INDULGÈNCIA PLENÀRIA - Diari de Girona\n19 de febrer de 2013\nResultats i classificació de LaLliga SmartBank\ncarlos arbó 19.02.2013 | 01:00\nEl proper 24 de febrer se celebrarà a Lloret de Mar el tradicional Aplec dels Perdons. El pelegrinatge des del centre del poble fins al santuari de Santa Cristina recorre uns tres quilòmetres i mig, amb aturada per esmorzar i visitar als jardins de Santa Clotilde, un nom que ha adquirit una inusitada notorietat en les darreres setmanes. Quan s'arriba a l'ermita s'assisteix a mis?sa, es venera Sa Relíquia i es canten els goigs.\nEn temps llunyans, es van aconseguir tres relíquies de la santa: una costella, un fè?mur i el crani sense mandíbula inferior, que és l'única que perdura, ja que durant la Guerra Civil es van perdre les dues primeres. A la realitat, es venera un queixal arren?cat de la calavera. Acabada la litúrgia, ar?riba l'hora de menjar l'arrossada popular.\nL'origen d'aquesta tradició es remunta al segle XV. El nom dels "perdons" es referia a les indulgències concedides per l'Església als fidels que durant les vespres o el segon diumenge de la Quaresma netejaven els seus pecats amb la confessió i rebien la comunió. Si la remissió de les penes temporals pels pecats comesos era total, aleshores es tractava d'una indulgència plenària. A?questa pràctica va desaparèixer en el trans?curs del temps i l'aplec es va convertir en una festa en honor a la patrona del poble.\nAra bé, aquest any no estaria de més que els polítics locals, vistos els esdeveniments que han sotragat el poble, aprofitessin la festa per demanar indulgència plenària, complida la penitència pública en expiació dels pecats.\nEn efecte, la nul·la capacitat de resposta de l'equip de govern municipal a les informacions esbiaixades dels mitjans de comunicació sobre l'operació contra una organització mafiosa russa ha deteriorat encara més la imatge de Lloret de Mar.\nTambé els grups de l'oposició municipal han contribuït amb proclames incendiàries a afegir llenya al foc a la recerca d'un rèdit polític. Això sí, emparats amb la disfressa carnavalesca de la lluita contra la corrupció.\nÉs a dir, tots sense excepció haurien d'estar avergonyits després de l'espectacle del divendres dia 15 de febrer en la sessió plenària de l'Ajuntament celebrada per donar i rebre explicacions sobre el "cas Clotilde", que està sota secret de sumari.\nTant els qui volien la crucifixió immediata dels imputats en un judici paral·lel com els defensors de la presumpció d'innocència es mereixen la reprovació de la ciutadania. S'ha de deixar que la justícia actuï sense interferències de cap mena!\nEn darrera instància, el maniqueisme de bons i dolents només atia els enfrontaments entre la gent quan el que cal és treballar per tirar endavant el poble. En aquesta tasca no sobra ningú.\nUna veïna de Girona resulta ferida greu per l´impacte d´una bengala quan era al balcó, al costat d´una estelada\nAntiavalots agredeixen un veí de Girona quan intentava apagar una barricada encesa\nEls incidents violents fan perillar les Fires de Girona\nDestrossen el cotxe d´un home que defensava la barraca de Salsa Jove a Girona\nQuarta nit de càrregues i disturbis, amb almenys 12 ferits i 19 detinguts a Girona\nDeu coses de casa que hauries de netejar més sovint\nDiari d´un esquirol i, a més, botifler\nSe li enfonsa el seient en un vol de Ryanair entre Manchester i Girona\nUnes 1.000 persones es concentren davant l´edifici dels Jutjats de Girona per protestar contra la repressió policial\nQuim Torra & Puigdemont\nUn sindicat de Mossos considera que els projectils de foam són "insuficients" i "inútils" per dissoldre concentracions\niUnzue: "Rebem massa gols per un equip que vol optar a l´ascens"\nL´Olot empata sense gols a Badalona\nMojica per Aday, l´únic canvi al Tartiere\nPresó sense fiança per a 2 arrestats més a Girona que situen la xifra global d´empresonats a Catalunya en 24\nVeïns de Can Gibert i Santa Eugènia demanen més seguretat als barris\nQuatre persones perden la visió d´un ull i 579 ferits arreu de Catalunya, últim balanç de les protestes\nUnes 100 persones es concentren als Jutjats en suport als detinguts per la Policia Nacional que declaren\nPassen a disposició del jutge els tres detinguts per la Policia Nacional en els disturbis de divendres a Girona\nSánchez no parlarà amb Torra si no condemna «rotundament» la violència


RECURSOS ADEQUATS EN EL MOMENT ADEQUAT\nEn els projectes d’inversió en bens de capitals (CAPEX), habitualment la major concentració en número de recursos destinats al disseny és produeix en el tram final de la fase de disseny (corba 3). Malauradament, és habitual arribar tard en aquesta assignació de recursos i com a conseqüència se solapen perillosament les fases de disseny i la fase de construcció/instal·lació.\nAquest fet s’accentua en els projectes singulars i en els projectes no estandarditzats dintre de les nostres organitzacions. La pròpia naturalesa d’aquets projectes fa que tinguin un grau d’incertesa elevat i això comporta inevitablement un risc elevat d’errar en l’estimació del número de recursos i en el moment adequat d’entrada en escena dels mateixos.\nAmb una correcta assignació de recursos es detecten els riscos en les fases inicials i es mitiga l’impacte a temps. Emprendre contra mesures durant les fase d’obra, instal·lació o posta en marxa per resoldre les incidències no previstes en la fase de disseny (corba 2) és molt més costos a tots els nivells que preveure-les i/o evitar-les en les fases de disseny, a on és pot impactar fàcilment en el cost, temps d’execució i funcionalitat (corba 1).\nCom impacta l’organització de recursos destinats al disseny al llarg del cicle de vida dels projectes?\nMés enllà de la capacitació dels recursos humans, fet indispensable per poder emprendre amb èxit els projectes, la importància de destinar i involucrar el major número de recursos qualificats possibles en les fases inicial del projecte (corba 4) és un factor clau d’èxit. Assegurant així l’assoliment dels objectius bàsics (cost i temps previst) complint amb totes les especificacions requerides.\nGràcies a assolir un millor ambient de treball entre tots els col·laboradors al reduir les turbulències generades per els imprevistos en fases d’execució, es generen altres beneficis com el de mantenir a resguard els recursos humans destinats, promovent la així un ambient més procliu a la col·laboració i a emprendre iniciatives de millora per part dels participants.\nCom podem avançar-nos als sobre costos i retards generats per els imprevistos?\nFer l’esforç màxim en la fase d’estudi i disseny ens ajudarà a apropar-nos a la millor solució tècnica possible amb els menors costos i temps d’execució més curt possible. Una fórmula que podria ser raonable per fer un esforç addicional i proporcionat seria la següent:\nUna vegada fet el pressupost total (p. ex. 100$) amb una la desviació acceptable per part del promotor (p. ex. +5$), caldria incrementar ja d’entrada la partida econòmica destinada al disseny en una part proporcional a la desviació acceptable (p. ex. 10% = 1$).\nAquest sobre esforç s’ha d’ajustar a les característiques pròpies de cada projecte, cal considerar-lo com una inversió per mitigar la desviació acceptable i cal destinar-lo més en avançar en el temps l’inici de les fases de disseny que no pas a augmentar el número de participants en les mateixes.\nEn qualsevol cas i més enllà de la metodologia que s’apliqui, cal aconseguir que tots prenem consciència de la necessitat d’actuar a temps i des de les nostres posicions facilitar les bones condicions per emprendre accions preventives a temps.


Servei d'Igualtat de Tracte, Famílies i Polítiques de Temps - Generalitat Valenciana\nServei d'Igualtat de Tracte, Famílies i Polítiques de Temps, al qual li corresponen les funcions següents:\nPreparar, tramitar i gestionar els programes destinats a fomentar la protecció de les famílies i de posada en valor de la diversitat familiar, especialment d'aquelles en situació de vulnerabilitat social.\nPreparar, tramitar i gestionar els programes destinats a afavorir la coresponsabilitat i la conciliació de la vida personal, familiar i laboral, i afavorir una millor qualitat de vida de les persones i les famílies a través de noves polítiques de gestió del temps.\nGestionar, en el marc de les iniciatives europees, projectes encaminats a afavorir la promoció i la implantació de mesures de foment de la conciliació de la vida personal, familiar i laboral.\nRealitzar totes aquelles accions encaminades a l'eliminació de tota situació de violència, directa o indirecta, sobre els col·lectius de la diversitat.\nPreparar, tramitar, gestionar i portar el seguiment de subvencions i ajudes destinades a posar en marxa programes de suport a les víctimes de delictes d'odi, així com coadjuvar en la tramitació de les denúncies que es formulen.\nCoordinar l'actuació dels diferents organismes i entitats de la Generalitat amb l'objectiu de l'eradicació del racisme, la xenofòbia, el feixisme, l'homofòbia, i qualsevol altra forma d'intolerància cap a col· lectius per raó de la seua diversitat sexual, ètnica, personal, social, etc.\nRealitzar i promoure estudis sobre la situació dels delictes d'odi a la Comunitat Valenciana.\nFomentar l'eradicació de conductes socials discriminatòries cap als col·lectius de la diversitat a través de campanyes de sensibilització, jornades i tallers, per tal de previndre aquesta violència.\nGestionar, en el marc de les iniciatives europees, projectes encaminats a la denúncia, prevenció i estudis dels delictes d'odi.\nParticipar, en representació de la Generalitat, en les xarxes d'igualtat de tracte i no-discriminació, així com en els òrgans en què es requerisca.\nRecuperar la memòria de les persones víctimes de delictes d'odi.\nCol·laborar amb altres administracions públiques i amb les fiscalies especialitzades en delictes d'odi.\nAquelles que en el marc del seu àmbit funcional li encomane la Direcció General.


Caravaning Barcelona 2021: horaris, entrades i novetats\nCaravaning Barcelona 2021: No només autocaravanes, ara també experiències d’esports d’aventura\nEl Saló Internacional dedicat al món càmper dura del 16 al 24 d'octubre\nClara Soteras | divendres, 15 d'octubre del 2021, a les 08.22\nEl Saló Internacional del Caravaning a Barcelona 2021 obre les portes del 16 al 24 d’octubre al recinte firal de Gran Via. La 35a edició d’aquest esdeveniment no només servirà d’altaveu i promoció de les autocaravanes, sinó que també incorpora un espai amb marques vinculades als esports d’aventura.\nEls organitzadors del certamen destaquen que la nova àrea anomenada Caravaning Sports oferirà “continguts i experiències de marca vinculades amb l’esport i el turisme d’aventura en un espai dinàmic amb activitats i zones d’exposició i test de productes”.\nDins les activitats previstes hi haurà la Demo Sports Bike Area, un circuit especialment dissenyat perquè els visitants provin gratuïtament bicicletes elèctriques, urbanes o “mountain bike“. Un altre dels espais serà la Demo Run Area, on els aficionats al “running” podran conèixer i testar diversos productes.\nUn concurs de muntar ràpid una tenda de campanya\nDins l’àmbit familiar hi haurà l’àrea Caravaning Kids, que oferirà diverses propostes. D’una banda, se celebrarà un concurs que premiarà les famílies que aconsegueixin muntar més ràpid una tenda de campanya; un taller sobre natura o una zona on poder practicar “slackline”, un esport que consisteix a mantenir l’equilibri sobre una cinta plana.\nDins del Caravaning Kids també hi haurà dos circuits per a bicicletes infantils.\nAparador de caravanes\nEl Saló Internacional Caravaning també disposarà de les tradicionals àrees d’altres edicions. A la Barcelona Overland s’exposaran vehicles tot terreny camperitzats amb la presència dels principals distribuïdors d’accessoris i equipaments especialitzats.\nLa zona de Travelvaning serà el punt de trobada on viatgers i professionals del sector podran compartir les seves experiències. Durant els dos caps de setmana del saló es faran xerrades amb especialistes del món càmper, es projectarà un documental sobre aquest estil de vida i hi haurà sessions de DJ en directe.\nFinalment, Gastrovaning serà l’àrea gastronòmica, que disposarà de diverses parades de menjar “street food” amb furgonetes d’estil vintage.\nHorari del Caravaning Barcelona 2021\nL’horari del Saló del Caravaning a Barcelona 2021 és d’11 a 19 h els dies laborables i de 10 a 20 h els dissabtes i diumenges.\nLa compra de les entrades és en línia. El preu és gratuït per als menors de vuit anys i de sis euros per als nens i joves de vuit a 17 anys. Els adults han de pagar 10 euros si hi van en dies laborables o 12 euros el cap de setmana. Si es vol aparcar l’autocaravana s’han de pagar 25 euros.\nL’Automobile Barcelona, el plat fort de la tardor, se celebrarà a partir del 30 de setembre


