Kimi Raikkonen, si tingués ídols series un d’ells | utupia\n« Tengo una pregunta para usted, señor José Luis Pérez\nPer la compra d’un .cat et regalem un .es »\nKimi Raikkonen, si tingués ídols series un d’ells\nL’home de gel, el que no sortia a les travesses de Tele5, el noi capaç de bogeries insensates i a la vegada de mantenir la fredor dalt d’un pòdium, el guanyador que mai llença l’ampolla de champagne, Kimi Raikkonen, ha guanyat el seu primer campionat mundial de Formula 1; el primer per Ferrari després de l’adéu del Kàiser (que segons he sentit va recomanar en persona al finés als italians).\nNo s’exclama quan guanya però tampoc renega quan perd, és tenaç i un gran pilot que ja havia sigut dues vegades subcampió mundial. Finalment s’ha proclamat campió mundial de pilots de Fòrmula 1 d’aquesta temporada 2007.\nDurant tota el curs ha fet els deures i ha guanyat 6 grans premis, 2 més que els pilots de les bales platejades. Pel que diuen és un xaval amb qui dóna gust treballar i crec sincerament que s’ha fet justícia amb la seva victòria, s’ho mereixia i es mereix totes les felicitacions que deu estar rebent.\nEl meu campió desitjat era en Kimi, com no podia ser d’altra manera, però sincerament comptava amb Alonso com a favorit per uns factors importants: l’asturià era l’actual campió, un pilot fred i intel·ligent (no em cau massa bé, però al cèsar el que del cèsar) i ja em suposava que l’anglès no aguantaria la pressió. Tanmateix, la simpàtica fotografia que vaig col·locar damunt la televisió li van donar l’empenta necessària per guanyar, jo i el Mag Fèlix ho sabíem.\nNi Hamilton ni Alonso, ni el nen mimat ni el nen rabiüt, cap dels dos pilots s’ha emportat el títol i per tant tampoc els tramposos de McLaren, fet del que me n’alegro especialment. Els dos joves pilots han lluitat per la victòria des de principi de temporada, però ni l’un ni l’altre ho han fet de manera noble, s’han perjudicat mútuament tant com han pogut i de les maneres més barroeres possibles. Però el vertader perdedor de l’any és Ron Dennis i tota l’escuderia McLaren, que com diu el mestre Joan Viladelprat, no han sigut un equip i això els ha dut a la derrota.\nA l’Scuderia Ferrari s’han comportat com un equip des del principi fins al final, no hi ha hagut estirabots i no han llençat la tovallola en cap moment. Això demostra que l’estratègia òptima per a guanyar en aquest esport és tenir un pilot cap de files i un bon segon, lleial i bon company. Com ha demostrat ser-ho Felipe Massa, que es mereix també el seu reconeixement.\nPer segon cop en el mateix escrit, i sense que serveixi de precedent, elogiaré a Fernando Alonso. Que es va comportar com un senyor des de l’inici de la cursa fins al moment de la pujada al pòdium. Va felicitar a Raikkonen i Ferrari a la roda de premsa i va fer-se nombroses fotografies amb els campions vermells (jo crec que en part per refregar la derrota a Ron Dennis i companyia). Fins i tot el declarat anti-alonsista Jean Todt va convidar a la festa del calaix a l’espanyol, tot semblava flors i violes, uns per haver guanyat i l’altre perquè no havien guanyats els dolents de la seva pel·lícula.\nSembla que els mastegots i les complicacions que ha tingut en aquesta temporada han humanitzat a Alonso i això ha provocat que recuperés bona part del suport social que havia perdut. Tant de bo continuï madurant i canviï tant que un dia pugui dir que aquest paio s’ha convertit en tot un cavaller a més d’un gran pilot. Les persones canviem amb l’edat i normalment és a millor.\nI personalment, com a ferrarista empedreït que sóc, ahir em vaig emocionar, vaig fotre crits, vaig saltar, em vaig mossegar les mans senceres i de poc no desmunto el sofà. La tarda es va acabar encetant una ampolla de cava, envoltat d’amics (alguns no tant contents) amb qui havíem gaudit d’un final de temporada apoteòsic, que més es pot demanar?\nAquest article va ser escrit el Monday, 22 de October, 2007 a les 23:02h\ti està guardat a la categoria Sofà i butaca, Estar al dia.\nUn comentari a “Kimi Raikkonen, si tingués ídols series un d’ells”\nTresinores ha dit:\nWednesday, 28 de November, 2007 a les 12:22h\nNo hi ha dubte que va ser la cursa més emocionant dels últims anys ( molts!) Com a Ferrarista continuava creient amb la victòria, poques opcions, però hi eren. Quins nervis! I finalment a casa també varem obrir el cava.\nKimmi és un gran pilot, peculiar però gran pilot. És cert que Alonso s’ha humanitzat una mica i Ron ha fet el ridícul més gran de la historia de la F1.


Sant Vicenç aprova el nou cartipàs municipal i les retribucions dels càrrecs electes\nS'han creat quatre regidories noves: Comunicació, Igualtat, Gestió de l’Aigua i Participació Ciutadana.\nPublicat 04/07/2019, Sant Vicenç - Política\nLes regidories que assumirà cada regidor.\nL’alcalde de Sant Vicenç, Èric Sibina, es manté el sou de 28.500 euros bruts anuals dividits en catorze pagues, mantindrà la dedicació completa, mentre que la resta de regidors de l’equip de govern el veuran disminuït ja que aquesta legislatura “són més regidors”, puntualitza l’alcalde. Els tres tinents d’alcalde cobraran 125 euros per junta de govern i els cinc regidors restants de l’equip de govern tindran una dedicació mínima amb una retribució anual de 5500 euros bruts. Sibina diu que “aquestes retribucions suposen una disminució del 30% del sou que rebrà cada regidor respecte l’anterior legislatura”.\nL’equip de govern “no serà retribuït per cap altre més concepte d’assistència”. Pel que fa als altres membres de la corporació percebran 150 euros per assistència als plens. Els grups polítics rebran una aportació econòmica mensual de 10 euros per cada regidor electe durant el mes i 40 euros per cada grup municipal.\nEl ple extraordinari de l’Ajuntament va aprovar dimecres al vespre les indemnitzacions i retribucions dels càrrecs electes, un punt que no va comptar amb el suport del grup de l’oposició, d’Independents per Sant Vicenç, Vilaseca i Borgonyà. El seu portaveu, Sergi Barragan, explica que l’objectiu que es marcaven era “reduir en 20.000 euros anuals la despesa en el sou dels càrrecs públics per tal de destinar-los a projectes que decidís el poble”. A més, consideren “desmesurada la despesa de 54.000 euros per la resta de regidors de l’equip de govern”, ja que “fa que la despesa anual en càrrecs públics sigui de 94.000 euros, 12.000 euros més que la legislatura passada i 45.000 més respecte el mandat 2011-2015, en què el consistori tenia el mateix número de regidors”. També, va mostrar el seu desacord amb la dedicació exclusiva de l’alcalde tal com van fer durant la darrera legislatura perquè “no creiem que Sant Vicenç ho necessiti”.\nDurant el ple també es va informar de la designació dels tinents d’alcalde que, juntament amb l’alcalde, integren la Junta de Govern Local. Josep Maria Antentas serà el primer tinent d’alcalde, Marta Camps la segona i Aina Casanova la tercera. Pel que fa les regidories Èric Sibina assumeix Comunicació, Urbanisme, Règim Intern, Hisenda, Participació Ciutadana i Seguretat Ciutadana; Marta Camps, Educació i Cultura; Josep Maria Antentas, Noves Tecnologies, Promoció Econòmica, Règim Intern i Hisenda; Aina Casanova, Gestió de l’Aigua i Benestar Social; Anna Solà, Igualtat, Salut Pública, Cultura i Participació Ciutadana; Pau Fernández, Medi Ambient, Esports i Cultura; Vanessa Espín, Turisme, Comerç i Fires i Mercats; i Arnau Fontserè, Joventut, Comerç, Fires i Mercats i Seguretat Ciutadana. L’alcalde, Èric Sibina, destaca que s’han creat quatre regidories noves que són “Comunicació, Igualtat, Gestió de l’Aigua i Participació Ciutadana”.\nDes del grup d’Independents per Sant Vicenç, Vilaseca i Borgonyà van mostrar-se disconformes amb el repartiment de les regidories, “en què algunes carteres es poden repartir entre dos o fins i tot tres regidors, perquè entenem que aquest repartiment no és efectiu a l’hora de gestionar el municipi”. Sí que en canvi, van celebrar que s’hagi creat la regidoria d’Igualtat, “un punt que també portàvem al programa electoral”.\nPel que fa la periodicitat de les sessions plenàries ordinàries se celebraran cada dos mesos, com fins ara, però es faran a les 8 del vespre en comptes de 2/4 de 9 del vespre “per conciliació familiar”, diu Sibina. També es van aprovar els dos dies de festa local per l’any 2020 que són el 22 de gener i el 7 de setembre.


trossets de cuina: Pastís dels 25 anys!\nEl dia 8 de març, vaig fer 25 anys. No sé perquè, però ja feia dies que em rondava pel cap fer-me un pastís de maduixes i amb molta nata. Vaig estar mirant i revisant algunes receptes d'altra gent i al final vaig decidir-me per aquest extret del bloc http://acabatdefer.blogspot.com/. Va ser un encert, i com podeu veure va quedar un pastís amb una pinta increïble. Cal dir, que vaig decidir no posar més sucre que la nata que portava i al final, va quedar un pèl massa poc dolç, llàstima! Aquest cap de setmana l'he tornat a repetir i aquesta vegada ha quedat dolç i boníssim! Com sempre, vaig variar les quantitats i hi vaig afegir alguns canvis a la recepta original i aquí ho teniu... deliciós!\nNo havia pogut fer l'entrada més aviat per problemes informàtics i ara que he anat a buscar la fotografia a la càmara m'he adonat que no en vaig fer...només tinc aquesta feta amb el telèfon. No té una bona qualitat, però ja es pot apreciar bé el pastís.\nPrimer de tot, triturem les galletes i les barrejem amb la mantega fosa, per fer la base del pastís. L'escampem al motlle i ho posem a la nevera. Ara, agafarem les maduixes, les netejarem i les triturarem. Quan tinguem les maduixes, muntem la nata amb el sucre i l'anem afegint a les maduixes triturades. Calentem una mica de llet i sense que arribi al bull, hi posem les fulles de gelatina perquè es fonguin (previament les haurem d'haver posat amb aigua freda, tal i com s'especifica al paquet). Quan s'hagin fos a la llet, afegim a la nata i les maduixes i finalment, ho posem al motlle.\nAra el posem al congelador unes hores, abans de menjar-lo el traiem i el posem a la nevera, perquè no quedi congelat del tot. El podem decorar com vulguem!\nEspero que el disfruteu tant com jo el vaig disfrutar i moltíssimes gràcies a l'Acabat de fer!\nAh! L'aniversari va ser fantàstic!\nPublicat per Cinta a 12.3.11\nCatieu 13 de març de 2011, a les 0:26\nFacilet i té una pinta estupenda!!!\nQueda apuntada la recepta....\nel taller de cuina 13 de març de 2011, a les 18:28\nHa de ser boníssim aquest pastís de maduixes amb nata! Per molts anys!\nCinta 13 de març de 2011, a les 19:04\nSí, va quedar boníssim i a més, és molt fàcil! Gràcies! Petons!\nJudith 13 de març de 2011, a les 21:12\nMoltes felicitats guapa!!! amb aquest pastís segur que vàreu fer una gran festa!!! petonets\nCoses de Llàbiro 13 de març de 2011, a les 22:16\nPer molts anys!!!!!!!!!!! Una bona manera de celebrar-ho!


