi lliure però en prou bon estat.\nA tocar del refugi enllacem amb el GR 10, on fem un gir molt pronunciat en direcció a Carançà (SW).\nD'aquesta manera deixem el camí que baixa fins a Mentet (3 km) i comencem la pujada més dura de la jornada.\nL'estat de la neu dificulta la marxa ja que ens trobem un gruix important de neu primavera que ens frena i ens desgasta moltíssim.\nPerò poc a poc anem guanyant alçada i cada pas que fem ens acosta més al cim.\nCim que ja es veu al fons. Com a mínim el desnivell s'ha suavitzat i s'avança més fàcilment.\nCarenant la Serra Gallinera, entrem a una zona mixta de neu i roca, que agraïm enormement.\nEns falta un petit esforç més fins al Puig de Serra Gallinera, que ja tenim davant.\nPic de Serra Gallinera, 2670 metres. Hem sortit del cotxe a les 9 del matí i són les 3 de la tarda. Sí senyors, ho heu llegit bé, 6 hores per arribar al primer cim!!!!\nEl Pic de la Dona, on anirem a continuació.\nBastiments (al fons).\nEn Xavi arribant al cim.\nAra que ja hi som tots dos, ens fem la foto de cim!!\nSense parar gaire temps perquè el vent és molt desagradable, continuem carenant cap al Pic de la Dona que queda a l'altre costat de la Coma de la Dona.\nAquest tram de camí no és tant dur com l'anterior però el fred i l'esforç fet anteriorment es comença a notar. Malgrat tot, en poc menys d'una hora arribem al Pic de la Dona, que ja s'alça davant.\nPic de la Dona, 2704 metres. Bones vistes cap al Costabona.\nCom que aquest cim ja l'havíem pujat en altres ocasions i el fred és intens, només parem el temps just de fer-nos la foto de cim per deixar constància i tirem avall.\nEl camí de baixada és la via d'ascens clàssica des de Vallter 2000 i que ja està descrita en moltes ressenyes. Per tant, no m'agradaria fer-me repetitiu i ens despedirem amb una imatge del Pic de la Dona des de la baixada.\nDoncs si sou dels que acostumeu a anar per la zona de Vallter i no coneixeu la Serra Gallinera, ja teniu un motiu més per anar-la a descobrir, respirareu pau i tranquil·litat per totes bandes.\nPublicat per Marc a 18:51:00\nRaquetes Tuixent -La Vansa- 2019


Quina mena de patata va millor en cada ús: fregides, guisades, rostides...\nNo és el mateix fregir que guisar o rostir: et recomanem les millors varietats de patata per a cada elaboració\nQuina mena de patata va millor per a cada elaboració? // CC0\nActualitzada el 06-11-2021 12:06\nLa patata és la reina dels tubercles. Ve originalment d’Amèrica Llatina, encara que ara es cultiva pràcticament a tot el món. Hi ha més de 5.000 varietats de patata de totes les formes (llises, arrugades, rodones, allargades…) i colors inimaginables (vermell, groc, violeta, negre…). Malgrat tot això, moltes vegades les veiem totes iguals i no sabem distingir quina és la millor patata per a cada ús.\nLa majoria no concebem un rebost sense patates, però a les grans superfícies gairebé sempre se n’ofereixen les mateixes varietats, i la majoria de consumidors no es fixen en quina classe de patata compren. Tenen la pinta de ser semblants, però totes tenen unes peculiaritats que les fan més o menys adequades per a les nostres receptes.\nLes patates segons la maduració\nPodem classificar les patates de moltes maneres, però una de les més eficaces és fer-ho pel temps de maduració, que en el cas de les patates va de 90 a 200 dies, aproximadament. Així, depenent del moment en què han estat collides distingim, a grans trets, les patates primerenques, d’estació i tardanes.\nLes patates es poden classificar segons el punt de maduració. // CC0\nLes primerenques o noves han estat recollides abans que madurin del tot i es caracteritzen pel seu alt contingut en aigua i baix en midó. Tenen menys temps de conservació i, per aquest motiu, són les menys comercialitzades i més difícils de trobar.\nLes d’estació o semitardanes es consideren les més versàtils, i també són les que tenen més comercialització per la seva bona relació qualitat-preu. Són més grans, tenen més durabilitat que les noves i un bon equilibri entre aigua i fècula, cosa que les fa adequades per a moltes preparacions.\nI, finalment, les tardanes són aquelles que distingim perquè es venen amb la terra com a protecció. Es recullen quan ja han complert tot el cicle de maduració, per la qual cosa tenen una consistència dura i una pell gruixuda. Són les que triguen més a tornar-se ràncies.\nQuines són les millors patates per fregir? // CC0\nPatates per fregir\nLes millors patates tant per preparar la típica patata fregida com per altres fregits són les de maduració tardana o semitardana, per la consistència compacta i baixa en quantitat d’aigua. Per obtenir la millor patata fregida –cruixent per fora i tendra per dins–, molts recomanen la varietat agra, que presenta pocs sucres i una proporció justa de fècula i aigua. És de color fosc, de forma ovalada i de mida mitjana o grossa.\nEl tipus de patata és fonamental, però hi ha altres trucs en la preparació que ajuden a aconseguir la patata fregida ideal. El més popular és deixar durant mitja hora les patates (ja tallades) a remull amb aigua, per eliminar l’excés de midó i que no s’enganxin entre si.\nLa patata agra és la millor per fregir. // CC0\nPatates per guisar\nÉs important que sigui resistent (perquè no es desfaci) i que sigui, alhora, tova (perquè quedi tendra). En general, solen funcionar molt bé les de maduració primerenca, ja que la baixa quantitat de fècula els dona una textura suau.\nSón bones patates varietats com la monalisa o la red pontiac. La monalisa –llisa, ovalada i groga– és una de les patates més populars i utilitzades. La red pontiac també és fàcil de trobar en fruiteries i mercats. S’identifica ràpidament pel color vermellós de la pell, mentre que per dins és blanca.\nLa monalisa i la red pontiac són bones per guisar. // Molí de Pomerí\nPatates per rostir\nLes varietats més compatibles amb la cocció al forn són les que tenen una consistència farinosa, cosa que ens indica que tenen un bon contingut de fècula i, per tant, podran coure força estona sense desfer-se.\nEntre les més adequades hi ha la kennebec i també varietats autòctones com les patates de Prades. Tenen un gust potent i són ideals per fer receptes com les patates panadera o les patates a lo pobre . És a dir, receptes en què la patata és l’ingredient principal.\nLa patata kennebec és bona per fer al forn. // CC0\nMés enllà de les malles més habituals del supermercat, les patates conformen un univers ple de matisos que val la pena tenir en compte.\n08-10-2021 14:05 TRUC DE CUINA\nEl truc definitiu per rostir patates ràpidament\n27-05-2021 17:59 CUINA\nQuatre receptes de grans xefs per triomfar a casa: macarrons, braves, calamars...\n03-11-2021 13:12 ‘EL MÓN A RAC1’\nLes receptes de croquetes de Nandu Jubany que guardaràs sempre: de gamba, de pernil i de bolets


