La Bea, l’Ismael i la homeopatia - Ara.cat\nPons: La màgia? A les fantasies, els contes, l’amor, la literatura, els espectacles… Mentre no es barregin màgia i ciència no hi ha problema.\nEs molesta la mania de la ciència en basar-se en fets demostrables, on queda la màgia?!\nJoan; Costa fer entendre que en ciencia no aplica la democràcia. Les coses es calculen, no es voten. Cada activitat té les seves normes i no s’han de barrejar.\nSinera: Encara que ho faci Boiron, aquest no és un producte homeopàtic ja que, efectivament conté magnesi i vitamines. En realitat ni tan sols és medicament sinó un suplement nutricional. Si tenies algun dèficit de magnesi serà útil. Sinó, doncs només serveix per donar moral\nÉs la de sempre. Els tertulians confonen la democtràcia amb “totes les opinions/idees tenen el mateix valor”. Això és estrictament fals quan aquestes opinions tenen a veure amb la realitat natural quantificable.\nNo va sortir ningú amb les vibracions i la quàntica aquesta vegada?\nDarrerament sembla que alguns metges recepten els medicaments normals i afeigeixen algun que altre producte dubtós, que és de pagament. M’hi he trobat i ho he consultat als del meu entorn més proper. A mi personalment una metgesa de guàrdia a l’Agost em va “receptar” el Magnesi Duo de la Boiron, especificant el “de Boiron“. Tampoc vull dir que no serveixi per res però no sembla que vingués al cas… Estrany, però està passant.


ARA Barcelona 18/12/2011 15:08\nSandro Rosell ha assegurat després que el Barça hagi guanyat el Santos brasiler en la final del Mundial de Clubs que "ja podem dir que som el millor equip del món". El president del Barça, que ha volgut tenir un record per a VIlla, Tito i Afellay, els tres integrants de l'equip que no han pogut ser al Japó per problemes de salut, ha dit que estan "molt contents" i que sent "una felicitat enorme i estratosfèrica".\n"Que no s'acabi mai", ha comentat Rosell, que ha destacat que a la llotja, durant la final, li han dit que "tenia un gran equip". "Serà molt difícil repetir aquest grup. Si poden aguantar dos, tres o quatre anys, que així sigui. El que aconsegueixen aquests jugadors és impressionant, és molt difícil superar aquest nivell", ha assegurat el president, que ha afegit: "Amb els tres títols que hem guanyat, passi el que passi la temporada ja és molt bona".\nSobre la celebració al vestidor, Rosell ha relatat: "Ens hem regat amb cava, com en totes les celebracions típiques en un vestidor després de guanyar una final" i, de Guardiola, ha comentat: "Està molt feliç. Ell ja és el millor entrenador de la història del Barça i segur que trigaran molts anys en superar-lo. Té sobre la taula el contracte per renovar quan vulgui".\nPer últim, Rosell ha recordat el que li ha dit el president del Santos: "Ens ha felicitat pel joc i pel futbol que fem, no hem parlat de Neymar".


Pere Ferrer : Parc de Gualba\nDissabte passat vam anar al parc mediambiental del RACC a Gualba, és molt recomanable fer l'excursió de l'itinerari blau, que va resseguint el riu, fins arribar al salt d'aigua on s'acaba el recorregut. La petita amb quatre anys ho va aguantar perfectament, i sense la calor de l'estiu és un agradable passeig. Només una pega, no es pot aparcar en el recinte si no s'és soci del RACC, però imagino que no hi ha cap problema per aparcar fora.\nPer menjar hi ha un restaurant, (potser no cal atipar-se tant), també hi ha força zones de picnic i indrets on menjar uns entrepans o el que es porti de casa, i fins i tot graelles per fer carn a la brasa, i els espais amb equipaments infantils, vaja, per passar un dia rodó en un paratje molt bonic i ben equipat.\nPublicat per Pere Ferrer a 16:07


L’Ajuntament de Manacor rep una subvenció de 13.800€ per finançar les figures de Manacor Encantat amb les rondelles mallorquines | card.cat\nEl batle de Manacor, Miquel Oliver, i la delegada de Comerç, Maria Antònia Truyols, han agraït aquest dimecres matí al president de la Cambra de Comerç de Mallorca, Antoni Mercant, la subvenció per valor de 13.800 euros rebuda per finançar les tres figures de grans dimensions que formen part de Manacor Encantat amb les Rondalles mallorquines.\nL’Ajuntament de Manacor ha rebut aquesta subvenció de la Secretaria d’Estat de Comerç del Ministeri d’Indústria, Comerç i Turisme, procedent dels fons Feder, i que la Cambra de Comerç s’ha encarregat de gestionar. Manacor Encantat és una iniciativa de dinamització comercial i turística centrada en el comerç i producte local.\nAquest article s'ha catalogat com a Cultura, Sa Costa i s'ha etiquetat amb Subvenció de 13.800€ per les figures de Manacor Encantat per Magdalena Ordinas. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç.


Impost sobre les emissions de CO2dels vehicles\nUs informen que el passat 5 d'abril es va publicar el nou decret llei de mesures urgents en l'àmbit tributari i financer amb l'objectiu de pal·liar els efectes econòmics de la guerra a Ucraïna i entre altres aspectes recull que es mantenen les tarifes aplicades en l'exercici 2020 sobre l'impost de les emissions de CO2.\nLes tarifes entren en vigor el 31 de desembre del 2021 i es liquidarà entre l’1 i el 20 de novembre d’enguany. Les tarifes de l’exercici 2021 són:\nA) Vehicles de la categoria M1 i de les categories L3e, L4e, L5e i L7e (turismes i motocicletes)\nB) Vehicles de la categoria N1 (furgonetes)\nParlem de consum? Aquest 19 de maig a la Cecot\nEl TSJC anul·la l’ordenança municipal de l’Ajuntament de Barcelona de la ZBE\nEl Tribunal Suprem de Justícia de Catalunya, TSJC, ha emès una sentència que anul·la l’aplicació de l’ordenança municipal de l’Ajuntament de Barcelona que regula el desplegament de la ZBE de Barcelona per manca d’informes tècnics adequats, per afectar a un àmbit geogràfic massa extens i per una excessiva restricció de la tipologia de vehicles afectats. La sala contenciosa administrativa ha acceptat parcialment els recursos de diverses entitats que s’hi oposaven. Ara, l’Ajuntament de Barcelona té 30 dies per presentar un recurs al mateix TSJC.\nDes de l’Ajuntament de Barcelona han anunciat que no es tracta d’una sentència ferma i que per tant, la ZBE continua vigent. També ha anunciat que avui a la tarda es reuniran tots els ajuntaments implicats en la ZBE, així com l’Àrea Metropolitana i la Generalitat per decidir les actuacions a partir d’ara.\nConvocatòria del Perte del vehicle elèctric i connectat\nEl passat 18 de març va ser publicada en el BOE la convocatòria per la qual es regirà la concessió de les ajudes per un valor de 2.975 milions d'euros corresponents a la part industrial del\nProjecte Estratègic per a la Recuperació i Transformació Econòmica del Vehicle Elèctric i Connectat.\nEls projectes aprovats sempre hauran de comptar amb un participant de cadascun dels tres blocs obligatoris: fabricant de bateries, fabricador d'automòbil i fabricant de components, per la importància de tots els elements de la cadena de valor.\nEstafa per suplantació d'identitat en la compra de vehicles\nEstafa per suplantació d'identitat en la compra i finançament de vehicles\nDes de la Unitat d'Investigació dels Mossos d'Esquadra, de Girona, ens han alertat i ens han demanat difondre les dades, d'una persona que compra vehicles suplantant la identitat per al seu finançament, actuant arreu del territori.\nL'individu s'interessa per un vehicle que apareix a Internet, efectua tots els tràmits per correu electrònic i facilita un telèfon mòbil: 632346801. Aparentment tot sembla correcte, ja que facilita les nòmines, DNI del pressumpte comprador, que resulta que no és ell, sino que simula ser una altra persona. Actua amb tanta diligència, que no aixeca sospita. L'entitat li aprova la financiació i signa l'operació, sense que ningú s'adoni que no és ell.\nEstigueu alerta i en les operacions que realitzeu via internet, comproveu si els documents són correctes i quan es presenti a signar l'operació, demaneu el DNI original. Si detecteu alguna operació sospitosa o si han intentat estafar-vos, comuniqueu-ho a la Unitat d'Investigació de Mossos d'Esquadra per tal de poder identificar-lo:\nUnitat d’Investigació – Girona\nTel. 972181600, ext. 61059\nVehicle a la fuga implicat en un accident\nLa FECATRA denuncia les necessitats del sector al parlament de Catalunya\nRetirada de vehicles abandonats als tallers\nCanvis en la tramitació de la recollida de residus