Mor un conductor de bus a Saragossa: es trobava malament i no el van deixar plegar\nMor un conductor de bus: es trobava malament i no el van deixar plegar\nFoto: Avanza Zaragoza\nÒscar D., un conductor d'autobús de 43 anys, ha mort en circumstàncies que encara s'estan investigant mentre estava de servei. Es va començar a trobar malament mentre treballava i el van obligar a continuar.\nEls fets van passar el 3 d'octubre. L'home, que treballava per l'empresa Avanza Zaragoza, va demanar que el substituïssin, però li van dir que no trobaven ningú i va haver de continuar. Va acabar morint a l'Hospital Provincial, i la seva família se'n va assabentar 22 hores després.\nNo hi havia personal\nL'home va començar a trobar-se malament mentre conduïa un autobús de la línia 23 i va trucar la central de la seva empresa perquè el substituïssin. Però no hi havia ningú disponible, i li van dir que continués amb la ruta.\nQuan va arribar a la parada final, va tornar a trucar, i aquest cop el van enviar a la zona on hi havia un inspector que li faria el relleu. Així doncs, un cop va deixar l'autobús, l'home es va quedar sol i va anar caminant fins a la cabina d'Avanza i, després, fins a l'Hospital Provincial. Allí va morir.\nNo es va informar ningú\nL'endemà, segons indica el diari Heraldo, el seu nom figurava a les llistes de conductors en servei. Però l'Òscar no es va presentar a la feina. Un company seu, estranyat, va intentar localitzar-lo.\nFinalment, va trucar a l'hospital, on li van confirmar que havia mort el dia anterior.\nNi l'empresa ni l'hospital es van preocupar del mort, segons el sindicat\nEl Col·lectiu Unitari de Treballadors (CUT) no s'explica per què l'hospital no es va posar en contacte amb la família del treballador. A més, critica que l'empresa es va desentendre de l'home, tot i saber que no es trobava bé i que havia hagut de parar enmig de la seva jornada.\nEl company va haver de comunicar la seva mort a la família\nLa família de l'Òscar va haver de saber pel seu company de feina que havia mort, i que el seu cos estava a l'institut de Medicina Legal d'Aragó.\nA més, el company també va anar, juntament amb el germà de l'Òscar, a identificar el seu cos.\nEl sindicat denuncia els fets\nEl CUT denuncia, a través de la seva revista, que l'empresa Avanza Zaragoza no va trucar una ambulància quan l'Òscar els va comunicar que no es trobava bé. A més, també demana que l'empresa inverteixi en formació i doni més poder de decisió als operadors de les empreses per resoldre situacions similars en un futur.\nDes d'Avanza han dit que lamenten la mort del seu treballador, però no s’han dirigit en cap moment a la família.\nMatrimoni per error: un mossèn s'equivoca i casa el padrí i la dama d'honor\nUna noia de 23 anys abusa sexualment d'una nena de 12: la va enganyar per una app


Baixa el risc e rebrot i el nombre d'hospitalitzats a les Terres de l'Ebre - Canal 21\nBaixa el risc e rebrot i el nombre d’hospitalitzats a les Terres de l’Ebre\nLa regió sanitària de les Terres de l’Ebre acumula, des de l’inici de la pandèmia, 4.612 casos confirmats per PCR o antígens, 44 més que en el balanç anterior este dissabte, 4.830 si es tenen en compte la resta de proves. En aquesta regió han mort 93 persones, cap més que en el balanç anterior. Entre el 4 i el 10 de novembre es van notificar 12 defuncions, 8 en l’interval anterior.\nEl risc de rebrot baixa 19 punts i se situa en 391 punts, per sota del de la setmana anterior, quan era de 667. Per altra banda, la taxa de confirmats per PCR o tests d’antígens entre el 4 i el 10 de novembre és de 215,77 per cada 100.000 habitants. La incidència a 14 dies és de 586,07, pels 827,13 de la setmana anterior.\nL’Rt baixa dues centèsimes fins a 0,70, mentre que la setmana anterior era de 0,86. Segons l’últim balanç, hi ha 60 persones ingressades, sis menys que ahir. Entre el 4 i el 10 de novembre hi havia 61 ingressats. La setmana anterior van ser 59 els hospitalitzats. Pel que fa als hospitals, a tot Catalunya hi ha 2.466 ingressats per covid-19 i 583 a l’UCI, tenint en compte que ara també s’inclouen els crítics en centres privats.\nLes acadèmies privades d’idiomes reclamen poder obrir i tindre el mateix tracte que les EOI\nL’Associació de Donants de Sang del Baix Ebre fa una crida a seguir donant\nL'Associació de Donants de Sang del Baix Ebre fa una crida a seguir donant\nUns quaranta vehicles en la marxa lenta per exigir la millora de la 'carretera de la vergonya'\nL'Associació d'Hosteleria de les Terres de l'Ebre rebutja la pròrroga de tancament de 10 dies


El Sabadell vol impedir el rècord del Deportivo\nLa visita deportivista a la ciutat catalana (18h), 21 anys després, aixeca una enorme expectació\n2 min. Barcelona 24/02/2012 23:00\n260x366 Els jugadors del Sabadell / CE SABADELL Els jugadors del Sabadell / CE SABADELL\nAquest dissabte el Sabadell afronta la visita del líder, el Deportivo, sense complexos i amb la serenitat que li transmet haver perdut només dos partits al seu camp aquesta temporada, per la qual cosa vol evitar el rècord dels gallecs.\nLa visita deportivista a Sabadell, 21 anys després, ha aixecat una enorme expectació a la ciutat i el tècnic arlequinat Lluís Carreras ha insistit en contenir el clima festiu que sura en l'ambient, recordant la transcendència del xoc. "Ha de ser una festa per al públic, però per a nosaltres només són tres punts més i molt importants", ha subratllat.\nA l'entrenador català li ha sorgit un greu contratemps d'última hora, ja que el migcampista Héctor Simón pateix unes molèsties al turmell dret i la seva presència a l'onze titular dependrà d'unes proves físiques a les quals s'ha de sotmetre hores abans del partit. Per això, ha convocat 20 jugadors, destacant les novetats de Juanjo, Fran Piera i Adrián Lluna.\nHidalgo i Agustí també han entrat a la convocatòria tot i arrossegar problemes físics, mentre que els descartats per decisió tècnica han estat Samuel, Aaron Bé, Alex Cruz i Bermudo.\nCanàries també prohibeix fumar a l'aire lliure si no hi ha distància i Madrid ho estudia


Cosmos | El cel dels mites\n← El canvi de les constel·lacions amb el pas del temps\nLa fi del món, els anys- de Joan F. Mira →\nEn un sentit general, un cosmos és un sistema ordenat o harmoniós, tot i que avui dia, la paraula s’utilitza generalment com a sinònim de la paraula univers. Ve del grec κόσμος, que significa “ordre” o “ornament”. Es diu que Pitàgoras va ser el primer filòsof que va aplicar el terme cosmos a l’univers, potser referint-se al firmament. En teologia, el terme pot ser utilitzat per denotar l’Univers creat, no incloent-hi el creador. La cosmologia és l’estudi del cosmos. Totes les cosmologies tenen en comú un intent d’entendre l’ordre implícit dins de la totalitat del ser. D’aquesta manera, la majoria de les religions i els sistemes filosòfics tenen una cosmologia. El filòsof Ken Wilber utilitza el terme “cosmos” referir-se a tota la existència manifesta, incloent-hi diversos regnes de consciència. El filòsof natural de l’antiga Grècia, Arquimedes, en el seu assaig “Αρχιμήδης Ψαμμίτης“, estimà el diàmetre del cosmos sent l’equivalent en estadis a dos anys llum.\nEdat i mida del cosmos\nSegons la teoria científica ortodoxa actual, el cosmos començava fa 13700 milions d’anys amb el Big Bang. Es creu que el diàmetre actual del cosmos observable és al voltant de 93000 milions d’anys llum.\nEl diàmetre del cosmos sencer és desconegut. Tanmateix, segons la teoria de la inflació D’Alan Guth, la mida real del cosmos és com a mínim quinze ordres de magnitud més gran que l’univers observable. Això significa que si la teoria de la inflació és correcta, el diàmetre de 93000 milions d’anys llum de l’univers observable és aproximadament com molt tan petit respecte el diàmetre de l’univers sencer com el diàmetre d’un àtom d’heli ho és en comparació amb el diàmetre del Sol.\nLa cosmologia és l’estudi de l’estructura i la història de l’Univers a gran escala. El terme fou introduït per l’escolàstica i el racionalisme alemany i prové del grec antic κοσμολογία (“κόσμος” món en ordre i “λογια” discurs). Tracta de l’origen, l’estructura i les lleis de l’Univers. Es relaciona amb la filosofia i la religió, tot i que actualment se l’utilitza només per a designar una branca de l’astronomia.\nLa cosmologia és la més antiga de les ciències. La recerca dels nostres orígens no ha deixat de fascinar la humanitat. Històricament se sol dividir en quatre etapes: Grega, Medieval, Moderna i Contemporània.\nLa cosmologia va ser el primer tema estudiat pels filòsofs grecs, i al llarg de la història de l’Antiga Grècia. Els astrònoms Eudox, Hiparc i Claudi Ptolemeu, es decantaren pel geocentrisme. Els cosmòlegs grecs s’inclinaren per una limitació espacial de l’Univers, ordenat segons lleis constants, amb repeticions cícliques.\nLa concepció aristotèlica es prolongà durant l’edat mitjana, si bé el cristianisme introduí importants innovacions en la cosmologia, amb idees com la divina providència, creació, miracle, entre d’altres.\nLes aportacions de Copèrnic, Giordano Bruno, Galileu Galilei, Kepler, i Newton, entre d’altres, revolucionaren les idees de l’antiguitat, i de l’època medieval.\nEls descobriments de les ciències van fer que a finals del segle XIX, i principis del segle XX, la cosmologia prengués un contingut científic, basat en els descobriments en astronomia, teoria de la relativitat i mecànica quàntica. La cosmologia contemporània esdevé, des d’un conjunt d’especulacions, en una autèntica ciència.\nCosmologia from Irina Balart Casanovas\nSegons Plató el cosmos és esfèric. La cosmologia s’exposa en la seva obra “Timeu” que és un reflex de la seva concepció metafísica de l’univers i està inspirat en la teoria de le Idees. En aquest diàleg s’explica la creació del món: al principi el món era una massa amorfa en moviment caòtic de matèria, un déu arquitecte, anomenat “Demiürg”, va agafar aquesta matèria i la va ordenar en esferes (Lluna, Sol, planetes i estrelles) que es van compondre amb cinc elements: aigua, terra , foc i aire . Les Idees, que existeixen eternament en algun lloc, són contemplades pel Demiürg qui, admirat per la seva perfecció i bellesa pretén traslladar-les a la matèria, que es troba sumida en el caos i el desordre. Prenent com a model aquesta perfecció i bellesa de les Idees, el Demiürg modela la matèria, introduint en el seu originari caos i desordre, l’ordre: la bellesa i l’harmonia. El Demiürg és presentat per Plató com un ésser bondadós, que té com a intenció crear la perfecció en el món. Una de les característiques de la cosmologia platònica és l’optimisme, la matematització i la divinització del cosmos, és a dir que substitueix els déus de l’Olimp per astres dotats de vida, divinitzats. En aquesta obra també fa referència al mite de l’Atlàntida.\nEl seu model cosmològic afirmava que la Terra era el centre de l’univers i la resta de cossos celestes l’envoltaven fixats a un total de vint esferes reunides en set grups. Eudox va donar una explicació per el moviment dels planetes amb la teoria de les esferes homocèntriques. Eudox va suposar que cada planeta estava lligat a les esferes homocèntriques, és a dir, amb un mateix centre: la Terra; els moviments ordenats i regulars de la qual es combinaven per formar el moviment de cadascun dels cossos celestes per separat.\nSegons Aristòtil, l’univers, que és finit i etern, es troba dividit en dos mons, el sublunar i el supralunar, cadascun d’ells amb característiques bé diferents. El món sublunar està format pels quatre elements i sotmès al canvi i al moviment. El món supralunar, per contra, està format per una matèria especial, incorruptible, l’èter cinquena essència, que només està sotmès a un tipus de canvi, el moviment circular. La Terra, que és una esfera immòbil, es troba al centre de l’univers i, al voltant d’ella, incrustats en esferes concèntriques transparents, giren els altres astres i planetes, arrossegats pel gir de les esferes en què es troben i que estan mogudes per una sèrie de motors que deuen el seu moviment a un últim motor immòbil, que actua directament sobre l’última esfera, l’anomenada esfera de les estrelles fixes (perquè se suposava que les estrelles estaven incrustades, fixades, en aquesta esfera) i aquesta és moguda directament pel motor immòbil, i transmet el seu moviment a totes les altres esferes. Es va basar en la teoria de les esferes concèntriques d’Eudox.\nCosmologia de Ptolemeu\nPtolemeu va escriure una obra molt important “l’Almagest“. El tema central de “l’Almagest” és l’explicació del sistema ptolomaic. Segons aquest sistema, la Terra es troba situada al centre de l’Univers i el Sol, la Lluna i els planetes giren al seu voltant arrossegats per una gran esfera anomenada “primum mobile“, mentre que la Terra és esfèrica i estacionària. Les estrelles estan situades en posicions fixes sobre la superfície d’aquesta esfera. També, i segons la teoria de Ptolemeu, el Sol, la Lluna i els planetes estan dotats de moviments propis adicionals que se sumen al del “primun mobile“. Ptolemeu afirma que els planetes descriuen òrbites circulars anomenades epicicles al voltant de punts centrals que al seu torn orbiten de forma excèntrica al voltant de la Terra.\nImatge del llibre “El cosmos” de Carl Sagan\nAquest article s'ha publicat dins de General, Lèxic i etiquetat amb Cosmos. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