El dret a l’autodeterminació de Catalunya es debat a Anglaterra | El Jurista\nEl Consell de la Diplomàcia Pública Catalana (DIPLOCAT) conjuntament amb l’Institut Europeu de la University College London (UCL) van organitzar divendres un apassionant debat sobre els processos d’autodeterminació a la Unió Europea, amb una mirada particular al cas català.\nActe on es va dur a terme el debat, Londres.\nLa jornada, celebrada a la mateixa universitat londinenca amb un significatiu nombre d’assistents, va començar amb la intervenció de l’ex-Cònsol General del Regne Unit a Barcelona, Geoff Cowling, que va fer un repàs de la història de Catalunya subratllant, davant la incredulitat del públic, que Catalunya té el Parlament més antic d’Europa, amb mig segle més d’història que el propi Parlament Britànic.\nSeguidament va ser el torn de Miquel Strubell, un dels cofundadors de l’Assemblea Nacional Catalana i director de la Càtedra en Multilingüisme a la Universitat Oberta de Catalunya. L’ex-diputat va explicar l’evolució del sentiment independentista en els darrers 7 anys a Catalunya amb una sèrie de dades molt explicatives sobre els greuges econòmics i culturals que pateix el principat, destacant que molts partidaris del federalisme –com ell- han abandonat aquesta opció, així com el profund arrelament europeista que es viu a casa nostra des de fa molts anys. El contrapunt a aquesta intervenció va venir de la mà del periodista Xavier Vidal-Folch, que va remarcar la manca de definició del procés sobiranista que ha emprès el Govern actual, lamentant les moltes incerteses que es plantegen i, segons ell, ningú s’atreveix a esclarir.\nDesprés d’una pausa-cafè, es va encetar un debat de caire més jurídic sobre la viabilitat dels processos d’autodeterminació dins de la Unió Europea. El Professor expert en Constitucionalisme de la UCL Robert Hazell va assegurar que “les Constitucions dels Estats són un clar reflex de la seva història”. En aquest sentit, considera que és molt poc convenient comparar el cas escocès amb el català, ja que el bagatge històric d’aquests dos territoris, així com el del Regne Unit i Espanya són ben diferenciats. Una de les raons que justifiquen, segons Hazell, la celebració d’un referèndum sobre la independència d’Escòcia és que fa relativament poc ja es va donar l’autodeterminació a Irlanda del Nord i ara Londres no podia negar el mateix dret als escocesos. El referèndum d’Escòcia, va emfatitzar, serà legal (van haver de canviar la legislació per fer-lo possible), imparcial i decisiu.\nTot seguit, va ser el torn de Montserrat Guibernau, Professora de l’Escola de Política i Relacions Internacionals de la Queen Mary University, qui va explicar per què el secessionisme, un moviment que mai havia estat majoritari a Catalunya, ha guanyat tants adeptes en els darrers anys. Per Guibernau, el motiu rau en el rotund fracàs de les relacions entre el Govern de la Generalitat i el Govern central, marcades per una manca de cultura democràtica. Seguint el paral·lelisme amb Escòcia, la professora va exposar els motius pels quals els escocesos podran manifestar la seva voluntat a les urnes i els catalans, de moment, no. En primer lloc, va parlar dels diferents conceptes de democràcia: mentre a Espanya impera una visió estàtica consistent en respectar les lleis i no modificar-les, el Regne Unit sempre ha destacat per una visió dinàmica consistent en el profund respecte per la voluntat dels ciutadans, encara que no es comparteixi el mateix punt de vista. El segon motiu és la política cultural: el Regne Unit gaudeix d’una democràcia més que consolidada; Espanya, per contra, té una democràcia que encara és jove. El tercer i últim motiu és el rerefons històric: mentre que al Regne Unit ens trobem amb la voluntat d’inclusió (Escòcia sempre ha estat respectada com a Nació des de la creació del Regne Unit l’any 1707, però al mateix temps els seus ciutadans s’han beneficiat de formar part d’un dels Imperis més importants de la història), a Espanya ens trobem amb un model basat en la imposició (es va prohibir als catalans comerciar amb Sud-Amèrica durant més de 200 anys).\nVa seguir la ponència de Graham Avery, Director General Honorífic de la Comissió Europea i Professor de la Universitat d’Oxford. Avery va començar expressant el seu profund descontentament amb els arguments utilitzats pels unionistes britànics davant la possible independència d’Escòcia, en relació a la sortida de la Unió Europea. El Professor va plantejar que en l’hipotètic cas d’un “sí” en el referèndum, el Tractat de la Unió Europea no proporciona una solució jurídica per casos de divisió, escissió o separació interna i és per això que quan succeeixi un cas d’aquestes característiques, prevaldran les negociacions dels Estats afectats, que seran fonamentals per arribar a la que ell anomena la solució de sentit comú. En el cas escocès, Avery va recordar que el govern de Westminster es va comprometre a respectar la decisió dels escocesos, i això al seu entendre comprèn ajudar a Escòcia a entrar a formar part de la UE. És per això que el prestigiós acadèmic va considerar imprescindible que els catalans adquirim el mateix compromís per part de les autoritats espanyoles.\nPer últim, va participar Sir David Edward, professor emèrit de l’Escola Jurídica de la Universitat d’Edimburg i ex-Jutge del Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees, qui va diferenciar el cas escocès del català amb tres factors: l’absència de repressió, l’absència de passió que genera el debat i la poca afectació entre la comunitat jove. Tanmateix, va remarcar la importància de dos factors en qualsevol procés d’independència que han d’anar necessàriament donats de la mà: els principis democràtics i la legalitat. Així consta a l’article 2 del Tractat de la Unió Europea, amb aquest ordre. Per tant, en una Unió Europea caracteritzada per la pluralitat i la no discriminació, així com el respecte a les minories, no hi ha motius per negar als catalans el seu dret a l’autodeterminació, sempre i quan s’adeqüi el marc jurídic a tal finalitat. En la mateixa línia del ponent anterior, Edward va recordar que seria una situació sense precedents negar la ciutadania europea o la lliure circulació de persones a aquells que l’han gaudit des del naixement d’un dia per l’altra. Per això, considera que “d’acord amb les seves obligacions de bona fe, cooperació i solidaritat, les Institucions Europees i els Estats Membres estarien obligats a entrar a negociar abans que la separació d’un Estat fos efectiva, per tal de determinar la futura relació entre els ciutadans de l’Estat separat (Catalunya o Escòcia) i la resta d’Estats Membres”. A part d’això, ironitzà, la única certesa és la incertesa.\nVa fer efectiva la cloenda de la jornada Roger Albinyana, Secretari d’Afers Estrangers i de la Unió Europea de la Generalitat de Catalunya, destacant la internacionalització del cas català i lamentant els continus entrebancs del Govern espanyol davant les vies de diàleg plantejades.


La presidenta | Consell Comarcal del Baix Ebre\nSandra Zaragoza Vallès va nàixer a Ginebra (Suïssa) el 1973 i és empresària del sector serveis. Casada i amb un fill, des de 2011 compagina l'activitat professional amb la política des de les files del PDeCAT. El 2017 va ser elegida alcaldessa de Camarles i presidenta del Consell Comarcal del Baix Ebre.\nContacta amb la Presidenta\nPots contactar amb la presidenta mitjançant el següent formulari.\nEl 27 de desembre de 2017 vaig ser elegida presidenta del Consell Comarcal del Baix Ebre arran de l'acord de govern a què van arribar el PDeCAT i ERC, els dos partits majoritaris de l'ens. Un acord coherent que enforteix la nostra institució amb un govern representat per 18 dels 25 consellers que integren la Corporació comarcal.\nAquesta major representativitat ens ha de permetre no només fer front a la situació política excepcional que malauradament viu la nostra nació, sinó que també governar amb més dedicació la nostra comarca.\nVull donar un nou pas endavant en afavorir la creació d'ocupació, la promoció i activació econòmica, l'atenció a les persones, les polítiques socials i el turisme sostenible, i enfortir el suport que prestem als diferents municipis i entitats municipals descentralitzades de la comarca. En definitiva, oferir des del Consell Comarcal del Baix Ebre el servei públic proper i de qualitat que la ciutadania es mereix.\nCrec que aquest objectiu és possible i aprofitaré aquesta oportunitat i tots els meus esforços perquè aquest nou mandat sigui profitós per als nostres municipis, la nostra comarca i el nostre país.\nPresidenta del Consell Comarcal del Baix Ebre


Un déu destructiu - Diari de Sabadell\nUn déu destructiu\nTot i que no sóc expert en qüestions ambientals, les dades que arriben per tot arreu crec que ens donen una idea molt clara del perill que plana sobre el nostre planeta. Els últims ens els proporciona l’Atles de la mortalitat i les pèrdues econòmiques provocades per fenòmens meteorològics, climàtics i hidrològics extrems, 1970-2012, publicat per l’Organització Meteorològica Mundial. El capitalisme ha fet del PIB un déu cruel ja que exigeix sacrificar éssers humans.\nA l’Atles s’hi mostra que a tot el món s’han produït per aquestes causes un total de 8.835 desastres que han provocat 1.940.000 de morts i pèrdues econòmiques per valor de 2,4 bilions de dòlars. Uns desastres que de vegades han estat tan terribles que un de sol, com el cicló que va assolar Bangla Desh el 1970 o la sequera d’Etiòpia de 1983, ha arribat a provocar 300.000 morts. Però el que sens dubte resulta més dramàtic del que reflecteix l’Atles és la progressió tan impressionant que s’està produint en el nombre total de desastres.\nSegons s’indica allà, entre 1971 i 1980 se’n van produir 743; 1.534 del 1981 al 1990; 2.386 del 1991 al 2000; i 3.496 del 2001 al 2010, és a dir, 4,7 vegades més en els últims deu anys que a la dècada dels anys setanta del segle passat. I és molt significatiu també que els desastres hagin augmentat en totes les regions del planeta. A Europa, per exemple, del 1971 al 1980 només es van registrar 60 desastres naturals que van provocar 1.645 morts, mentre que del 2001 al 2010 n’hi ha hagut 577 amb 84 vegades més víctimes mortals, 138.153. És veritat que en altres regions i en general es redueix bastant el nombre de morts provocades per aquestes calamitats, però l’increment registrat en la seva totalitat em sembla que indica clarament que el nostre planeta està cada dia més danyat, potser ja ferit de mort. I, encara que anomenem naturals a tots aquests desastres, en gran part són el resultat de la nostra manera de viure, de produir i d’utilitzar els recursos. Ens hem acostumat a mesurar l’èxit de les economies i l’eficàcia productiva mitjançant el PIB, sense comptabilitzar la despesa o la destrucció que fem dels recursos naturals.\nEl capitalisme ha fet d’aquest creixement un déu al qual Roger Garaudy qualificava fa anys de cruel ja que exigeix, deia, sacrificar éssers humans. I sabem que també sacrifica i destrueix un planeta que no és de la nostra propietat.\n“Mesurem l’èxit de les economies pel PIB, sense comptabilitzar la destrucció dels recursos naturals”