BR | L’ADT frena la ratxa del SM\nL’ADT frena la ratxa del SM\nEl desencert exterior va impedir que el sènior masculí del Bàsquet Ribes sumés la sisena victòria consecutiva a la pista de l’ADT. Els ribetans són ara quarts a la classificació i reben el líder dissabte 17 a les 18:00.\nEl 3 de 28 en triples va acabar descentrant del tot els jugadors de Toni Segarra, que tot i no fer un mal partit en defensa, no van saber atacar les defenses alternatives locals.\nEn un partit amb percentatges i ritme baix, el Ribes no va ser capaç de trobar el camí cap a cistella davant d’un rival que començava la jornada com la pitjor defensa del grup, però que almenys dissabte passat va demostrar tenir les coses molt clares davant de rivals que no encerten des de l’exterior.\nLa zona els va sortir a la perfecció per evitar les penetracions dels jugadors ribetans, anul·lar el joc interior rival i de pas tancar el rebot defensiu (32 a 23).\nEl Ribes va jugar a peu canviat, sempre amb la defensa rival esperant-lo i sense opcions de córrer, passant de controlar el partit (21-26, minut 17), a la desorientació total i absoluta (54-39, minut 33). I no és que els jugadors ribetans no triessin bé, ja que la zona de l’ADT, molt tancada, deixava el Ribes en disposició de tirar sense oposició, ni que tirés qui no ha de tirar (0/21 entre Marc Genesias, Manel Butí, Alexander Chifflier, Adrià Miró i Arnau Pérez). Simplement no era el dia. I mentre l’ADT anava mica en mica agafant avantatge, la cistella es feia més petita, i la defensa rival cada vegada més gran. Amb l’obligació d’anotar a cada viatge, el Ribes va acabar totalment desgastat a nivell mental, i tot i no resignar-se a perdre (58-50, minut 39), va cedir per segona vegada aquest any signant la pitjor anotació de la temporada.\nAquest dissabte, el sènior del Bàsquet Ribes rebrà el líder, el CB Àguiles, que fa un mes que no coneix la derrota. Els de Santa Coloma de Queralt han superat a rivals directes com l’Almeda i el Sant Boi, demostrant que estan en un excel·lent moment. El partit començarà a les 18:00.\n← El Ribes torna a 1a Catalana La defensa tomba el líder a Ribes →


Premis per seguir altres blocs - Idees Magistrals\nSé que he tardat bastant en recollir aquests premis, ha sigut més per falta de temps que per altra cosa. Ara ja els puc lluir i donar les gràcies a les seues creadores!\nArantxa del bloc “LOS PEQUES DE INFANTIL” vol compartir aquest premi amb mi per ser seguidora del seu bloc.\nAixí com també Maria del bloc “Libretas de colores”, amb el mateix motiu, m’obsequia amb el seu detallet.\nContinueu així! Segur que aconseguiu moltes més visites!!


'Diario de una orientadora de sala': els somnis i la feina, a La Badabadoc | Barcelona Cultura\nQuè passa quan no treballem en allò que voldríem sinó en una feina que no omple les nostres aspiracions? S'ho pregunten els protagonistes de Diario de una orientadora de sala, una peça de teatre que ve de Buenos Aires i que del 21 al 30 de juliol, s'instal·la a La Badabadoc.\nLa Badabadoc és un espai de creació del barri de Gràcia amb un petit escenari on sovint es veuen mostres de teatre que, com en aquest cas, tenen en el punt de mira la dramatúrgia que ve de Sud-Amèrica. Aquest cop acull una peça de Mariano Clemente i Victoria Casellas que interpreten la mateixa Victoria Casellas i Atilio Otero.\nLa peça tracta sobre una noia que vol ser actriu però que, per tal d'aplegar els recursos suficients per poder anar-se'n de casa dels seus pares, comença a treballar en una feina sense gaire relació amb els seus somnis.\nEs converteix, així, en una orientadora de sala en un museu. I mentre treballi, durà un registre a Twitter, una mena de diari en el que deixarà constància de totes les seves activitats a la institució on treballa.\nTot i que és teatre de text, el muntatge té la col·laboració dels ballarins Matías Mancilla i Damián Sabán, que interpreten coreografies de Diego Franco. Tot plegat és un biodrama dirigit per Gonzalo Facundo López sobre com podem treballar en una feina que no és la nostra vocació però utilitzar l'experiència amb finalitats creatives.\nSi voleu saber més sobre el muntatge, doneu un cop d'ull al web de la sala La Badabadoc.


Una nova edició de Petits Camaleons 2017 - Karaokes KIDS\nUn any més Karaokes KIDS al festival Petits Camaleons.\nAquest 2017 Karaokes KIDS va tornar a posar els peus als Petits Camaleons, el festival de música enfocat a les famílies que es celebra cada any a Sant Cugat. Com ja va sent habitual, Karaokes KIDS actua en les dues sessions de la tarda per oferir un final de festa amb la participació dels més petits, pujant a l’escenari o remenant el cul des d’abaix. En aquesta edició el festival va comptar amb la presencia d’artístes de renóm com Blaumut, Doctor Prats, Buhos o, els també repetidors, The Penguins – Reggae per xics, Heavy per xics i Xiula.\nLes actuacions van oferir el millor repertori de cançons en català i sobretot de dibuixos animats com Let It Go de Frozen o Bola de Drac. La pluja casi ens obliga a suspendre les dues actuacions de dissabte però la sort ens va acompanyar i només va ploure entremig dels dos actes. Malauradament, si que ens vam veure obligats a suspendre les actuacions de diumenge a causa dels incidents relacionats amb la violència que es va produir durant les votacions del referèndum del 1 d’octubre. Esperem que això no torni a succeir mai més.\nLes millors cançons de la jornada van ser: Let it go, Bon dia, Vull estar amb tu.\nAgraïm a l’organització el tracte que vam rebre i sobretot a la gent de No Sonores per la gran feina que fan. També demanem un fort aplaudiment per als tècnics de so de que cada any ens cuiden millor. Esperem ser-hi molts anys més.\nabril 10, 2017mayo 31, 2017


Ofegar les penes en el vi\nLa crisi no és obstacle. La cultura del vi, per sorprenent que pugui semblar, està molt establerta als Estats Units. Els nord-americans li estan agafant el gust dels elaborats.\nSón bons temps per a la indústria, i és que en plena crisi molta gent ofega les penes en el vi. A la vista tot indica que hi ha una beta oberta en aquest negoci per als importadors. Els nord-americans van beure l’any passat 2.956.000 de litres de vi, quantitat equivalent a 9,85 litres per persona, segons el Wine Institute.\nLa mitjana de consum està encara a mig camí d’Europa. La consultora Wine Intelligence calcula que als Estats Units hi ha 73 milions de consumidors habituals, sobre una població de 300 milions. Això equival a una xifra de negoci pròxima als 28.000 milions de dòlars anuals en vendes, segons Beverage Information Group. I si continua creixent a aquest ritme, assenyalen els analistes de la indústria, els Estats Units depassarà Itàlia i França com el major mercat del món en el 2015.\nEn Wine Intelligence creuen que els Estats Units és un mercat del qual poden treure partit els cellers estrangers, entre ells, els espanyols, si s’adapten a la seva cultura.\nEl vi espanyol té una assignatura pendent allà. Només un 22% dels consumidors beuen vi espanyol, segons un estudi realitzat per aquesta firma per l’Observatori Espanyol del Mercat del Vi.\nNo hi ha dubte que el desconeixement dels vins espanyols és general. El 75% dels amants del vi als Estats Units és incapaç d’esmentar alguna regió vitivinícola espanyola. La més coneguda és Xerès (40%), seguida per València (37%), i la Rioja (25%).\nLa clau per triomfar als Estats Units està en l’edat. El vi s’està convertint en la beguda preferida a una edat cada vegada més primerenca i entre les dones, però el gruix del consum de vins importats i de qualitat està per sobre dels 30 anys.\nL’altra clau per obrir-se camí en el mercat nord-americà és manejar-se amb el sistema de distribució del vi, molt fragmentat per no dir opac. El consumidor, per contra, és feble i dispers. Això provoca importants diferències de preus, sobretot en restaurants.\nTreballar amb intel·ligència i perseverança als Estats Units deixa les portes obertes als vins espanyols, que a més poden competir amb uns preus molt més avantatjosos que els argentins, californians i xilens, per posar un exemple.