La destresa amb l'esprai d'Ildefonso Pulido - Club Nautic Cambrils\nL’artista Ildefonso Pulido exposa al Club Nàutic Cambrils part de la seva obra. Onze quadres de gran format que mostren moments de joc de nens i nenes d’una forma original. I és que sobre un fons blanc, seek hi ha representades les figures humanes, pintades amb esprai negre i acompanyades d’elements en color.\nMoments. Aquest és el títol de l’exposició que ha portat fins al Club Nàutic Cambrils Ildefonso Pulido. Són les darreres peces creades pe aquest artista nascut a Vilafranca i que té la pintura com a afició. De ben jove ja pintava i se li donava bé, però no va ser fins després de casar-se que va conèixer a Joan Barbarà, destacat gravador, pintor i litògraf. Aquest el va introduir en el món del gravat i amb ell va ampliar coneixements.\nPerò Ildefonso Pulido no es queda només amb el gravat. No li agrada fer una sola cosa i prova totes les tendències possibles, ja que se sent còmode amb totes les tècniques. La darrera és pintar criatures fent alguna activitat a sobre d’una paret blanca, com si fossin grafitis. Criatures que en la seva majoria són fills d’amics i que després regala als pares.\nL’exposició es podrà visitar al saló social del Club fins el 26 de juliol.


Ressenya del llibre El piano de Zumpe & Buntebart del Museu de la Música de Barcelona | Museu de la Música\nRessenya del llibre El piano de Zumpe & Buntebart del Museu de la Música de Barcelona\nper Pablo Gómez Ábalos, investigador i músic\nFins ara, cap llibre s’havia escrit exclusivament sobre Zumpe i el seu pianoforte. Així doncs, aquesta és la primera publicació dedicada exclusivament a aquest fabricant i els seus formidables instruments. El projecte de restauració del Museu de la Música de Barcelona del pianoforte de Zumpe & Buntebart de 1776, després d’un llarg procés d’investigació i estudi dut a terme per la restauradora Kerstin Schwarz, va ser l’origen d’aquest projecte.\nPablo Gómez Ábalos és l’editor i coautor d’aquest llibre. Destaca que aquest "sofisticadament simple pianoforte dissenyat i construït el 1766 per Johannes Zumpe (1726-1790) fou el vertader motor que impulsà el camí social, comercial i creatiu del piano”. D’aquí que el llibre posi en relleu a un constructor i un instrument d’importància capital en la història del piano i el situï en el seu context social. Per una altra banda, mostra a fons tot el procés de restauració.\nEls capítols del llibre estan escrits per reconeguts especialistes en la matèria com Michael Cole (investigador, clavecinista i pianista), Pablo Gómez Ábalos (investigador freelance, pianista i clavecinista), Kerstin Schwarz (organòloga, constructora i restauradora d’instruments de teclat antics) i Marisa Ruiz Magaldi (Cap de Col·lecciones i Documentació del Museu de la Música de Barcelona). El sumari del llibre és el següent:\n- (Prefaci) El piano de taula Zumpe & Buntebart (1776) del Museu de la Música de Barcelona, de Marisa Ruiz Magaldi.\n- Johannes Zumpe, Gabriel Buntebart i el seu petit pianoforte en context, de Michael Cole.\n- El pianoforte Zumpe des de la perspectiva del teclat. Una anàlisi de les fonts organològiques i biomecàniques, de Pablo Gómez Ábalos.\n- La restauració del piano de taula de Johannes Zumpe & Gabriel Buntebart, Londres 1776, Museu de la Música de Barcelona, de Kerstin Schwarz.\n- Bibliografia comentada de Zumpe i el seu pianoforte, de Pablo Gómez Ábalos.\n- (Annex) Fitxa tècnica dels instruments Zumpe i Zumpe & Buntebart citats per Pablo Gómez Ábalos.\nEn el Prefaci es pot descobrir com va arribar l’instrument al Museu de la Música de Barcelona, el seu primer propietari, i com va ser el procés d’adquisició. Com diu la conservadora del museu, Marisa Ruiz: “En relació a aquesta peça de Zumpe, no hi va haver episodis extravagants, ni intermediaris ocults, ni moviments clandestins; cada passa de la sev adquisició està perfectament documentada, l’Ajuntament de Barcelona va ser extraordinàriament competent, el seu registre i documentació són impecables, i el piano sempre ha estat a disposició per a l’exposició al públic que, a tots els efectes, n’és el legítim propietari”.\nEl següent capítol del prestigiós investigador britànic Michael Cole situa l’instrument i als constructor (Zumpe i Bunterbart) en el seu context històric, donant detalls essencials dels materials utilitzats en aquests instruments i la seva construcció. Hi ha una breu secció sobre instruments falsificats i també sobre “Pianos arreglats” (combinacions d’aquests instruments amb un orgue petit), ja que l’instrument de Barcelona fou acoblat amb un orgue en algun moment de la seva història.\nEl capítol central està escrit per Pablo Gómez Ábalos i tracta de revelar com Johannes Zumpe no només va dissenyar un instrument cardinal en la història del piano, sinó un fructífer negoci d’una manera intel·ligent, des dels seus inicis fent l’exòtica guittar anglesa i fins i tot l’arà anglesa. La segona secció d’aquest capítol descriu l’origen i les influències en la creació dels primeres pianos de Zumpe, també mostra una investigació des del teclat en la recerca de la contribució de Johann Christian Bach en el disseny del prototip “ideal” de Zumpe.\nEl tercer capítol essencial del llibre tracta la restauració del piano Zumpe & Buntebart del museu per a ús musical. Es tracta d’un interessant informe de la restauradora alemanya Kerstin Schwarz sobre tot el procés de recuperació de l’estat ruïnós preliminar de l’instrument abans de la restauració. Mostra una anàlisi intel·ligent de les consideracions ètiques rere la decisió de procedir amb la restauració i diu: "Aquest piano de taula no perdria la seva originalitat en ser restaurat, sinó que, amb una acurada restauració, recuperaria la bellesa i el so original. Ha estat un bon exemple de com pot funcionar millor una restauració”.\nEl darrer capítol és una breu bibliografia comentada de Gómez Ábalos, que actualitza els estudis de referència al voltant del piano Zumpe. El llibre acaba amb un apèndix, que és una fulla informativa de cada piano Zumpe esmentat en els capítols (18 instruments en total). El llibre està escrit en tres idiomes (català, castellà i anglès) i es pot adquirir tant en la versió impresa com en la versió electrònica amb material audiovisual (entrevistes i interpretacions musicals). Totes les còpies en versió impresa inclouen un codi al final que permet descarregar la versió electrònica.\ninstruments musicalsnotíciespiano de taularestauracions


El pallarès Josep González, distingit amb la Creu de Sant Jordi\nviurealspirineus 15:05 06/05/19\nEs tracta d’un reconeixement a la seva tasca com a president de la patronal PIMEC i per la defensa dels interessos de les petites i mitjanes empreses i autònoms de Catalunya.\njordi josep amb sant pallares creu\nPrimer pla de Josep González, president de PIMEC/Andrea Martínez Gil\nLa Generalitat de Catalunya ha decidit concedir al president de PIMEC, Josep González, la Creu de Sant Jordi 2019, que el Govern atorga cada any a diferents personalitats i entitats pels seus mèrits i serveis a Catalunya. Josep González rebrà aquest guardó per la seva contribució a l’enfortiment del teixit empresarial català.\nLa Generalitat de Catalunya agraeix així el seu lideratge, que ha influït significativament en la millora de la competitivitat, el creixement i la internacionalització del país. Es tracta d’un reconeixement a la seva tasca com a president de la patronal PIMEC, ja que ha representat i defensat amb gran implicació els interessos de les petites i mitjanes empreses i dels autònoms i les autònomes de Catalunya.\nJosep González s’ha mostrat molt agraït i satisfet per l’atorgament d’aquesta distinció per part de la Generalitat: “Rebre la Creu per ajudar a enfortir el teixit de pimes i autònoms de Catalunya, és un gran honor com a President de PIMEC”.\nLa Creu de Sant Jordi és un dels màxims reconeixements que pot rebre una persona per part de la Generalitat de Catalunya. La distinció es va crear el 1981 amb la finalitat de distingir les persones naturals o jurídiques que, pels seus mèrits, hagin prestat serveis destacats a Catalunya.\nJosep González i Sala, va néixer a Llimiana (Pallars Jussà) el 1945. Cursà estudis d’economia a la Universitat de Barcelona i es diplomà en alta direcció d’empreses per l’IESE. Dirigí l’empresa de cablatge Furas, de la qual era accionista majoritari, part de la qual fou venuda l’any 2007 a la multinacional alemanya del mateix sector, Leoni, amb què continuà col·laborant a través de la societat Furas-Leoni. Després de la venda de l’empresa, passà al sector immobiliari (Naus Piera, posteriorment Immobiliària Pietor SA).\nFins l’any 1997 presidí Sefes, antiga patronal del Baix Llobregat —creada l’any 1976— que el mateix 1997 es fusionà amb PIMEC, inicialment amb el nom de PIMEC-SEFES, patronal de les petites i mitjanes empreses la presidència de la qual assumí, càrrec per al qual ha estat successivament reelegit. És representant al ple de la Cambra de Comerç de Barcelona, d’on és també vicepresident segon. També és president de PallarsActiu SA, entitat publicoprivada creada el 2013 per al desenvolupament del Pallars Jussà i el Pallars Sobirà.\nL'aplec de Mur dona el tret de sortida al centenari de l'arrencament de les primeres pintures del romànic català\nTot a punt per a la Fira de Primavera de Tremp


Mapa Gran Trail Aneto-Posets 2011\nEl recorregut de Gran Trail Aneto-Posets 2011 s'ha dissenyat per crear una cursa de muntanya de 95.38 km que comença a Benasque i finalitza a Benasque. Si vols gaudir de la muntanya i comprovar el teu estat de forma no t'ho pensis i... anima't! I si ho fas, explica'ns com ha anat això!\nEl perfil de Gran Trail Aneto-Posets 2011 ens deixa una altitud màxima de 2739m i una mínima de 971m, creant un desnivell positiu de 7369m i un desnivell negatiu de 7369m. Tot això fa que aquesta cursa de muntanya tingui un desnivell mig de 1794m.\nAvis sobre el mapa Gran Trail Aneto-Posets 2011: El mapa, perfil i recorregut d'aquesta cursa de muntanya és aproximat. Senderators no es responsabilitza de les dades incorrectes que es puguin mostrar.