La Dermatologia és una especialitat mèdico-quirúrgica que s'ocupa del coneixement de la pell humana i de les malalties que de forma primària o secundàriament l'afecten, així com dels diferents mètodes per a la seva prevenció i per a la preservació o la recuperació de la normalitat cutània.\nLa Dermatologia, com a objecte d'especialització dins de la Medicina, implica amb freqüència una important complexitat respecte a la clínica dermatològica, que sol precisar d'una dedicació específica junt amb un ampli coneixement mèdic general. Aquesta complexitat es veu reforçada per la necessitat, en moltes ocasions, de complementar una imatge clínica amb una correlació amb la morfologia microscòpica. Això fa que els coneixements en dermatopatologia constitueixin un aspecte fonamental dins d'una formació dermatològica integral. A la pràctica dermatològica, la biòpsia cutània representa una eina diagnòstica bàsica i rutinària, i la seva interpretació exigeix un domini no tan sols de la morfologia microscòpica, sinó també, i de forma primària, de la clínica. Altres tècniques fonamentals en el coneixement dermatològic inclouen les diferents tècniques d'immunodermatologia (immunofluorescència directa, immunofluorèscencia indirecta, immunoperoxidasa), útils en el diagnòstic de diferents patologies autoimmunes cutànies (malalties ampul·loses) i tumorals.\nLa Dermatologia també inclou el coneixement i la utilització de tècniques terapèutiques especials, tals com les de tractament farmacològic tòpic, l'aplicació de determinats mètodes de fisioteràpia especialment dissenyats per a la pràctica dermatològica (crioteràpia, fototeràpia, radiacions ionitzants de baixa penetrància, etc.) i, diferents tècniques i mètodes quirúrgics de complexitat variable (cirurgia dermatològica i cirurgia microgràfica)\nLa Dermatologia pot definir-se com «una òrgano-especialitat mèdico-quirúrgica que inclou la pell, annexes cutanis, mucoses dermo-papilars i tota la configuració externa relacionada». Per altra banda, les malalties venèries o malalties de transmissió sexual formen part integral del àrea d'actuació de la Dermatología. Inclou també, com a reflex de l'intima relació amb el coneixement mèdic general una sèrie de superespecialitats en relació a la immunologia i l'al·lèrgia (immunodermatologia clínica, dermatitis al·lèrgica de contacte, fotobiologia), a la microbiologia (micologia mèdica), a la genètica (genodermatosi), la cito i histopatologia (dermatologia), a la pediatria (dermatologia pediàtrica), a la farmacologia, i evidentment amb la medicina interna i la patologia quirúrgica (dermatologia quirúrgica).\nÉs evident que la Dermatologia Mèdico-quirúrgica i Venereologia té amb altres especialitats àrees frontereres, en les que els seus camps respectius es superposen o coincideixen. Però això no és un fenomen específic de la Dermatologia, sinó de totes les especialitats de la Medicina, és un fet inevitable i necessari, ja que la parcel.lació del coneixement mèdic no pot trencar la seva coherència, ni desvincular per complet unes parcel·les de les altres.\nExisteix un programa comú de formació en Dermatologia dins les diferents Institucions acreditades, adaptat en cada cas. El següent programa és simplement una adaptació del Programa General de Formació proposat per l'Acadèmia Espanyola de Dermatologia i Venereologia, però adaptat a les característiques de la nostra institució.


Paraules per mostrar la diversitat cultural que conviu al país - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl plat fort de l'esdeveniment tindrà lloc dissabte amb la desfilada de les associacions i la mostra gastronòmica\n18/05/2022 (19:53 CET)\nLa festa de la Diversitat cultural d'Andorra la Vella, que porta 11 edicions, avui ha viscut un nou capítol amb la inauguració de diferents panells amb paraules en diferents idiomes per demostrar la diferents cultures que conviuen al país. Una mostra que es podrà veure durant un mes i on tots els que s'acostin descobriran nous mots i expressions d'altres països.\nBoloni, chévere, enxaneta, equeco, són només algunes de les paraules que pots sentir pels carrers d’Andorra i que provenen de diferents cultures i països. Amb la voluntat, com ha recalcat la cònsol major d’Andorra la Vella, Conxita Marsol, “per crear cohesió entre les diferents personalitats i les diferents comunitats que viuen al país i que entre tots hem aconseguit ser una única comunitat”.\nLa mostra, que es podrà veure dins el 17 de juny, dona a conèixer mots “únics i significatius de cada llengua” i que deixa a més d’un sorprès “perquè tot i ser catalana, no l’havia sentit mai, com boloni o carranda”, ha reconegut Marsol. En aquest sentit, el director artístic del grup folklore de Casa de Portugal, Josep Lluís Carvalho, ha ressaltat la paraula chieira -l’escollida per la seva entitat- i que significa imponència o orgull de la dona quan desfila a les festes de Viana do Castelo amb els vestits tradicionals, mentre que per part de l’associació de residents i simpatitzants de Veneçuela al Principat d’Andorra han ressaltat guarandinga, “una expressió molt col·loquial que utilitzem molt moltes situacions quotidianes”, però que significa “objecte de poc valor”.\nPel comú d’Andorra la vella és “molt important mantenir continuar aquesta setmana de la diversitat”, tot i les dificultats per la pandèmia i que el 2020 va fer que no se celebrés, “per demostrar que aquí a Andorra anem tots junt i volem fer créixer el país on tots formem part de la comunitat”. Un esdeveniment que tindrà el seu punt àlgid, com ha recordat la cònsol, “dissabte amb la desfilada de les associacions, el mercat on es podrà fer tast de diferents productes”.


El govern valencià insisteix que la reciprocitat amb TV3 depèn de la concessió d'un tercer múltiplex al País Valencià ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4060. Diumenge, 24 de juny de 2018 01:14 h\nComunicació Última actualització Dijous, 20 de maig de 2010 05:00 h\nEl govern valencià insisteix que la reciprocitat amb TV3 depèn de la concessió d'un tercer múltiplex al País Valencià\nEl govern espanyol assegura que amb dos n'hi hauria prou · El canal internacional de Canal 9 es pot veure des de fa temps al Principat\nLa portaveu del govern valencià, Paula Sánchez de León, ha condicionat de nou la reciprocitat d'emissions entre Ràdio Televisió Valenciana (RTVV) i la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió (CCRTV) a la concessió d'un tercer múltiplex al País Valencià per part del Ministeri d'Indústria. Sánchez de León ha respost aixi a la pregunta parlamentària del síndic de Compromís, Enric Morera, sobre la voluntat política del govern valencià en relació a la reciprocitat. La portaveu ha insistit en la bona disposició del seu govern, reiterant que Indústria nega a la Generalitat Valenciana el tercer múltiplex.\ncanal 9, reciprocitat, tv3\nPaula Sánchez de León ha recordat que el govern valencià sol·licita des de l'any 2005 un tercer múltiplex per possibilitar el conveni de reciprocitat 'sense sacrificar les nostres necessitats'. Sánchez de León ha dit que la darrera sol·licitud ha estat denegada amb data del passat 3 de maig amb l'argument des del Ministeri d'Indústria que amb els dos múltiplex actuals podria haver reciprocitat d'emissions.\nEl síndic del grup Compromís, Enric Morera, ha rebatut que, 'amb els múltiplexs actuals i sense renunciar a un tercer', la reciprocitat és possible 'si hi ha voluntat política i no voluntat de crear conflictes'. Morera ha recordat que l'adjudicació de canals digitals per als múltiplexs actuals 'es va donar a televisions tan valencianes com Intereconomia, Libertad Digital o Veo Televisión, que incomplixen la llei de la TDT perquè no tenen producció pròpia ni emitixen un 25% en valencià'.\nEl portaveu de Compromís ha suggerit Sánchez de León que retiri la llicència a aquestes televisions i faciliti la reciprocitat. Morera ha dit que als catalanoparlants 'ens molesta que algú ens prive de veure la televisió que ens dóna la gana i volem un àmbit de comunicació en la nostra llengua'.\nEl líder del Bloc Nacionalista Valencià ha instat Paula Sánchez a actuar 'de forma responsable' tot indicant que existeixen les possibilitat tècniques i sentenciat que actuar d'una altra manera 'és censura'.\nLa portaveu del govern valencià i consellera de Justícia ha respost que només es tracta d'una qüestió de legalitat o il·legalitat i 'en cap cas d'atemptat a la llibertat d'expressió o censura'. Sánchez de León ha dit que 'la llibertat té un límit' i que aquest és 'respectar la llei'. La consellera portaveu ha conclòs la seva intervenció suggerint Morera que s'uneixi al govern valencià a la reclamació del tercer múltiplex.


XIII Fira Modernista al mNACTEC - Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya\nInici > El Museu > Premsa > XIII Fira Modernista al mNACTEC\nXIII Fira Modernista al mNACTEC\nEl Museu ofereix una programació especial i portes obertes\nEl Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya (mNACTEC) ha obert portes durant la Fira Modernista de Terrassa amb un programa lúdic el cap de setmana del 9 i 10 de maig. El mNACTEC, en col·laboració amb altres entitats, ha volgut ser present així en aquesta festivitat que creix any rere any a la ciutat de Terrassa.\nEntre les activitats programades el dissabte hi ha hagut una demostració d’un tren elèctric Payà i una locomotora de vapor viu, visites teatralitzades per conèixer a l’antiga fàbrica i un espectacle d’un quadre de dansa amb característiques dels ballet de l’època modernista, al pati del Museu.\nEl diumenge el mNACTEC ha ofert visites a les voltes de la teulada del Museu; visites teatralitzades; demostracions de màquines tèxtils, de la maqueta ferroviària i de la Gàbia Faraday; ballada de danses tradicionals i dels gegantons modernistes i una recreació d'un dels cafès cantats de l’època amb dansa espanyola, escola bolera, clàssic espanyol i flamenc.\nParal·lelament a les activitats, el mNACTEC ha estat present amb un estand a la Fira de Ciutats Modernistes on es podien aconseguir entrades gratuïtes per algunes de les visites.