CCOO ha denunciat l’Acord de condicions de treball del personal funcionari i el Conveni col·lectiu del personal laboral de la Generalitat de Catalunya - CCOO Edu Cat Central\nHome / CCOO Educació Pública / IFTTT / CCOO ha denunciat l’Acord de condicions de treball del personal funcionari i el Conveni col·lectiu del personal laboral de la Generalitat de Catalunya\nCCOO ha denunciat l’Acord de condicions de treball del personal funcionari i el Conveni col·lectiu del personal laboral de la Generalitat de Catalunya\nde desembre 19, 2017 - CCOO Educació Pública, IFTTT\nCCCOO ha denunciat l’Acord de condicions de treball del personal funcionari i el Conveni col·lectiu del personal laboral de la Generalitat de Catalunya\nJa és hora de posar en marxa la negociació de les nostres condicions de treball. CCOO no ens conformem a reclamar el retorn del que ens han pres. A les treballadores i els treballadors de la Generalitat ens convé tornar a posar en agenda la millora de les nostres condicions salarials i de treball.\nArreu es parla de la sortida de la crisi, de l’acabament d’una recessió brutal que ha afectat la població d’una manera indiscriminada. Les xifres macroeconòmiques parlen d’increments de la productivitat i dels beneficis empresarials. CCOO exigim que aquesta sortida de la crisi beneficiï d’una vegada treballadors i treballadores. També als de la 1a Generalitat de Catalunya. No ens conformem amb menys, i no podem deixar passar aquest moment expansiu de la economia. És la nostra responsabilitat com a sindicat. En els moments de crisi, som els primers perjudicats. No ens podem permetre aplaçar la negociació de les nostres condicions de treball i trobar-nos després en una nova fase econòmica negativa. ARA ENS TOCA A NOSALTRES.\nCCOO volem recuperar la negociació col·lectiva per posar al dia, per actualitzar, l’Acord de personal funcionari i el Conveni de personal laboral abans que deixin de ser eines útils per la defensa dels nostres interessos. I volem influir, des d’aquesta negociació, en els futurs escenaris pressupostaris dels propers anys, per tal de millorar la nostra capacitat adquisitiva i per garantir l’increment del mínim salarial a la Generalitat.\nEns cal posar en el centre de la negociació la classificació professional, adequant la classificació professional i el salari corresponent a la feina que fem, reduint i adaptant a l’EBEP els grups professionals. Ens cal abordar la carrera professional de totes les empleades i els empleats públics.\nEns cal garantir uns nivells òptims d’ocupació pública de qualitat per no posar en qüestió el funcionament de l’administració i els serveis públics que mereixen les ciutadanes i els ciutadans del nostre país. Serveis públics que, no ho oblidem, són garantia de cohesió social. Ens cal acabar amb la precarietat al món del treball i també a la Generalitat de Catalunya. Ens preocupa l’envelliment de les plantilles i que la seva renovació es faci de manera ordenada i planificada, sense afectació negativa a la prestació dels serveis.\nCCOO volem parlar de jornada de treball i d’horaris, també d’avançar cap a les 35 hores. I d’incapacitat temporal, i de la recuperació de serveis externalitzats, i en quines condicions ho fem.\nCCOO volem parlar de polítiques d’igualtat i de la bretxa salarial. Volem parlar de millorar les possibilitats de conciliació de la vida laboral, la vida personal i la vida familiar. CCOO volem posar a sobre la taula la necessitat d’un gir de 180 graus a la política de salut laboral de la Generalitat.\nAixò és només un tast dels objectius que ens marquem. Molta feina a fer i el convenciment que ens cal fer-la. CCOO entenem que cal posar en qüestió les condicions de treball dels treballadors i les treballadores de la Generalitat per millorar-les, i que cal millorar-les de manera significativa. Per això hem denunciat Acord i Conveni.\nNo tenim res a perdre. Les clàusules d’ultractivitat garanteixen la vigència de l’Acord i del Conveni mentre dura la negociació. És el moment de millorar les nostres condicions de treball.\nCCOO emplacem els altres sindicats i el govern que surti de les eleccions del 21D a negociar la millora de les nostres condicions de treball. CCOO ho farem amb rigor i fermesa.\nCCOO ha denunciat l’Acord de condicions de treball del personal funcionari i el Conveni col·lectiu del personal laboral de la Generalitat de Catalunya Reviewed by Angel Benito on de desembre 19, 2017 Rating: 5


moianès.net, el portal del Moianès i rodalies - Tallers de consolidació per empreses del Moianès\nMoianès: Tallers de consolidació per empreses del Moianès\nEnviat el Dijous, 12 de novembre a les 21:37:46 per Redaccio\nComencen al Moianès una Tallers de consolidació per petites empreses de recent creació del Moianès.\nIdeats amb el propòsit d’encetar una línia d’actuació per tal de consolidar les petites i mitjanes empreses del territori.\nUn cop extretes les conclusions de “L’Estudi dels Emprenedors del Moianès”, realitzat per el Consorci del Moianès a partir d’ entrevistes realitzades a 310 empreses que s’han creat i posat en funcionament i que prèviament han estat assessorades des del Servei d’emprenedors., es van extreure un seguit de conclusions. Es va detectar la necessitat d’oferir una formació més especialitzada, i s’han programat dos tallers, un entorn l’àmbit econòmic i financer, i l’altre destinat a un vessant més comercial i de màrqueting, amb una durada de 6 hores cadascun.\nA més, els tallers tenen un important valor afegit, l’empresari podrà gaudir de la possibilitat de tenir assessorament individualitzat amb un consultor expert en la matèria, en la que es podran fer consultes sobre situacions, problemàtiques de la pròpia empresa.\nEls tallers, juntament amb l’assessorament, estan destinats a totes les empreses del Moianès de qualsevol sector econòmic d’actuació, donant prioritat a aquelles amb menys de 5 anys de vida.\nTaller de consolidació de màrqueting i gestió comercial\nDilluns 16 i 23 de novembre. De 7 a 10 del vespre\nCan Carner (Moià)\nExpert: Josep Alberti i Pradera.\nTaller de consolidació de gestió econòmica i financera\nDimarts 1 i dimecres 2 de desembre. De 7 a 10 del vespre.\nExpert: Xavier Arumí i Raurell .\nLes places són limitades, i les inscripcions continuen obertes fins el divendres dia 13.\nPer tal de formalitzar-les només cal dirigir-vos a les dependències de Consorci del Moianès. Can Carner. C/ Joies 11-13 de Moià o bé al 93 830 14 18 / cmoianes@diba.cat.\nDes del Consorci, juntament amb els Ajuntaments, i amb el finançament del Projecte Innovador El Moianès de l’estratègia a l’acció i El Pacte Territorial del Moianès, s’ha programat aquesta actuació per tal d’ oferir una eina que ajudi en la consolidació del teixit empresarial del Moianès , i així treballant en la dinamització econòmica del territori, tot adaptant-la als nous canvis de conjuntura econòmica en la que estem vivint.\nCal destacar que des de l’Àrea d’ Emprenedors i empreses es dóna assessorament i suport als nous projectes empresarials i que els resultats obtinguts fins a l’actualitat , tal i com es constata a continuació , han contribuït a la dinamització econòmica i a la generació de nous llocs de treball dins el territori.\nA l’ any 2008 :\nEs van atendre un total de 146 nous projectes empresarials\nD’aquests, 26 s’ han materialitzat i portat a terme i han suposat la generació de 57 nous llocs de treball .\n* Des de la seva creació el Consorci del Moianès, en el període 1995-2008:\n- S’han assessorat un total de 1.474 projectes empresarials ( 1.015 sobre nous projectes i 459 consultes sobre empreses existents )\n- D’aquests projectes assessorats se n’ han portat a terme 342 noves empreses que han suposat la generació de 688 nous llocs de treball.\nPer tant, el Consorci té com a prioritat planificar actuacions que contribueixin a la consolidació d’empreses en el propi territori per petites que siguin , ja que amb les actuacions realitzades des dels seus inicis, s’ ha assolit l’objectiu de rearticular els sectors econòmics, per esmorteir els efectes de les diferents crisi que han patit el sector tèxtil i primari.


Piulades des de Sant Quirze: Cremar fotos del Borbó, D’Albert de Bèlgica, de Mahoma, …del veí … Visca l’odi! | Diari Sant Quirze\nInici » a-ultimesnoticies » Piulades des de Sant Quirze: Cremar fotos del Borbó, D’Albert de Bèlgica, de Mahoma, …del veí … Visca l’odi!\nEnric Stern y Jaume Roura , “herois pacifistes i no violents” de Balsareny\nPiulades des de Sant Quirze: Cremar fotos del Borbó, d’Albert de Bèlgica, de Mahoma, de Jesucrist, d’Anna Gabriel (CUP), de Carles Puigdemont, d’Oriol Jonqueres, de Mariano Rajoy, de Pedro Sanchez, de Ronaldo, de Messi, del veí … Visca l’odi!\nEl Tribunal Drets Humans d’Estrasburg (TDHE) ha sentenciat que cremar una foto del Rei forma part de la llibertat d’expressió i anul·la una sentència contra els joves (Enric Stern i Jaume Roura) que van cremar una foto en Girona en setembre del 2007.\nLa CUP de Banyoles, va convocar davant de l’Ajuntament de Balsareny un acte el dimarts dia 13 de març de 2018, per cremar fotos de Felipe VI.\nCom a demòcrates hem d’acceptar aquest pronunciament, però la CUP i altres partits que proposen la desobediència, no poden tenir dues formes d’actuar: si la sentencia ens és favorable, l’acceptem, si no la desobeïm.\nNo és només aquesta diferent actuació el que és inacceptable sinó també el que ens proposen que cremar fotos dels altres– perquè no també de l’Anna Gabriel (CUP)?– i la resta dels diferents líders i polítics dalt ressenyats, es converteixi en una actuació present en els conflictes.\nHem condemnat els atemptats pels retrats ofensius de Mahoma i d’altres, però la condemna no ens ha de portar a acceptar aquestes pràctiques, ja que els seguidors dels diferents líders, es veuen insultats i com a mínim i generen segur odi.\nAixò és el que es vol per Balsareny, els enfrontaments i apartheid? Això és el millor per Sant Quirze? Pintades d’enfrontaments, veïns netejant les seves façanes?\nCremar: només llenya per Sant Joan i pels calçots Això sí que és pacifisme i no violència. No cremen símbols que expressen sentiments dels adversaris.\nPer contra TV3, en una continuïtat de la seva incapacitat d’oferir una televisió pública per tots els catalans i no només dels independentistes, ens va obsequiar amb la cremada d’una foto de Puigdemont…, han perdut els papers.\nDiari Sant Quirze josep maria coderch News SQ piulades Sant Quirze del Vallès\t2018-04-04


Mor un nadó de només un mes per tos ferina a Madrid - Diari de Girona\nMor un nadó de només un mes per tos ferina a Madrid\nEl lactant no estava vacunat perquè la primera dosi no es pot administrar fins als dos mesos\nep / madrid 03.12.2015 | 19:51\nUn nadó d'un mes i deu dies ha mort aquest dimecres afectat de tos ferina a la Unitat de Cures Intensives de l'Hospital La Paz, segons ha confirmat la Direcció General de Salut Pública de la Conselleria de Sanitat de la Comunitat de Madrid en un comunicat.\nLa primera dosi de la vacuna contra la tos ferina no es pot administrar fins que el nadó compleix els dos mesos. Els lactants menors de 4 mesos són el grup més vulnerable.\nAquest dijous la Conselleria de Sanitat ha començat a vacunar contra la tos ferina a les dones embarassades en la seva setmana 36 de gestació, i a aquelles de més de 28 setmanes de gestació amb embaràs d'alt risc i indicació del seu ginecòleg.\nLa Comunitat de Madrid ha avançat la vacunació, prevista per al gener de 2016, després de les gestions realitzades per la Conselleria de Sanitat juntament amb el Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat per disposar de les vacunes, davant la situació de desproveïment internacional.\nLa Conselleria de Sanitat ha lamentat "profundament" la mort del nadó i, ha ofert tot el suport que requereixin els seus familiars a través del servei d'atenció al Pacient de l'Hospital La Paz.