ha guanyat la veu del poble - Diari de Girona\nha guanyat la veu del poble\njosep maria gascón 07.07.2015 | 07:30\nEl «no» de Grècia no comporta cap solució econòmica per al drama que estan vivint els ciutadans grecs que, de fet, ho passaran encara pitjor. ?Però suposa dir sí a una Europa més democràtica, més progressista i socialment justa, on la seva prosperitat sigui compartida per tots els europeus».\nLa veu del poble s'ha imposat. La victoria del «no» ha sigut contundent. Aquestes no eren unes votacions en què tothom surt a la roda de premsa fent el paper de guanyador. Els que donaven suport al «sí» han perdut. La Merkel, la Comissió Europea, els creditors, la troica, les institucions privades que han manegat els fils de la cosa pública, tots els partidaris de seguir les instruccions del poder establert, acompanyats d'un munt de mitjans de comunicació al servei de la política oficialÉ Tots, han sigut derrotats per la força d'un poble.\nDes dels poders establerts es va promoure una campanya de la por. No calia, els grecs eren conscients que el «no» pot tenir conseqüències greus però no els ha semblat pitjor que les que comporta el «sí».\nEn tot cas, el més vergonyós ha sigut la mobilització de forces per tal no només d'espantar el poble grec, conduint-lo cap a l'acceptació amb ulls clucs de les exigències dels creditors, sinó que era una por que pretenia derrocar un govern escollit democràticament. Per inútil que pugui semblar el govern grec, hauria sigut un moment vergonyós per a la història d'Europa.\nDe fet, el model polític i econòmic grec pot no agradar al sistema establert a Europa, però no els queda més remei que assumir-ne la realitat i prendre les mesures que s'estimin adients. De moment, els bancs haurien de reinstaurar l'accés a les ajudes, o el risc de revolta serà cada dia més alt. S'ha de començar a parlar amb Alexis Tsipras, que arriba a la taula de Brussel·les reforçat tant pel «no» a les urnes com per l'acte simbòlic de la dimissió del seu ministre Varoufakis, clavant un mastegot en forma de «no» democràtic a tots els que el menyspreaven. L'habilitat de Varoufakis i la seva teoria dels jocs trastoca la negociació. La troica ja té a qui carregar el mort, però aquest ja no està al govern. Difícil de derrocar-lo, doncs. La proposta de restructuració del deute, de menys austeritat i redistribució a favor dels que més ho necessiten que Tsipras porta sota el braç, ja no ve estigmatizada per la visió radicalitzada que Varoufakis ha volgut transmetre.\nDe fet, durant aquests dies d'impàs, s'han aconseguit manifestacions públiques de l'FMI i del BCE que el deute public grec és insostenible, fet que dóna certa credibilitat a la postura grega revelada contra un pla que carregui les pèrdues del sistema damunt les espatlles dels més febles.\nVaroufakis ha jugat el seu paper i ara Tsipras està molt més fort per al que pugui venir, sigui el que sigui.\nI sobretot, la tecnocràcia assentada a Europa ha d'entendre que, per primer cop a la historia de la UE, la força popular ha derrotat la doctrina oficial.\nGrècia ha internacionalitzat la crisi humanitària que s'està vivint a Europa. Han aconseguit que el drama hagi passat d'un problema limitat a un territori d'Europa, que siguin els propis fonaments d'Europa els que estan en problemes. I d'això, la política internacional n'ha pres bona nota. La Unió Europea és la creació política que ha aportat el més llarg període de pau i prosperitat al territori. A veure ara qui serà el tecnòcrata que tindrà el valor de passar a la història per haver trencat el principal èxit polític de l'últim segle.\nSi ho mirem amb visió d'estadista europeu -potser això és molt ambicionar amb tot el que es cou avui en dia en diverses parts de les terres europees-, fins i tot podria dir-se que els del «no», no són els únics guanyadors. Tal com vaig escriure en aquest mateix diari fa uns mesos, jo diria que Europa, almenys una certa idea d'Europa, també ha guanyat gràcies a Grècia. Una petita part de la meva ànima europeista morirà cada dia mentre els seus pobles no se sentin representats en les seves institucions. El distanciament no podria haver sigut més evident d'haver guanyat el sí, que era un «sí» al sistema de polítiques econòmiques marcades per unes agendes establertes per organismes democràticament no representatius. Amb el «no», es manté un bri d'esperança.\nSi Grècia s'hagués vist forçada a alinear-se amb la por financera, Europa hauria tacat la seva reputació durant generacions.\nEl «no» de Grècia no comporta cap solució econòmica pel drama que estan ?vivint els ciutadans grecs i de fet, ho passaran encara pitjor. Però suposa dir sí a una Europa més democràtica, més progressista i socialment justa, on la seva prosperitat sigui compartida per tots els europeus.


Tornen els homes de negre amb Chris Hemsworth | EL CINÈFIL\nActualitatMón FantàsticNostàlgia 9 de Juny de 2019 Ylenia Cañadas 0\n'Men in Black International' es podrà veure als cinemes a partir del 14 de juny\nLa trilogia original de Men in Black va ser realitzada per Barry Sonnenfeld. La companyia Sony no va quedar gaire contenta amb la recaptació de la tercera entrega i van valorar la possibilitat de realitzar un crossover amb 21 Jump Street, va apostar per realitzar una barreja spin-off i reboot que, si funciona, donaria pas a noves seqüeles. La direcció és a càrrec de F. Gary Gray, qui arriba a aquesta saga després de dirigir dos èxits a Straight Outta Compton (2015) i Fast and Furious 8 (2017).\nEls Homes de Negre sempre han protegit la Terra dels extraterrestres. En aquesta nova aventura, s’enfrontaran a la major amenaça fins ara coneguda, ja que hi ha un talp a l’organització MIB. Es tracta de l’adaptació cinematogràfica dels còmics de Lowell Cunningham.\nSony va publicar l’últim tràiler de Men in Black: Internacional, la darrera entrega de la popular franquícia que arriba a les pantalles aquest proper 14 de juny. Es tracta d’un spin-off que compta amb nous protagonistes, Chris Hemsworth (Thor o Bad Times at the El Royale) i Tessa Thompson (sèrie Westworld o Creed), els quals lideren el nou equip d’Homes de Negre, juntament amb veterans com Liam Neeson (Widows o The Commuter) i Emma Thompson (The Children Act o A walk in the Woods).


Seguretat en cas d’incendi en naus logístiques – CRÒNICA | Clúster de Seguretat Contra Incendis\nEl passat dimarts, 13 de novembre de 2018, més de vuitanta assistents van acompanyar-nos a la jornada organitzada pel CLÚSIC i Bombers de Barcelona i Espai Bombers – Parc de la Prevenció sobre la seguretat en cas d’incendi en naus logístiques. La jornada comptava amb la col·laboració i participació de Bombers de la Generalitat, el Col·legi d’Enginyers Industrials de Catalunya i el Col·legi d’Enginyers Tècnics Industrials i Enginyers Graduats de Barcelona.\nLa jornada va començar amb unes paraules de benvinguda de Josep Barjuan, cap de la Divisió de Planificació de Bombers de Barcelona, i de Pau Gavarró, president de Clúster de Seguretat Contra Incendis que van posar de manifest la relació entre ambdues entitats i la participació del CLÚSIC en el consell assessor de l’Espai Bombers. També van incidir en la necessitat de continuar treballant plegats des de tots els àmbits de manera transversal per aconseguir consensos amplis. La finalitat última de tots és sempre augmentar la seguretat de les persones i els béns, i per aconseguir-ho, calen trobades professionals i interdisciplinars com la que estava a punt de començar.\nA la segona taula ja es va començar a entrar en matèria. Així, Carles Chico, de Bombers de Barcelona, Miquel Rejat, inspector i cap de Servei de la Subdirecció General Tècnica de Bombers de la Generalitat de Catalunya i Luis Civantos, Technical Development Manager de Goodman van anar definint els principals reptes que les noves grans naus logístiques posen sobre la taula. David Jiménez d’ENGINYERS BCN va moderar aquesta taula.\nPer la seva part, Carles Chico va explicar la situació de les naus logístiques a Barcelona, on estan ubicades i quin és el nivell de seguretat del que disposen. La peculiaritat de la seva ordenança i els principals reptes que estan arribant.\nMiquel Rejat va centrar bona part de la seva exposició en la necessitat de garantir la seguretat a tota mena d’indústries i establiments. La prioritat de Bombers és salvar vides i garantir que els seus efectius tornin a casa cada dia. Per això, davant dels nous reptes que suposen les naus logístiques (especialment les més grans), la posició de Bombers ha de vetllar per garantir la seguretat.\nLuis Civantos per la seva part va posar de manifest les necessitats actuals pel que fa a la construcció de noves naus logístiques. Projectes de molt gran envergadura, fins i tot multilevel, i flexibles pel que fa al nombre d’activitats són projectes reals fruit d’una necessitat real de la demanda. Les solucions tècniques i tecnològiques existeixen, però cal establir unes regles del joc i uns acords que garanteixin la seguretat i la viabilitat. L’exposició de la seva experiència a l’estat i altres països va causar gran interès entre tots els assistents.\nDesprés d’una estona relaxada fent un cafè i intercanviant opinions amb els ponents i assistents, va començar el segon bloc de ponències. Un per un els ponents van anar desgranant els principals aspectes a tenir en compte i quines són les diferents solucions possibles per a problemàtiques concretes, moderats per Víctor Riera, del COEIC.\nEl primer va ser Quim Vilar, Fire Safety Enginner d’APPLUS que va reflexionar sobre els requeriments que la normativa exigeix a l’estructura en les naus industrials i logístiques.\nSeguidament Xènia López, Business Development Manager d’INTISI, va centrar la seva exposició en les diferents possibilitats de sectorització de les naus com a solució al repte dels grans espais.\nPer la seva banda, Albert Marsé, cap de Vendes Nacional de Detnov, va reflexionar sobre la importància dels detectors i de la seva òptima col·locació per garantir que aquests siguin d’utilitat en cas d’incendi.\nMarc Pérez, director de Divisió de Protecció Contra Incendis, va centrar la seva intervenció en els sistemes de mitigació, especialment en els ruixadors als que va definir com els “robots bombers”, però també d’altres sistemes menys habituals com els sistemes d’escuma d’alta expansió.\nEls sistemes de control de fums i temperatura van ser explicats per Jordi Salellas de SODECA que va entrar en el detall de les diferents estratègies per dissenyar aquesta mena de sistemes que es poden tenir en compte en aquesta mena de naus.\nMariano de Leonardo de PCI KOSMOS i Emilio de Loyasa d’IMPLASER van posar el focus d’atenció a l’evacuació, posant de relleu les dificultats de la senyalització en les naus de grans dimensions i la necessitat de senyalitzar per les persones que desconeixen l’espai.\nPer últim, Jose Alfonso Lledó Pardo, coordinador, i Javier Vicente Cuesta, responsable de Manteniment de PROSEGUR van exposar la necessitat del manteniment com a garantia de seguretat en les naus logístiques i a tota mena d’establiments.\nDesprés d’aquesta anàlisi de 360º referent a les instal·lacions de protecció contra incendis aplicades en naus logístiques, el director de Bombers de Barcelona, Sebastià Massagué, va dirigir unes paraules d’agraïment a tots els ponents i assistents i va mostrar la seva satisfacció pel resultat d ela jornada i la voluntat de continuar treballant plegats per aconseguir l’objectiu comú de millorar la seguretat en cas d’incendi.


"La Farinera" de Santa Coloma es convertirà en un museu del cereal\n“La Farinera” de Santa Coloma es convertirà en un museu del cereal\nEl passat dijous 29 d’octubre es va aprovar en sessió plenària a l’Ajuntament de Santa Coloma de Queralt la donació de la finca que conté l’edifici d’un antic molí fariner conegut com “la Farinera”, fins ara propietat de la família Albareda.\nLa farinera forma part d’un conjunt patrimonial molt singular, testimoni de l’impuls industrial que es donà al poble el segle passat. Va ser entre el 1893 i el 1894 que es va construir l’estructura de tres edificis on hi havia: una fàbrica de ciment, una serradora i la farinera, i on una única màquina de vapor (de la qual encara se’n pot veure la xemeneia) feia anar aquestes tres fàbriques simultàniament.\nLa farinera va ser l’última en finalitzar la seva activitat. No va ser fins el 2003, quan definitivament va tancar les seves portes, cosa que explica que es mantingui tota la maquinaria original del segle passat intacta i permeti explicar-ne tot el procés de producció.\nFoto: startap.cat / Ajuntament de Santa Coloma de Queral\nAmb aquesta donació, l’Ajuntament de Santa Coloma podrà materialitzar el projecte de crear un Museu a la farinera. Serà l’oportunitat per recuperar aquest patrimoni, millorar l’oferta turística i crear un referent en l’oci familiar i educatiu de la comarca. L’espai també es planteja com un nou espai des d’on fer visible el posicionament del municipi al voltant del cereal, un pla de desenvolupament que impulsa l’Ajuntament de Santa Coloma de Queralt i que neix amb l’aposta clara d’impulsar l’economia d’aquest territori cerealístic de forma transversal: des dels pagesos fins a la indústria agroalimentària, la gastronomia o el turisme.\nPel que fa al finançament del projecte ja hi ha prevista una primera subvenció corresponent a l’anualitat 2021 del Pla d’Acció municipal (PAM) 2020-2023 de la Diputació de Tarragona per a realitzar els primers treballs de conservació. El projecte també s’ha inclòs en la borsa de projectes als territoris rurals per optar a les ajudes econòmiques europees per a la reactivació econòmica i es tramitarà amb col·laboració amb el Consorci Leader de Desenvolupament Rural del Camp de la Conca de Barberà i la Generalitat.\nArticle anteriorEs presenta un pla de xoc per fomentar l’ocupació a la Conca, dotat amb un milió d’euros\nPròxim articleEl Govern fa una deducció de l’IRPF als ciutadans amb ingressos inferiors a 22.000 euros en ERTO o atur