El vostre viatge espiritual pot fallar si no empaqueteu aquests 25 articles essencials a la maleta - Esperit\nEl vostre viatge espiritual pot fallar si no empaqueteu aquests 25 articles essencials a la maleta\nEl vostre camí per la vida és llarg i pavimentat d’incertesa; per tant, és vital que intenteu empaquetar tants dels següents elements al vostre maleta espiritual com sigui possible.\nCadascun d'ells us serà útil de tant en tant a mesura que avanci el vostre viatge, us ajudarà a transitar a algú que actua més regularment des del seu jo superior.\nÉs possible que trobeu a faltar alguns elements per començar, però es poden adquirir al llarg del camí. D’altres poden començar a ser petites, però creixen amb el pas del temps, i algunes requereixen un esforç continu per mantenir-se.\nAixí doncs, sense més preàmbuls, comencem la nostra llista ...\n1. Amor propi / Respecte / Acceptació\nEts un petit miracle en un cosmos vast i expansiu. Ets bella, tens talent i ets capaç de fer grans coses.\nHo sé de tu sense haver-te vist, conegut ni parlat mai. Però, ho saps tu mateix?\nAprendre a estimar-se, respectar-se i acceptar-se realment a si mateix no és fàcil, definitivament cau sota el paraigua de les coses per les quals s’ha de nodrir i lluitar diàriament en lloc d’alguna cosa que s’acaba d’adquirir.\nTanmateix, he posat això en primer lloc a la llista, perquè es teixeix de manera tan intricada a la resta d’elements. En mostrar amor, respecte i acceptació interiorment, esteu millor posicionat per utilitzar i beneficiar-vos de tota la resta.\namb qui surt Kristen Stewart\n2. Autenticitat / Honestedat / Integritat\nUn cop siguis capaç d’estimar-te, pots començar a viure una vida autèntica. L’amor us pot permetre parlar i actuar amb honestedat i integritat perquè siguis la persona que realment ets en lloc de la que vols que vegi el món.\nMassa sovint intentem emmascarar el nostre autèntic jo per mantenir un front que busquem amagar les nostres lluites i projectar un fals control de l’aspecte.\nPerò, en fer-ho, som incapaços de formar connexions profundes i significatives amb altres persones i el propi món. Ens convertim en pseudoselves: personatges de ficció que representen una vida amb poc d’allò que és veritable i genuí a la pantalla.\nÉs més, es necessita molta energia per ser algú que no ets, de manera que empaquetar autenticitat a la maleta espiritual alleuja aquesta càrrega i et retorna aquesta energia per a altres usos.\nViure la seva vida amb autenticitat requereix obrir-se i expressar qui és realment i què sent el seu cor. Sens dubte, això us posa en una posició vulnerable.\nPerò no podeu fugir d'aquesta vulnerabilitat si voleu ser fidels a vosaltres mateixos. Tot i que de vegades experimentareu mal a causa de la vostra obertura, també us permetrà experimentar alegries més enllà de les que mai podríeu esperar mantenint la guàrdia alçada.\n4. Acceptació del risc\nFixar-nos de prop en el concepte de vulnerabilitat és el de risc.\nNo es pot fugir del fet que la vida és incerta; ningú no pot predir amb precisió el que pot tenir el futur. Fugir d’aquest fet significa fugir del risc i, quan ho fem, posem límits a allò que podríem experimentar, aconseguir o esdevenir.\nNo suggereixo que hagueu de sortir a prendre decisions imprudents amb la vostra seguretat i benestar. El que dic, però, és que de vegades heu d’entrar en allò desconegut amb la confiança que, passi el que passi, sortireu bé a l’altra banda. Sempre hi ha risc de patir dolor i patir a curt termini, però també pot haver-hi felicitat i satisfacció a llarg termini.\nParlant de dolor, no és una cosa que puguis evitar, sigui quin sigui el camí que prenguis a través de la vida.\nPer això, és important tenir alguns analgèsics amb vosaltres en tot moment. No em refereixo a això en el sentit literal de portar algunes drogues a la bossa, sinó una col·lecció de petites coses que poden ajudar a alleujar qualsevol patiment emocional que pugueu experimentar.\nAlguns exemples poden ser música enriquidora al telèfon, fotos de familiars i amics, afirmacions per dir-se a tu mateix, records en què pots tornar a pensar o alguna cosa més.\nTenir un subministrament d’aquests analgèsics no evitarà que es produeixin danys, però poden accelerar-ne la recuperació.\n6. El perdó\nQuan experimentis dolor o dolor emocional , sol ser perquè heu patit una falta. Sovint, la responsabilitat d'això correspon a una altra persona o persones.\nEn aquest moment, teniu dues opcions: podeu escollir culpar-los o perdonar-los. Repartint-los la culpa, només tendeix a acumular més desgràcia sobre vosaltres mateixos; al cap i a la fi, us podeu sentir enfadats i adolorits, però no els podeu obligar. De fet, és possible que ni tan sols s’adonin del mal que s’ha causat.\nL’enfocament més assenyat és practicar el perdó. Un acte d’aquest tipus és més per a vosaltres que per a ells: us permet acceptar el que ha passat i continuar-ne. Sense perdó, mai no estareu realment lliures del dolor causat.\nPer llegir més: Com perdonar-se a si mateix: 17 sense consells Bullsh * t!\nPerdonar algú és el primer pas per superar el mal que t’ha causat, però si ho segueixen fent una vegada i una altra, és possible que necessitis unes tisores a la maleta espiritual.\nAquests us permeten tallar els acords que us uneixen i, per tant, eviten que us tornin a fer mal.\nAquests acords solen ser tant físics com emocionals i és possible que el procés no sigui ràpid ni fàcil, però és important saber quan deixar anar algunes persones de la vostra vida si voleu gaudir de la satisfacció a llarg termini.\nNo us ha d’estranyar que també pugui ser necessari tallar determinats articles, objectes o pertinences de la vostra vida per créixer espiritualment.\nEstic segur que a tots ens agradaria poder prémer un commutador i estar-hi més connectats el nostre jo superior , però poques vegades és tan senzill.\nPer a la majoria de nosaltres, el creixement i el canvi no es produeixen d’un dia per l’altre, sinó que requereixen un període de temps prolongat.\nPer això, mentre camineu pel camí espiritual, heu de tenir paciència en abundància. Fins i tot quan s’aconsegueix un canvi positiu, no es garanteix que sigui permanent; no és estrany que els hàbits d’autosuficiència baixos s’introdueixin de nou.\nNo us hauríeu d’enfadar amb vosaltres mateixos quan les coses no passen tan ràpidament com de fet voldríeu, la ira només us retindrà. Simplement recordeu-vos que us moveu en la direcció correcta la major part del temps i que els contratemps són temporals.\nAl costat de la comprensió que el creixement requereix temps, també us heu de recordar una vegada i una altra que també requereix un treball dur.\nAfirmacions, meditació, eliminació de la vostra vida a persones negatives, lectura d’un llibre i fins i tot lectura d’aquest article: són activitats que us ajudaran a avançar una mica més en el camí cap al content.\nNo menystingueu la importància d’actuar de manera coherent i significativa i intenteu forjar la voluntat de fer-ho.\nÉs possible canviar els processos de pensament de llarga durada: el cervell, al cap i a la fi, és capaç de tornar a connectar-se, però no sense un compromís de temps i esforç. Per tant, poseu la persistència fermament a la vostra maleta espiritual si voleu veure-vos progressar.\nEl vostre viatge inevitablement us farà interactuar amb infinitat d’altres persones, però encara és vostre fer-ho i només el vostre.\nHeu d’estar disposats a assumir la responsabilitat del camí que empreneu, sigui quin sigui el resultat. D’alguna manera, forma o forma, tindreu un cert grau d’influència sobre els resultats de molts dels esdeveniments del vostre adult vida: pensar el contrari ho és culpar els altres , i ja he comentat la inutilitat d'aquest enfocament.\nSi bé és cert que algunes coses estaran completament fora del vostre control, fins i tot llavors sou responsable de la manera de reaccionar-hi.\nResponsabilitzar-se de les seves accions i les conseqüències posteriors són un signe de maduresa mental i espiritual.\nA la vida, tots experimentem una barreja de bons, dolents i lletjos, però el nostre enfocament se situa massa sovint a l’extrem negatiu de l’espectre.\nSer capaç d’expressar gratitud quan passen coses bones és un tret de vital importància per a les persones més conscients espiritualment. En lloc de donar per fet les coses, és aconsellable agrair activament a l’univers (o Déu si ho desitgeu) les coses positives de la vostra vida, i sempre hi ha alguna cosa positiva per agrair !\nFins i tot quan ho heu fet Vaig passar un dia terrible , hauríeu de ser capaç de proposar nombroses coses per les quals agrair. Perdre la feina pot ser difícil d’afrontar, per exemple, però potser tingueu bona salut i tingueu una família amorosa.\nNo heu d’ignorar totalment les coses dolentes que passen, però no perdreu mai de vista tot el bé que us dóna la benedicció.\n12. Acceptació d'altres\nQuan comenceu a evolucionar en un sentit espiritual, podeu mirar a altres persones i desitjar-los el mateix. El que resulta sovint, però, és el desig de convertir o curar altres persones, però això dificulta el vostre propi creixement.\nTot i que esteu intentant ajudar-los des de la bondat del vostre cor, haureu d’acceptar que no tothom està al mateix vaixell que vosaltres. Algunes persones no estan mentalment preparades per fer canvis importants a la seva vida i d’altres ni tan sols volen.\nRecordeu: només controleu la vostra pròpia vida i el vostre destí. Sens dubte, podeu parlar del viatge en què us trobeu i això pot fer que els altres tinguin més curiositat per naturalitat, però no els digueu que s’equivoquen en viure tal com són: al cap i a la fi, també vivíeu així.\nEn lloc d’això, tingueu en compte les moltes diferències que tots tenim entre nosaltres i respecteu-los . Cal accepta les persones tal com són i no formar una mentalitat de superioritat; al cap i a la fi, no seria una resposta molt “superior”, oi?\nUna cosa que lliga molt bé amb els meus punts anteriors sobre l'acceptació d'altres és el concepte d'ignorar. En resum, essencialment sabem molt poc amb seguretat i, en canvi, només afirmem les nostres opinions sobre coses basades en el nostre nivell actual de comprensió.\nEn lloc de viure amb por del desconegut , heu d’abraçar-lo i acceptar que hi ha algunes coses que simplement no sabreu mai del cert. Quan feu això, començareu a sentir que disminueixen les vostres ansietats.\nA més, l'admissió d'un desconeixement us permetrà interactuar amb persones amb opinions diferents de les vostres. Ja no els veureu com una amenaça i podreu acceptar-los tal com són sense el desig de canviar-los.\nEls dos punts anteriors sobre l’acceptació i el desconeixement també estan estretament relacionats amb l’estat de buit.\nTot i que pot ser que no sigui visible a simple vista, tothom (inclosos vosaltres i jo) portem amb ells un pes increïblement pesat. Aquest és el pes del nostre passat i de les projeccions que fem al futur.\nPerò a causa d’aquest bagatge, lluitem per veure el món tal com és realment. La nostra visió està entelada per les nostres idees preconcebudes sobre com haurien de ser les coses i això influeix en gran mesura en els nostres pensaments i accions.\nAlliberar aquest pes i buidar-se de la càrrega que representa no és una tasca fàcil. És possible que mai no pugueu desvincular-vos del tot, però mitjançant un esforç conscient i concertat és possible apropar-vos a un estat de buit quan passeu per la vostra vida quotidiana.\nAixò vol dir que podeu afrontar situacions i persones sense prejudicis ni biaixos inconscients. Poder veure les coses de nou d’aquesta manera significa que podeu actuar en funció del que veieu davant vostre, no del que ha passat abans.\nNo puc parlar de buit sense parlar també de viure en l’ara: al cap i a la fi, el moment present és tot el que realment hi ha.\nEn cert sentit, són el mateix. Quan realment viu en l’ara, no es té en compte el seu passat ni el seu futur, i això és precisament el que significa estar buit. Són camins entre si.\nEls he separat aquí perquè volia emfatitzar l’eliminació de preconcepcions pel que fa al buit, mentre que el propòsit de viure a l’ara és lleugerament diferent.\nÉs cert que una ment buida de pensaments és aquella que es troba en l’ara, però el buidatge de la ment crea un buit on s’atrau la veritable naturalesa de la realitat. Per tant, estar en un estat d’ara significa que experimentareu el món plenament i sense límits.\nJa no mires, però no veus més aviat, et converteixes en un sol amb el món. Comences a sentir el batec del cor de la realitat, la veritable naturalesa de la vida, i és una sensació bonica.\n16. Un mirall per a la ment\nUna de les estratègies més efectives per afluixar l’adherència que el vostre jo inferior té sobre vosaltres és observar els vostres propis pensaments.\nQuan us mireu en un mirall, us permet observar l’aspecte exterior que veu el món i, mirant un mirall per a la vostra ment, també podeu observar l’entorn interior.\nQuan observeu com funciona la vostra ment, quan superviseu els pensaments que hi passen, podeu començar a identificar aquells que tenen les seves arrels en l’ego.\nQuan realitzeu aquest acte sense judici i sense emocions, a l'instant comenceu a debilitar l'ego. Ets capaç d’identificar els processos de pensament personal més baix, veure’ls pel que són i escollir no actuar sobre ells.\nTot i que no heu d’intentar reprimir els pensaments que es produeixen, un cop ho hagin fet, podeu escollir deixar-los fluir de nou per la vostra ment. D’aquesta manera, l’ego perd la seva influència sobre tu.\nQuan era petit, teniu molt poca opció que confiar completament en algú que us cuidi. Tot i així, a mesura que creixem, disminueix el grau en què confiem en altres persones.\nMentre camineu pel vostre camí espiritual, us trobareu amb moltes persones i amb moltes situacions en què la reacció instintiva és de desconfiança. El jo inferior els veurà com una amenaça que estarà de guàrdia contra possibles atacs - físics o emocionals.\nI, tanmateix, mitjançant la confiança, podeu ser alleujat d’una gran por i ansietat i deixar-vos confiar en l’altre. Haureu de practicar un alt nivell de buit, tal com vaig parlar una mica abans, perquè sovint són les vostres idees preconcebudes de persones i situacions les que us impedeixen actuar amb confiança.\nQuan tu sentir-me més capaç de confiar , et sents menys amenaçat i comences a mostrar el teu veritable jo al món. Quan falta confiança , esteu més inclinat a amagar les parts vulnerables de vosaltres per no mostrar debilitat. Però, com es va esmentar, la vulnerabilitat sovint és un precursor de la gran alegria i una experiència de vida més rica i profunda.\n18. La capacitat de dir que no\nLes exigències de la vida moderna són grans: literalment, podeu omplir cada segon del vostre dia de vigília d’activitat si així ho desitgeu.\nI, tanmateix, perquè hi ha la possibilitat, no sempre voldreu assumir-la.\nEn algun moment del vostre viatge espiritual, podeu trobar la sensació que hauríeu de sortir a viure cada moment com si fos el vostre últim. Això pot conduir a una incapacitat aclaparadora dir no a la gent .\nPotser penseu que les experiències que compartiu amb els altres són la qüestió de la vida, i hi ha certa veritat, però el creixement espiritual té tant a veure amb l’experiència que teniu interiorment, amb vosaltres mateixos i com tu mateix . Si dir sí a alguna cosa vol dir que no podeu ser el vostre veritable jo, de fet us dificultarà el creixement.\nPer tant, en algun moment del temps, heu de saber quan n’hi ha prou. Rebutjar una invitació no ha de ser un rebuig a aquesta persona i, de la mateixa manera, dir que no a una oportunitat que se li proposa no sempre vol dir que s’hagi perdut.\n19. La capacitat de dir que sí\nD’altra banda, heu de saber quan dir que sí si es produeix una oportunitat que se sent 'correcta'.\nAquesta confiança de què he parlat anteriorment és important aquí, no només confiar en altres persones, sinó també confiar en tu mateix, per creure que ets capaç de superar qualsevol cosa si hi penses.\nAixò inclou la confiança que pugui fer front a qualsevol dolor que es pugui produir. Al cap i a la fi, aprofitar l’oportunitat no sempre vol dir que sortirà com esperàveu.\n20. La intuïció\nTot i que no sempre és obvi quan s’ha de dir que sí o que no, hi ha una força orientadora a la qual sempre es pot recórrer per obtenir ajuda.\nTots tenim intuïció: és una cosa molt personal que tendeix a expressar-se com un sentiment en el seu interior. Un cop hagueu adquirit tota la informació rellevant sobre una situació, la vostra intuïció és probablement la vostra millor guia per saber si alguna cosa és adequada o no.\nVeureu, tot i que la part lògica del vostre cervell pot intentar avaluar els pros i els contres, la intuïció forma part de la ment inconscient, molt més poderosa, que té encara més informació al seu abast per prendre una decisió.\nPer llegir més: Ets un tipus de personalitat 'sensible' o 'intuïtiu'?\n21. Un llit\nPer molt simple que sembli, puc donar fe del poder d’una bona nit de son i, al contrari, de la influència aclaparadorament negativa de l’estrès en els nostres cossos i ments.\nUna ment cansada i estressada és l’alimentació del jo inferior i gairebé segur que no se sentirà espiritual quan tingui control.\nDespertar és una paraula molt adequada per al viatge espiritual, perquè quan et lleves de forma natural, ho fas perquè estàs totalment descansat. Per despertar en el sentit espiritual, també cal estar completament descansat i relaxat.\nPer això, heu d’empaquetar una bona nit de descans a la maleta de manera prioritària. I per als moments en què s’acumuli l’estrès, no us descuideu d’afrontar-lo a través de les múltiples maneres que teniu obertes.\n22. Un telèfon\nTenir una xarxa de suport o una comunitat al vostre voltant tant per als bons com per als mals moments és un poderós facilitador per al creixement espiritual.\nSí, és cert que ningú més pot fer el vostre viatge per vosaltres, però això no vol dir que sempre hagueu de viatjar sol. Som criatures socials i els eons de l’evolució han incorporat una necessitat de connexió dins nostre.\nTant si es tracta d’un grup d’amics reduït com d’una família molt unida, quan sentiu un sentiment de pertinença real i profund, el conjunt és més gran que la suma de les parts. Junts podeu afrontar problemes amb els quals pugui lluitar un individu i també podeu experimentar una alegria superior a la d’un llop solitari.\nPer tant, no tingueu por de guardar un telèfon a la maleta per mantenir-vos en contacte amb les persones que més us interessen.\n23. Un llibre\nAl llarg del vostre viatge espiritual, inevitablement us entraran moltes preguntes quina és la línia lògica d’acció quan això passa? Llegiu un llibre, és clar.\nDe la mateixa manera que s’aprèn ciències o matemàtiques a partir d’un llibre de text, els llibres del passadís d’autoajuda no es poden veure amb menyspreu i dubte. Molts estan escrits per autors acadèmics i espirituals i podeu llegir la vostra opinió realment.\nDe fet, hi ha tants llibres en aquest gènere que és possible trobar-ne un adaptat directament als problemes amb els quals pugueu estar lluitant. No menystingueu el poder d’aquests llibres com a sanadors i professors.\n24. Un quadern\nTot i que els llibres escrits per altres persones són extremadament valuosos, també hi ha un fort argument per dir que el millor llibre que llegiu podria ser el que escriviu vosaltres mateixos.\nAmb això, vull dir que podeu revista les vostres experiències, els vostres pensaments i els vostres sentiments, i després torneu-los a llegir per assegurar-vos que tot el que apreneu sobre vosaltres mateixos no sigui simplement oblidat amb el pas del temps.\nPodeu identificar males decisions, errors, processos de pensament poc útils i qualsevol altra cosa que creieu que us pot retenir. També podeu fer un seguiment de tots els aspectes positius, ja que són igual de vàlids a l’hora d’aprendre del passat.\nEscriure les coses d’aquesta manera també és terapèutic: en realitat pot ajudar a calmar els problemes i calmar la ment.\n25. Un cronòmetre\nTots tenim moments impulsius i sovint ens poden posar en problemes. La ràbia és la manifestació més freqüent i, en plena calor, podem dir o fer coses que després lamentem. També es podria relacionar amb decisions imprudents preses sense la deguda consideració.\nPer això, és raonable portar un cronòmetre mental amb tu perquè, quan creguis que estiguis a punt d’actuar per impuls, el puguis utilitzar per comptar fins a 10 abans de fer-ho.\nUs sorprendria de l’eficàcia que pot tenir una cosa tan senzilla per evitar que baixeu per un camí que realment no voleu seguir. Et permet pensar amb claredat i lògica, mentre escoltes atentament la teva intuïció (que no és el mateix que hauria d’afegir la impulsivitat).\nAixò completa la llista de coses que crec que més necessiteu quan trepitgeu un camí espiritual. Com haureu notat a hores d’ara, hi ha vincles naturals entre molts dels ítems que no haurien de sorprendre, ja que representen el funcionament del jo superior.\nEn empacar la maleta espiritual amb aquests articles i altres, creeu un recurs que us permetrà veure qualsevol cosa que pugueu trobar a la vida. Ells us ajudaran a mesura que cerqueu el creixement personal i us permetran realitzar totes les gotes de potencial que teniu.\nMantingueu aquesta llista tancada en tot moment i torneu-hi a consultar una i altra vegada per assegurar-vos de conservar sempre aquests elements més essencials.\nel que qualifica algú com a heroi\ncom ser una gran xicota\nsignes de problemes d'abandonament en adults\ncom deixar de parlar massa a la feina