AMPLIACIÓ:L'Ajuntament de Lleida aprova un increment generalitzat de l'1,4% de les taxes municipals\nAMPLIACIÓ:L’Ajuntament de Lleida aprova un increment generalitzat de l’1,4% de les taxes municipals\nEl Ple extraordinari de la Paeria celebrat aquest dilluns ha aprovat les ordenances fiscals per al 2020, només amb els vots favorables dels tres grups que integren l’equip de govern. A grans trets, la proposta preveu una “actualització” de taxes i impostos municipals en funció de l’increment de l’IPC del darrer any, que és de l’1,4%. La sisena tinenta d’alcalde i regidora de Recursos Municipals i Hisenda, Montse Pifarré, ha justificat l’increment generalitzat dels tributs per la voluntat del govern de “reduir l’endeutament” i, a la vegada, garantir uns serveis públics de qualitat. L’aposta d’ERC, JxCat i el Comú és “avançar cap a la progressivitat fiscal” i l’aplicació de bonificacions que afavoreixin la transició ecològica i una fiscalitat “socialment més justa”, ha remarcat. Per la seva banda, l’oposició han criticat que l’increment de taxes i impostos, després de set anys congelats, i han assenyalat que la pujada no s’aplicarà de forma progressiva en funció de la renda sinó que serà “universal” i, per tant, afectarà per igual el conjunt dels ciutadans. PSC, Cs i PP han lamentat que l’equip de govern s’escudi en el deute municipal per justificar l’augment de la càrrega impositiva als ciutadans. El PSC i Ciutadans han presentat esmenes a la totalitat a les ordenances, que han estat rebutjades en ambdós casos pels vots en contra de l’equip de govern. IBI més elevat per als immobles d’ús no residencial amb alt valor cadastral La proposta d’ordenances aprovada preveu un increment de l’1,4% en la majoria d’impostos i taxes municipals, com en el cas de l’IBI. En el cas d’aquest impost, però, s’aplicarà un tipus de gravamen diferenciat per a immobles d’ús no residencial amb valors cadastrals elevats. Així, hauran de pagar un tipus més elevat en l’IBI aquells immobles destinats a oficines, amb un valor cadastral superior als 350.000 euros; a ús industrial (470.000 euros); comercial (350.000 euros); immobles d’ús sanitari (950.000 euros); d’oci i hostaleria (1,5 milions d’euros), i immobles que acullen espectacles (amb un valor cadastral de més d’1,5 milions d’euros). D’un total de 111.850 immobles de la ciutat s’aplicarà un gravamen més elevat en l’IBI a 665. En aquests, s’aplicarà un tipus de fins l’1,20, mentre en la resta serà del 0,957 general. Així mateix, s’exigirà un recàrrec del 50% als immobles d’ús residencial que es trobin desocupats de caràcter permanent, amb l’objectiu de “contribuir a resoldre el problema de l’habitatge a Lleida”. Serà condició per aplicar aquest recàrrec que els propietaris posseeixin tres o més immobles residencials desocupats, segons ha remarcat Pifarré.D’altra banda, s’estableixen bonificacions en l’IBI destinades a promoure la transició energètica, a millorar la situació de manca d’habitatge social i a protegir les zones amb menys serveis. Per una banda, es bonificarà el 50% de l’impost a aquells immobles que efectuïn instal·lacions fotovoltaiques. També hi haurà una bonificació del 90% a aquelles persones físiques que s’adscriguin al programa de mediació per al lloguer social que gestiona l’Oficina Local d’Habitatge de la Paeria,També s’estableix una bonificació del 10% per als habitatges situats en sòl rústic en tota la zona de l’Horta, així com en els nuclis de Sucs i Raimat. A la vegada, s’incrementa fins al 95% la bonificació actual del 80% als immobles corresponents a edificacions de naturalesa rústica “indispensables per al desenvolupament d’activitats agràries i ramaderes”.Increment de l’IAE i l’ICIOEn el cas de l’Impost sobre activitats econòmiques (IAE), s’incrementa aquest impost entre un 2% i un 5% d’aquest impost, en funció de la classificació de les categories dels carrers on s’ubiquin les empreses. Així mateix, s’introdueix una bonificació per aquelles que instal·lin tecnologia fotovoltaica que serà de fins el 50% del cost de la instal·lació, i també es bonificaran aquelles empreses que contractin el subministrament elèctric a altres empreses que proporcionen energia 100% renovable. Pel que fa a l’Impost sobre construccions, instal·lacions i obres (ICIO), passa del 3% actual al 3,25% sobre el cost de l’obra. La zona blava s’encareix més d’un 10%Les ordenances fiscals també inclouen un increment de les tarifes de zona blava, d’entorn a un 10% de mitjana. En concret, el preu de la primera hora d’estacionament passa dels 0,95 euros actuals a 1,05 euros; la segona hora, d’1 euro a 1,15 euros, mentre el preu de la darrera mitja hora, passa de 0,50 euros a 0,65 euros. En el cas de les places de zona blava d’alta rotació, la tarifa s’incrementa entorn d’un 20%, de mitjana, passant de 0,025 a 0,03 euros/minut. L’equip de govern tomba l’aprovació del compte general 2018Durant el Ple, els vots contraris d’ERC, JxCat Lleida i el Comú han impedit l’aprovació del compte general de l’Ajuntament de Lleida del 2018. Ciutadans ha votat a favor, mentre PSC i PP s’han abstingut. El govern municipal ha justificat que la no aprovació dels comptes de l’Empresa Municipal d’Urbanisme (EMU) del 2018 “impossibilitava” que per “responsabilitat” es pogués aprovar el compte general de la Paeria. L’oposició ha advertit la Paeria que el fet de no haver aprovat el compte general del 2018 i no haver-lo tramés a la Sindicatura de Comptes abans del 15 d’octubre, tal com estableix la legislació, podria comportar la retenció de les transferències o subvencions que la Generalitat i l’Estat fan anualment a la Paeria, fet que ha negat Pifarré. La regidora d’Hisenda ha explicat que la Paeria enviarà a la Sindicatura un informe provisional del compte general del 2018 amb un certificat que acrediti que s’ha portat a aprovació del Ple, cosa que “evitarà que entrem en cap fase de sancions ni de retencions de transferències”, segons Pifarré. El govern municipal rebutja els comptes de l’EMU per “prudència”L’equip de govern ha optat per no avalar el compte general, després que en la Junta general de l’EMU celebrada prèviament no hagin prosperat els comptes d’aquesta empresa municipals corresponents al darrer exercici. ERC, JxCat i Comú han votat en contra dels comptes de l’EMU per un “principi de prudència”, davant la “controvèrsia” generada per dos informes (del 2016 i 2017) sobre la possibilitat de repercutir el cost de les obres ja acabades en l’àmbit del Pla de l’EstacióEl motiu de la decisió, ha explicat Talamonte, són els “dubtes” sobre la possibilitat de repercutir efectivament les obres executades per l’EMU en l’àmbit del Pla de l’Estació al conjunt dels propietaris d’aquest sector, quan es dugui a terme el seu futur desenvolupament urbanístic. Es tracta d’un import total de 21,9 milions d’euros, que consten al balanç de l’empresa com a ‘existències’, corresponents a les obres de cobriment de les vies entre l’estació i Comtes d’Urgell i a la construcció del pont de Príncep de Viana, fetes per encàrrec de la Paeria. Des del PSC, han defensat que existeixen altres dos informes del 2019 que avalarien la viabilitat del projecte. Així mateix, s’ha aprovat, també només amb els vots de l’equip de govern, encarregar un estudi econòmic i financer extern. Aquest informe en profunditat haurà d’aportar un coneixement “actualitzat i real” de l’empresa, del seu patrimoni, existències i càrregues financeres. A més, també haurà d’aportar llum sobre la conveniència o no de l’aprovació dels comptes del 2018 tal com estan formulats o de la seva reformulació, i els passos a seguir en el futur. El Partit Popular s’ha abstingut en la votació tant pel que fa a l’aprovació dels comtes de l’EMU com a l’hora de sol·licitar aquest informe, mentre PSC i Cs han votat en contra, en ambdós casos.