Distopia i resistència a 'El conte de la serventa'\nEn La mort i la primavera a Mercè Rodoreda no li tremola la ploma a l’hora d’escriure imatges que produeixen un impacte difícil d’oblidar. Quina relació té això amb Margaret Atwood i El conte de la serventa (Quaderns Crema, 2018)? Podem pensar en l’escena rodorediana en què se li obre la boca a un moribund i se li entafora un raig de ciment, o com un dels vilatans és forçat a travessar el poble arrossegat pel riu, fet que li ocasionarà una segura desfiguració o, fins i tot, la mort. Es tracta d’una violència explícita que ens afecta d’una manera directa, perquè ens remou per dins.\nAra bé, també és veritat que si el lector té paciència i segueix endavant, descobrirà que la prosa poètica de Rodoreda permet crear un espai on és possible pensar d’una manera molt lúcida sobre aquestes agressions, alhora que s’hi forja una voluntat de resistència davant d’una societat que té uns costums que deshumanitzen els subjectes que la formen. Segurament, aquesta força és una de les principals raons que ha impulsat el redescobriment d’aquesta novel·la i que explica la gran impressió que segueix provocant-nos encara avui en dia. Sense oblidar que vivim en una època en què existeix la tendència a posar en dubte tot allò que consideràvem estable, des de com s’han llegit certs autors ja considerats com a clàssics fins a la situació política més elemental. Des d’aquest punt de vista, no crec que sigui gens aventurat llegir sota aquestes directrius El conte de la serventa, una novel·la de Margaret Atwood que també està tenint una segona vida anys després de la seva publicació. És veritat que aquest èxit es deu, en part, a la popular adaptació televisiva que se n’ha fet. Més endavant caldrà parlar-ne i tractar de comprendre algunes decisions que s’hi han pres, bàsicament perquè en la novel·la Atwood deixa moltes coses, de manera deliberada, fora de camp i sempre resulta problemàtic tractar d’omplir els buits. Però aquest no és el tema d’aquest escrit. La nostra lectura va encaminada, com ja es va fer amb La mort i la primavera, a interpretar aquelles marques literàries que ens serveixen per pensar com s’exerceix la violència des del poder i quines són les alternatives presentades per resistir-s’hi.\nDesprés d’uns suposats atacs de terrorisme islàmic, als Estats Units, amb l’excusa de la defensa contra la violència, hi ha un cop d’estat que disminueix les llibertats i els drets socials. També hi ha una involució teocràtica de tipus purità que permet el naixement d’un nou país, la República de Galaad, una societat fundada sobre la llei absoluta de la religió i en constant lluita contra elements sediciosos. Aquest recel explica l’implacable sistema de càstigs públics, dels quals se’n valora sobretot la capacitat dissuasiva. No debades, les execucions dels culpables estan plenes d’elements comunicatius. Per exemple, es vesteixen els penjats amb robes simbòliques perquè resulta necessari transmetre un missatge: se l’ha mort per ser gai o per practicar un avortament, fets que són considerats com a actes de guerra. Des del punt de vista disciplinari, Galaad recorda les societats de l’Antic Règim, fundades sobre una llei absoluta que es justificava d’una manera divina i organitzades seguint una estricta distribució de rols que no podien ser qüestionats ni canviats. Efectivament, en aquesta societat els homes i les dones viuen parcel·lats en diferents categories. Com si es tractés de l’antiga piràmide feudal, trobem un sistema jeràrquic molt clar format pels Comandants, els Ulls, els Àngels i els Guardians, també per les Esposes, les Serventes, les Ties i les Martes. Cada casta té assignat un rol clar i inamovible, que s’explicita amb el color de la roba o seguint un sistema de protocol concret. Aquesta organització també afecta l’organització espacial, perquè cada estament té assignats uns llocs i unes funcions determinades. Fins i tot hi ha un lloc terrible, anomenat les Colònies, on s’envien a l’exili els qui gosen enfrontar-se al règim i no moren en l’intent.\nAquesta particular realitat la coneixem a través de la veu de l’Offred, que és una Serventa que ens explica com és la seva vida a Galaad. Les Serventes són molt valuoses per la seva capacitat reproductora, perquè la infertilitat s’ha convertit en una pandèmia. Vesteixen de roig perquè aquest color representa la sang i la fertilitat, i són obligades a servir els Comandants perquè els donin fills a ells i a les seves Esposes legítimes. Amb aquest objectiu, una vegada al mes, en el dia més fèrtil, les Serventes són obligades a tenir relacions sexuals amb el Comandant que les acull. Si una Serventa no aconsegueix parir un fill sa en 6 anys serà sentenciada a mort. Val la pena destacar la descripció que fa l’Offred d’un d’aquests moments d’aparellament: «Tinc les faldilles vermelles arremangades fins a la cintura, però no més amunt. A sota hi ha el Senyor, follant-se’m, o més aviat la part inferior del meu cos. No en dic tenir relacions sexuals perquè això no és una relació. Copular seria igualment inexacte, perquè no hi participen dues persones sinó només una. I violació tampoc ho expressa, perquè tot el que aquí passa és amb el meu consentiment. No tenia gaire per triar, però una mica sí, i el que he triat és això». L’escena es presenta com un ritu de fecunditat que pretén propiciar la reproducció de les dones. Per això se segueixen una sèrie de normes molt reglades que no deixen res a l’atzar: la vestimenta, el lloc o l’actitud cerimonial. També resulta important destacar que hi participa l’Esposa del Comandant, que durant tot l’acte està agafant les mans de la Serventa. En realitat, l’Esposa interpreta aquell model bíblic del Gènesi en el qual la muller de Jacob, que no pot tenir fills, li demana que tingui relacions amb la criada i que aquesta, quan pareixi, ho faci sobre els seus genolls. Però el més important del ritu, més enllà del que està establert com una norma social, és que es depèn del control científic sobre les Serventes: les exploracions mèdiques a què estan sotmeses, la concreció exacta del dia fèrtil, els consells fisiològics per aconseguir l’embaràs. La manera implacable i freda com l’Offred ens descriu l’escena ja ens informa del que és el realment important: la funció de les Serventes és merament reproductiva; no són concubines, ni geishes, ni cortesanes, literalment són un cos fèrtil, i només se les valora per això.\nLa descripció d’aquesta escena ens obliga a replantejar-nos part de l’argumentació que hem intentat bastir. Això és així perquè hi ha alguna cosa que no funciona a l’hora de descriure la República de Galaad com una societat que intenta imitar els trets de l’Antic Règim. I no ens referim només al fet que existeix un anacronisme tecnològic, és a dir, es tracta d’una societat fonamentalista cristiana que fa servir els avenços de la ciència moderna. El sistema legal que la fa funcionar no depèn de la persona individual ni dels capricis d’un rei que governa una població estratificada però homogènia, sinó que està sostinguda per una plètora d’experts formats per científics, psicòlegs o estadistes. La mateixa Offred explica l’asfixiant nivell de control a què la població està sotmesa: «Això és el cor de Galaad, on la guerra només arriba a través de la televisió. No se sap ben bé on són els confins, que varien en funció dels atacs i els contraatacs; però això n’és el centre, on res canvia. “La república de Galaad no té fronteres —diu la Tia Lydia—. Galaad és enmig vostre”». Per dir-ho d’una manera foucaultiana, és una societat que és el resultat d’un conjunt de procediments ideats per dividir, controlar, mesurar i emmotllar els individus i fer-los dòcils i útils. Se la pensa com un tot que es fonamenta en un coneixement profundament racional i tecnològic. És aquí on resideix la violència del sistema, que no es pot atribuir només als dirigents o a la seva policia, sinó que es troba en el llenguatge i en la manera com s’aprèn a pensar i a actuar. En definitiva: en el sistema. I aquest tret no és propi de les societats de l’Antic Règim, sinó que, més aviat, és característic de les societats modernes. Quant a això, encara hi ha un element més que converteix Galaad en un híbrid social estrany. Es tracta del mateix relat de l’Offred, que se’ns presenta en forma de conte, però seria més exacte parlar-ne com a diari personal. ¿Hi ha alguna cosa més moderna que el procés d’individualització que es realitza a través de l’escriptura d’unes memòries?\nEn el diari de l’Offred també coneixem detalls de la vida dels temps anteriors a Galaad, és a dir, de les actuals societats occidentals. Recorda la relació de parella, el naixement i la criança d’una filla i els diferents reptes professionals. Es tracta, i això és molt important destacar-ho, d’una dona independent, tan lliure com ho pot ser qualsevol dona en una societat democràtica actual. Si en la novel·la Atwood decideix destacar aquestes característiques és perquè l’Offred també ens conta en primera persona els canvis que condueixen a l’estat totalitari de Galaad, que comencen precisament en un augment del control sobre les dones, a qui se’ls confisquen les propietats privades perquè depenguin de l’home o del familiar masculí més proper. Per tant, la violència del poder que vol destacar l’Offred és clarament de tipus sexista. I, en aquest sentit, es comprenen millor les referències que fa del compromís feminista que tenia algun personatge secundari en els temps anteriors a Galaad. Un compromís que, segons la nova ideologia, va ser el principal motiu de decadència de les societats occidentals que tots coneixem. Arribats a aquest punt, resulta obligat plantejar la pregunta: és El conte de la serventa una novel·la feminista? En el pròleg que Atwood escriu per a la nova edició que se n’ha fet, se la nota un pèl incòmoda davant d’aquesta qüestió. Però no li costa gaire afirmar que ella no ha escrit un pamflet ideològic en què totes les dones es mostren victimitzades o que són incapaces de tenir un criteri moral.\nUna de les conseqüències delicades a l’hora de tractar la xacra del sexisme és donar a entendre que les qui són discriminades per raó de sexe són víctimes per se, i que es pot exercir una oposició directa entre opressor i oprimit. Quan es presenta un grup sencer com una víctima de l’opressió de l’altre, es fracassa a l’hora de tenir en compte la multiplicitat d’identitats dins d’aquest grup. És com si estigués unit per aquesta condició, quan tots sabem que les coses són molt més complexes. Atwood ja ho adverteix en el pròleg, però en la seva novel·la encara ho deixa més clar. Com s’ha vist, de les diferents categories de dones que trobem en El conte de la serventa n’hi ha, com és el cas de les Esposes, que es troben en el grup dels privilegiats. I cal esmentar les Martes, que són les responsables de controlar i dirigir les Serventes, per a la qual cosa utilitzen la tortura i fins i tot la mutilació. Quant a això, cal reconèixer que tant les Esposes com les Martes es troben, com a dones que són, sotmeses als Comandants i a l’estructura de poder patriarcal de Galaad; per exemple, també tenen prohibit llegir. Però això no evita que en la representació dels diferents grups socials, Atwood prescindeixi de la noció de «víctima». En particular, dissipa la noció de «comunitat femenina» unificada, perquè hi ha dones que són tan culpables que la societat de Galaad funcioni com els homes. No per casualitat, l’Offred repeteix una frase diverses vegades: el context ho és tot. A més, si es presenta tot un grup com a víctima fa que s’abdiqui de la responsabilitat ètica dels seus membres per oferir resistència. En les societats modernes, cada individu està definit segons una sèrie múltiple i complexa de relacions, tant amb altres individus com amb les institucions socials. I que sigui capaç d’oferir resistència depèn de la tensió entre la responsabilitat individual i la ubiqüitat del poder disciplinari. En aquest sentit, el paper de l’Offred és exemplar. D’entrada, quan confessa que aquest no és el seu nom. En els temps anteriors a Galaad, tots tenien uns altres noms, que ara estan prohibits. Doncs bé, l’Offred guarda el record del seu nom vertader, igual com el record de la parella i de la filla, com un objecte ocult, com un tresor que algun dia espera poder desenterrar. En aquesta acció tenim, precisament, la llavor de la seva conscienciació i la seva ànsia de llibertat.\nTanmateix, en la capacitat de resistència de l’Offred és on arriba un altre aspecte particular de la novel·la. Això és així perquè Atwood es nega a concloure el relat de la narradora, qui en la seva última intervenció abandona tot intent d’esperança. Les dues línies narratives, la vida passada i la present en Galaad, no són peces d’un trencaclosques que cal unir per aconseguir un sentit final i conclusiu. A més, no hi ha cap clímax catàrtic que serveixi per contraatacar el sistema de Galaad, encara que estigués condemnat al fracàs. Això és així, bàsicament, perquè la protagonista no és una heroïna. L’Offred simplement és una supervivent. Però això no li treu cap mèrit ni a ella ni a l’obra. I el que és més important: si tinguéssim una heroïna tampoc no s’afegiria res al que s’ha après sobre la violència del sistema. En la novel·la tot resulta prou imprecís i parcial, un fet que és plausible perquè no abandona mai el punt de vista testimonial de la narradora, i ella, simplement, no pot saber-ho tot. Comptat i debatut, Atwood prefereix mostrar-nos el punt de vista personal de la protagonista, convertir-nos als lectors en els seus acompanyants, que deixar ben fixats una sèrie de fets o explicar amb detall les institucions i relacions que formen la República de Galaad. Potser una proposta més coral hauria estat més informativa, però segurament no tan autèntic com ho és ara. Tot i que resulta molt important remarcar que no ens trobem davant d’un text sentimental ni efectista. La prosa d’Atwood és seca com una fulla de ganivet, i els pocs diàlegs que hi escriu són concisos i funcionals. Però el que li atorga el seu particular caràcter és la veu de l’Offred, que aconsegueix transmetre i evocar d’una manera molt depurada sentiments tan diversos com el plany (per la vida perduda), l’estupefacció (per la nova vida), la por al dolor (a la repressió) i el desig de llibertat (que l’humanitza). En les seves paraules: «És una petita transgressió de les normes, prou petita perquè no es noti, però els moments com aquest són un tresor que em guardo per a mi sola com el caramel que de petita tenia d’amagat al fons d’un calaix. Els moments com aquest són promeses, petites finestres».\nEl comentari sobre l’estil el·líptic i clar d’Atwood ens aprofita per referir-nos a l’adaptació per a televisió que se n’ha fet de la novel·la. La sèrie televisiva, en general, respecta el particular punt de vista de l’Offred, i ha intentat traduir la gamma de sentiments que és capaç d’expressar. També hi trobem l’estructura que mescla el passat amb el present, que serveix per mostrar que la República de Galaad no neix del no-res. En canvi, on la cosa no acaba de funcionar és en el to, perquè mentre la prosa d’Atwood és descarnada i a estones irònica, les imatges de la sèrie televisiva es presenten massa preciosistes, grandiloqüents i segures de si mateixes. Una bona mostra d’això ho trobem en el tractament que es fa de la violència explícita. Podem pensar, per exemple, en la polèmica escena de la cerimònia de Particicució, que els guionistes converteixen en central en el primer episodi, mentre que en la novel·la, no per casualitat, només se cita breument en l’apèndix. A més, l’escena presenta una treballada planificació coreogràfica i en el moment culminant s’opta per unes irritants imatges en ralentí. Es nota que tot està concebut per destacar, i que el que s’ha volgut és aclaparar l’espectador. Res més lluny de les intencions d’Atwood en la novel·la, que sempre prefereix fer pensar el lector. És veritat que no li tremola el pols a l’hora de mostrar-nos escenes d’una gran violència. Però, com ja passava en La mort i la primavera, no són el més important perquè hi ha un sistema encara més fort que les permet i les patrocina. I, com s’ha vist, resulta més important que el lector identifiqui aquesta violència objectiva, present en el llenguatge o en l’omnipresència de les institucions de poder, que sovint es presenta com invisible perquè la sosté la normalitat acordada.\nEn el mateix ordre de coses, els guionistes de la sèrie televisiva també han hagut d’omplir buits que a la novel·la només s’insinuaven, cosa normal si has de desenvolupar la història en diferents capítols i temporades. Aquest fet, en si mateix, no és ni bo ni dolent ni hauria de significar una traïció a l’esperit de la novel·la original, tot i que, evidentment, el producte resultant no serà el mateix. El que compta és com es fa. I quant a això, cal reconèixer que els guionistes no han sabut aportar gaire cosa més sobre la reflexió de la violència sexista que trobem al relat original. De fet, s’han limitat a repetir-la. De totes maneres, aquests canvis i aquestes limitacions no són el major retret que se li pot fer a la sèrie televisiva. El veritable problema es troba en el fet que l’Offred televisiva no és la mateixa que la de la novel·la. Efectivament, els guionistes han optat per convertir la protagonista en una heroïna capaç de rebel·lar-se contra Galaad. Però amb aquesta acció, que no dubtem que no tingui unes bones intencions, el que en realitat es fa és que el relat perdi complexitat i quedi llastrat per un maniqueisme absurd.\nUna distopia és una representació fictícia d’una societat futura indesitjable en la qual se’ns avisa de les conseqüències que poden tenir moltes de les situacions que vivim en el present. Des d’aquest punt de vista, no resulta contradictori afirmar que els escriptors de ciència-ficció solen estar molt preocupats pel present. El conte de la serventa i La mort i la primavera no són una excepció en el sentit que ens mostren una societat deshumanitzada que fa temps que estem construint. En la descripció de la República de Galaad, Atwood admet haver-se inspirat en diverses dictadures del segle XX: el règim nazi, les societats comunistes de l’Europa de l’Est o el fonamentalisme islàmic. De fet, també afegeix que no és casual que el domini sobre les dones i els nadons hagi estat un dels elements cabdals de molts règims repressius. Però, evidentment, el control i la discriminació de les dones també existeixen en les societats democràtiques, les quals presenten uns elements de control sobre la població més subtils i efectius que els de la violència directa.\nQuant a això, podem recordar que, per exemple, no fa gaire una dona no podia tenir una targeta de crèdit sense el consentiment del marit, i avui en dia continuen sent jutjades i valorades seguint estereotips de caire sexual. Que totes dues novel·les s’enfrontin a les institucions de poder d’una manera indirecta, és a dir, a través de l’al·legoria una i de la distopia l’altra, no fa sinó remarcar l’existència d’una violència sistèmica que sovint es presenta com natural. És la manera que l’art té de fer política. Si en l’obra de Rodoreda, qui també rebutjà l’etiqueta explícita de «feminista», la seva prosa permet fer una anàlisi de les relacions entre la violència subjectiva i objectiva, en la d’Atwood aquestes desviacions, que també hi són presents, permeten fer un estudi general de com funciona el poder institucional. D’aquesta manera, la descripció poètica i simbòlica que utilitza Rodoreda i el distanciament irònic en un marc distòpic d’Atwood serveixen per parlar del present i no ens indueixen a cap actitud contemplativa ni tampoc a cap entreteniment buit de sentit. Més aviat el que incentiven és a saber-ne més, a aprendre. Necessitem aprendre què causa aquestes violències i quines conseqüències tenen. I aleshores potser podrem fer-hi alguna cosa. «Per què?», es preguntava el noi narrador de La mort i la primavera quan prova de pensar els costums del poble on viu. I el destí de l’Offred és estudiat pels acadèmics del futur una vegada la República de Galaad ja és història.\n Si comparem El conte de la serventa amb The children of men de P.D. James, una altra novel·la distòpica que situa en el centre del seu argument la fi de la natalitat humana, la primera hi surt guanyant perquè les distopies sempre s’han trobat més còmodes deixant elidida alguna part del seu relat. En aquest sentit, la veu tan perfeccionista i generosa de James aconsegueix moments d’una força inusitada, però també d’altres que haguessin funcionat millor amb la intervenció de la imaginació del lector, els quals fan que el seu text hagi envellit malament. Curiosament, en les respectives adaptacions audiovisuals que s’han fet de totes dues novel·les, el resultat ha estat oposat. Alfonso Cuarón, en la versió cinematogràfica de la novel·la de James, prescindeix de totes aquelles explicacions redundants i converteix el relat en un esquelet narratiu absolutament anguniós i immersiu. Però el més important és que Cuarón sap anar més enllà del que ja plantejava James i actualitza algunes de les seves propostes. Per exemple, amb l’afinada crítica al poder tirànic que trobem encobert en les democràcies, amb el cru retrat del polític apàtic envoltat d’obres d’art i desconnectat de la realitat i amb el terrible tractament dels refugiats. Són uns elements de reflexió nous i potents que, de moment, encara no han aconseguit els guionistes televisius que han treballat a partir de la novel·la El conte de la serventa.\nÉs potser la novel·la que m’ha fet posar més els pèls de punta, junt amb el 1984 d’Orwell, per la quantitat de coses profetitzades que poden passar si hom rasca una mica. Tal vegada hauríem de pensar en tot el missatge distòpic que hi ha al darrere de les novel·les d’aquest tipus. L’he llegida en anglès, comparada just abans del boom de Netflix i no trobada en espanyol, i em va fer aturar-me en el segon capítol. Una llàstima que no es traduís abans al català el llibre ressenyat perquè l’estava buscant per fer-hi una introducció a la distopia que hi ha implícita. A més, el final en forma de congrés sobre el conte en sí mateix ajuda a prendre consciència sobre tot el procés que planteja Offred en el final obert del relat.