Jennifer Aniston tacat amb blazer blau i vestit\nAldridge De Lliri\nNo us podeu equivocar amb la fórmula de vestit senzill de festa de Jennifer Aniston\nJennifer Aniston va aconseguir per primera vegada el radar de les indústries de la moda fa més de 25 anys jugant a Rachel Green, dedicada a l'estil i a la veritable icona dels anys 90. I tot i que han passat més de dues dècades Amics per primera vegada, l'estil Anistons és més rellevant que mai. L’actriu ha estat promocionant la seva nova sèrie Apple TV +, The Morning Show, al costat de la co-estrella Reese Witherspoon, i per sort per a nosaltres, ha donat lloc a tants nous vestits que podem examinar.\nSi hi ha una cosa que hem observat en observar dècades d'estil Anistons, és que Jen és, certament, una criatura d'hàbit. L’estrella pinta un estil o estètica que s’adapti a ella i la porta una i altra vegada. Sempre sóc fan de si no ho és, no ho solucioneu.\nAniston acostuma a usar blac de cap a peus i, tot i que pot inclinar-se a aprimar-ho, es tradueix en uns despreniments previsibles, les actuacions recents de l'actriu estan demostrant qualsevol cosa. Per a l'estrena dels espectacles, Aniston portava un vestit vintage blac de James Galanos i també es va veure en un número blac sense tirants de la col·lecció Pradas de tardor / hivern de 2019 per al seu segment. Espectacle tardà amb Stephen Colbert.\nvestit de núvia pre estimat\nTot i això, el moment monocromàtic més accessible de Jens (i el botí ja estaven a punt per copiar) va ser quan va portar un vestit relliscat en blac amb capes de cordó a sota d'un blazer estructurat, acabant el llard amb un parell de botes de blac soc. Era clàssic, intemporal i potser seria exactament el que porto per a cada festa aquest desembre. eep scrolling per a més vestits bla-bla inspirats en el nostre amic favorit de moda.\nsolucions de sostenidors de vestit sense respatller\nCompreu el Loo de Jennifer\narmari càpsula 2019 uk\nBlazer de vellut de mango (60)\nVestit de solapa de tela pesada Prada (3719)\nCharles & eith Bota de cremallera lateral botes de cordó (65)\nBlazer de pela rebaixat en faille Rag & Bone Rylie (455)\nVestit antilliscant amb espatlles i altres històries (49)\nBota de soca de vellut de menta Sian Anle (139)\nBlazer Topsedo Crop Tuxedo Doble sencer (55)\nRiver Island Blac Corbata Bac Satin Vestit mig (46)\nWTR Blac Peep Toe Anle Soc botes (70)\nT'encanta a Jennifer Aniston? Vegeu aquí els seus millors llums.\nEs tracta d'un vestit Loos del vestit 'Naed' de 10 nivells\n7 maneres de combinar un vestit vaixell i vaixell diferent a cada vegada\nEl 'lleig' tendència de nitwear que podreu veure arreu en el termini de 3 mesos\nHem trobat 19 vestits de festa perfectes per a tota la temporada de festes\n6 Hàbits de moda que vaig haver de deixar quan em vaig mudar a París\nArreu del món en 20 articles de moda més moderns\nConsulteu aquest estil elegant de Blogger en un topall de ratlles per a la tardor\n24 regals només es mereix el millor, millor i millor amic