UN TRABAJO Y UNA PELÍCULA – Konvent Agenda\nby Konvent PuntzeroPosted on 11 juny, 2019 13 juny, 2019\n– Film gravat al Konvent i Fàbrica Cal Rosal –\nUn trabajo y una película (2019) –\nLa pel·lícula “Un trabajo y una película” (2019) dirigida per l’egarenc Xavier Martínez i produïda per Aved Producciones, Pablo Rosal i Esdeveniments Ludovit, ha estat seleccionada pel Shangai International Film Festival (SIFF) que tindrà lloc del 15 al 24 de juny del 2019. Concretament en la secció Panorama.\nEs tracta d’una pel·lícula de cinema gravada al Konvent de Cal Rosal i fàbrica, d’autor extrem realitzada sense ajudes públiques i amb una gran voluntat artística i reflexiva. Explica la pel·lícula, a la manera d’un assaig, la relació entre un vigilant de seguretat en completa solitud i una càmera: la possibilitat de crear i la possibilitat de comprendre la pulsió representativa que ens domina.\nLa secció Panorama en la que ha estat seleccionada “Un trabajo y una película” vol ser una finestra dintre del festival al cinema d’autor mundial, pretèn fer conèixer les propostes més innovadores del cinema internacional actual i donar-les a conèixer al públic xinès. L’ any 2017 es va poder veure un homenatge a les pel·lícules d’Abbas Kiarostami o diverses retrospectives de cinema italià, francès o indi actual.\nXavier Martínez (Terrassa, 1974), que es dedica principalment a la creació escénica i sonora a Barcelona i Mallorca, ha dirigit, coescrit i coeditat aquest el seu primer llargmetratge. Pablo Rosal (Barcelona, 1983), poeta, dramaturg i actor actualment de l’Agrupación Señor Serrano, ha coproduït, coescrit i interpretat la pel·lícula. Javier Rueda (Barcelona, 1982), cineasta i productor, CEO de Aved Producciones i fundador de ZumzeigCineCoopertiva en 2016, ha coproduït, fotografiat i coeditat el film.\nEl SIFF fou creat al 1993 amb la missió de promoure la indústria cinematogràfica xinesa i fomentar l’intercanvi i cooperació entre el cinema xinès i l’estranger, de ser un pont. És l’únic festival competitiu a Xina reconegut per la Federació Internacional de Productors de Cinema (FIAPF) i que en els últims anys, a mesura que el gegant econòmic es desmelena, està cobrant moltíssima importància i convertint-se en un referent de la creació cinematogràfica xinesa tant de cinema comercial com del més innovador. De fet, es trata d’un Festival Clase-A, seguint molt a prop a Tokyo. En el 2018, per exemple, van passar per allí produccions com “Estiu 1993” de Clara Simó o “The bookshop” de Isabel Coixet.\n“Un trabajo y una película” ha estat elaborada por un petit grup de persones apassionades pel cine que amb un humil equip tècnic i molt pocs recursos han aconseguit fer una pel·lícula de molt cuidada factura que ha cridat l’atenció d’un festival enorme com el SIFF.\nActualment la pel·lícula està sent valorada en múltiples festivals (de cinema d’autor o “experimental”) a l’espera de rebre més bones notícies com aquesta.\nDe la pel·lícula, entre algunes personalitats rellevants del món del cinema d’art que han pogut veure-la, s’ha dit, per exemple:\n“Feia anys que esperava una pel·lícula que no existia. Ara sí, és aquesta” Àlex Gorina, crític, La finestra indiscreta, Catalunya Ràdio\n“Empieza como Beckett y acaba como Arrabal” José Luis Guerín, cineasta\n“En definitiva, ofereix una contundent exhibició retòrica, substancialment apassionant i provocadora, que obliga a replantejar-se els fonaments narratius de la imatge en sí mateixa i del cinema en el seu conjunt. Una refrescant proposta a la contra dels cànons, valenta, juganera, intel·lectualment estimulant i comercialment suïcida.“ Francesc Talavera, crític de cinema\n“Un gesto, tan sincero como contundente, realizado con la firme intención de recuperar el valor que en algún momento tuvo la imagen.” Marla Jacarilla, artista\nUn trabajo y una película (2019) és una pel·lícula dirigida per Xavier Martínez i produïda per Aved Produccions, Pablo Rosal i Esdeveniments Ludovit. Estem parlant d’ una aposta per un cine d’ autor extrem y lliure, cine d’assaig, dirigida clarament al segle XXI, l’ època on les imatges prevalen sobre qualsevol fet. En ella estan convidats i es conjuguen bona part dels gèneres cinematogràfics sorgits durant el segle XX en un exercici de consciència sobre el fet visual. Una pel·lícula que, des de la seva humilitat i honestedat, vol ser una experiència de gaudi estètico-auditiu a la vegada que un trampolí per a la reflexió contemporània.\nUn trabajo y una película és un projecte nascut autènticament des de zero provinent de la intensa relació creativa entre Xavier Martínez i Pablo Rosal (Esdeveniments Ludovit, veure més endavant). Des de que es coneixeren estudiant teatre l’any 2004, ja van començar a gestar inconscientement aquesta pel·lícula.\nA principis del 2015, després d’ haver concebut múltiples espectacles de diversa índole junts o per separat, i amb apenes experiència en el món del cinema, prengueren la determinació de dur a terme una pel·lícula com a un propòsit vital definitiu, fer una pel·lícula de forma absoluta: veure-la créixer, pas a pas, crear-la sense condicionaments de cap mena. A partir d’ un monòleg teatral titulat Un trabajo (2014) de Pablo Rosal, que versava sobre la soledat extrema d’un vigilant de seguretat nocturn i el joc amb la seva consciència, ell mateix va elaborar un primer guió literari. Ja amb en Xavier escriviren el guió cinematogràfic. Tot i així, es tractava d’ un guió molt obert a la investigació durant el rodatge.\nAmb aquest singular guió, doncs, va començar el fascinant procés de cercar l’ equip de rodatge. Tot començà amb una reveladora trobada amb l’ apassionant i apassionat Javier Rueda (veure més endavant), que no dubtà a l’hora d’ apuntar-se i oferir la infraestructura d’ Aved Produccions (veure més endavant) que ha fet possible la pel·lícula. En acabat s’hi anaren sumant, entre d’altres, Miguel Granado, artista, Guillem Aiats a l’equip de càmara o Karen Solé en la producció (veure la resta de l’equio a la web), diversos professionals del sector. Aquesta pel·lícula ha estat possible gràcies a la immensa generositat latent de la humanitat, personificada en unes poques desenes d’ individus entregats a la causa. Tots ells hi han participat directament o ens han cedit espais i material, embruixats per la inesgotable inèrcia de la passió.\nEn una nau industrial abandonada per l’ activitat humana i les màquines pesades, tan sols una presència roman viva: un vigilant de seguretat a qui li han dit que vigili i poca cosa més. La seva existència consisteix en observar la realitat de la nau des d’ una soledat i intimitat impertorbables. La seva naturalesa quieta i contemplativa el situen en el llindar de l’ humà.\nEn aquesta nau hi ha anat a parar una pel·lícula, una càmara, per a entendre’ns, la mirada de l’ espectador.\nEl vigilant i la càmara es troben; el vigilant amb la possibilitat de fer art, mite de la seva existència; la càmara, ja amb un protagonista, té alguna cosa per a filmar. Comença, doncs, una relació simbiòtica en la que l’ un descobreix les possibilitats de l’ altre.\nInevitablement aquesta situació tendirà a convertir-se en una pel·lícula, una ficció si es vol, un duel on l’ un i l’ altre estaran condemnats a perdre’s.\nEl rodatge es va produïr entre els mesos de febrer i juny del 2016 i han estat necessaris gairebé tres anys per a la posada a punt de la pel·lícula. Les localiztacions partiren de la idea de buscar naus industrials abandonades: per a això, res millor que l’ extinta i potent industria tèxtil catalana que resseguia diversos rius importants de la geografia, essent el Llobregat i el Ter paradigmes indiscutibles. Cal Rosal, Les Masies de Voltregà y Borgonyà van ser els principals “platós” d’aquesta pel·lícula quant a naus abandonades, a les quals s’hi van sumar alguna de Terrassa i Barcelona. Menorca, Los Monegros i Malanyeu han estat els espais complementaris.\nEls espais són els veritables creadors de la pel·lícula, ja que ells, en el seu estat natural de decadència o per la pròpia veritat dels seus paisatges, van ser la matèria on es sustenta la imatge d’aquest assaig fílmic.\nEl rodatge va ser una autèntica experiència de creació i descobriment, plè d’ improvisació i provatures a mesura que anàvem coneixent els espais així com, en nosaltres, el concepte de la pel·lícula.\nEsdeveniments Ludovit és un grup poètic, una força, una passió que engloba dos éssers nascuts d’aquest món en desmesura explicat, Xavier Martínez i Pablo Rosal. L’esdeveniment entès com la bretxa per la qual s’albira el funcionament total de la vida, l’esquerda que acut a la realitat per a descobrir-se a sí mateixa. L’esdeveniment és disponibilitat absoluta, és la inesperada comprensió d’ allò no conegut i que no té nom, que no tolera teories ni sistemes predeterminats.\nDes de la seva fundació el 2007, aquest grup poètic ha seguit un exigent i auster recorregut de depuració, de fet, en molts casos s’ha resistit a generar material o gravacions de les seves intervencions. Ha produït performances, espectacles i un llibre intitulat Curso de teatro discontinuo.\nPablo Rosal (Barcelona, 1983) és poeta. Des d’ allí actua, escriu i dirigeix teatre i fa cinema. Estudià Humanitats i Direcció escènica. Ha escrit i dirigit obres com Anita Coliflor (2009) o Yo inacabo (2017). És actor de la companyia Agrupación Señor Serrano, actualment en gira nacional i internacional amb l’ espectacle Kingdom.\nXavier Martínez (Terrassa, 1974) Estudià Cinema i Direcció escènica. Des de 2007 ha creat nombroses i variades peces escèniques en teatres i sales de l’ àrea de Barcelona i Illes Balears on ha rebut alguns premis. Compaginadament, ha treballat com a músic i creador audiovisual en distintes companyies. També col·labora pedagògicament amb l’ Institut del Teatre de Barcelona.\nAVED Produccions (AVED PAPC) és una productora audiovisual independent nascuda a Barcelona l’ any 2006, com a refundació d’ una associació audiovisual creada al 1999 i dedicada a la producció de curtmetratges de ficció realitzats per els seus integrants. Obertes les seves portes a la producció de projectes de terceres persones, des de llavors ha produït unes 200 obres, entre las quals s’ inclouen 13 llargmetratges (7 de ficció i 6 de gènere documental), impulsant amb això la carrera de desenes de directors -molts d’ ells novells- i de nombrosos tècnics i artistes.\nEn la seva concepció autoral de la producció audiovisual, AVED Produccions no només ha apostat per projectes de públic minoritari i visions molt personals, sinó que entre d’ altres coses sempre ha respectat el dret del director sobre el muntatge final de l’obra. És per això que han estat molts els que, al llarg de tots aquests anys, han decidit treballar o coproduïr amb nosaltres, recolzant així el nostre projecte d’ experimentació cinematogràfica a través d’una praxis lliure i independent.\nPer últim, cal mencionar que AVED Produccions té alhora una àmplia trajectòria de col·laboració amb ONG’s, fundacions i altres entitats les activitats de les quals fomenten valors socials i culturals, havent produït en aquest camp treballs internacionals en paisos d’ Àfrica o Sudamèrica.\nJavier Rueda (Barcelona, 1982)\nProductor, cineasta, exhibidor i crític de cinema. CEO d’ Aved Producciones des del 2003, amb més de 200 projectes produïts o coproduïts, incloent-hi 13 llargmetratges. Fundador al 2016 de Zumzeig Cinecooperativa, un novedós i guardonat projecte de sala de cinema ubicada a Barcelona. Jurat en festivals internacionals i coautor de dos llibres d’ assaig cinematogràfic. La seva trajectòria professional està dirigida principalment a projectes amb forts aspectes socials, culturals i artístics.\nL’ impuls de la pel·lícula parteix de la necessitat vital de reconciliar la imatge amb la seva pròpia naturalesa plenament artística i màgica. El tòpic d’ una realitat saturada d’ imatges no ha de frenar la nostra capacitat analítica: la imatge, convertida en informació immediata i interessada, ha suplantat l’ experiència de la realitat. És usada ja inconscientement de forma individualista, fins i tot els nadons són víctimes i consumidors adictes, i construeix la vida i la identitat de les persones. No es tracta d’ una actitud reaccionària en front de les noves tecnologies, en cap cas és una lluita, es tracta de preguntar-nos urgentement una vegada més què fa la imatge entre nosaltres en la actualitat, des de que sorgí pels albors de l’era industrial la primera fotografia, des del mite de la caverna, vaja.\nTornar a fer Art amb la imatge, profund, intens, aturant el temps com una vertadera necessitat ètica per als nostres dies.\nL’ intent d’ alliberar la imatge del que representa i deixar que s’assembli al desconegut sorgeix de la necessitat vital de fer una pel·lícula. Segons el meu punt de vista, fer una pel·lícula es posar imatges a les imatges i així és com ha sorgit aquesta peça, armada amb l’ honestedat de voler que el llenguatge s’ expressi a si mateix. El cine s’ ha expressat a través nostre i li hem estat fidels. La pel·lícula i les seves imatges ja han començat a lluitar contra el que representen: la història, els seus personatges, els llocs que habiten i, per suposat, l’ espectador i el seu mirar.\nPARAULES DEL CINEMATÒGRAF\nNo resulta fàcil trobar projectes tan interessants i exigents com aquest, on la imatge esdevé carn per a ser un personatge més. I no, no em refereixo a la típica i manida frase; llegeixi de manera literal. Perquè poques vegades un cineasta té l’ oportunitad de poder explorar en una mateixa pel·lícula tantes textures, conceptes i capes de discurs visual, així com enquadraments, composicions i fins i tot relacions d’ aspecte, com hi ha a “Un trabajo y una película”. I tal amalgama, arrebatada i apassionada, resultà ser així perquè no podía ser d’altra manera; la premisa era la caiguda lliure, així que saltar sense xarxa va ser tan sols un acte de responsabilitat.\nPosted in Juny 2019, Premsa\nPrev DINAR POPULAR SOLIDARI ESCLEROSI MÚLTIPLE