El concert de la Diada Nacional de Catalunya a Pineda amb l'Orquestra de Cambra Harmonia | Ràdio Pineda\nEl concert de la Diada Nacional de Catalunya a Pineda amb l'Orquestra de Cambra Harmonia\n10 September 2020 - Submitted by J.B.\nEnviat per J.B. el 10 September 2020\nL'Orquestra de Cambra Harmonia dirigida pel tenor pinedenc Albert Deprius oferirà a Pineda el concert de la Diada Nacional de Catalunya, i dins del cicle d'espectacles 'Cultura Km0'. El concert porta per nom 'Dolça Catalunya'.\nEl director de l'Orquestra de Cambra Harmonia, Albert Deprius ha explicat a Ràdio Pineda que serà un concert de música catalana, tant instrumental com vocal.\nEl concert serà d'obres catalanes i compositors catalans com ara Toldrà, Morera, Montpou, Montsalvatge, Pau Casals entre altres. Albert Deprius ha demanat al públic que assisteixi al concert sense por ja que es prendran totes les mesures preventives del Covid-19.\nEl concert 'Dolça Catalunya' amb l'Orquestra de Cambra Harmonia dirigida pel tenor pinedenc Albert Deprius és divendres a les 8 del vespre a l'espai Sant Jordi. El preu de l'entrada és de 3 euros que podeu comprar de forma anticipada al web www.auditoripineda.cat o bé a Can Comas de dilluns a divendres de 9h a 14h. Organitza l'Ajuntament de Pineda.\nConcert amb mesures preventives de la COVID-19. L'ús de la mascareta és obligatori.


Quatre detinguts a Reus per tinença de droga preparada per a la venda | Diari de Tarragona\nQuatre detinguts a Reus per tinença de droga preparada per a la venda\nMossos d'Esquadra i Guàrdia Urbana identifiquen una trentena de persones i una vintena de cotxes en el marc d'un dispositiu conjunt\nQuatre detinguts a Reus per tinença de droga preparada per a la venda. Les quatre persones detingudes viatjaven en el mateix vehicle. Els Mossos d’Esquadra els han detingut, acusats d'un delicte contra la salut pública, i se'ls ha obert diligències per la tinença de substàncies estupefaents fraccionada i preparada per a la seva venda.\nSegons informen fonts municipals, la detenció va tenir lloc en el marc d'un dispositiu policial conjunt de Mossos i Guàrdia Urbana de Reus, de seguretat ciutadana i civisme, en el qual, a part dels quatre detinguts per un delicte contra la salut pública, es van identificar un total de 29 persones i es van controlar fins a 18 cotxes, que van donar lloc a dues denúncies per incompliment de la normativa de circulació i a la retirada d'un vehicle.\nEl dispositiu es va situar durant la tarda de dijous en quatre punts de la ciutat: el passeig Mata, l'avinguda de Sant Jordi, la plaça de la Pastoreta i l'avinguda dels Països Catalans.\nAquests operatius conjunts de seguretat ciutadana i civisme formen part de la campanya de vigilància que els cossos de seguretat porten a terme en diferents zones de la ciutat de manera coordinada per a la prevenció de la delinqüència.