Fem plegats la Mariola\nLa Mariola es considera com un dels barris més problemàtics de la ciutat de Lleida, amb un índex tal de necessitats de caràcter social que l’han dut a una situació de marginalitat. La complexitat de revertir la situació requereix un temps per al diagnòstic a partir del qual el veïnat, les entitats, els comerços, les administracions, juntament amb experts en els diferents camps, puguem participar en el disseny de les actuacions a desenvolupar. Una participació en què els beneficiaris es converteixin en agents actius del canvi.\nPer afrontar aquest model, fa falta moltíssimes coses, però una ja la tenim, és la que jo considero primera i que és la il·lusió. Com la d’uns joves al llançar la idea que es podien fer les festes amb més participació, i tot el barri respongué immediatament. Il·lusió per fer les coses diferents, de forma transversal tant en l’àmbit urbanístic com social adreçat a l’impuls de la vida econòmica, el foment de la vida comunitària i l’organització veïnal, i que ha de ser un revulsiu a escala d’oportunitats per a la comunitat.\nOportunitats de formació i treball a partir de les mateixes obres del pla Mariola 20.000. Oportunitats d’equipaments esportius i de lleure. Oportunitats per proposar un pla pilot al departament de Benestar per plantejar la possibilitat que els veïns que estiguin cobrant la renda bàsica puguin sortir de la situació de cronicitat d’usuaris de Serveis socials, fent una contraprestació en forma de treball per a la mateixa comunitat... Oportunitat, en definitiva, per mostrar el barri en positiu, treballar la seva memòria històrica i recuperar la tradició de respecte entre diferents cultures que sempre ha tingut la Mariola.\nTot projecte requereix intencionalitat política, però encara que s’acostin temps d’eleccions, tots hauríem de col·laborar perquè el barri no pertany a cap partit polític, pertany als ciutadans de la Mariola, que ens marquen un camí clar; volen participar, volen oportunitats, volen ser marioleros. Per això la Paeria seguirà facilitant el desenvolupament d’operacions de regeneració urbana per a la millora de l’habitatge. Seguirem fent barri des de la proximitat. Ens queda molt a fer, per al barri, per a la ciutat.


Login – Centre de Desenvolupament i d'Innovació Logística Desenvolupament empresarial - Login\nVolem ser un instrument vertebrador per a la cooperació empreses/territori. L’impuls d’iniciatives públic/privades i la relació entre empreses del territori amb la resta de l’estat i amb els mercats internacionals és una de les palanques bàsiques de la millora de la competitivitat. Entesa la logística com el camp de maniobra per l’intercanvi i per a desenvolupament de projectes compartits, farà d’aquesta un instrument clau de desenvolupament econòmic.\nImpulsar empreses de nova creació són la base de l’activitat econòmica del nostre futur. Així, LOGINCAT vol ser a la vegada que un pol de coneixement i investigació, també d’impuls creatiu, de networking i de noves propostes empresarials. A LOGINCAT volem desenvolupar emprenedoria logística mitjançant la creació d’un viver d’empreses del sector, de base tecnològica o de servei a les empreses. El Viver d'empreses, annex al Centre Can Gavarra conté:\n20 espais de lloguer per empreses (21‐45m2) adreçats a projectes empresarials o empreses constituïdes preferentment de l’àmbit de la logística.\nDues sala de coworking (30 m2), per a 4 llocs de treball cadascuna.\nUn espai Club de l’emprenedor / de pre-incubació (35m2) amb materials de consulta, trobada i d’informació d’interés per a emprenedors.\nTres locals per a serveis de proximitat a les empreses dels polígons propers (Polinyà, Palau-solità, Santa Perpètua de Mogoda,...)\nUn espai relacional de trobada més informal, màquines vending i petit office‐menjador (40+15 m2).\nSales de reunions i de presentacions.\nActualment s'ha posat en marxa la segona fase del Viver d’empresa, podeu accedir a més informació a: Més informació a: www.cangavarra.cat\nPol de desenvolupament i d’innovació en logística a l’eix Riera de Caldes\nEl municipi de Polinyà està integrat dintre del conjunt de poblacions que formen l’Eix de la Riera de Caldes, una agrupació econòmica i empresarial. L'expressió Eix de la Riera de Caldes prové de la proximitat i la disposició dels diversos municipis que en formen part al llarg de la mateixa Riera en sentit N-S.\nL’eix de la Riera de Caldes és una àrea econòmica de caràcter territorial que s'estén entre les serralades litoral i pre-litoral, a la frontera entre el Vallès Oriental i l’Occidental, constituïda pels municipis de Sentmenat, Palau‐solità i Plegamans, Polinyà, Santa Perpètua de Mogoda i La Llagosta. En aquest territori s’hi localitzen 39.000 llocs de treball, 32 polígons d’activitat econòmica i més de 2.300 empreses. En total, uns 70.000 habitants.\nLa presència d'importants infraestructures de transport i d’emmagatzematge, la proximitat a importants eixos viaris, amb empreses de transport i de logística capdevanteres, així com una important presència de la logísitca a les empreses de producció industrial, completen una estructura empresarial amb grans potencialitats tant en la logística com en la manufactura avançada.\nMés informació a: www.rieradecaldes.com\nEl municipi està adherit a l’associació B30Vallès formada per 23 municipis i més de 60 integrants, entre institucions, empreses, sindicats, representants del món universitari i recerca que es troben en el tram entre Martorell i La Roca, i que s’integren al llarg de la xarxa viària B30 i que tenen en comú diversos equipaments industrials, científics, universitaris i empresarials de primer nivell. Aquesta associació ha acordat definir una estratègia de col•laboració entre empreses, centres de recerca, universitats, ajuntaments, organitzacions empresarials, organitzacions sindicals i governs per potenciar la zona industrial i tecnològica que comprèn tot l'eix de la B30Vallès.\nMés informació a: https://ambitb30.org