Èxode a Roma per una profecia sobre un sisme que destruirà la ciutat eterna\nLa predicció, que corre per internet, s'atribueix al futuròleg Raffaele Bendandi, mort el 1979. Els científics recorden que els terratrèmols no es poden predir però molts romans han abandonat la ciutat per si de cas\nAGÈNCIES Roma 11/05/2011 08:54\n260x366 La profecia prediu la destrucció de la ciutat eterna / OLIVER-BONJOCH La profecia prediu la destrucció de la ciutat eterna / OLIVER-BONJOCH\nQui passegi aquest dimecres pels carrers més cèntrics de Roma, els trobarà més buits del que és habitual i la causa és una profecia que diu que un terratrèmol destruirà la ciutat eterna aquest dimecres, 11 de maig. Nombrosos ciutadans han decidit abandonar la ciutat i han obligat les autoritats a emetre missatges per tranquil·litzar la població. Davant l'alarma creada, l'associació de consumidors Codacons ha presentat una denúncia davant la Fiscalia de Roma per suposat "delicte d'abús de la credulitat popular" i ha demanat investigar "tothom qui ha alimentat de qualsevol manera i difós la notícia del terratrèmol". L'associació considera que la predicció no té “fonament científic” i està crant “pors i ànsies totalment injustificades”.\nDes de fa mesos corre per internet una suposada profecia de l'astrònom aficionat i sismòleg autodidacta italià Raffaele Bendandi (Faenza, 1893 - Faenza, 1979), segons la qual un terratrèmol de gran intensitat destruirà l'11 de maig de 2011 la ciutat de Roma. Segons Bendandi, el sisme esfondraria el Coliseu i fins i tot la basílica de Sant Pere, a la Ciutat del Vaticà. Destacats experts i sismòlegs han assegurat que aquestes prediccions són falses, mentre Paola Lagorio, presidenta de l'Associació La Bendandiana, que recull el llegat de Raffaele Bendandi, explica que la història del terratrèmol del 11 de maig de 2011 "és una bola, un frau". "És una notícia totalment inventada, obra d'algú que sap que l'única persona creïble a Itàlia per a una previsió d'aquest tipus és Bendandi. Atribuïda a ell, es torna creïble", denuncia Lagorio. Segons Lagorio, les úniques previsions sísmiques que va fer Bendandi són per al 6 d'abril de 2521, data en què, segons els seus estudis, la situació planetària pot causar tremolors de gran intensitat a la Terra. La mateixa situació es tornaria repetir l'any 2721, segons el sismòleg autodidacta.\nÈxode a la ciutat eterna\nEn les últimes setmanes els mitjans de comunicació locals han tret pols a la profecia i l'han alimentat. El resultat ha estat un episodi de psicosi entre els romans, molts dels quals han decidit abandonar durant el dia de dimecres la ciutat i passar el dia en cases rurals dels afores, en parcs a l'aire lliure o a molts quilòmetres de distància. Segons l'organització d'empresaris agrícoles Coldiretti, les cases rurals de la província estan "plenes" gràcies a les nombroses reserves fetes per famílies senceres. Els mitjans locals asseguren també que almenys un 15% dels empleats públics han demanat festa aquest dimecres. A més, la major part de les botigues regentades per xinesos entre la cèntrica plaça Vittorio i els carrers adjacents han anunciat que tanquen portes, ja sigui per "festiu", per "inventari" o per "motius de salut", encara que segons els mitjans això es deu a la "por davant el terratrèmol". Davant la situació creada, l'ajuntament ha posat a disposició dels ciutadans una centraleta telefònica, per calmar la població i oferir tot tipus d'informació.


David Trueba: "No hi ha moral en la vida pública: s'imposa una visió pornogràfica de l'èxit"\nActualitzada 22/05/2017 a les 12:52\nÉs d’aquells personatges que no s’estilen als mitjans de comunicació de masses, d’aquells que no criden sinó que escolten, raonen i proposen amb un to de veu que sembla impossible que es pugui alterar. Amb un català impecable, el madrileny David Trueba presenta la seua darrera novel·la, Tierra de campo, en la qual repassa una generació a través de la vida d'una estrella de rock en hores baixes. Es va llicenciar en Periodisme i es guanya la vida com a escriptor, articulista i cineasta. Recentment, va participar en la darrera Setmana de loa Comunicació de la Universitat de Lleida.\n© David Trueba: “No hi ha moral en la vida pública: s'imposa una visió pornogràfica de l'èxit”\nSempre es fa curt quan tens una estona per parlar amb algú com David Trueba. És una entrevista d’aquelles en què t’agradaria tancar per dins la porta del despatx que ens han deixat i que els organitzadors de la Setmana de la Comunicació s’oblidessin de nosaltres.\nEn novel·les com Blitz o pel·lícules com Los mejores años de nuestra vida fa la sensació que retrata un món que li és propi, un de molt planer i proper.\nSempre m’he sentit atret per històries molt íntimes. No he buscat mai grans personatges en moments històrics excepcionals. M’agrada pensar que els espectadors i els lectors podrien parlar de tu a tu amb els personatges de les meues històries. Intento establir una relació d’autenticitat i de confiança, parlar de personatges senzills que s’expliquen a través de la poètica de la quotidianitat. Procuro parlar amb sinceritat i des del cor.\nEncara que tots necessitem una certa dosi d’heroïcitat a les nostres vides.\nCom aquell que explica que ha anat al ministeri i davant la desídia del funcionari explica que s’hi ha revoltat i li ha cantat les quaranta. La veritat és que ha marxat cap a casa fastiguejat i la història se l’ha imaginada de camí cap a casa. És la típica història que has sentit moltes vegades, aquella que expliquem i que amb el pas del temps anem vestint. La primera transformació és subtil, després ja hi poses més parafernàlia i al final t’acabes pensant que el teu record és la veritat.\nEn canvi, les estrelles de rock, com el protagonista de Tierra de campo, es veuen obligades a tocar una vegada i una altra la mateixa cançó.\nSempre que he parlat amb cantants i músics d’èxit m’expliquen que tenen dues o tres cançons maleïdes. Són aquells èxits que tothom espera i dels quals els és impossible despendre’s. Tothom vol que els canti.\nTambé són temes dels quals cobren drets d’autor.\nI tant, per això hi tenen una relació d’amor i odi. Són cançons que normalment han fet quan eren molt joves, amb vint-i-poc anys. Són temes que eren coherents amb el discurs i la manera de viure la vida aleshores i que ja fa molts anys que han quedat desfasats.\nEl seu avantatge és que no està obligat a escriure una vegada i una altra la mateixa novel·la o dirigir la mateixa pel·lícula.\nNo, però sempre he pensat que quan passés el temps revisaria les meues obres com qui mira una foto d’un mateix de fa vint anys. Aquelles que et fan riure per la pinta que feies, pel pentinat i les ulleres que duies; perquè ets tu i reconeixes un moment de la teua vida. Són més autèntiques que no pas la visió que tens ara del teu passat. Quan expliques el passat des del present sempre manipules, transformes allò que eres. Per això la sinceritat i l’honestedat quan escrius és molt important, perquè només seràs aquella persona una sola vegada a la teua vida. La resta seran records.\nAquest terreny de joc entre la realitat i ficció hi juga la sèrie Qué fue de Jorge Sanz, un dels projectes televisius més arriscats.\nL’experiència d’aquell projecte va ser molt interessant. A partir de la seua situació personal vam transformar el mateix Jorge en la metàfora necessària de qualsevol narració o història. Imagina’t que tu expliques la història d’un personatge inventat, com és Dani Mosca al llibre de Tierra de Campo. Has de crear una sensació de versemblança, has d’aconseguir que el lector se’l faci seu i que es pugui imaginar que existeix, que és possible. Això ho fas donant característiques que els lectors puguin reconèixer en ells mateixos o en la gent que els envolta, que passi en llocs creïbles. Amb Jorge Sanz vam portar la idea de versemblança fins al punt que molts espectadors em paraven pel carrer per dir-me que els encantava el documental que havíem fet.\nQui diu metàfora també podria dir paròdia.\nAl començament sempre es resistia a fer segons quines escenes i després ell demana portar-ho més enllà. La realitat que aleshores vivia a nivell personal era trista i dramàtica, així que sempre era molt més interessant la ficció.\nDarrere la duresa de la història també s’hi intueix un cert drama generacional.\nUna mica. Jorge és un molt bon actor i estava desplaçat, la gent no pensava en ell. Quan surts durant molts anys arriba un moment que els productors i el públic volen un relleu, cares noves. La d’actor és una professió molt dura perquè passes de l’èxit a l’ostracisme sense saber ben bé com. Una tarda Jorge va venir a casa desesperat perquè no tenia feina ni res. Tenia problemes per arribar a final de mes i em va demanar si tenia cap projecte en el qual pogués participar, aleshores li vaig proposar de fer un paper que encara no havia fet, el de Jorge Sanz. Va ser un projecte molt saludable.\nAcaba de publicar una novel·la i Movistar+ ha estrenat el vuitè capítol de la sèrie, el primer de la tercera temporada, aquest més de maig. És dels que treballa amb diferents fronts alhora?\nVaig per ordre. Mentre estic en un rodatge, per exemple, potser tinc l’antena posada i amb el cap vaig construint un altra història. Aquell món nou, la idea inicial, es converteix en una estructura narrativa i uns personatges que només són a la meua imaginació.\nAleshores posa el títol.\nSempre. El títol ha d’arribar abans no em posi a escriure, no podria començar sense un títol. A vegades he fet algun projecte sense títol o amb un que no era el definitiu i després ha sigut una bogeria total perquè tothom hi vol dir la seua.\nQuin llibre està llegint ara?\nEl Premi Goncourt de l’any passat: Canción dulce, de Leila Slimani. Un drama contemporani molt potent.\nAquest és el premi més prestigiós de la literatura francesa i està dotat amb deu euros. Quina va ser la seua educació en relació als diners i la cultura?\nEl meu pare deia que els diners li feien fàstic. Parlava, sobretot ,de les coses horribles que havia vist fer per diners.\nHem perdut interès per la cultura en favor de l’èxit fàcil?\nPel que fa als referents i les representacions culturals, totalment. A l’època dels meus pares una persona que arribava a ser professora havia tingut èxit a la vida, avui en dia els professors són uns fracassats, estan devaluats i fins i tot se’ls tracta amb un cert menyspreu. Ara s’imposa aquesta visió pornogràfica de l’èxit immediat i que tothom ha de fer trampa per ser llest. Sembla que el que paga els impostos és tonto. No és generalitzat, però hi ha una absència de moralitat a la vida pública que a vegades és detestable. Un dia a El Hormiguero (Antena 3) hi sortia el fill de la Pantoja, que ningú sap de què treballa, i ja era la setena vegada que el convidaven. Per contra, científics o intel·lectuals no hi van mai. La gent no té ni l’oportunitat d’escoltar alternatives.\nSegurament hi ha programes en els quals no tenen cap interès a donar veu a segons quines alternatives. Vostè no s’amaga mai de dir el que pensa, tot i ser conscient que sovint va a contracorrent.\nA vegades he pensat que em perjudicava. Però quan m’han preguntat no he volgut cedir a la por de significar-me políticament. Quan vaig decidir ser insubmís a la mili el meu pare no ho veia gens clar i jo vaig dir que no podíem viure amb por.