Som el que emprenem: El 2017 comença!\nSí, el senyal que ha començat ha estat escoltar la Marxa Radetzky des de Viena, interpretada per la Filarmònica de Viena, sota la batuta de Gustavo Dudadel Ha estat una excel.lent versió d'un director que desconeixia en aquesta versió de concert.\nComença l'any, sí, amb molts propòsits que no vénen de la reflexió d'una nit (seria banalitzar-ho molt, no?) i tampoc la nit dóna per això.\nHi ha una cosa que l'arrossego de fa molts anys, i és poder assistir al proper Concert d'Any Nou a Viena, però això no seria pel 2017, sinó pel 2018. Tornaré a fer tota la gestió per estar en el bombo i poder entrar en el sorteig per comprar les entrades per assistir-hi.\nProfessionalment, estic encara canviant en la vessant de gestió més que de la pedagogia en el món de l'educació. La feina de màrqueting i de fundraiser no dista gens del món de l'emprenedoria: disposar de projectes que puguin enamorar a les persones en un format comunicatiu suficientment atractiu. Emprendre és molt potent, però intraemprendre, té un mèrit afegit: liderar processos de canvi en estructures ja establertes.\nEstem en el segle dels petits detalls, aquells que farà que la balança es decanti per un costat o per un altre. I no només estic parlant a nivell professional: en el màrqueting sabem que és un factor decisiu. I per tralladar-ho en el món professional, abans cal que ho interioritzi. Fixar-me en els meus petits detalls, vull que sigui la base del meu dia a dia.\nComença el 2017... un any ara per ara ple d'incerteses, que l'aniré construint. Conèixer les meves limitacions, farà rodejar-me de gent que m'ajudarà a aconseguir els meus somnis, que no seran meus sinó que seran de tots.\nPublicat per Estel EPC a 21:33\nEtiquetes de comentaris: 2017, entrepreneurship, intraemprenedoria, intrapreneurship, projectes


Restaurants Moscou. Un descobriment - Els meus restaurants\nrestaurantscat.cat > Restaurants Calaix de sastre > Restaurants Moscou. Un descobriment\nRestaurants Moscou. Un resum d’alguns restaurants de Moscou, que em van impressionar i que em permeto recomanar si algun dia aneu per allà\n4 restaurants interessants\nVaig estar convidat a través d’una empresa russa, dedicada a la promoció del país, a una visita a Crimea amb 3 nits a Moscou, on em van descobrir restaurants molt interessants i que descriure tot seguit.\nPersonalment el viatge ha superat de llarg les expectatives que tenia, basades en una estada anterior a Rússia de fa uns 15 anys, en la qual havia visitat Moscou i Sant Petersburg.\nEn aquests 15 anys el país ha canviat en positiu i ha aconseguit un gran nivell. Pel que fa a Moscou, tenia un record d’una ciutat monumental, però també una mica trista, mentre que actualment és una ciutat modernitzada, lluminosa i que s’ha convertit en un destí desitjat.\nTambé ha variat la percepció que és rebut al visitant. El tracte distant que recordo de l’anterior visita, ara ha evolucionat una acollida amable i sempre acompanyada d’un somriure. En poques paraules, una ciutat on et sents ben rebut.\nEn aquest post, comentaré l’experiència a Moscou, mentre que en un anterior ho he fet de Crimea, on ens vam desplaçar 5 dies amb anada i tornada des de Moscou. Si feu clic a la següent imatge, veureu restaurants i cellers productors de vins, molt interessants en aquesta península.\nQuatre restaurants destacables a Moscou\nEvidentment Moscou és una capital amb moltíssims restaurants i de tots nivells. I tinc clar que no disposo de la perspectiva global per poder recomanar. Però he quedat gratament sorprès amb alguns projectes que m’han donat a conèixer i que tot seguit descriuré.\nTverskoy Blvd, 26, стр.3\nEm va impressionar l’aspecte majestuós de l’restaurant Turandot, amb una cuina de fusió molt destacable i amb unes instal·lacions que per si soles, ja mereixen una visita. Els detalls de la decoració, el converteixen en un lloc especial, amb el valor afegit de moments de música en viu.\nPerò no només l’ambientació destaca d’aquest restaurant, sinó que a més ofereix diferents tipus de cuina, diferenciades en el seu estil i a més elaborades en 3 cuines físicament independents: europea, japonesa i xinesa.\nUn lloc realment imprescindible, per a una vetllada amb amics o per celebrar qualsevol esdeveniment, amb la seguretat de rebre a més, una excel·lent atenció.\nEl seu xef és, Dmitry Eremeev, nascut a Bakú al 1975 i amb més de 20 anys d’experiència en diferents projectes. Sota la seva direcció, treballen 70 persones i ell cuina diàriament juntament amb el personal, posant especial atenció en la creació de nous plats i el control de qualitat. Realitza freqüentment viatges a altres països per estudiar ingredients, tècniques i analitzar tendències gastronòmiques.\nI una petita mostra dels seus plats.\nJa amb un estil molt diferent i com a projectes d’avantguarda, marcant noves tendències, vam visitar dos restaurants que compartien estil i filosofia. Es tracta Severyane i Gorynich.\nBol’shaya Nikitskaya Ulitsa, 12\nFacebbok de Severyane\nMentre el primer ofereix una imatge més informal tipus bistrot, el segon mostra elegància, en una sala molt àmplia i panoràmica, que li confereix un aire totalment cosmopolita.\nEl primer ofereix una cuina basada en el foc, prescindint de l’electricitat i de gas per a les coccions. Disposen d’una espectacular zona Josper i un parell de forns de llenya, que jugant amb tipus de fusta, busquen tocs fumats sorprenents.\nA destacar la seva carn, els seus pollastres ecològics, així com el peix, que ens van sorprendre amb un turbot exquisit. Les coccions a carbó o llenya, tenen una dificultat afegida, a causa de al control de foc i sorprenentment, tot va arribar a el punt de cocció que havíem demanat.\nRozhdestvensky Blvd, дом 1\nGorynich disposa d’una oferta de plats més àmplia, amb un ventall d’entrants molt interessants i unes carns amb diferents graus de maduració, molt ben seleccionades. Ells mateixos llueixen al seu web, l’etiqueta «Barbacoa, fleca i bar».\nI també una cuina basada en el foc. El conjunt està a càrrec de l’equip format per Boris Zarkov, Ilya Tutenkov i Vladimir Mukhin.\nAmb pa artesanal de la seva pròpia fleca, pizza napolitana, carns de la seva pròpia criança. En tots dos llocs elaboren els pans de manera artesanal i en Gorynich disposen d’un ampli obrador a la vista el públic, on la creació dels diferents pans, és tot un espectacle.\nA partir dels seus coneixements de com treballar la farina, elaboren pizzes en un forn realment espectacular. Però la seva oferta és àmplia com podeu comprovar en les següents imatges on podeu veure alguns dels plats que vam tastat, dels que destaquen el cranc reial, les seves carns, pizzes i cocktails.\nPerò Gorynich també destaca per les seves àmplies instal·lacions, amb taules amb vistes a l’exterior amb vistes als antics bulevards de Moscou a través de les grans finestres panoràmiques. La cuina és oberta i permet veure el treball en directe. El seu aire cosmopolita, juntament amb la seva oferta gastronòmica, el converteix en un altre lloc imprescindible en la llista Restaurants Moscou.\n1905 year St, 2, Moscow\nTambé hem visitat altres restaurants, de cuina més regional. A destacar Kazbek, de cuina georgiana, amb un interessant assortiment de carns a la graella. El menjar és especialment bo, amb gran varietat d’entrants i carns variades a la graella. I a destacar els postres “Kazbek” molt interessants.\nUn lloc amb unes bones instal·lacions, una ambientació càlida i amable, que predisposa a passar una gran vetllada. Els àpats excel·lents i l’atenció també, així com un servei amable, lluint vestits típics de la regió d’origen. A destacar també la seva agradable terrassa, que no vam poder gaudir per coincidir amb un dia de pluja. I sense cap mena de dubte a la llista de restaurants recomanables a Moscou\nAquí teniu una mostra dels plats que vam tastar, on a més de les carns podeu trobar mostres de cuina georgiana i unes excel·lents postres. Un lloc a destacar en el post Restaurants Moscou.\nEl restaurant està a càrrec del xef Mamiya Jojua, una llegenda Tbilisi i que va arribar a Moscou al setembre de 2016, per dirigir un nou projecte d’Andrei Dellos, de cuina georgiana, el restaurant Kazbek.\nResum / Conclusions d’experiència a Moscou\nSeria imprudent treure conclusions a partir de les visites a uns pocs restaurants, però fent una extrapolació dels que hem conegut, s’intueix que Moscou té una oferta molt interessant.\nDe sobres és conegut, la seva oferta restaurants grans i luxosos, però ens va sorprendre trobar llocs moderns, marcant tendència i a el mateix temps amb ambient desenfadat i preus bastant raonables. I això és un factor més d’atracció que ajuda a fomentar el desig de visitar aquesta gran capital.\nTeresa 20 de novembre de 2019 en 21:19- Respondre\nHola Ricard, molt interessant aquest post, bé com tots 😉, però en aquest cas em fa especial gràcia ja que els teus comentaris fa que tingui més interès en visitar aquesta ciutat cosa que fins ara no em fèia massa el pes. Els restaurants es veuen espectaculars malgrat em fa falta “el sempre paguem” 😂😂😂 és a dir el cost. Tot i axí tenint la web ja faig. Gràcies. Salut.\nRicard Sampere 21 de novembre de 2019 en 09:08- Respondre\nMoscou ha passat de ser una ciutat de la que vaig sortir decebut fa 15 anys, a una ciutat viva i atractiva. No em faria res fer-hi una escapada actualment.\nNo vaig veure ni els preus. Però el segon i tercer que he publicat i que comparteixen estil, vaig veure plats a preus acceptables. No precisament el cranc reial que ens van donar, però si plats informals. De fet un dels reclams, és el seu estratosfèric forn de pizza.\nLa veritat és que em va agradar i actualment i a diferència de fa 15 anys, és una ciutat segura…. Ara tots els atracadors de carrer, els tenim a BCN… 😂\nPepa Lázaro 20 de novembre de 2019 en 23:40- Respondre\nMolt interessant aquest recull, sobretot el darrer, de Kazbek amb plats més locals.\nCom diu el comenteri de Teresa, ens falta informació del preu per fer-nos una idea de per on ronden.\nMai he descartat Moscú com un destí per visitar així que tindrem en compte el teu periplo.\nRicard Sampere 21 de novembre de 2019 en 09:20- Respondre\nVaig fer algun restaurant de més com un de cuina ucraniana, tocant la plaça Roja, però aquest no em va agradar massa pel tipus de cuina.\nEl Kazbek, si estava bé, però són tan complicats els noms, que si tornés em caldria anar amb les fotos 😂\nJoan 22 de novembre de 2019 en 21:08- Respondre\nVeig que t’has sentit molt excited fent de palmero moscovita! 😂😂😂\nSóc gran fan teu, només vull provocar!\nRicard Sampere 22 de novembre de 2019 en 22:02- Respondre\nM’encanta la provocació i aprofito per explicar sensacions….\nUn dels motius d’acceptar la convidada, a part de tot el luxe que incloïa que ja era prou temptació, era la de posar-me en la pell d’un palmero…. 😂. I fer-ho en un lloc llunya i d’alt nivell.\nAls restaurants, et porten el que ells volen i per tant els permet lluir més. I en aquestes condicions, llocs de nivell i no patint per quan costarà, per pura lògica ha d’agradar. Per tant vaig poder experimentar en directe, que els palmeros, més que mentir, es deixen portar i expliquen com una mena de miratge. En llocs de baix nivell, el seu miratge discrepa molt de la realitat, però en llocs top (on en general no els conviden), el miratge, ja coincidiria amb la realitat.\nLa part més dura, és sopar al costat del cap de comunicació del lloc i escoltar tots els objectius, els projectes de futur i el perquè són tant bons.\nGuillermo 28 de novembre de 2019 en 19:03- Respondre\nFer de “chico palmero” no t’escau. Noto desgana en la descripció dels plats d’aquest post i el de Crimea. Es nota que la intenció és cobrir l’expedient i poc més.\nPenses que aquests dos post et resten credibilitat envers els teus lectors? Després de molt temps fent bandera de la integritat ara proves les mels de la gratuïtat i passes per situacions que has criticat una i mil vegades.\nRicard Sampere 28 de novembre de 2019 en 19:39- Respondre\nEn primer lloc, totalment d’acord en que no m’escau el tema de fer de palmero. I orgullós de que no m’escaigui… 😊\nPel que fa a la pregunta de si em resten credibilitat, la resposta és «no». Si ho hagués fet d’amagat o de manera dissimulada, segur que si, però ho he pregonat a tort i dret en els links que portaven al post. I fotent conya de que feia de #chico_anuncio. També a la primera línia d’aquest post, deixo clar que és una convidada.\nCom reflexió, et diria que m’ha a agradat experimentar en persona el que tu en dius «mels» i que per mi són «peatges». El peatge de compartir taula amb altre gent que no hi tens res en comú, és dur. I sopar amb el cap de comunicació del grup de restaurants i que et vagi taladrant amb les bondats del lloc, ho és més.\nI els llocs que no em van agradar, no surten al post… Els que surten si em van agradar. Llocs de nivell , que em portaven a taula el que volien lluir, per força ha d’agradar…. En tot cas igual que fan els crítics de «referència» que tu i jo sabem, però deixant clar que no vaig pagar…