Les Vinyes es disfressa! | Institut-Escola Les Vinyes\nLes Vinyes es disfressa!\nGresca i disbauxa és el que va portar aquest any el Rei Carnestoltes a l’IE Les Vinyes.\nFoto: Una comparsa de la Rua amb les fitxes del parxís!\nAmb el seu pregó en el qual animava a no fer cas dels mestres, a jugar, a cridar, a riure sense parar va ser el punt de partida per tal que tots els infants i nois i noies de Les Vinyes es posessin a punt per gaudir d’una gran celebració del Carnestoltes.\nJa el dijous, els nens i nenes d’infantil i primària van compartit un esmorzar amb la tradicional truita i botifarra d’ou i a la tarda van sortir a passejar pels carrers de Castellbisbal a lluir la seva disfressa. Aquest any, les disfresses tenien temàtica sobre EL JOC i LES JOGUINES en relació amb el treball globalitzat de centre. Els més petits, els de P3, eren la joguina de fusta Pinotxo, els de P4 eren el soldadet de plom, els de P5 els pirates de Playmobil i les quatre classes de primària feien una partida al Parxis!\nL’endemà, el divendres, va ser l’hora dels nois i noies d’ESO que amb les seves comparses van omplir el gimnàs de música, coreografies i rialles. Ja ho té això el Carnaval, en aquests dies tot s’hi val!\nFoto: Concurs de comparses a l’ESO\nPerò avui, acabem amb la disbauxa que és dimecres de cendra i arriba la Quaresma: ara toca dejuni i abstinència! 🙂\nActualització: Hem penjat les fotografies als àlbums del centre. Aquí en teniu un resum!\nCurs 2014-2015, Infantil i primàira, secundària carnestoltes 0


Publicat per Helena Bonals a dimarts, de desembre 23, 2014\nlolita lagarto 23 de desembre de 2014, a les 14:18\nl'art i l'artista.. és difícil d'entendre el vincle entre obra i autor.., una gran obra pot ser d'una persona nefasta? potser sí.., de fet s'entén millor a l'inrevés, una pèssima obra fa pèssima a la persona que l'ha fet? no, en tot cas però , l'estat ideal és quan l'art i la vida van de la mà, no?\nHelena Bonals 23 de desembre de 2014, a les 16:14\net puc assegurar que Knut Hamsun era un malparit. I jo voldria que art i vida anessin de la mà, però justament això no sol passar.\nM. Roser 23 de desembre de 2014, a les 20:17\nDe fet, l'autor no es vol mostrar ell, sinó la seva obra a partir de la qual, de vegades, podem intuir la seva personalit, però no sempre...\nHelena Bonals 23 de desembre de 2014, a les 20:20\njo crec que sóc força transparent!\nUnknown 31 de desembre de 2014, a les 19:06\nPer qué?,aquestes actituts del esser humà.L'artista,poeta,hauria de ser l'espiritu del Karma i ressonar amb la mateixa vibració pel motiu que l'ispira.\nBon any Helena!!\nHelena Bonals 31 de desembre de 2014, a les 19:56\nNo sé per què, Josep Aguilera, però és així a vegades.


Norbert Botella: “Calonge es convertirà en el primer booktown de Catalunya” • Ràdio Capital de l'Empordà\nNorbert Botella: “Calonge es convertirà en el primer booktown de Catalunya”\nCalonge i Sant AntoniEntrevistes Supermatí\nDavant la iniciativa bibliòfila de Calonge i Sant Antoni de convertir-se en el primer “booktown” de Catalunya, hem parlat amb el regidor de cultura del municipi, Norbert Botella.\nEl regidor ha explicat que la iniciativa sorgeix per incentivar la cultura i la lectura, que ja és tradició a la vila i volen remarcar aquest aspecte encara més convertint-se en booktown. Botella ha afegit que per tal de ser considerat booktown cal complir 3 requisits: “tenir un poble singular, tenir anhels de fer programació cultural i establir diverses llibreries”.\nPel que fa a l’economia del municipi, segons afirma Botella, el fet que Calonge sigui booktown és un atractiu turístic extra que aporta distinció i atrau un gran nombre d’interessats en el turisme cultural.\nActualment, el projecte està en fase inicial de difusió i informació del projecte als llibreters interessats a obrir llibreries al poble, que ja en sumen més de 75. “Els oferim un formulari a cadascun perquè ens plantegin la seva idea de projecte i la setmana que ve passarem el mapa de botigues disponibles i ajuts“, assegura Botella, “i al setembre començaríem a trobar les primeres llibreries, i sobretot ens interessa que siguin especialitzades per crear comunitat particular”.\nPel que fa als locals, aquests pertanyen a propietaris particulars del municipi, i el paper de l’Ajuntament és fer de mitjancer entre aquests i els llibreters. Actualment tenen 7 locals al casc antic, però en vista de l’èxit de la proposta es plantegen ampliar el nombre, explica el regidor de cultura.\nEls ajuts consisteixen en 10.000€ per establiment, però “esperem acompanyar-les amb ajuts a l’habitatge també, bonificacions fiscals, assessorament empresarial i ajuts per la contractació de personal de fins a 600€” explica Botella.\nAnònim 31 de maig de 2021\tAt\t14:45\nI aquesta ajuda económica, que la facin mitjançant la Caixa, ara que treurà l’oficina i deixarà el poble sense cap entitat bancària. I que posin un caixer a la finestra de l’ajuntament per la gent gran que no es podrà desplaçar!.\nSandrine Buzenet - 19 d'octubre de 2021


Zapatero convoca eleccions dient que les seves mesures han donat credibilitat als mercats\nEl president ha demanat als ciutadans que votin "lliurement, serenament i conscientment" el 20-N. Anuncia que abans de marxar podria prendre noves mesures i diu que "més aviat que tard" l'Estat sortirà de la crisi. Afegeix que té la convicció que el final d'ETA és a prop\nMIQUEL CODOLAR Madrid 26/09/2011 13:37\nEl president espanyol, José Luis Rodríguez Zapatero, ha explicat després que el Rei hagi signat el reial decret que dissol les corts i convoca eleccions pel 20-N que vol que els ciutadans votin "lliurement, serenament i conscientment". Ha dit que té una "confiança absoluta en Espanya, el futur d'Espanya i els espanyols" i s'ha mostrat confiat que "més aviat que tard sortirem de les dificultats presents". Zapatero ha explicat que a partir d'ara deixarà la primera línia política, però durant la campanya ajudarà en el que pugui el candidat socialista, Alfredo Pérez Rubalcaba. Fins a la data de les eleccions, el proper 20 de novembre, ha anunciat que l'executiu espanyol si cal seguirà prenent mesures de caràcter econòmic i ha dit que les que s'han aprovat fins ara "estan produint els seus efectes". Ha assegurat que "la credibilitat en els mercats i institucions internacionals s'ha anat enfortint".\nEl comunicat dels presos d'ETA és "un pas significatiu"\nHa valorat el comunicat dels presos d'ETA a favor de l'acord de Gernika indicant que "és un pas significatiu cap al final de la violència" i ha afegit que "amb tota la prudència que la matèria exigeix, sense dubte, estem apropant-nos a aquest moment". Considera que arribar a aquest punt ha sigut "fruit de la gran tasca col·lectiva, el gran esforç de tothom, i també d'aquest govern". Ha recordat que durant tres dècades el terrorisme ha sigut "el que més ha fet patir" la societat espanyola. Ha demanat, però, "extremar la responsabilitat" quan té "la convicció que el final és a prop".


Joan Subirats: La paradoxa del treball | L'Hora\nAbunden les declaracions de polítics que asseguren haver vist el final del túnel. A aquesta corrent optimista s’han incorporat alguns dirigents financers que prometen resultats positius (per a ells o per a tothom?) a final d’any. La promesa és que, si hi ha creixement, baixarà l’atur. La paradoxa rau en que no està escrit en lloc que l’economia creixi i que això impliqui automàticament un augment dels llocs de treball. L’última cimera europea insisteix que augmentaran els ajuts per intentar reduir l’atur (sobretot el juvenil), però que això anirà en conjunció amb l’aprofundiment en la reforma del mercat de treball. En altres paraules, no sabem si augmentaran els índexs d’ocupació, però el segur és que ja no tornarem a un mercat laboral estable. Si hi ha feina, serà temporal, discontinua i precaria.\nDijous passat, l’institut d’avaluació de polítiques públiques Ivàlua (ivalua.cat), va organitzar unes jornades sobre els ni-ni. És a dir, els joves que entre 16 i 24 anys ni treballen, ni estudien. Un tema que, com és sabut, preocupa a tot Europa, però que a Espanya i Catalunya té tints d’extrema gravetat. Estem parlant d’una categoria estadística, i no d’un col·lectiu homogeni. És important aquesta excepció, ja que fàcilment podem caure en el risc de l’estigmatització, parlant, com fan alguns, de manera general de manca de cultura de l’esforç, de passivitat o d’escapisme d'”els joves”. El valor del seminari d’Ivàlua va ser contribuir amb evidències i anàlisi de rendiment a la possible millora de les polítiques públiques encaminades a pal·liar la situació. Al costat l’anàlisi d’experiències internacionals, es van presentar les avaluacions que Ivàlua ha fet sobre alguns dels programes de la Generalitat. Els resultats confirmen molts aspectes que figuren ja en la literatura internacional. Els joves que més dificultats tenen per inserir al mercat de treball i que més poden cronificar a l’atur, són els de menys estudis i amb males experiències laborals en els seus inicis. Aquesta és la clau. La conjunció de dues vulnerabilitats, l’educativa (normalment connectada amb l’abandonament prematur dels estudis) i la laboral (els que passen la major part de temps sense cap treball). En les anàlisis destaca el fet que el nivell educatiu dels pares prediu, en una part significativa, la situació dels fills. I és aquí on veiem que l’abandonament de la formació d’adults en aquest país passa factura.\nPerò, ¿per on començar?. Convé reforçar sobretot el nivell educatiu dels joves o és millor començar oferint experiència laboral? O les dues coses alhora. El que sembla clar és que es necessiten formadors que no caiguin en els mateixos vicis formals i rígids de l’ensenyament convencional, de la qual aquests joves han fugit escaldats. Es necessita motivar-los, millorant les seves capacitats, i implicant sempre que es pugui a família i entorn. El pitjor és pensar des de lluny els programes, no facilitar una adequació personalitzada i un acompanyament específic a cada cas. Els ajuntaments implementen aquests programes de la Generalitat, però han de complir paràmetres rígids que deixen molt poc espai d’adaptació a l’entorn. I, en canvi el control del que han fet és més comptable i burocràtic, que de rendiment real.\nLa conclusió és que gastem molts diners en programes poc efectius. Ara arribaran més diners per al tema, però podem persistir en els errors. Formem per a treballs que no tenim clar que es demanin. Necessitem prevenir, millorar continguts i formats educatius, implicar la família, i, sobretot, ajudar a la constant adaptabilitat dels programes, a canvi d’establir mecanismes adequats de rendició de comptes. En això, com en tantes altres coses, necessitem menys ideologia simplificadora, més experiències innovadores i més evidències que ens diguin no només si s’han seguit les normes, sinó també si s’ha avançat en els valors que impulsen els programes públics. No hi haurà més feina del tipus que vam conèixer anys enrere, però si no hi ha més capacitat de generar ocupació i distribuir la càrrega laboral disponible, l’hipotètic creixement servirà de poc.