Responsabilitat Global: Canyelles i Huerta: "hi ha cooperatives que fan les coses molt bé però no saben explicar-les"\nCanyelles i Huerta: "hi ha cooperatives que fan les coses molt bé però no saben explicar-les"\nLa revista Nexe publica en el seu darrer número una entrevista a Josep Maria Canyelles i Albert Huerta, experts en responsabilitat social i en economia social, i socis de Vector 5 · Excel·lència i Sostenibilitat.\nNexe, Quaderns d'Autogestió i Economia Cooperativa, és una publicació digital semestral del cooperativisme català, editada per la Federació de Cooperatives de Treball de Catalunya.\nJOSEP M. CANYELLES I ALBERT HUERTA: "HI HA COOPERATIVES QUE FAN LES COSES MOLT BÉ PERÒ NO SABEN EXPLICAR-LES"\nSovint comenteu que “la responsabilitat social ha de ser integral i integrada”. A què us referiu, exactament?\nJosep Maria Canyelles: Ha d’estar a tota l’organització. És a dir, no s’hi val ser responsable únicament en l’àmbit laboral o mediambiental, per exemple. Al mateix temps, no podem tenir discursos i valors declarats i que això no s’acabi de concretar en processos i procediments. Hi ha d’haver indicadors i objectius integrats en el pla de gestió empresarial, l'RSE no es pot fer per separat. Si no, és fictícia. No té sentit que una organització parli de responsabilitat i valors però tingui un pla estratègic a tres anys vista que no ho especifiqui. En aquest sentit, hi pot haver empreses familiars que tinguin uns valors humanístics i que no els hagin sabut traslladar als valors de l’empresa, a la dimensió operativa dels processos, al dia a dia. L'RSE s’ha de convertir en un model de negoci, no es tracta de guanyar molts diners i fer filantropia per una altra banda.\nAlbert Huerta: Pensem que l'RSE és una metodologia de gestió empresarial per a una nova manera de fer negocis. Això vol dir que la RSE fomenta la millora contínua de les empreses que s’ha de basar en una sèrie d’indicadors, processos i metodologies.\nEmpreses com Telefónica, Repsol, etc. tenen grans departaments d'RSE i participen en programes per fomentar l’emprenedoria i, al mateix temps, tenen inversions en paradisos fiscals. Com podem distingir l'RSE real de la que només és façana?\nJMC: Des d’un punt de vista de l'RSE, que una empresa faci elusió fiscal no té sentit. Hi ha gent que té una visió reduccionista i pensa que l'RSE només té a veure amb temes ambientals i de respecte per a la comunitat. Però els temes fiscals i de bon govern també s’hi han d’incloure. Ara bé, a mi m’és igual per on comenci a gestionar l'RSE una organització: unes començaran per les bones pràctiques en l’àmbit laboral, altres per les socials i altres per la filantropia. L’important és que això sigui un primer pas per identificar les àrees de millora i arribar a fer un model d’empresa nou. Hem de ser crítics amb l’empresa que diu que fa RSE i, alhora, manté les males pràctiques i no té cap voluntat d’esmenar-ho.\nAH: L'RSE no és a què dediques els beneficis, sinó com els obtens. Ets ètic i respectuós amb les persones i el medi ambient? En aquest sentit, hem tingut dubtes a l’hora de treballar amb algunes empreses perquè hem vist coses que no quedaven prou clares. I alguns cops hem decidit que, al capdavall, hi hem d’entrar per fer-la millorar i provocar canvis.\nJMC: Es tracta de fer que l’empresa comprengui que la gestió responsable no és un desideràtum ètic ni un tema filantròpic, sinó una oportunitat per tenir una empresa millor i que això s’acabi traduint en un retorn. L'RSE et permetrà tenir una organització més sòlida, que generi més confiança en els grups d’interès i que, finalment, rebi el premi de tenir un retorn més gran.\nEs diu que la responsabilitat social forma part de l’Adn de les cooperatives. Creieu que el cooperativisme ho explota prou bé, això?\nAH: És cert que les empreses cooperatives tenen algunes coses guanyades. Tot i que la fórmula jurídica no garanteix un funcionament millor, és veritat que els projectes que han començat com a cooperativa o empresa social tenen uns principis o valors que haurien de ser propers a l'RSE. També és veritat que els principis cooperatius estan molt alineats amb el que el nou management anomena responsabilitat social. Ara bé, crec que les cooperatives no han aprofitat prou la tirada que ara té tot això. Tenen un bon discurs i algunes s’identifiquen amb alguna manera de fer, però comunicativament hi ha molt camí per recórrer. Hi ha cooperatives que fan les coses molt bé però no saben explicar-les. A més, s’està detectant que una part de la societat té molta sensibilitat per aquests temes. És una oportunitat que el cooperativisme no està aprofitant prou bé.\nJMC: Algunes organitzacions, entre les quals hi pot haver cooperatives i entitats sense afany de lucre, creuen que tenen l'RSE de manera innata. I que és una cosa que han de fer la resta d’empreses, que són les que s’han de guanyar la legitimitat. Penso que això és un error de càlcul important. Si relegues la RSE només a les empreses perds l’oportunitat de demostrar exemplaritat i ajudar a introduir les teves bones pràctiques en el món de l'RSE i que les coneguin altres empreses. El món cooperatiu podria liderar temes d'RSE. Té bones pràctiques en algunes àrees, però potser té àrees de millora en altres camps. S’hauria de fer un esforç, hi ha valors cooperatius que sintonitzen plenament amb la RSE i caldria estar-hi més presents. I, també, dir a algunes empreses que parlen d'RSE que el que practiquen no és ben bé responsabilitat.\nQuins consells donaríeu a les empreses cooperatives interessades a difondre les seves bones pràctiques?\nAH: A vegades, des del cooperativisme i l’economia solidària es dediquen massa esforços a diferenciar-se de la resta que no pas a posar-se com a exemple. No cal dir que som l’alternativa, perquè n’hi ha moltes, ens hauríem de presentar com a experiència que pot ajudar a construir les coses d’una altra manera, i dir que volem tenir un impacte social i econòmic. Hem de construir un discurs en positiu en comptes de dir que els altres són dolents. Hauríem de fer servir les metodologies que fan servir les altres empreses per poder comparar-nos, i no ens hauria de fer por dir que ara tenim un impacte menor del que ens pensàvem. Al final, el llenguatge positiu és el que motiva la gent.\nEn l’àmbit de la responsabilitat social, què poden aprendre les empreses cooperatives de les mercantils? I a l’inrevés?\nAH: El món cooperatiu hauria d’integrar sistemes de gestió que permetessin comparar-se amb les empreses mercantils i això ajudés a posar-lo en valor davant de la societat. S’hauria d’aprofitar perquè el cooperativisme es pogués explicar, comparar-se amb altres tipus d’empreses i organitzacions i poder dir que el que està fent des de fa molts anys, ara està de moda. D’altra banda, l'RSE serviria per quantificar i comprovar si el que s’està fent és veritat. El món cooperatiu té 7 principis que venen marcats per l’ACI, però cal demostrar que estan interioritzats. Crec que la responsabilitat social pot aportar un discurs sobre les coses que promou el cooperativisme. En l’altre sentit, el cooperativisme podria servir d’exemple com a forma de funcionar, que és el que pretén la responsabilitat social. Al final, quan una empresa aposta per gestionar la seva responsabilitat social intenta explicar que és bona. En aquest sentit, les cooperatives poden ser un model per explicar que és possible organitzar-se i gestionar una empresa de manera excel·lent i, alhora, respectar uns valors propis.\nJMC: A vegades s’han defensat els valors cooperatius centrant-se massa en la forma jurídica. Crec que l'RSE permet crear un espai de joc en què el cooperativisme s’hauria d’obrir: es pot defensar un model d’empresa que incorpori valors cooperatius i de responsabilitat de manera més transversal, sense que calgui ser necessàriament una cooperativa. En aquest sentit, cal apostar perquè al món de l'RSE hi hagi indicadors concrets (escales salarials, implicació dels treballadors amb l’empresa...). El gran èxit del cooperativisme hauria de ser aprofitar la responsabilitat perquè aquells valors que sempre ha defensat entrin a formar part del conjunt del teixit empresarial com a manera de funcionar més plausible, per donar satisfacció a la societat i, alhora, a les mateixes empreses, tot demostrant que és un model d’èxit.\nAH: Un exemple molt clar és que fa 10 anys es va impulsar el projecte RSE.Coop, liderat pel moviment cooperatiu i la Generalitat. Precisament, es pretenia que les cooperatives fossin líders en l’àmbit de l'RSE. I una de les coses que es va aconseguir –i que crec que no hem sabut aprofitar– és fer una adaptació dels indicadors d’una de les metodologies més reconegudes internacionalment, la Global Reporting Initiative (GRI), per posar en valor els trets identitaris del cooperativisme. El problema és que no se li ha donat continuïtat.\nJMC: Això implica que hem de ser molt exigents. Pel que fa a l’escala salarial, la societat actual està preparada per entendre que és una qüestió de dignitat. No pot ser que la relació entre el salari més alt i el més baix sigui d’1 a 2 milions. Si tenim la valentia de demanar a les multinacionals transparència i equitat, també ho hem de demostrar nosaltres. No cal despullar-se del tot, però hem de posar-nos d’acord sobre quins són els indicadors que ens permeten dir que una economia és digna. Potser aquí sí que caldria dir que no estem disposats a treballar o comerciar amb una empresa que tingui una disparitat salarial que sigui inacceptable des d’un punt de vista ètic.\nPel que fa a les escales salarials, la New Economics Foundation (NEF) del Regne Unit defensa l’aplicació d’una escala ideal d’1 a 8, i d’un màxim d’1 a 20 en casos excepcionals. Per la seva banda, el Centro Internacional de Investigación e Información sobre la Economía Pública, Social y Cooperativa (CIRIEC) entén que una relació d’1 a 3,5/4,5 és acceptada socialment. Per a vosaltres, quina seria la banda salarial justa?