Panoráma Szállás Miskolc Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 94 allotjaments a Miskolc.\nNyitrai utca 5, Miskolctapolca, Miskolc, Hongria, 3519 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Miskolc, Panoráma Szállás és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Panoráma Szállás és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de servei d'habitacions, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, àrea de fumadors, àrea de TV/saló compartit.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb calefacció, llits extrallargs (> 2 metres), ventilador, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable a cada habitació. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com centre esportiu, sauna, parc infantil, jardí. Panoráma Szállás és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Miskolc.\nTots els tipus de viatgers (84) Parelles (18) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (38) Famílies amb infants grans (11) Grups (14)


STEPV convoca mobilitzacions contra la LOMQE, les retallades i l'acord de professorat interí | STEPV\nEl Sindicat convoca vaga educativa el 24 d’octubre\ndimarts 01 octubre 2013 14:27 h\nEl Consell Nacional del Sindicat de Treballadores i Treballadors de l’Ensenyament del País Valencià – Intersindical Valenciana ha decidit convocar una sèrie de mobilitzacions, entre les quals es troba la vaga educativa del 24 d’octubre, contra la LOMQE, les retallades, la possible pròrroga del Decret Vela i l’acord de professorat interí. La convocatòria afecta a tot el personal de l’ensenyament públic (universitari i no universitari) i privada. El Sindicat registrarà en els propers dies la vaga davant de la Conselleria d’Ocupació.\nCal organitzar un moviment social i educatiu des de la base, des de baix, a cada localitat i comarca\nDes del Sindicat s’afirma que per fer front aquestes polítiques i posar fi a les retallades en tots els àmbits (plantilles, beques, salaris, drets…) i que es desregulen les condicions de treball, com ha passat recentment amb l’acord de professorat interí i el decret Vela, cal organitzar un moviment social i educatiu des de la base, des de baix, a cada localitat i comarca, i al conjunt del País que decidesca sobre la convocatòria de les mobilitzacions i els processos de lluita i negociació. La participació del professorat, de les famílies, de l’alumnat, del conjunt de la societat, com s’està veient a les Illes Balears o en la recent vaga de professorat interí, és l’eina necessària i imprescindible per garantir una resposta real, ferma i massiva a les polítiques educatives del MEC i de la Conselleria d’Educació. En eixe sentit, considerem que les mobilitzacions aïllades en el temps no són una eina suficient per aconseguir les nostres reivindicacions. És per això que el Consell Nacional del Sindicat va aprovar, el passat divendres, un calendari de mobilitzacions on s’engloba la Vaga Educativa del 24 d’octubre.\n- convocatòries d’assemblees entre l’1 i el 10 d’octubre;\n- 10 octubre, dia previst per l’aprovació de la LOMQE al Congrés, concentracions a la porta de les escoles i instituts pel matí i per la vesprada concentracions a les capçaleres de comarca.\n- tancaments als centres del conjunt de la comunitat educativa sota el lema “pren el teu centre” entre el 14 al 18 d’octubre\n- 19 d’octubre: manifestacions Alacant, València i Castelló\n- 24 d’octubre Vaga Educativa (piquets als centres entre les 8 i les 10 hores; concentracions a les localitats a migdia i manifestacions a Alacant, València i Castelló per la vesprada).\nEl Sindicat també considera que la mobilització ha d’anar més lluny del dia 24 de juny, per la qual cosa portarà a les assemblees, xarxes i plataformes educatives propostes per concretar noves mobilitzacions. Cal una mobilització sostinguda en el temps, decidida assembleariament pel professorat, que tinga uns objectius clars i transparents i amb un compromís que els processos de negociació seran públics i comptaran amb la participació del personal mobilitzat.\nvaga ensenyament mobilitzacions 24-o\nEl Ple del Consell Escolar de l’Estat vota contra les retallades en educació\n25 setembre 2013 / 16:17 h


El Parlament català aprova la Llei de l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades | Roselló Mallol\nEl Parlament català aprova la Llei de l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades\nEl Parlament de Catalunya ha aprovat aquest dimecres 22 de setembre la Llei de l’Autoritat Catalana de Protecció de Dades. És regula així l’autoritat que ha de garantir els drets a la protecció de dades personals i d’accés a la informació. Aquesta institució rep la denominació d’Autoritat de Protecció de Dades de Catalunya, que succeeix l’Agència Catalana de Protecció de Dades.\nLa nova llei regula la designació del Director o Directora de l’Agència, que d’acord amb l’Estatut d’Autonomia de Catalunya ha de ser realitzada pel Parlament. Aquest fet, de la designació parlamentària, constitueix un tret diferencial respecte l’Agència Espanyola de Protecció de Dades o les d’altres comunitats autònomes.


EL SIGLO DE MERCANTIC | Mercantic\nEL SIGLO DE MERCANTIC\n12 Mar EL SIGLO DE MERCANTIC\nUn dels espais culturals que podeu trobar a Mercantic és la Nau del Siglo, on s’uneix art, cultura, i tot allò que siguis capaç d’imaginar. Un espai versàtil que s’adapta a cada esdeveniment i a cada client.\nPer una banda la sala gran que cada dissabte i cada diumenge es vesteix per fer el concert-vermut: una estrella damm, un pica pica i música en directe. Cada cap de setmana nous artistes i músics ens presenten la seva obra.\nAquest espai ha estat també transformat en l’escenari per la gravació de “Músics” el programa de Televisó Espanyola, i altres rodatges per programes com “els lunis” o videoclips de “la Pegatina” o altres artistes.\nUn espai que en altres ocasions ha estat el protagonista d’esdeveniments privats, bodes, etc. i s’ha reubicat cada objecte per poder crear un entorn nou a cada ocasió.\nEn aquest ja s’intueixen llibres, i si en segueixes el rastre, arribes a la segona sala de la Nau, una gran llibreria, un fons de més de 120.000 llibres fa de la Llibreria El Siglo la llibreria de vell més gran de l’Estat. Amb la incorporació dels fons de la desapareguda llibreria Canuda de Barcelona, El Siglo completa una oferta irresistible per als amants de la lectura i la música.\nAcompanyada d’una cuina ha aconseguit esdevenir un dels espais on comprar llibres, mirar-los i llegir-los és una acció molt més completa de la que estem acostumats. Hi amaga racons on seure a fullejar algunes pàgines i un petit teatre on s’han presentat llibres, cançons i moltes més accions culturals.\nNo us perdeu aquest espai perquè no n’heu vist cap d’igual.


El monogràfic 2018 de l’Aula proposa quatre recorreguts per la història de Barcelona | Cerdanyola Informa\nEl monogràfic 2018 de l’Aula proposa quatre recorreguts per la història de Barcelona\nL’Aula d’Extensió Universitària de Cerdanyola del Vallès és una associació sociocultural independent, sense afany de lucre, que vol difondre la cultura de nivell universitari entre els majors de 55 anys, mitjançant sessions acadèmiques i visites culturals.\nImatge: Tot Barcelona\nLa programació del curs 2017-18 inclou, com en els cursos anteriors, un Monogràfic. Enguany constarà de quatre recorreguts guiats per la història de Barcelona, mostrant quatre cares ben diverses de la ciutat.\nDimarts 27 de febrer: Visita al Museu d’Història de Catalunya.\nDimarts 6 de març: Ruta per la Barcelona de les dones.\nDimarts 13 de març: Ruta per la Barceloneta industrial\nTotes les visites s’efectuaran de 16 a 18h, aproximadament. Les sortides es faran amb autobús des de la Plaça Marconi de Cerdanyola (rere l’Ateneu) a les 15,15h.\nPer participar-hi cal inscriure-s’hi abans del 21 de febrer. L’activitat és oberta a tothom. El preu per als associats és de 20 euros, i per als no associats és de 40 euros (tot el cicle).\nLes inscripcions es poden fer al Museu d’Art de Cerdanyola-Can Domènech (MAC), carrer sant Martí, 88, els dimecres 7 i 21 de febrer a les 18h o amb reserva prèvia al correu aula.cerdanyola@gmail.com\nL’Aula de Cerdanyola del Vallès està vinculada a la Universitat Autònoma de Barcelona, que vetlla pels seus continguts, i està adherida a AFOPA, Agrupació d’Aules de Formació Permanent per a la Gent Gran de Catalunya, a més de comptar amb el suport de la Subdirecció General d’Universitats de la Generalitat de Catalunya i l’Ajuntament de Cerdanyola del Vallès.


Redacció, Santa Eulàlia\t| Actualitzat el 15 Octubre 2018 a les 10:08\nLa protesta davant de l’Ajuntament abans del Ple. Foto: Tancada\nDes del mes de juny, un grup de migrants està tancat al municipi. Primer els van acollir a la Casa de la Reconciliació, al barri de Can Serra, i des de finals d’estiu estan a l’Ateneu La Pua, a Santa Eulàlia.\nAquesta tancada reclama al govern de Núria Marín que elimini les taxes dels diferents informes que l’Ajuntament elabora per als immigrants perquè puguin renovar el permís de residència o perquè puguin reagrupar la seva família, entre d’altres. També demanen que l’Ajuntament permeti l’empadronament sense necessitat d’un domicili, cosa que els facilitaria poder accedir a serveis tan bàsics com la sanitat.\nAl Ple del passat mes de setembre, els membres de la tancada van presentar una moció conjuntament amb els regidors de Canviem L’H, ERC i la CUP. En el document, demanaven al govern de Marín que aprovés les seves peticions. La moció no va prosperar pels vots en contra del PSC i dels dos regidors no adscrits que formen part del govern, que van argumentar el seu vot dient que les taxes s’han reduït i que la competència sobre la normativa del padró municipal no és de l’Ajuntament.\nDes de l’assemblea que dona suport a la tancada, però, asseguren que l’empadronament és una competència estrictament municipal. També diuen que les taxes continuen sent altes, sobretot per a un col·lectiu tan vulnerable com aquest.\nPer altra banda, afirmen que la Generalitat dona suport a les seves reclamacions i que demanarà explicacions a l’Ajuntament si es resisteix a empadronar els migrants de la ciutat.


Dret de propietat intel·lectual - Guia d'Usos i d'Estil de les Xarxes Socials de la UPF (UPF)\nDret de propietat intel·lectual/\nGeneralment les condicions d'ús de les xarxes socials estableixen que aquestes no adquireixen la titularitat dels drets de propietat intel·lectual dels continguts introduïts pels usuaris, i requereixen que l'usuari sigui el titular dels drets dels continguts que hi introdueixi o que en tingui els permisos. A més, les xarxes poden establir condicions de difusió.\nA més, cal tenir en compte la Normativa sobre la utilització del Sistema d'Informació i Comunicació Electrònica de la UPF, i en especial els preceptes següents:\nEls drets de propietat intel·lectual dels materials publicats a la xarxa es regeixen per la Llei de propietat intel·lectual (LPI) i per la normativa que la desenvolupa, i en especial per l'Acord de la Junta de Govern de 21 de juliol de 1999 i per les normes que es disposen a continuació.\nNo es poden difondre a través de la web externa aquelles informacions que la Universitat tingui contractades per mitjà de llicències amb tercers per a ús restringit intern de la Universitat.\nLa distribució d'una obra a tercers constitueix un acte d'explotació que requereix l'autorització del titular dels drets d'autor, d'acord amb l'article 17 de l'LPI.\nLlevat de prohibició expressa, la publicació d'una obra a la xarxa comporta l'autorització per fer-ne impressions per a finalitats d'estudi personal, de recerca o per al desenvolupament de les tasques pròpies del personal de la UPF.