TALLER DE PLASTILINA ARTESANAL - Casal Infantil Pati Llimona\nAltres activitats al Casal / Casal diari / Sin categoría\nTALLER DE PLASTILINA ARTESANAL\npor infantil · 16 abril, 2015\nUna manera divertida, entretinguda i casolana de crear la nostra pròpia plastilina… artesanal!\nUs animem a què proveu aquesta tècnica a casa!\nEls materials per la plastilina artesanal són senzills i els podeu trobar fàcilment: farina, sal, oli, aigua i colorants alimentaris de diferents colors.\nEn tot el procés es fa necessari cobrir-se les mans i l’espai on treballarem amb farina per tal d’evitar que se’ns enganxi la massa als dits.\nEl primer és combinar dues mesures (com per exemple: un bol, un plat fondo, un got…) de farina amb una de sal en un recipient (en un de més grandària que el que farem servir com a mesura, referència…) i mesclar-ho. A continuació, se li afegeixen quatre cullerades d’oli i seguim mesclant. És aleshores quan hi posem una d’aigua per acabar-ho de lligar tot plegat en una massa.\nLa massa és adient quan s’assembla a la del pa, tot i que en aquest no està pensada per menjar-se-la.\nDe la quantitat de colorant alimentari, un mínim de 2 – 3 gotes per aconseguir tons suaus i més gotes per més colors més llampants.\nTornem a treballar la massa perquè agafi una tonalitat uniforme i el colorant s’estengui per tota ella. Durant aquesta part a vegades pot semblar que hi heu posat gotes. Calen ganes al mesclar i un xic paciència però ja veureu com la massa a poc a poc va agafant el color final.\nSi no tenim pensat passar al següent pas (el de crear figures), el millor és que amb paper film (el de plàstic transparent) emboliquem les boles de massa de diferents colors i les posem al frigorífic. Allà dins, a la nevera, la massa es conserva bé mantenint una textura òptima.\nI si no, endavant doncs! A posar-se creatius i creatives: el que nosaltres vulguem modelar i escollint els colors per a la composició que més ens agradin.\nQuan tenim les figures ja modelades, és moment d’introduir-les al forn a uns 200 graus entre 5 i 10 minuts, estant a la guaita. Abans les posem en una safata sobre un paper de forn (de rebosteria) que alhora ens aguanta altes temperatures i evitarà que les figures se’ns enganxin (a sobre del llit de paper de forn, també un polsim de farina). El que aconseguim amb tot això és endurir la massa com quan es cou el fang.\nRecomanació: Sempre és bo encendre el forn uns minutets abans perquè estigui ja preparat quan hi posem les figures. I recordeu treure la safata amb compte que estarà ben calenta.\nTarda de ludo amb jocs electrònics\nSiguiente historia CASAL D’ESTIU PATI LLIMONA 2015\nHistoria previa Taller de cuina familiar


Un moliner tenia tres fills i, en morir, va deixar al germà gran el molí; al fill mitjà, l'ase, i, al fill petit, el gat. En veure's amb aquesta herència tan magra, el fill petit es lamentava : - Com em guanyaré la vida amb un gat?. El gat, que va sentir aquelles paraules, va dir : - No heu de patir per tan poca cosa, mon amo. Doneu-me un sac i unes botes per anar a caçar i ja veureu con no quedareu descontent.


QUÈ US DIRÉ?: Narcís Oller i la Bogeria\nPublicat per Sicafe a 22:02\nAnònim 6 de juny de 2009, a les 21:19\nNarcís Oller, pel que fa a la seva producció i pròpia consciència, podriem observar-hi trets Romantics, Realistes i Naturalistes, tot i que uns amb més influència i predomini que d'altres. Si això és verídic, no rebia crítiques de la societat, pensadors o de qualsevol persona pel fet de no identificar-se amb una literatura i manera de pensar? No podria aleshores ser jutjat per utilitzar i defensar trets que contradiuen un altre moviment intel·lectual que també defensa? I Émile Zola perquè li fa el pròleg en un llibre que porta etiqueta de naturalista però també el posa en dubte?\n*Estudiar m'inspira. jajaj\nAlex S. 1ABatx.\nSicafe 7 de juny de 2009, a les 17:39\nCal tenir clar que la trajectòria literària d'Oller es divideix en tres: la primera és de formació( i aquí parlem de lectures romàntiques, però aproximació al Realisme), després ve l'etapa de plenitud o consolidació plenament realista i naturalista, aquí hi trobem la Bogeria. I finalment, l'última etapa respon a la recerca de noves formes literàries.\nPer tant, oblida't del Romanticime. Perquè ell va sintonitzar molt bé amb el Realisme i el Naturalisme, l'únic que amb algunes limitacions.\nZolà li prologà el llibre de l'edició francesa, i li va senyarlar algunes divergències amb el més pur naturalisme (llegir text de Zolà p.20 del pròleg).\nAnònim 2 d’abril de 2010, a les 1:48\nola tinc un dubte em podrieu dir el tret realistes i naturalistes en la novel.la de la bogeria?\nSicafe 2 d’abril de 2010, a les 17:59\nNo es pot diferenciar tan clarament. Recorda que primer va el realisme i després el Naturalisme (revisa els apunts del power-point)\nLa novel.la la Bogeria posa en dubte el Naturalisme, però utilitza els arguments naturalistes: determinisme d'ambient, d'herència i d'història. Alguns d'aquests arguments són defensants per en Giberga.(els d'herència). Llegeix del pròleg del llibre l'apartat sobre el naturalisme\nAnònim 27 de setembre de 2010, a les 16:32\nOla algú em podria dir, quin era el nom de la casa familiar dels Serrallonga? i com es deia el germà de la Salomé?\nSicafe 28 de setembre de 2010, a les 21:44\nCan Torner (era a casa dels Serrallonga)Episodi de la visita del narrador a casa dels Serrallonga a Vilaniu.\nRamon Argila el germà de la Salomé (el seu pare era en Genís)El nom apareix sobretot a la part final del llibre quan van a l'enterrament d'en Daniel.\nAnònim 21 de desembre de 2010, a les 20:19\nAlgú em podria dir qui era Riudavets?\nSicafe 21 de desembre de 2010, a les 22:30\nEl conco (solteró) Riudavets es casa amb l'Adela, una de les germanes d''en Serrallonga.\nAnònim 21 de març de 2011, a les 22:40\nalgú hem pot donar una opinio personal de l'obra?\nAnònim 14 de juny de 2011, a les 19:20\nOla algú em podria dir qui és la germana d'Adela?I quin pseudonim té?Graciès\nAnònim 14 de juny de 2011, a les 22:41\nLes germanes són les "desfregades" i la Carolina, que és la germana de l'Adela, és la geperuda. NO sé si et serveix


Tenim cura del cos amb el projecte Menjar bé per créixer bé - Didacta +\nAvui, 16 d’octubre, celebrem el #DiaInternacionaldelAlimentació, presentant-vos el projecte de Didacta+ que introdueix els infants de cicle inicial d’educació primària a l’alimentació i a l’estil de vida saludable:\nAquest material pertany a la col·lecció de 24 projectes innovadors Pal de Paller, una manera autèntica i viva de treballar per projectes a l’educació primària.\nLa proposta Menjar bé per créixer bé es vertebra en cinc subreptes que permetran a l’alumnat conèixer el seu propi cos, veure com funciona, analitzar com han crescut al llarg dels anys, conèixer les diferents etapes de la vida i tot allò que cal per tenir una bona salut i, a més, adquirir hàbits saludables. Així mateix, els alumnes de cicle inicial d’educació primària aprendran a rentar-se les dents al ritme de Dàmaris Gelabert, coneixeran la piràmide alimentària, els hàbits de son que cal tenir i les rutines d’exercici físic que s’han de dur a terme com a part de les rutines individuals per estar i sentir-se bé. Tots aquests continguts per treballar a l’Educació Primària es fan d’una manera col·laborativa i interdisciplinària, amb l’objectiu de generar aprenentatges autèntics i duradors.\nMenjar bé per créixer bé!, un projecte innovador que ens ensenya a tenir cura del nostre cos amb els cinc sentits\nL’objectiu és que, amb el repte global plantejat, al qual arribarem amb la consecució dels cinc subreptes esmentats, els alumnes del cicle inicial d’educació primària comencin a veure la importància de cuidar el seu cos a través dels bons hàbits: una alimentació equilibrada i saludable i un ús adequat del temps d’esbarjo i lleure. I no només això, sinó que entenguin que les persones creixen i que, quan es fan grans, el seu cos canvia. A més, com a producte final es proposa la creació d’un decàleg dels hàbits genials per mantenir-se sans i créixer ben forts!\nSi voleu treballar aquesta temàtica amb els vostres alumnes de cursos més avançats i establir una continuïtat amb la proposta que des de Didacta+ us fem avui, trobareu les peces de Pal de Paller M’he fet gran, per a cicle mitjà, i I tu, què menges? per a cicle superior.\nCuidem-nos amb Pal de Paller!, una metodologia innovadora d’educació primària per treballar el coneixement del propi cos, els hàbits saludables i la importància d’estar sans i sanes, tot situant l’alumne al centre del seu procés d’aprenentatge com a agent actiu de la seva formació.\nPerquè a Didacta+ fem salut!\nAprenem a menjar bé per créixer bé!\n#worldfoodday #healthylifestyle #femsalut #FoodAgricultureOrganisation


Vueling diu que el tràfic aeri aquest any serà millor\nL'aerolínia atribueix la millora a la «bona cooperació» amb les institucions de l'Estat i a l'ajuda tant del govern català com de l'espanyol\ndimecres, 10 de juliol 2019 - 22:15h\nAvió de la companyia Vueling | Vueling\nInternational Airlines Group, que agrupa Vueling i Ibèria, creu que el tràfic aeri a l'aeroport del Prat serà «millor aquest any» gràcies a la «bona cooperació» amb les institucions de l'estat espanyol. El seu conseller delegat, Willie Walsh, ha afirmat en una roda de premsa a Brussel·les que «la situació està millorant», però que no poden «controlar» les vagues de controladors a Marsella, que podrien causar retards aquest estiu.\n«És escandalós», ha dit. El conseller delegat de Ryanair, Michael O'Leary també ha defensat que la situació a Barcelona aquest any és «materialment millor», però l'ha atribuït també a la disminució de vagues a Marsella durant el darrer any. «Encara no és un nivell acceptable», ha admès. Walsh ha remarcat que tant el govern català com l'espanyol han ajudat a "facilitar" el treball amb l'aeroport de Barcelona i els controladors.\n«Tothom està treballant per beneficiar els consumidors», ha insistit el responsable d'IAG. Mentre Walsh ha criticat al govern francès per «fallar en les seves obligacions» davant les vagues a Marsella, O'Leary, ha dit que mereix «crèdit per la feina que han fet». «El govern espanyol, la Generalitat i el govern francès estan fent un gran esforç per millorar la situació», ha lloat O'Leary.\nDesprés d'un estiu més marcat pels retards i les cancel·lacions de vols, Brussel·les va reclamar l'any passat explicacions a l'Estat espanyol per aquestes disrupcions. «L'impacte dels problemes locals ha disminuït», ha explicat satisfet Walsh.\nQueixes pels impostos\nLes aerolínies IAG, Ryanair i Brussels Airlines s'han queixat que les anomenades «taxes verdes a l'aviació» són «una mala política» davant la por que iniciatives com la d'Holanda per imposar un impost climàtic a aquest sector s'estengui a escala europea.\nTotes tres companyies han negat que el seu transport sigui dels més contaminants i han alertat que una taxa d'aquest tipus va en contra de «la llibertat de moviment» a la UE i pot «danyar els països perifèrics» com Espanya. «Els impostos no són la solució», ha defensat Ryanair. En aquest sentit, han alertat que les «taxes injustes» costen «llocs de treball» i «castiguen els consumidors amb bitllets més cars».