\nAH: Cal ser realista. D’una banda, s’ha de reconèixer el diferent esforç i tasques que fan les persones dins d’una organització. D’altra banda, és una qüestió de captar i retenir el talent. Si volem tenir les millors persones hem de reconèixer el seu esforç. Dit això, en aquest punt no existeix un consens. Moviments com el del bé comú de Christian Felber diuen que es conformarien amb una ràtio d’1 a 20, mentre que en el moviment cooperatiu a vegades es parla d’1 a 12. Crec que la millor escala salarial és la que decideixin totes les persones que formen part de l’organització. És a dir, l’assemblea d’una cooperativa és sobirana per decidir quina és la ràtio justa. En qualsevol cas, no s’haurien de permetre les diferències d’1 a 360.000 que existeixen actualment.\nJMC: Quan parlem de responsabilitat social ens referim a una metodologia que té un component de voluntarietat, la qual cosa no vol dir que no s’hagin d’anar buscant consensos dins de sectors per autoregular-se. L’important és el concepte de “compleix o explica’t” (comply or explain, en anglès). I no es tracta d’únicament complir la llei, també s’han de complir les expectatives. Potser en el nostre sector l’escala salarial plausible és d’1 a 20, però en una altra empresa és d’1 a 40. Doncs hauria d’explicar-ne els motius. Una empresa pot tenir una escala salarial més alta i, en canvi, una altra pot tenir-la més igualitària perquè externalitza tots els salaris baixos subcontractant persones en comptes de contractar-les directament. Fa 20 anys amb les Ong hi va haver una crisi quan es va plantejar un indicador: quin tant per cent del pressupost es destinava realment a cooperació i quin a mantenir l’estructura? Això va obligar que algunes organitzacions expliquessin que es dedicaven a fer sensibilització aquí, d’altres feien més cooperació al tercer món, etc. Per tant, l’important és decidir quins són els indicadors vàlids. Fa anys, no donava gaire importància a les escales salarials. Però ara, veient el que està passant, és un tema de dignitat i sentit comú.\nTreballant amb administracions i altres entitats per promoure els territoris socialment responsables, quines serien les principals mesures que hauria d’aplicar un ajuntament que volgués afavorir l’economia solidària?\nAH: No es tracta de fer bones pràctiques aïllades, calen una sèrie d’accions integrals i integrades. Per exemple, no només es poden aplicar clàusules socials, es pot incorporar el discurs de l’economia social en l’educació i en els càrrecs polítics i en els tècnics.\nJMC: És fonamental disposar d’una base prèvia que fomenti els valors de la cooperació, ja que tenim un país de pimes que els costa molt créixer i necessiten innovar. Per fer-ho, s’han d’agrupar i crear aliances amb confiança i objectius estratègics compartits, cultura del partenariat, el diàleg... Per al cooperativisme, això és una gran oportunitat i, per tant, cal aportar les capacitats de fomentar la col·laboració. Aquí hi ha el risc que les cooperatives només vulguin fomentar la intercooperació amb altres cooperatives. S’entén que vulguin prioritzar-ho, però no s’haurien de tancar com si només volguessin créixer en detriment de les altres.\nAH: Hem de partir de taules de territoris socialment responsables amb la participació d’agents diversos per analitzar i buscar respostes als reptes que planteja el territori. Això vol dir que s’han de reunir l’administració, l’economia social, les pimes, les escoles... Tots els implicats han de veure com donen resposta a les seves necessitats. A partir d’aquí, cal veure quina estratègia es prioritza: en algun lloc es poden prioritzar les clàusules socials, però potser en un altre territori el problema és l’atur juvenil i cal aplicar altres mesures. Ha de ser un tema consensuat entre agents que tinguin ganes de construir i col·laborar.\nJMC: Aquestes taules han de tenir organitzacions diverses que treballen l'RSE, fomentar espais de trobada per compartir, abordar reptes del territori... Finalment tot això s’ha de vincular a la identitat i visió del territori, i que s’inclogui en el pla estratègic. A vegades, aquestes taules tenen un component massa representatiu, i el que cal és que hi hagi els organismes que estan gestionant l'RSE. Aquest és un matís que estem intentant impulsar.\nAH: Un dels exemples seria la Garrotxa, un territori que fa temps que va tenir clar que s’havia d’espavilar, tal com també va passar a Mondragon. Es van adonar que s’havien de promocionar ells mateixos i van crear un espai de concertació amb persones que no hi anaven en representació de ningú, sinó que eren els que treballaven aquests temes dia a dia. Hi ha una taula de productors agroalimentaris que decideix, per exemple, si es crea una marca o no.\nJMC: Un exemple urbà podria ser el Raval de Barcelona, un espai amb moltes necessitats i organitzacions. S’ha treballat per vertebrar tot aquest teixit amb elements d'RSE, amb grups de treball, la fundació Tot Raval i la implicació de diversos agents com el petit comerç, empreses més grans, ciutadania... Si a la Garrotxa és important el turisme rural, al Raval ho és la cohesió social i la integració de les persones. Per tant, cada territori ha fet el que li toca: identificar un repte, sumar forces i que cada empresa, a banda de gestionar l'RSE inherent a la seva activitat, posi una part d’aquesta RSE al servei del territori.\nQuins són els atributs més importants d’una destinació turística socialment responsable?\nJMC: És una qüestió de criteris, hi ha moltes etiquetes, com turisme familiar, etc. Però amb el turisme socialment responsable estem anant una passa més enllà, parlem d’un enfocament global que és la concreció del territori socialment responsable en el camp del turisme. A vegades, les grans marques com, per exemple, “territoris familiars” estan massa promogudes des de dalt, des de la iniciativa pública i, per tant, per tenir un segell cal complir uns criteris estipulats molt clarament mitjançant una norma que ho regula. En canvi, quan parlem de destinació turística responsable posem el focus en què també hi hagi organitzacions petites (comerços, hotels, transportistes...) que integrin la responsabilitat com la seva manera de fer. Hem de crear la base perquè això sigui autèntic i hi hagi uns operadors que integrin l'RSE a la seva manera de fer. Al final, quan un turista arribi a una destinació d’aquest tipus percebrà autenticitat, i no una etiqueta.\nAH: Els últims estudis d’àmbit internacional posen de manifest que hi ha un col·lectiu de persones que a l’hora de triar una destinació turística es fixa en coses que van més enllà que les platges siguin maques. Per exemple, a Noruega, el 80% dels turistes abans d’escollir una destinació es fixaven en si era sostenible. Això vol dir que és un mercat en creixement i hem de ser capaços de demostrar que si ens identifiquem com a destinació turística responsable això ha de ser veritat.\nParlem del paradigma d’economia col·laborativa, noves tecnologies i turisme. Es pot considerar que empreses com Airbnb, Über, Blablacar, etc. actuen amb responsabilitat social o simplement s’estan aprofitant d’un nínxol de mercat i d’una tendència?\nAH: L’economia col·laborativa l’estan promovent les grans corporacions, i el món cooperatiu té un problema. No pot ser que si volem compartir cotxe ho hàgim de fer mitjançant Google. Com sempre, hi ha gent que fa un bon ús d’aquestes coses i gent que no. Això vol dir que hi ha grans empreses que s’aprofiten d’aquest moviment emergent per fer coses que potser són legals però no són ètiques, com el tema fiscal.\nJMC: Si en la nostra societat està emergint una espiritualitat al marge de l’església, aquesta s’ha de replantejar què ha fet malament. Si ara ha aparegut Google al marge dels que fins avui gestionaven la informació, els mitjans de comunicació s’han de plantejar quins errors han comès. I si estan apareixent maneres de fer economia col·laborativa, el món cooperatiu ha de veure quina responsabilitat té, ja que ha aparegut al marge. Com és que no se li ha acudit abans? L’important és que l’economia col·laborativa ha de crear valor per a totes les parts implicades. Estem en un moment de trànsit i cal veure com es poden adaptar les lleis per fer possible que l’economia col·laborativa funcioni, no es tracta de desregularitzar i obrir totes les portes, cal pensar l’impacte que això genera sobre tots els grups d’interès. No pot ser que hi hagi models de negoci que, com que són ben vistos, se’ls permeti tot.\nFont: Nexe 36\nDes de 1997, Nexe s'ha dedicat a reflexionar i debatre sobre el cooperativisme en particular, i l'economia social i solidària en general. Hi trobarem articles, entrevistes, documents i ressenyes que tracten temes de gestió democràtica i participativa, intercooperació o responsabilitat social empresarial, fins a d'altres centrats en el treball cooperatiu, les finances ètiques, el consum responsable o les alternatives econòmiques que inclouen el cooperativisme i l'economia social i solidària. En aquests moments, Nexe s'ha convertit en una lectura obligada per a les persones interessades en el cooperativisme. La cooperativa Apòstrof es fa càrrec de la conceptualització, disseny i manteniment del web.\nEtiquetes de comentaris: economia social, entrevistes, V5\n▼ de juliol (17)\nParticipo a Generation kWh per impulsar projectes ...\nReino de España, E.T.L.\nCanyelles y Huerta: "hay cooperativas que hacen la...\nEl Govern recepciona el Pla Nacional de Valors de ...\nEl Govern recepciona el Plan Nacional de Valores d...\nCanyelles i Huerta: "hi ha cooperatives que fan le...\nAssemblea General de les Nacions Unides: El turism...\nAsamblea General de las Naciones Unidas: El turism...\nEl Govern aprova el Pla estratègic de transparènci...\nEl Govern inicia la constitució del Pacte Nacional...\nEl Parlament aprova la Llei d'igualtat entre dones...\nMetges vinculen el càncer d'un poble argentí als a...\nCanyelles, expert on CSR, made a presentation on "...\n[VIDEO] Foro Moverse 2015 - Resumen\nMédicos vinculan el cáncer de un pueblo argentino ...\nEl viral més avorrit del món / El viral más aburri...\nProposta de Pacte Social contra la Corrupció