Strava i Michael Horvath (CEO i co creador) a La Vanguardia - Blog - Lymbus\nStrava i Michael Horvath (CEO i co creador) a La Vanguardia\nEts d'aquelles persones que registren cada sortida amb bici o corrent, i fins i tot cada vegada que fas ioga? Llavors pot ser que siguis un d'aquests 95 milions d'esportistes subscrits a Strava.\nAvui volem parlar-te d'un dels nostres objectius d'aquest any, com a agència de Strava, i és que fa un parell de caps de setmana es va publicar a La Vanguardia, una entrevista al CEO i cocreador de Strava: Michael Horvath.\nCom dèiem, un dels nostres objectius aquest any i en els que venen és, a part de donar a conèixer l'aplicació, presentar als dos fundadors de Strava i posicionar com a referents en el sector no només esportiu, sinó també tecnològic i de start-ups .\nL'article, a part de presentar a Michael Horvath i parlar sobre com va sorgir la idea de crear la plataforma, mostra dades molt interessants que ens fan adonar de com ha crescut Strava i la rellevància que té en el sector de l'esport, tant mundialment com a Espanya: nombre d'usuaris, perfils d'esportistes coneguts que tenen en l'app, etc.\nStrava va arribar a Espanya fa anys, nosaltres treballem amb ells des de 2015 (ja fa 6 anys, com passa el temps!), i és per això que us podem assegurar que fins que l'aplicació no ha estat més popular al país ha costat poder generar interès pel seu fundador en un mitjà generalista com és La Vanguardia.\nAra encara queda molt camí i moltes entrevistes més perquè fins i tot el teu pare conegui Strava (si és que encara no ho fa). De moment pots gaudir d'aquesta primera entrevista que, per si no ho sabies, es va publicar tant al web com en format físic.\nI tu, què li preguntaries al Michael Horvath? I, sobretot, no t'oblidis de pujar la teva activitat a Strava :).


"Teatre Complet" de Manuel Molins - AU Agenda\nJueves 10/12 de 2020 19.00\nLa Institució Alfons el Magnànim – Centre Valencià d’Estudis i d’Investigació presenta el primer volum de les ‘Obres Completes’ de Manuel Molins en el Centre Cultural La Nau de la Universitat de València. L’acte, que tindrà lloc al Paranimf, se celebrarà dijous 10 de desembre a les 19 hores.\nA més de l’autor Manuel Molins, hi intervindran M. Josep Amigó (vicepresidenta de la Diputació de València), Antonio Ariño (vicerector de Cultura de la Universitat de València i director de l’Institut de Ciències Socials i de la Cultura del Magnànim) i Francesc Huguet (crític i historiador del teatre de la Universitat Autònoma de Barcelona). Després de la presentació hi haurà una lectura dramatitzada d’alguns fragments a càrrec dels actors Rosana Pastor, Resu Belmonte, Paula Albert, Cristina Sanmartí, Helena de Luis Sapiña, J. Manuel Cassany i Junior Severo.\nEn aquest volum figuren sis obres del «Cicle de l’altra memòria» i deu agrupades sota l’epígraf «Europa, política, art». El professor Francesc Foguet analitza magistralment el conjunt de l’obra de Molins en la presentació que serveix de guia per a comprendre la trajectòria de l’autor, mentre que la traductora eslovena Simona Škrabec se centra en l’estudi de la Trilogia d’exilis. I el mateix Molins tanca els preliminars amb una divertida carta adreçada a Shakespeare que li serveix de pretext per a introduir la seua pròpia obra.


A la secció "MasterClass", el catedràtic d'Economia Santiago Niño-Becerra es fa ressò de les previsions econòmiques pessimistes que han fet darrerament entitats com el Banc d'Espanya. I pronostica que les conseqüències econòmiques de la pandèmia es notaran fins al 2024. També analitza la fusió culminada aquesta setmana entre les entitats CaixaBank i Bankia, i parla de la tendència de fusionar bancs a nivell europeu.\nA la secció "Master class Niño-Becerra" analitzem les darreres i preocupants previsions econòmiques del Fons Monetari Internacional. El catedràtic en economia ens valora la possibilitat que l'estat espanyol sigui intervingut en els pròxims mesos per la Unió Europea.\nNiño-Becerra: "La Catalunya del 2022 necessitarà inversions en tecnologia, turisme i agricultura"\nAmb el catedràtic d'economia Santiago Niño-Becerra, a la seva secció "MasterClass", valorarem l'anunci del tancament de l'empresa Nissan i ens dirà quin futur hi veu. També plantejarà les inversions que al seu parer seran clau en els pròxims anys a Catalunya: a les empreses tecnològiques, i als sectors turístics i agrícoles d'alt valor afegit.\nNiño-Becerra: "Els avions no haurien d'anar plens pel distanciament. Ho fan per un tema econòmic"\nMasterclass del catedràtic d'Economia Santiago Niño- Becerra, que critica els missatges contradictoris que estan emetent les autoritats espanyoles i la Unió Europea. També parla de la posada en marxa de la renda bàsica universal i de les conseqüències de la crisi del coronavirus en sectors com el de l'aviació. I defensa que una bona solució són els tests massius perquè els no infectats puguin treballar.\nSantiago Niño-Becerra, catedràtic d'Economia de l'IQS, analitza al "Revolució 4.0" de Catalunya Ràdio, fet íntegrament des de casa confinats, la situació d'excepcionalitat, i admet que no en tenim referents a la història. No podem comparar la situació actual amb cap situació que haguem viscut fins ara. I és per això que es fa complicat veure com podrem fer front a la situació, sobretot quan hagi passat tot. Ens diu que hi ha estudis que confirmen que desapareixerà un 70% del comerç a Espanya, però ningú té el futur assegurat. El que actualment és bo per a la salut és fatal per a l'economia.\nSantiago Niño-Becerra: "El coronavirus pot enfonsar l'economia europea"\nSantiago Niño-Becerra, catedràtic d'Economia de l'IQS, aquesta setmana ens explica les conseqüències del coronavirus en l'economia mundial. Segons ell, el coronavirus està accelerant la crisi econòmica que ja va començar el 2008. Aquesta és la tercera onada de la crisi, que amb el coronavirus s'accelera i afecta tot el món. La caiguda de la borsa, el possible tancament de molts establiments, com ara restaurants o botigues¿ ja eren previsibles amb la crisi i amb aquest virus tot anirà més ràpid.


La pàgina de Jordi Benavente: de març 2014\nNegríssims, bellíssims i devastadors, els catorze relats del VIATGE D'HIVERN de Jaume Cabré\n"Llavors va mirar el soldat a la cara, va esbatanar els ulls i va estendre la mà. Les paraules que va dir només les van entendre les pedres perquè van anar acompanyades del primer glop d'una sang espessa i ennegrida de tant patir."\nNo ho sembla quan llegim el text de la contraportada, que ens parla de Schubert, Bach i Rembrandt i de passions humanes, però gairebé tots els relats del Viatge d’hivern d’en Jaume Cabré (Barcelona, 1947) són negres (‘Pac!’ és el millor relat breu de sicaris que he llegit mai), negríssims, de la mateixa manera que, massa sovint, quasi totes les notícies dels diaris i els telenotícies són successos.\n“–Jo sí que em vaig equivocar –va fer ella al cap de mil silencis.\nNo es miraven perquè els feia por el dolor agut i fi dels esguards.”\nNegríssims, bellíssims i devastadors\nNegríssims, perquè en catorze contes hi ha odi i cobdícia, enganys i punyalades de tot tipus, estomacades, trets, i molta, molta amargor. Bellíssims, perquè s’hi parla d’art (de pintura, de música... ) i d’allò intangible i, sovint, dolorós que el fa possible. (I d’amor; d’amor també, sobretot, vet aquí la devastació.) I devastadors, com deia, perquè exceptuant-ne algun de propòsit humorístic, la resta et colpegen molt fort al pit i et deixen sense alè. Tan durs, tan romàntics, tan extrems.\n"Per això no va veure l'ull negre d'un silenciador d'arma curta que emergia entre les roses. La bala li entrà per la boca oberta; només s'havia sentit un 'pac!' somort, quasi dolç."\n“El darrer, 'Winterreise', és com una música trista”, deia l’amiga i lectora voraç Àngels Freixa, mentre el llegíem gairebé en paral·lel, un diumenge plujós i gris de primavera. I no li faltava raó. L’últim relat del recull és d’una tristesa infinita, i d’un desenllaç corprenedor (i no és l'únic).\n“al final d’un llarg viatge a través de la desesperança”.\nEll sol ja justificaria el llibre sencer... si no fos perquè aquest Viatge d’hivern (Edicions 62, 2000) va molt més enllà de la suma dels catorze contes que el conformen, com ens advertia l’amiga Anna Maria Villalonga, que insistia que el llegíssim seguit per poder-ne copsar tot el sentit.\nUn tapís molt ben tramat\nI no era cap tòpic (gràcies per insistir, Anna). Al llarg dels catorze relats del llibre, van traient el nas personatges, ara protagonistes, ara secundaris, així com objectes cobejats, accions recurrents i frases i màximes que ressonen durant 264 pàgines, que lliguen unes històries amb les altres. El que inicialment sembla un conjunt de narracions autònomes i distants, en l’espai (Viena, Treblinka, Oslo, Bòsnia, Barcelona, el Vaticà) i també en el temps, acaba convertint-se en un tapís molt ben tramat, unitari i continu, gairebé circular, no sempre evident però apassionant.\n"Primer va assegurar-se la bossa al cinyell, després va treure l'estilet i l'enfonsà, entre capes i capes de roba, a l'estómac del (...) Tot va anar tan de pressa, que quan (...) era a terra, enfosquint la neu del seu voltant, encara no havia perdut el somriure irònic"\nAixí, la contemplació global dels catorze relats dibuixa davant nostre quelcom més gros, semblant a una novel·la narrada amb diferents veus, punts de vista i distàncies. Una experiència terriblement recomanable. No només pel què explica, sinó pel com; que, al cap i a la fi, estem parlant de la prosa del mestre Cabré:\n"a l'estil hi ha l'ànima. Un llibre ben escrit no pot quedar oblidat. T'estimo.\n–Com ha dit?"\n*Totes les cites en cursiva són del llibre ressenyat.\nEtiquetes Cabré, gènere negre, novel·la, relat, ressenya\nLes sis columnes del nou temple del vici i la subcultura\nNo abunden les bones notícies. Últimament, el més normal és que els negocis s’enfonsin i que només en quedin les ombres i les il·lusions, a terra, cobertes de tragèdia i silenci. Per això a Fantàstik ens engresca d’allò més anunciar la inauguració de la nova Gigamesh, capitanejada per l’editor i llibreter de mirada blava Alejo Cuervo.\nLa mítica llibreria especialitzada (Ronda de Sant Pere, 53, Barcelona) va tancar les seves portes el passat 19 de març, després de 30 anys d’activitat... per tornar-les a obrir el proper divendres 28 en un nou local (Bailén, 8) amb sis columnes a la façana i 500 metres quadrats de “vici i subcultura”, com diu el seu lema. Els aficionats al rol, els jocs de taula, el còmic i la literatura de gènere fantàstic, terror i ciència-ficció seguirem tenint un temple on reunir-nos amb motiu de la presentació d’una novel·la, d’una sessió de signatures o, senzillament, de la sortida al mercat del darrer volum sorgit de la fèrtil i violenta imaginació de George R. R. Martin (publicat, a casa nostra, per la pròpia Gigamesh).\nI qui diu Martin, diu Lovecraft, Matheson, Tolkien, King, Sisí, Cañadas, Rhei, Bueso, Pastor, Piñol, Palma, Vallejo, etcètera, etcètera, etcètera, perquè en aquesta llibreria hi són tots i totes, d’aquí i d’allà, d’ara i de sempre. Lleixes i lleixes atapeïdes de llibres fantàstics, maleïts, foscos, d’altres mons.\nLa gran majoria dels qui llegiu això no necessiteu més presentacions. Qui encara no la conegui, que s’hi deixi caure i demani, per exemple, per l’Antonio Torrubia, un dels llibreters (que, com el seu cap Alejo Cuervo, ja era lector voraç abans de vendre vici i subcultura). Estareu en bones mans.\nPer celebrar la reobertura, els propers divendres 28 i dissabte 29, la nova Gigamesh organitza unes jornades amb presència d’autors i il·lustradors i activitats relacionades, com la recreació d’un “caminant blanc” de la sèrie Joc de Trons. Trobareu tota la programació al seu facebook, aquí.\nPublicat per Jordi Benavente a Fantàstik.\nEtiquetes ciència-ficció, llibreries, novel·la de terror, novel·la fantàstica, presentació\nEstarrufat perquè parlen de mi al blog ‘A l’ombra del crim’\n"Martorell negre (...) s’enquadra dins d’allò que coneixem com a non-fiction, novel·la negra de no ficció, que tan gloriosament va inaugurar Truman Capote amb A sang freda (...)"\nAnna Maria Villalonga, al blog A l'ombra del crim.\nPerdoneu-me si avui em mostro estarrufat i orgullós, però que la primera crítica que rep Martorell negre, vingui justament de la professora de la Universitat de Barcelona, escriptora, experta en novel·la negra i amiga però crítica implacable, Anna Maria Villalonga (del seu blog A l’ombra del crim), m'afalaga d'allò més. Que això d'escriure és una lluita constant, una manera de viure, que sé que em queda moltíssim per aprendre, però precisament per aquest motiu, m'engresca pensar que vaig per bon camí.\nPer això em permeto aquest breu post autoreferencial, per explicar-vos que tota aquesta aventura va començar quan va caure'm a les mans l’informe policial del cas, incomplet i ple d’interrogants, que duia més de trenta anys enterrat en un racó de l’arxiu del poble: “Sobre la muerte por asfixia en el Depósito Municipal de Don Cristóbal Rubio García”, deia la carpeta. (Era l'abril de 2008.) No vaig poder evitar obrir-la i, un cop oberta, no vaig poder evitar abocar-m’hi: la paraula “muerte” va clavar-se’m al paladar com un ham esmoladíssim, i va tirar de mi...\n"Jordi Benavente (...) ha aconseguit que un fet certament luctuós, però que, no ens enganyem, era local i de poca volada, ens hagi mantingut atrapats al llarg del total de la lectura."\n...va tirar de mi cap a la foscor d’aquells temps, l’any 76, al poble, els inicis de la transició, el difícil pas de la dictadura franquista a la fràgil democràcia i, tancant el focus, el succés pur i dur: un home que va morir sol i d’una manera horrible. Sense oblidar les persones que van viure de prop el cas: policies, periodistes, polítics, funcionaris, alguns dels quals s'han convertit també en personatges secundaris del llibre, indispensables per mirar d'entendre què va passar aquella matinada trista i freda...\nAquí teniu les primeres línies del llibre.\nEtiquetes Benavente, Martorell Negre, Villalonga\nDOMINGO CATALÁN. DE 0 A 100, d'Ignasi Gaya\nJust quan li toca dirigir-se als presents, el protagonista del llibre es serveix un got de vi blanc. L’alça i diu: “Va por vosotros!”. I beu. I el públic, que omple a vessar una de les sales de la llibreria Alibri de Barcelona, l’aplaudeix i el coreja. Ell somriu, saluda i arrenca a parlar, emocionadíssim, la veu trencada... És l’atleta veterà Domingo Catalán (Novales, 1948), barceloní d’origen aragonès, guanyador de la primera Cursa d’El Corte Inglés i campió del món de 100 quilòmetres, que el passat dimarts 11 de març presentava el llibre que explica la seva història: Domingo Catalán. De 0 a 100 (Cossetània, 2014), escrit pel periodista Ignasi Gaya (Barcelona, 1970).\n“Potser n’hi havia de més bons, però ell era un gran estratega”, va dir Gaya. “Tenia la capacitat de saber com es trobava ell i, encara millor, com estaven els altres”, arrodonia Josep M. Antentas, vicerector de la Federació d’Atletisme. A la taula hi havia també el periodista esportiu Carlos Martín, amic de Catalán i autor del pròleg, i l’editor Jordi Ferré.\nI, entre el públic, familiars, atletes, escriptors, tenistes, periodistes, metges, editors, corredors populars, joves i grans, tots amics del protagonista, perquè, com va dir Antentas: “Ell només pot tenir amics; si el coneixes n’ets amic”. Gaya va afegir que és un atleta amb “una personalitat magnètica”, el nom del qual “ha transcendit diverses generacions”.\nA Domingo Catalán. De 0 a 100, Gaya narra les peripècies vitals i esportives d’un corredor mític, que va començar fent de pastor a l’Aragó i va acabar competint al més alt nivell, i contribuint al naixement de l’atletisme popular tal i com l’entenem avui en dia. Un paio conegudíssim i estimat, que fins i tot els presos de la Model l’animaven quan la Marató de Barcelona hi passava per davant.\nEls que ja el coneixen, hi descobriran detalls que encara ignoraven, amb la prosa àgil del periodista de TV3; els que encara no n’hagin sentit a parlar mai, hi trobaran la història “rotunda i sense concessions, com és ell”, en paraules d’Antentas, “d’un atleta anàrquic i fet a la seva, amb la rauxa que tenen tots els campions”.\nPublicat per Jordi Benavente a Championchip.cat\nEtiquetes biografia, córrer, Gaya, presentació\nNegríssims, bellíssims i devastadors, els catorze ...\nLes sis columnes del nou temple del vici i la subc...\nEstarrufat perquè parlen de mi al blog ‘A l’ombra ...