Mirador de Sarrià - Visit Barcelona\nQuè visitar / Zones d'interès / Sarrià-St. Gervasi / Sarrià / Mirador de Sarrià\nAquesta porta d'entrada al Parc de Collserola és un bonic mirador que permet gaudir de la vista sobre l'occident de la ciutat. Aquí, la visió de la zona alta de Barcelona s'emmarca en un entorn natural privilegiat, amb la gran metròpoli als nostres peus.\nLa pujada es pot fer a peu, en bicicleta o en funicular. A uns 250 metres d'alçada, una petita esplanada acondicionada com a mirador acull una visió esplèndida sobre Barcelona, especialment sobre l'oest de la ciutat. Es troba a la carretera de Sarrià a Vallvidrera, proper a l'estació del funicular i amb la torre de comunicacions de Collserola com a referent.\nAmb Vallvidrera enfilant-se per la falda de la muntanya, el barri de Sarrià és el primer que es divisa. Més enllà, Barcelona s'estén fins el mar. El mirador, acondicionat el 1992, és l'enclau perfecte per contemplar la grandesa d'aquesta part de la ciutat, a més de constituir la porta d'entrada al Parc Natural de Collserola.\nCarretera de Sarrià a Vallvidrera\ndes de 86,00 €


Catalunya 'à la française' - FOCIR\nCatalunya ‘à la française’\nPublicat per FOCIR 03 abr. 2013 / 0 Comentari\nCatalunya i França sempre han tingut certa afinitat cultural, promoguda en part per la proximitat veïnal i també per aquesta admiració i complicitat que certes ments pensants han tingut unes envers les altres des d’una i altra banda dels Pirineus.\nEl cas és que l’Institut Ramon Llull, garant i promotor de la llengua i cultura catalanes arreu del món, aquest passat mes de març ha fet una aposta forta per la difusió de la nostra identitat cultural en territori francòfon. Amb la participació de Barcelona com a ciutat convidada al Saló del llibre de París 2013, un dels més importants de l’àmbit internacional, es presentaven una trentena d’autors traduïts recentment al francés, l’obra dels quals està estretament vinculada a la capital catalana. Sota el lema Barcelona, ville des prodiges, la presència de la literatura de Barcelona al saló del Llibre es convertia així en un clar indicador de la bona salut de la nostra literatura, com deia el Conseller de Cultura Ferran Mascarell.\nPerò això no ha estat de tot, ni de bon tros. L’IRL promou fa temps l’ensenyament de la llengua catalana i de la literatura que s’hi expressa a universitats i centres d’estudis superiors fora del domini lingüístic, tot donant suport a una xarxa de lectorats. Més de 150 universitats a tot el món imparteixen docència de català i més de 6.000 estudiants segueixen cursos de llengua i cultura catalanes a data d’avui. Una xifra gens menyspreable, sens dubte. L’Institut Ramon Llull també fomenta els estudis avançats i la recerca sobre la llengua i la cultura catalanes a través de centres d’estudi i càtedres de professors visitants en universitats de prestigi reconegut, com és el Centre d’Estudis Catalans de la Universitat de la Sorbona de París, entre altres.\nI és precisament a la Sorbona on l’IRL va organitzar una Jornada sobre el Barça i la cultura catalana, amb motiu o coincidència del partit de Lliga de Campions entre el PSG i el FC Barcelona. Aquest acte, es va enmarcar dins un conveni signat el setembre passat entre el club blaugrana i l’Institut Ramon Llull per promoure la cultura catalana al món. Els objectius d’aquest acord són bàsicament dos, i que enllacen amb l’aposta que des de la FOCIR s’ha fet sempre cap a l’empoderament de la societat civil organitzada com a representants de la llengua i cultura catalanes arreu del món: per una banda s’ha volgut coordinar les potencialitats de totes dues institucions com a ambaixadores catalanes vinculant els valors de la cultura amb l’esport, i per l’altra agermanar la xarxa universitària d’estudis catalans a l’exterior de l’IRL amb la xarxa internacional de penyes barcelonistes per dur a terme activitats conjuntes.\nI després de França, més. Des de la FOCIR veiem que a l’hora d’exportar cultura i convicció, les fronteres, si un cas, ja ens les posem nosaltres.


El consum d'energia cau un 5% respecte l'octubre de l'any anterior - FÒRUM.ad\nEl consum d’energia cau un 5% respecte l’octubre de l’any anterior\nEl consum d’energia durant el passat mes d’octubre va situar-se en les 22.557 tones equivalents de petroli (TEP), un 5% menys que les registrades durant l’octubre de 2012. Pel que fa als megawatts per hora (MW/h), s’ha arribat als 40.567, en aquest cas un 0,3% més que l’any anterior. Així ho ha fet públic aquest dijous el Departament d’Estadística.\nDins d’aquesta disminució del 5%, destaquen, a banda de l’augment del 0,3% en electricitat, la disminució d’un 16,3% de fuel domèstic i d’un 5% en gasoil de locomoció, i la pujada del butà, que se situa en un 3,8%.\nPel que fa a les dades acumulades durant el 2013, el consum total és de 229.774 TEP i 452.586 kilowatts per hora (KW/h). Si es comparen les xifres amb les del mateix període de l’any anterior, s’observa una disminució del 2,1 i l’1,6% respectivament.\nD’altra banda, les dades acumulades dels últims 12 mesos, mostren que el consum d’energia se situa en els 282.134 TEP i el d’electricitat en 554.587 KW/h. En aquest cas, la variació, també negativa, és del 2,1% en TEP i de l’1,2% en KW/h.\nLes dades reflecteixen una davallada percentual en el consum de TEP durant aquest mes d’octubre, que se suma a la tendència negativa de tot el semestre. Pel que fa al consum total d’energia elèctrica en MW/h, les dades presenten una tendència positiva en els darrers sis mesos.\nNotícia Anterior: Acaben els treballs de restauració del retaule de Sant Miquel i Sant Joan de la Mosquera\nSegüent Notícia: El nombre de visitants disminueix un 3,2% a l’octubre


Dijous 7 de novembre a les 19.00\nPresentació de l'exposició de Tanka\nBel Olid, presidenta de l'Associació d'Escriptors en Llengua catalana serà l'encarregada de fer la presentació de l'exposició de Tanka, petits poemes japonesos, creada pel col.lectiu Tastet de Haikus.\nL'exposició es podrà visitar del 7 al 24 de novembre.\nDivendres 8 de novembre a les 17.30 h.\nBiblioLab: Descobrim les joguines òptiques\nAdreçat a nens i nenes de 6 a 10 anys. Inscripcions obertes.\nDissabte 9 de novembre a les 12.00 h.\nL'hora del conte a càrrec de l'autora Remei Graupera i de la il.lustradora Montse Bugatell.\nDijous 21 de novembre a les 18.00 h.\nLa biblioteca torna a participar del Liceubib 2019/20, oferint en aquesta temporada una primera sessió per comentar les òperes que es representen al Liceu.\nApunta't al club d'òpera LiceuBib i ens endinsarem en les òperes de la temporada 19/20 del Gran Teatre del Liceu.\nDivendres 22 de novembre a les 17.30 h.\nBiblioLab: Iniciació a la impressió 3D\nSi no et vols quedar enrere i tens curiositat pel Disseny 3D, en aquesta introducció al món del 3D expliquem els principals ítems que s’ha de tenir en compte i coneixerem una plataforma de fàcil accés per a tothom: oberta i d’interface intuïtiva perquè a casa puguis fer les primeres passes.. El món del disseny, el prototipatge i la fabricació està canviant a passes agegantades.\nAdreçat a joves a partir de 10 anys. Inscripcions obertes.\nDissabte 23 de novembre a les 12.00 h.\nL'hora del conte a càrrec de Susana Tornero.\nActe emmarcat dins la 15a Setmana del Medi Ambient.\nDimecres 27 de novembre a les 19.30 h.\nEn aquesta ocasió visitem París i Bruixes amb els nois i noies de la Coral Nou Horitzó.\nDivendres 29 de novembre a les 17.30 h.\njaume Copons, Pep Montserrat\nAnya Damirón ; il·lustracions: Pablo Pino\nLaura Gallego ; il·lustracions de Laia López\nMari Pepa Colomer : valenta com tu\ntext de Natàlia Cerezo ; il·lustracions de Roser Calafell\nMaite Carranza ; il·lustracions de Manuel Ortega


El COAC Girona i GRETA en una jornada sobre les tècniques constructives tradicionals - Bonart\nAnna Carreras i Aubets girona - 24/07/19\nL’Associació Grup de Recuperació i Estudi de la Tradició Arquitectònica (GRETA) i la Demarcació de Girona del Col·legi d’Arquitectes de Catalunya (COAC) organitzen la jornada Les tècniques tradicionals en la construcció de l’arquitectura contemporània, que es realitzarà el dijous 3 d’octubre de 2019 (de 9.30 a 19.30 hores), a la sala Rafael Masó de la Demarcació de Girona del COAC, plaça de la Catedral, 8 de Girona.\nLa situació de crisi en l’actual sistema productiu genera greus conseqüències ambientals i socials, entre d’altres, que fan molt necessari un replanteig i una important renovació de les bases suposadament modernes de l’arquitectura. Per això, aquesta jornada té per objectiu incidir en la consciència i la sensibilització de la ciutadania sobre les tècniques tradicionals com a eina complementària de les tècniques contemporànies per a un canvi de paradigma més sostenible i just.\nLa jornada comptarà amb les ponències de professionals com Oriol Roselló, arquitecte i director de la jornada; Pedro Bel, arquitecte i arquitecte tècnic que ha obtingut el Premi Construcción sostenible 2018 atorgat per la Junta de Castella i Lleó; Camila Mileto, doctora arquitecta i catedràtica de la Universitat Politècnica de València i codirectora de Res- Arquitectura; Rocco Borromini, arquitecte fundador de l’estudi Borromini on desenvolupa obres de rehabilitació d’arquitectura anònima; Melitó Camprubí, arquitecte i cap del Servei d’Arquitectura de la Diputació de Lleida; Carles Oliver, arquitecte de l’Institut Balear de l’Habitatge; i Albert Cuchí, doctor arquitecte i director de l’Escola Tècnica Superior d’Arquitectura del Vallès, UPC.\nCOAC Girona Jornada Greta tècniques constructives tradicionals\nARTAMORE PRESENTA "CORBES I VOLUM" D'ELVIRA RODRÍGUEZ ROURA\n“TEMPUS FUGIT” A CANALS-GALERIA D’ART