Avui es parla de mi: omnes una manet nox\nen el llit de mort, son pare li va llegar, no sense fer-se pregar una bona estona, el seu acordió. Michel anhelava, més que l’atrotinat i abjecte instrument, els quatre quartos que sabia que el cabronàs custodiava sota d’alguna rajola de casa. Però d’aquests calés no se’n va saber mai més res (Michel sospita que van acabar en alguna partida de cartes o en alguna casa de barrets de l’altra banda de la frontera)…\nTot això m’ho explica Michel, entre glop i glop de vi novell, mentre amenitza (o tortura, segons la compostura pròpia de cada individu) una d’aquelles festes del Beaujolais que, encabat de la verema, proliferen pels bistros i tavernes franceses. Se’ns asseu, tot suat, en una cadira esquifida d’una encara més esquifida taula; aquesta nit, Le Baron Rouge triplica l’aforament: la calor humana és intensa i humida. Quan algú obre la porta del carrer per sortir a fumar, es renova lleugerament l’oxigen i ens recordem que les nits ja flirtegen amb les temperatures negatives…\nMichel, com el seu pare, és funcionari en el mastodòntic engranatge burocràtic francès, i els va tocar d’anar a províncies. I no a qualsevol província grisa i mediocre sinó a la frontera on, a més de la mitjania indefectible, hi roman l’hostilitat velada que s’hi va ancorar molt de temps enrere i encara s’hi arrapa com si fossin els musclos que, darrere nostre, una senyora eixuta extreu d’una marmita interminable. Tot és més volàtil en aquesta línea Maginot que, Michel afirma, en realitat els alemanys van aconseguir traspassar. Com? –pregunto indolent- Sí, sí –respon- mira al teu voltant… Creus que són francesos? Tan alts, tan rossos, tan cridaners… beuen vi com si fos lager… Jo no m’enganyo: Creutzwald, et sembla un nom francès? Mentre jo m’acabo l’última torrada amb l’últim bocí d’un casolà i inigualable foie mi-cuit trufat, Michel escura la copa de vi i s’aixeca de taula per executar una altra tongada de chanson, no sense abans demanar a Delphine, la mestressa, una altra ampolla.\nLa màxima horaciana: per a tots, la mateixa nit… Avui, Delphine ha omplert a petar Le Baron Rouge. En vetllades com aquesta, l’ornamentació parisina de parc temàtic (un pèl xarona, una pèl extemporània), la transporta realment a les postals de postguerra o a les festes ancestrals de la collita, depèn. Li agrada veure’l així; està contenta i s’obre una ampolla de Beaujolais per ella i per a la noia que l’ajuda a servir les taules. L’amaguen darrere el taulell i cada vegada que passen per darrere li etziben un bon trago, llarg i golut. Tenen la presència intimidatòria de dues matrones pageses i escupen un francès afectat que vol ser d’una finor impossible en aquest context. Les dues són, més que estan, molt grasses. Són grasses, còmicament, en la mateixa mesura i dimensions; i les diferenciem, únicament, pel color dels cabells: l’una profundament rossa i l’altra anòdinament morena.\nLa parròquia no para de xarrupar vi, copa darrere copa. Amb la segona botella, Delphine (galtes cada cop més enrojolades sobre la pell de mantega) em porta un magnífic Coq au vin. Poc subtil i mal presentat però suculent i carregat d’una tradició culinària secular que aquí, tan al nord, té un punt d’exòtica. La mestressa afirma que l’ha cuinat ella mateixa, que en una nit així no podia faltar un plat com aquest. Cert és que Delphine, tan lluny de les cuines acadèmiques i glamuroses de París, a la seva minúscula cuina de províncies, ens ha fet repassar els darrers mesos el complet repertori clàssic francès: el boeuf bourgignon, la blanquette, les sopes de ceba, tartines i omelettes, les amanides niçoises de veritat, els tàrtars, onglets i les pommes de terre roties, els molleaux…\nMichel, després d’una altra andanada mortífera d’acordió, torna a seure a taula. Està esgotat. El vi i la seva eixordadora potència vocal fan ja d’aquesta sessió un desfermat ritual dionisíac més que un sopar de dia feiner. L’home no és pas tan llec com el seu aspecte ens podria fer pensar; té una educació de col·legi de frares i una flaca creativa que cultiva intensament; la música –diu-, la música és la meva vida. Potser Michel és un funcionari mediocre o, més probable, directament dolent i barrut, però l’ànima artística que avui ens regala el redimeix de qualsevol pecat . Per això, malgrat l’èxit de les seves interpretacions, Michel està indignat: Ho haveu vist? Aquest d’aquí al costat m’ha demanat que toqui la balalaika! –s’exclama. Òbviament, ell es deu al seu públic i tothom coreja com un sol home l’himne, talment ebris cosacs picant de mans sobre les taules… Tanta finezza capitalina, tantes hores de serenata als passejants del Sena, tanta Edith Piaf i tant Charles Trenet per acabar així, sotmès al caràcter dels pagesots de la Moselle…\nObservo llavors aquest home que Michel m’assenyala: vermell com un perdigot, la seva immensa córpora manté miraculosament l’equilibri sobre les dues potes posteriors de la cadira. M’imagino que es diu Hans i que ve de Saarlouis. És un arquetip d’individu d’aquesta terra ufana, estranya, a cavall d’aquests dos móns que semblen irreconciliables però que, amb aquesta batalla de frontera, defineixen l’antiga Europa. Hans ens mira i ens increpa en un alemany confegit amb sonores riallades; llavors recordo la faula aquella d’Orson Welles a Mr. Arkadin, quan el gripau, aplicant la lògica de la conservació de les espècies, accedeix a creuar el riu amb l’escorpí a coll-i-bè: mentre s’ofeguen tots dos el gripau, astorat, demana explicacions a l’escorpí: És el meu caràcter, és l’única excusa que pot articular.\nEl caràcter, això que ara se’n diu ADN, deu ser el que fa que Hans cridi una Delphine que ja va més torta que un cep posant en perill la integritat dels parroquians en èxtasi etílic d’hectòlitres de beaujolais i li demani, entre el soroll i la disbauxa, després d’haver fet cafè, copa i puro, una descomunal weissbier que libarà amb profunda satisfacció.\nI el caràcter deu ser el que fa que Hans, divertit i eufòric, commini Michel a fer un bis de balalaika.\nque el món sigui sempre dels aficionats…


Novetats de la Guia de criteris d'aplicació de la normativa europea: lligat dels animals - CCPAE\nHome Press room News Notícies Novetats de la Guia de criteris d'aplicació de la normativa europea: lligat dels animals\nEn relació a l’Article 39 del Reglament (CE) 889/2008, sobre el lligat dels animals, quan el text de la norma europea diu que:\n[...] les autoritats competents podran autoritzar que els animals de les petites explotacions es mantinguin lligats.\nel criteri d’aplicació serà el següent:\n1. En l’àmbit d’aplicació de l’Article 39 del R. (CE) 889/2008, es considera petita explotació bovina aquella que té un màxim de 60 caps de bestiar adult destinats a la producció de carn o 30 caps de bestiar adult destinats a la producció de llet.\n2. Aquesta autorització tindrà validesa en tant que es mantinguin les condicions que l’han motivat.\nAbans d’aquesta modificació, els criteris per definir una petita explotació eren diferents i, a més, l’autorització s’havia de presentar cada vegada que es necessités realitzar aquesta actuació excepcional.\nGuia de normes tècniques i criteris d’aplicació de la normativa europea de producció i etiquetatge dels productes ecològics [PDF]\nApartat de ‘Normativa’ al web del CCPAE