Mites dels 90: Gabriel Batistuta | Futbol en xarxa\nMites dels 90: Gabriel Batistuta\nPosted: 29 Setembre 2012 in Futbol clàssic, Futbol internacional, Llegendes, Mites dels 90\nEtiquetes: Argentina, Calcio, Fiorentina, Golejadors\nBatistuta va marcar 184 gols en 11 temporades a la Serie A.\nVaig créixer futbolísticament a la dècada dels 90. Una dècada recordada per equips campions com el Dream Team de Cruyff, el Milan de Capello, l’Ajax de Van Gaal o, ja a les portes del nou segle, la França de Zidane. I també una dècada amb altres equips i jugadors que potser no van obtenir en forma de títols el reconeixement que es mereixien pel seu nivell futbolístic. Aquest és el cas, per exemple, de Gabriel Batistuta, davanter argentí i líder de la Fiorentina durant els 90.\nGabriel Omar Batistuta, àlies ‘Batigol’, va debutar com a professional al Newell’s Old Boys argentí. D’allà va passar ràpidament al River Plate, on es va enfrontar amb l’entrenador Daniel Passarella. D’aquí ve el seu fitxatge pel gran rival, el Boca Juniors, equip on es va destapar definitivament com a gran golejador. La seva bona actuació amb la selecció durant la Copa Amèrica de 1991, en la que Argentina va aconseguir el títol i ell va ser el màxim golejador, el va ajudar a fer el salt a Europa. Aquell estiu es va incorporar a la Fiorentina. A Florència es va donar a conèixer al futbol europeu com un golejador nat: amb un gran instint dins l’àrea, bon rematador de cap i fins i tot un notable llançador de faltes.\nDes del primer any, en el que va anotar 14 gols, va brillar a l’equip viola. Ràpidament, Batistuta es va convertir en l’ídol de l’afició florentina. Passaven els anys i Batistuta no parava de marcar gols. El seu rècord són els 26 de la temporada 1994/95, proclamant-se màxim golejador de la Serie A. Juntament amb el portuguès Rui Costa, ‘Batigol’ va formar part d’una de les millors èpoques de la Fiorentina, que tot i així no va deixar mai de ser un equip que generava molta expectació però sense arribar a aconseguir grans èxits (el major, una Coppa Italia l’any 1996) en un Calcio que llavors en aquella època era el millor campionat nacional del món.\nA mesura que passaven els anys, el nom de Batistuta sonava amb força durant el mercat estival de fitxatges. El 1997 va estar a punt de marxar al Barça, que finalment va preferir a Sonny Anderson. Finalment, l’estiu del 2000, després de quedar tercer al Fifa World Player de 1999, Gabriel Batistuta va deixar la Fiorentina per firmar per la Roma, entrenada llavors per Fabio Capello. Batistuta deixava l’equip florentí sent el màxim golejador de la història del club.\nA Roma, Batistuta va aconseguir ràpidament el que havia buscat a Florència durant tants anys. El seu primer any va guanyar l’Scudetto amb l’equip ‘giallorossi’, el tercer de la història del club de la capital italiana. Aquella temporada, Batistuta va ser protagonista de l’èxit, amb 20 gols. El següent curs, però, va anar perdent presència en l’onze titular fins que a mitjans de la temporada 2002/03 va marxar a l’Inter com a cedit. L’estiu següent, amb 34 anys, va abandonar el futbol italià per jugar els seus últims anys a Qatar. En el seu pas pel Calcio va deixar 184 gols a la Serie A, mantenint-se encara avui com el desè màxim golejador de la història de la competició.\nA part d’Itàlia, també s’ha de mencionar l’actuació de Batistuta a la selecció argentina. Tot i no coincidir amb els millors anys del seu conjunt nacional, vivint els últims i decadents anys de Maradona i la època post-Diego, Batistuta va aconseguir amb Argentina dues copes d’Amèrica (1991 i 1993) i va participar en tres mundials (1994, 1998 i 2002). Des del 1991 al 2002, Batistuta va marcar 56 gols, que encara li valen per ser el màxim golejador de la història de la selecció ‘albiceleste’.\nL’última oportunitat del Conejo\nLa destrucció d’Adriano


Per cada dues empreses creades el desembre passat se'n va dissoldre una\n12 maig 2021 06:07\nL'obertura de companyies baixà a les Illes un 21'7% en relació al mateix mes de 2006\nElisa Domènech | 14 febrer 2008\nLa creació d'empreses es ressent de la desacceleració econòmica segons ho constaten les xifres del darrer desembre quan a Balears se'n crearen 223, un 21'7 per cent menys que el mateix període de l'any passat. A aquesta xifra s'hi afegeix l'augment en la dissolució d'empreses, 124, gairebé el triple que en el 2006, segons les dades de l'Institut Nacional d'Estadística (INE). Així, per cada dues empreses noves a Balears en tancà una.\nD'altra banda, en la mitjana estatal s'ha produït el mateix descens en la creació d'empreses, encara que lleugerament per sota la xifra de les Illes, s'ha passat de les 10.476 noves companyies a les 8.480. D'empreses que tancaren les seves portes se'n comptabilitzen 2.299, un 85 per cent més que l'any passat.El capital subscrit per les noves empreses a les Illes va ser de 14'1 milions d'euros, davant els 19'3 milions de l'any anterior.\nL'INE aporta també les dades de tot l'any 2007. La creació d'empreses a les Illes caigué el doble que la mitjana del conjunt de l'Estat. Així, a l'Arxipèlag es crearen 465 empreses menys, el que representà uns davallada del 7'8 per cent. Mentre, el descens a la mitjana estatal fou del 3'8 per cent. Pel que fa al tancament de societats, a Balears se'n produïren 891 durant el 2007, 349 més.\nEl director del Centre de Recerca Econòmica (CRE), Antoni Riera, afirmava fa unes setmanes en declaracions a Diari de Balears que la xifra d'empreses dissoltes a les Illes se situava en «màxims històrics». A la vegada puntualitzava que el ritme mitjà de creació d'empreses a les Illes havia estat «notablement» elevat en els darrers anys i que era un procés «d'ajustament cíclic». La previsió pels propers mesos és que es mantingui una evolució similar a la del darrer trimestre de l'any 2007.