Benissa s'incorpora a la galeria d'Emblemes de les nostres seus. Actualitat Universitària\nBenissa s'incorpora a la galeria d'Emblemes de les nostres seus\nLa peça, feta en ceràmica per un artista local, arreplega els trets paisatgístics més significatius del municipi\nMoment del descobriment de l'escultura a càrrec del rector, Manuel Palomar, i l'alcalde, Juan Bautista Roselló Imatge de grup dels assistents a l'acte\nAlacant, 13 de novembre de 2013\nUna espècie de retaule de ceràmica amb un paisatge de Benissa és el símbol triat per a formar part de l'exposició “Emblemes de les nostres seus de la Universitat d'Alacant”. L'acte d'inauguració ha tingut lloc aquest matí en el vestíbul de l'edifici de Rectorat i ha comptat amb la participació del rector, Manuel Palomar, i l'alcalde de Benissa, Juan Bautista Roselló, a més de la presència de diferents membres de l'equip de direcció i la corporació municipal, així com de l'autor de l'escultura, l'artista de Benissa, Joan Esquerdo Ivars. Naturalesa de mar i muntanya, arquitectura rural i religiosa, agricultura, etc., són els trets que arreplega la peça, “components estimats pel nostre poble, per la seua bellesa i per ser mitjans que ens porten a la contemplació, el silenci, la serenitat”, assegura l'autor.\nJuan Bautista Roselló ha felicitat el rector “per la iniciativa d'aproximar les seus, vertaders tentacles de la Universitat d'Alacant en la província, i fer-les presents en el Campus”. L'alcalde ha explicat la importància d'aquesta obra “en què es troben els elements més característics del nostre municipi: la ‘seu’ de la Marina, el convent dels Franciscans, les cases de poble, el tradicional riurau, el perfil de la nostra serra de la Solana i, per darrere, el mar que banya les nostres costes”, ha dit.\nPer la seua banda, el rector, que ha lloat la factura de l'obra i ha agraït la presència de l'autor en aquest acte inaugural, ha recordat “la voluntat de donar visibilitat i posar en valor les nostres seus”, i ha assenyalat el simbolisme d'aquests actes en els quals es donen cita els responsables dels equips de govern municipals, amb el de la Universitat.\nIsabel Santamaría, nova coordinadora de la Seu\nAbans de la inauguració de l'emblema de Benissa, els responsables universitaris i de l'ajuntament s'han citat en el despatx rectoral on la professora María Isabel Santamaría ha pres possessió com a nova coordinadora de la seu de Benissa. Santamaría ha agraït la confiança dipositada en ella i ha expressat la seua voluntat de “convertir la seu en referent de la zona en divulgació de la ciència i formació, sense deixar de banda les peculiaritats que caracteritzen la comarca i atenent les necessitats de la ciutadania”.\nManuel Palomar, Juan Bautista Roselló i l'autor de l'obra, Joan Esquerdo, al costat de l'escultura La nova coordinadora de la seu de Benissa, María Isabel Santamaría, junt amb el rector i l'alcalde de Benissa


Joan Chamorro i el seu planter, a l'Ateneu — Ajuntament d'Igualada\n22º max. / 12º min. 18/10/2021 04:29\nSou a: Inici / Noticies / Joan Chamorro i el seu planter, a l'Ateneu\nJoan Chamorro i el seu planter, a l'Ateneu\nEl saxofonista i contrabaixista porta a Igualada tot el potencial del seu planter de joves artistes i músics.\nEl proper dissabte, 13 de desembre, a les 21h, al Teatre Municipal l’Ateneu d’Igualada es viurà una nit de jazz, encapçalada per Joan Chamorro i dividida en dues parts: la primera amb tres joves jazzwomen i la segona amb la Sant Andreu Jazz Band. Les entrades es poden comprar de dimarts a divendres de 19 a 21h i el dissabte d’11 a 14h del al Punt d’Informació Cultural i Turística (c/ Garcia Fossas, 2). També des de dues hores abans del concert a mateixa la taquilla del teatre. Hi ha entrades de 18 i 15 euros amb descomptes per a diversos col·lectius i, a Internet, es poden comprar a www.ticketea.com.\nLa Màgia de la Veu · Joan Chamorro proposa una nit amb petits i joves grans talents del jazz. Per una banda, el reconegut saxofonista oferirà un tribut a la veu a través d’Andrea Motis, Magalí Datzira i Rita Payés, totes elles provinents del planter de la Sant Andreu Jazz Band. Un concert de jazz vocal amb arranjaments especials per l’ocasió, on la veu és l’absoluta protagonista i que servirà, a més, per gaudir de les veus de les tres joves jazzwomen en un mateix escenari, cada una de les quals ha estat presentada amb un CD en el si de la col·lecció Joan Chamorro presenta.\nAndrea Motis va ser presentada com a cantant solista l’any 2010 i, des d’aleshores, ha participat en molts esdeveniments musicals de Catalunya i d’arreu del món. També té disc a nom seu la contrabaixista Magalí Datzira i, segons Joan Chamorro, té una veu “molt personal i cada cop més desimboltura com a jazzista”. La més jove d’aquest projecte és Rita Payés que, amb 14 anys, canta “amb molt sentiment i ofereix solos molt meritoris amb el trombó”.\nLa Sant Andreu Jazz Band · Posteriorment pujarà a l’escenari la Sant Andreu Jazz Band. Dirigida per Joan Chamorro, la formació es presentarà amb un repertori renovat i amb les veus d’Alba Armengou, Edu Ferrer, Paula Berzal, Elia Bastida, Elsa Armengou, Ruth Marguenda, Helena Pañart, Abril Sauri, Alba Esteban i Carla Motis.\nLa Sant Andreu Jazz Band (SAJB) és una formació nascuda al barri barceloní de Sant Andreu l’any 2006 sota la direcció de Chamorro, saxofonista i contrabaixista amb una llarga i reconeguda trajectòria i una extensa discografia amb músics molt importants del panorama jazzístic internacional. Formada per joves entre 7 i 18 anys, és considerada la Big Band més jove d’Europa.\nEl seu debut oficial va ser al Festival Internacional de Jazz de Terrassa dins l’apartat de Jazz Jove. Durant els seus set anys de trajectòria, la Sant Andreu Jazz Band ha actuat arreu de Catalunya i en diferents indrets d’Europa. El seu repertori està format per més de cinquanta temes en constant renovació, on hi ha peces de les diferents èpoques del Dixieland, New Orleans, Swing, Big Band, Bebop, Funky I Jazz Vocal.\nEn el terreny discogràfic, ja suma tres CD enregistrats. El seu debut discogràfic va ser el 2009 amb Jazzing: Live at Casa Fuster, gravat en directe en un concert on els nois i noies de la SAJB compartien escenari amb prestigiosos músics de jazz. Un any més tard van publicar el seu segon treball, Jazzing, vol. 2, i l’any 2012 Jazzing, vol 3. Live at Palau de la Música. El mateix any, el director de cine Ramon Tort va voler plasmar l’essència de la Sant Andreu Jazz Band i va gravar A Febrer 2013 film about kids and music, un documental sobre la vessant més humana de la banda, que va guanyar el premi al millor llargmetratge al Festival de Cine d’Austin (Texas, Estats Units) l’any 2013.\nA banda d’aquest premi, la SAJB ha rebut altres reconeixements, com ara el premi de la revista Jaç a la millor proposta de Jazz del 2009, el Premi Orquestres a la X Edició dels Premis ARC de la Música 2011 i també el Premi al Millor Documental Musical Nacional al Festival Beefeater In-Edit 2012. A més, van ser nominats com a grup de l’any als Premis de l’Associació de Músics de Jazz i Música Moderna de Catalunya. Al llarg d’aquests anys, Joan Chamorro ha aconseguit un altíssim nivell pedagògic, convertint aquesta Big Band en un planter d’excel·lents músics, ja no de futur sinó de present. Uns músics que desprenen satisfacció i diversió, transmetent a l’espectador un jazz expressiu ple de gestos que encomanen alegria.