Hisenda rep els informes de despeses setmanals del Govern davant una possible intervenció\nMontoro ha assegurat que els dos enviaments han arribat signats per la interventora, no per Junqueras.\nEl ministre d'Hisenda, Cristóbal Montoro, ha anunciat que el seu departament va rebre el passat dilluns i aquest dimecres les certificacions de la interventora de la Generalitat sobre les despeses realitzades pel Govern, que el vicepresident català, Oriol Junqueras, s'havia negat a remetre i que va anunciar que no tornarien a enviar.\nEn compareixença davant el Congrés, Montoro ha assegurat que els dos enviaments han arribat signats per la interventora, no per Junqueras, i que Hisenda està revisant la documentació per comprovar que cap pagament de l'administració catalana va dirigit a l'organització del referèndum d'independència del un d'octubre.\nEl ministre ha criticat el "procedir erràtic" de la Generalitat, el "caos" amb el que està funcionant i que aquestes certificacions hagin arribat "sense que ningú expliqui res" ni ningú "rectifiqui" a Junqueras, que va anunciar que deixava d'enviar aquesta informació setmanal requerida perquè la Generalitat s'até ja a una nova legalitat pròpia, no la de l'Estat.\nMontoro ha repassat davant el Congrés les mesures reforçades imposades a la Generalitat davant el repte secessionista, l'assumpció per Hisenda de pagaments de nòmines i dels serveis bàsics fonamentals , així com la no disponibilitat pressupostària.\nSegons ha subratllat, per al Govern són mesures "proporcionals al risc" i al "perill" de la situació i que es mantindran per temps indefinit, "el que calgui" per garantir el atenimiento a la legalitat vigent i el compliment de l'estabilitat


Junts per Berga insta el govern a regular l'escalada a Queralt - Aquí Berguedà\nEl regidor de Medi Ambient, Eloi Escútia, respon que "és un procediment llarg" i defensa que està consensuant la modificació amb els escaladors i l'ecologisme\nJunts per Berga demana a l’equip de govern de la CUP i ERC que compleixi el que va prometre el desembre del 2020 i revisi els usos del POUM a Queralt per regular-hi l’escalada. El principal grup de l’oposició reclama, a més, que es vagi “un pas més enllà” i s’hi instal·li una via ferrada que sigui “un atractiu pel turisme familiar i que dinamitzi l’oferta esportiva”.\nJunts per Berga ho diu en un comunicat que ha fet arribar als mitjans de comunicació i on defensa que la via ferrada serviria per “generar una inèrcia positiva, pensant en quan es recuperi l’hostatgeria i el servei de bar, un cop es desencalli el litigi amb Inberga Tur”.\nPreguntat per l’Aquí Berguedà, el regidor de Medi Ambient, Eloi Escútia, ha retret a l’oposició que els acusi novament de prohibir l’escalada: “No som els dolents de la pel·lícula. L’escalada està prohibida al POUM i nosaltres ho vam posar de manifest perquè tothom en fos coneixedor, tot i que també vam afegir que teníem la voluntat de valorar els canvis que es poguessin fer”.\nDes d’aleshores, s’han fet diverses reunions amb escaladors i entitats ecologistes per buscar l’encaix entre l’escalada i el medi natural. Segons Escútia, “hem inventariat quines vies actives hi ha equipades i, d’acord amb això, hem analitzat quines s’utilitzen i quines no”. Després, ha afegit el regidor, “s’ha estudiat quines vies tenen afectació en la flora i la fauna i quines no, i també s’ha analitzat quines poden suposar un risc per a la seguretat de les persones”.\nDe tot plegat, n’ha sortit una conclusió conjunta entre ajuntament i escaladors: “Cal afinar els espais d’escalada. Hi ha algunes vies d’escalada que s’han d’eliminar per risc que comporten per a les persones, per l’afectació que tenen en la fauna, o perquè no s’utilitzen. En canvi, n’hi ha d’altres que no són al POUM i que demanaríem la inclusió”.\nAra bé, Escútia matisa que “és un procediment llarg”. Sobre si la modificació del POUM es podrà materialitzar aquest mandat, el regidor dubta: “Que es podrà encaminar, sí; materialitzar, no ho sé”. I apunta que l’última paraula la tindrà la Generalitat, però abans “caldrà valorar tots els elements i fer una proposta que s’ajusti al màxim a la realitat i que se’n pugui justificar la necessitat”.\n“Si ha de convertir Queralt en un PortAventura de muntanya, no”\nSobre la via ferrada, el regidor també té dubtes. A Escútia li preocupa especialment que accions com la via ferrada fomentin la massificació de la zona, que -recorda- “és un espai de la Xarxa Natura 2.000 i té un interès natural, que hauria de prevaldre per sobre de tot”.\nEn aquest sentit, el regidor defensa que “si el que pretenem és que vingui gent en autocars a fer pressió sobre el territori per divertir-se i convertir Queralt en un parc temàtic, en un PortAventura de muntanya, jo no en soc partidari”. Ara bé, Escútia també apunta que “si la via ferrada s’agafa per una via pedagògica i de foment de l’aprenentatge natural, es pot valorar”. Sigui com sigui, el més calent és a l’aigüera.\nAjuntament de BergaCUPEloi EscútiaEscaladaJunts per BergaQueralt


TIB - Notícia: Les festes de Sant Antoni, millor amb autobús - CIE\nLes festes de Sant Antoni, millor amb autobús\nDissabte és una gran oportunitat per degustar diferents receptes d'arròs de matances\nLa localitat de Sant Antoni continua amb la celebració de les seues festes patronals.\nAixí, aquest mateix dijous, 17 de gener, se celebra el dia gran del municipi amb la tradicional benedicció d'animals, que tindrà lloc després de la missa. Els actes per aquesta jornada festiva començaran a les 12 hores.\nDissabte, per la seva banda, és una gran oportunitat per degustar diferents receptes d'arròs de matances. A partir de les 11,30 hores s'encendran els focs de la VII Campionat Mundial de Arròs de Matances.\nLa jornada gastronòmica combina música, diversió i solidaritat. I és que, a més dels arrossos que faran els 50 equips participants, es prepararà un arròs solidari, que recaptarà fons per a l'Associació de Càncer de Mama Metastàtic.\nLa programació de les festes continuarà el diumenge, a partir de les 10 hores, amb la Fira del Disc, una zona en què els amants de la música podran adquirir, vendre o intercanviar vinils, singles, LP's o CD.\nPer poder gaudir de tots aquests plans sense preocupar-te de conduir ni de buscar aparcament, et proposem utilitzar la xarxa de transport públic del Consell d'Eivissa.\nLa línia L03, que uneix Vila amb Sant Rafel i Sant Antoni, compta amb nombrosos trajectes des de les 07,15 hores, durant el cap de setmana, amb una freqüència de pas de 30 minuts i de 45 minuts, a partir de les 16, 15 hores.\nTot i això, et recomanem que no només li peguis una ullada al programa de festes de Sant Antoni sinó també a les diferents línies i horaris que enllacen diàriament els principals nuclis urbans de l'illa.\nRecorda que si ets titular de la T-Jove o la T-Plata pots viatjar gratis, mentre que si ets titular d'altres targetes podràs obtenir descomptes i grans beneficis.


Havent dinat, encara va poder acabar de pintar una sanefa a l'habitació de les nenes, que havia començat la setmana passada. La sanefa, a tocar del sostre, representa una família d'oques que es passegen tot cofoies.\nA les cinc de la tarda va anar a recollir les nenes a l'escola. Feia temps que no ho podia fer, i volia veure la seva cara quan veiessin la sanefa acabada.\nQuan van arribar la seva dona estava endreçant l'habitació. Malgrat que està farta de repetir que si no són capaces de recollir les seves joguines un dia les llençarà a les escombraries, al final sempre és ella qui desa les coses al seu lloc.\nA les nenes els va encantar la sanefa. Al menys això és el que li va semblar a M. quan li van saltar a sobre i se’l van menjar a petons.\nDesprés de berenar, la gran va anar a fer els deures a casa d'una seva amiga que viu a prop. Amb la petita es van dedicar a rellegir els seus contes preferits: el dels dos germans que reben la visita d'un ós, aquell dels animals que s'escapen del parc, ...\nNo s’en van adonar i ja era hora de sopar. Havent sopat les nenes van anar a dormir sense romancejar: els feia il·lusió estrenar la sanefa de les oques.\nEn M. i la seva dona es van quedar una estona més llegint al sofà. Ella, que era infermera, estava estudiant un manual sobre com tractar els ferits per la metralla. En M. va donar un cop d'ull al diari que s'havia endut de la feina i que fins llavors no havia pogut fullejar.\nCap a dos quarts d'onze van anar al llit.\nAixò era ahir. Ara en M. s’acaba de despertar en un altre llit, en un hospital de B. Li diuen que ha estat de sort perquè encara és viu, però que la seva dóna i les dues nenes no han estat tan afortunades. La nit passada una bomba va esclatar al costat de casa i els va arruïnar la vida.


Laura Borràs culpa El Periódico - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 5 de Desembre de 2018. 18:45h.\nLaura Borràs culpa El Periódico\nJunts per Catalunya acusa el diari de fer “titulars de poc nivell”\nLa consellera de Cultura, Laura Borràs, ha culpat El Periódico de Catalunya de publicar “un reguitzell d’informacions falses” contra la seva trajectòria al capdavant de l’Institut de les Lletres Catalanes (ILC). Borràs ho ha assegurat aquest dimecres en comissió parlamentària, on ha comparegut per negar qualsevol irregularitat en la seva gestió a la institució.\nBorràs ha denunciat ser víctima de “linxaments mediàtics” per part de “tota mena d’opinadors desinformats, o tan bé informats com malèvols”. “Les informacions sobre mi pretenen empastifar una gestió cenyida a la llei i, fins i tot, a protocols de transparència que no eren obligatoris”, ha considerat.\nLa consellera de Cultura ha assegurat que no ha rebut “cap notificació judicial” i que només coneix que els Mossos d’Esquadra es van presentar la setmana passada a la seu de la ILC per recollir informació. D’aquesta manera, també ha negat haver rebut informació “privilegiada” per part del conseller d’Interior, Miquel Buch.\n“Em va dir l’únic que em podia dir: que els Mossos d’Esquadra actuaven com a policia judicial i que hi havia secret de sumari”, ha asseverat la titular de Cultura, qui ha admès que “no em vaig explicar prou bé davant els mitjans”.\nRespecte les tres adjudicacions que estan sota sospita, Borràs ha afirmat que “tots els encàrrecs de fins a 18.000 euros sense IVA, tot i no ser una obligació, durant el meu mandat, es van adjudicar després de rebre tres pressupostos no preceptius però sí recomanats”. “Quan es publica ‘la consellera Laura Borràs va adjudicar a dit tres contractes a un col·laborador seu’, haig d’afirmar que és rotundament fals i que és impossible afegir més falsedat per metre quadrat a aquest titular”, ha reblat.\nDes de Junts per Catalunya també han carregat contra El Periódico de Catalunya a qui acusen de difondre “informacions falses” amb “titulars de poc nivell”. “Volen enganyar, desgastar les persones i les institucions i el govern que representen, manipulant, fent titulars de poc nivell, fins i tot, poc recurrents”, ha denunciat el diputat de JxCat, Francesc Ten.\nTen ha considerat que “vivim una situació d’enganys, de falsedats, d’ombres de sospita, d’acusacions, de no respectar la presumpció d’innocència”. “Són informacions falses, indocumentades, enmig d’una guerra bruta mediàtica, enmig d’una persecució sistemàtica on tot si val”, ha conclòs el representant de JxCat.\nLa consellera de Cultura denuncia “linxaments mediàtics”\nParlament, Govern, Departament de Cultura, Junts per Catalunya, Laura Borràs\n"Això del Ramón Espadaler no té nom"


El principal objectiu de la categoria és crear la seva pàgina web de compravenda de productes i/o serveis que utilitzi mitjans digitals per al seu intercanvi. A més de donar visibilitat a la marca, disposarà d'un e-commerce o botiga en línia.\nCreació de la botiga en línia\nTindrà a la seva disposició un catàleg a la seva botiga en línia, en el qual estaran disponibles els seus productes, mitjançant la seva alta, importació o càrrega. La solució inclou la càrrega d'almenys 100 referències de producte, tret que no disposi d'aquest número, i en aquest cas podrà ser menor.\nSe li configuraran i integraran els mètodes de pagament a la seva botiga en línia.\nLa seva botiga en línia s'adaptarà perfectament a qualsevol mena de dispositiu.\nLa seva botiga en línia serà indexable pels principals motors de cerca (On-Page).\nDisposarà també d'una plataforma de gestió de continguts perquè pugui modificar els continguts de la seva botiga web sense necessitat d'ajuda.\nOdoo i la seva botiga en línia\nEl mòdul de eCommerce d'Odoo és una potent eina per a crear la seva botiga en línia de manera fàcil. Disposa de pàgines i temes totalment personalitzables que li permeten crear un disseny professional sense necessitat de ser un dissenyador. Modifiqui fàcilment les pàgines perquè s'adaptin a l'estil únic de la seva empresa.\nSegment I: Pack pime ERP + eCommerce\nPack de 200 hores de consultor. Inclou: configuració i personalització d'empresa, configuració del lloc web, eCommerce i formació online de mòduls d'Odoo segons les necessitats del seu negoci.\n45 hores de suport anual online.\nBo Kit Digital màxim aplicable de 12.000 €.\nSegment II: Pack petita empresa ERP + eCommerce\nPack de 90 hores de consultor. Inclou: configuració i personalització d'empresa, configuració del lloc web, eCommerce i formació online de mòduls d'Odoo segons les necessitats del seu negoci.\nBo Kit Digital màxim aplicable de 6.000 €.\nSegment III: Pack autònoms eCommerce\nPack de 35 hores de consultor. Inclou: configuració d'empresa, configuració del eCommerce i formació online de mòduls base, compres i vendes d'Odoo per a un usuari.\nBo Kit Digital màxim aplicable de 2.000 €.