El Consell de Ministres ha aprovat aquest divendres el Pla Escola 2.0, que permetrà informatitzar les aules en què el govern encara té competències. La mesura estrella és el repartiment d'ordinadors portàtils per als estudiants de 5è i 6è de Primària a partir d'aquest curs 2009-2010. A Catalunya existeix un projecte propi, però el pla que s'ha aprovat a Madrid permetrà que arribin una part dels diners per fer-lo possible.\n04/09/2009 - 09.06 Actualitzat 04/09/2009 - 19.17\nGrup d'alumnes utilitzant ordinadors a l'aula.\nAproximadament 7.000 alumnes de 5è i 6è de Primària dels centres que encara depenen de l'Estat començaran el curs amb un ordinador portàtil. La idea és que els alumnes els puguin fer servir com a eina de treball a classe i a casa. La iniciativa començarà com un pla pilot però s'estendrà també als alumnes de 2n d'ESO i als professors de Primària i Secundària. Es preveu que a l'abril del 2010 hi hagi prop de 400.000 alumnes i 20.000 professors que ja utilitzin un ordinador ultraportàtil.\nEl ministre d'Educació, Ángel Gabilondo, ha destacat que el pla no consisteix només a donar un ordinador a cada alumne, i que no es tracta d'eliminar ni professors ni llibres del sistema educatiu. L'objectiu, explica, és generar continguts i conceptes diferents per a l'aprenantatge. També ha fet una crida a la responsabilitat social i a implicar tothom, alumnes i pares, en l'adquisició i custòdia dels ordinadors.\nEls portàtils els pagaran a mitges el govern i les comunitats autònomes tot i que en primera instància seran les famílies qui abonin els diners necessaris. Posteriorment l'administració els retornarà l'import.\nEl Pla Escola 2.0 també dotarà les aules de pissarres digitals i connexió sense fils a internet. Com a complement a aquestes tecnologies, els professors rebran formació per treure'n el màxim profit.\nSegons el govern, el projecte suposarà el desenvolupament dels sectors informàtics i editorials, i una "oportunitat" per situar Espanya entre els països "més avançats" en l'ús d'aquestes tecnologies. El pla té efecte sobre aquells llocs on l'Estat encara té competències en educació.\nRespecte a les iniciatives autonòmiques\nEn total el Pla Escola 2.0 suposa una inversió de gairebé 200 milions d'euros i respectarà les iniciatives que en aquest sentit ja haguessin engegat les diferents comunitats autònomes. Així, a Catalunya el pla suposarà recursos addicionals per les mesures previstes per la Generalitat.\nEl pla català estima que uns 6.000 estudiants de 5è de Primària d'una setantena d'instituts comencin el curs fent servir l'ordinador portàtil en un 70% de les assignatures. La posada en marxa d'aquest projecte implica l'adaptació de 230 aules i la formació de 814 professors. Aquest pla pilot preveu que a finals de curs tinguin portàtil els alumnes de 800 aules en 200 centres.\n76 centres catalans faran el 60% de les classes "digitals"


Les tarifes de banda ampla de Telefónica superen amb escreix els preus fixats per altres operadors històrics europeus. Concretament, per a velocitats de menys de 2 megabits, els preus més barats de la companyia espanyola superen d'un 27,5% les tarifes més econòmiques dels altres operadors europeus. La diferència es rebaixa fins a un 17,2% per a velocitats d'entre 2 i 9,9 megabits. Aquestes són algunes de les conclusions de l'informe presentat pel president de la Comissió del Mercat de les Telecomunicacions, Reinaldo Rodríguez. El text ha estat elaborat a petició del Defensor del Poble i la Secretaria General de Telecomunicacions.\n14/12/2007 - 17.38 Actualitzat 14/12/2007 - 20.10\nL'informe s'ha fet amb dades del mes de juny i constata com les tarifes dels operadors alternatius espanyols sí que són competitives en comparació amb la mitjana de preus a Europa. En concret, per a les velocitats d'entre 2 i 9,9 megabits, on els preus dels operadors espanyols són un 9,6% inferiors a la mitjana europea. Per a velocitats superiors a 10 megabits, les tarifes espanyoles són un 7,4% inferiors.\nEn canvi, els preus per a les velocitats més lentes -inferiors als 2 megabits-, els preus dels operadors alternatius espanyols són un 4% superiors als europeus.\nEl president de la Comissió del Mercat de les Telecomunicacions (CMT) ha afirmat, després de presentar les dades, que es prendran mesures de forma immediata perquè els usuaris tinguin les màximes facilitats per elegir les millors ofertes. En aquest sentit, ha assegurat que simplificaran al màxim els processos de canvi d'operador i garantiran que els serveis majoristes que prestaTelefónica als operadors alternatius siguin de qualitat, transparents i sense discriminació.\nReinaldo Rodríguez ha dit que no hi ha problemes de subministrament de bucle d'abonat de Telefónica, però sí que hi ha queixes dels operadors sobre la qualitat del servei que reben. És per aquest motiu que s'estan estudiant les denúncies en profunditat per prendre mesures en cas que siguin certes i aconseguir competència de qualitat.


Al-Kàmil Xaban - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAl-Màlik al-Kàmil Sayf-ad-Din Xaban ibn an-Nàssir Muhàmmad, més conegut simplement com al-Kàmil Xaban —en àrab الملك الكامل سيف الدين شعبان بن الناصر محمد, al-Malik al-Kāmil Sayf ad-Dīn Xaʿbān ibn an-Nāṣir Muḥammad—, fou soldà mameluc bahrita o kiptxak del Caire (1345-1346). Era fill d'an-Nàssir Muhàmmad ibn Qalàwun.\n21 setembre 1346 (17/18 anys)\nQuan el seu germà As-Sàlih Ismaïl va ser assassinat el 4 d'agost de 1345 va ser proclamat al seu lloc. La facció que dirigia el seu sogre Arghun al-Alai li va donar un suport decisiu; el vice-regent d'Egipte, Almalik, en canvi, se li va oposar i va donar suport al seu germà Hajjí però aviat va perdre tota influència i Arghun va esdevenir el personatge principal de l'estat. Xaban va fer matar dos dels seus germans.\nA partir del l'abril de 1346 la seva autoritat va entrar en crisis. Almalik i el seu aliat Kumari foren enviats presoners a Alexandria i els seus béns confiscats però la mort de Yusuf, un altre germà de Xaban, l'estiu el va convertir en sospitós del crim. Xaban va decidir fer una visita a l'Hedjaz i va forçar el cobrament de forts tributs als camperols egipcis (amb gra) i als de Síria (en ramats) per finançar el viatge al mateix temps que l'aristocràcia militar mameluca havia estat obligada a fer despeses que la portaven a la ruïna. El governador de Damasc, Yalbugha al-Yahyawi, va encapçalar una conspiració. Xaban va fer presoners a dos dels seus germans que encara quedaven en vida (Hajjí i Husayn) i els va empresonar (18 de setembre de 1346) provocant la revolta dels mamelucs del Caire. Xaban va oferir l'abdicació que fou refusada; va intentar resistir però en la lluita Arghun fou ferit i fet presoner i Xaban va haver de fugir, sent capturat durant la fugida i executat el 21 de setembre de 1346. El seu germà Hajjí fou alliberat i posat al tron amb el nom d'al-Mudhàffar Hajjí el 23 de setembre.\nAndré Clot, « Le temps des crises. Horreurs et splendeurs », pàg. 142\nas-Sàlih Ismaïl soldà del Caire\n1345-1346 Succeït per:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Al-Kàmil_Xaban&oldid=24996911»\nDarrera modificació: 22 set 2020 a les 18:11\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 set 2020 a les 18:11.


Apartment Livad Novigrad Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLivada 1, Novigrad, Novigrad, Croàcia, 52466 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Livad\nAl visitar Novigrad, vosté es sentirà com a casa a Apartment Livad, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Novigrad. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, àrea de fumadors.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Apartment Livad la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Novigrad.\nTots els tipus de viatgers (9) Parelles (1) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (4)


Adriano avisa del perill d’El Molinón - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesAdriano avisa del perill d’El Molinón\nAdriano avisa del perill d’El Molinón\n“L’any passat vam patir molt allà”, ha afirmat el brasiler\nAdriano, durant l'entrenament d'aquest divendres / FOTO: MIGUEL RUIZ-FCB\nFa dos anys, un solitari gol de Pedro va desanivellar un partit igualadíssim a Gijón (0-1). Fa un, una diana de Villa va salvar un punt per al Barça, que va estar prop de perdre a El Molinón (1-1). Són dos bons avisos de cara al partit d'aquest diumenge. Adriano Correia ha volgut recordar-los: "L'any passat vam patir i fa dos ens va costar molt guanyar. És un partit clau, perquè arriba abans de l'aturada per seleccions".\nCòmode a qualsevol posició\nAdriano és un jugador polivalent i, com a tal, ha estat utilitzat per Josep Guardiola en diverses posicions del camp. Aquest any va començar de lateral esquerre a causa de les moltes absències a l'eix de la defensa, mentre que en la seva última participació va exercir d'extrem dret a Mestalla. Ell se sent còmode a tot arreu. "Si juguem amb un 4-3-3 o 3-4-3 a mi no em perjudica. Puc jugar més endarrerit o més avançat. A València ja es va veure", ha explicat.\nDesprés del 0-5, amb més confiança\nLa victòria assolida a Minsk, la primera a domicili aquesta temporada, també ha servit per carregar de confiança els jugadors de cara al desplaçament d'aquest cap de setmana. "El 0-5 ens dóna moltíssima confiança. Hem tingut partits durs fora de casa que només hem empatat. El dia de la Reial Societat vam crear moltes oportunitats i no vam fer tants gols com dimecres", ha assenyalat Adriano, conscient que l'equip no pot abaixar la intensitat en cap moment dels seus partits.\nElogis per a Messi i Puyol\nSobre el seu company Leo Messi, Adriano Correia s'ha unit al corrent d'opinió que assegura que l'argentí és el millor del planeta. "És un privilegi jugar al seu costat. Avui dia no hi ha un jugador com ell. Està per sobre de la resta", ha reconegut, i ha vaticinat que"segurament" superarà Cesar aquesta mateixa temporada. Cal recordar que Messi es troba a 41 dianes de ser el màxim golejador de la història del FC Barcelona.\nAdriano ha tancat la seva roda de premsa elogiant Carles Puyol: "És un capità que té molta força en aquest equip. Ens motiva i és un gran company. Ens dóna vida".


Tema: 15ª edició MEDIMED: Mercat de Documentals Euro-Mediterranis\nDates: 17, 18 i 19 d'octubre de 2014\nLloc: Hotel Calipolis, Sitges\nUn comitè de selecció internacional seleccionarà 28 projectes nous que es presentaran davant d’un panell integrat pels commissioning editors de les principals cadenes de televisió en sessions de pitching.\nData límit d'inscripció: 31 de juliol de 2014\nFormulari d’inscripció. Enviar a medimed@apimed.org\nFormat que facilita trobades de 10’ entre productors catalans i commissoning editors i/o distribuïdors internacionals. Dirigit a projectes en desenvolupament o que disposin d’un rough cut.\nEls documentals acabats, produïts el 2013 i/o 2014 estaran disponibles a la videoteca del mercat per ser visionats per una cinquantena de compradors i distribuïdors internacionals durant els tres dies del mercat.\nPer a més informació: medimed@apimed.org


La llei polonesa que jubilava jutges del Suprem vulnera la normativa europea, segons l'advocat general del TJUE\nTanchev conclou que la reforma, aturada cautelarment des de fa mesos, és 'inconsistent amb l’objectiu d’imparcialitat'\nLa llei introduïda per Polònia el juliol del 2017 per modificar l’edat de jubilació dels jutges del Suprem, de tribunals ordinaris i fiscals és contrària al dret comunitari, segons l’advocat general del Tribunal de Justícia de la UE Evgeni Tanchev. La reforma en el sistema judicial polonès, aturada cautelarment des del novembre per ordre del TJUE, és segons Tanchev ‘inconsistent amb l’objectiu d’imparcialitat’ que guia les lleis europees.\nL’advocat general conclou que escurçant l’edat de jubilació dels jutges i alhora donant poders al Ministeri de Justícia per ampliar el període actiu dels magistrats, Polònia ha vulnerat les seves obligacions marcades per la legislació europea.\nEn opinió de l’advocat, una reducció de l’edat màxima de jubilació ha d’anar acompanyada de mesures per garantir que ‘de facto’ no es vol apartar un jutge i la llei del 2017 no ho garanteix, com tampoc garanteix la independència dels magistrats.\nTanchev recorda que la legislació de la UE protegeix contra la destitució de càrrecs dels membres dels tribunals i afirma que el concepte d’independència pressuposa que exerceix les seves funcions ‘de forma totalment autònoma’, sense influències externes.\nEn tot cas, la reforma judicial es troba paralitzada per ordre del TJUE des del novembre, a l’espera que el cas es resolgui als tribunals europeus. En la majoria dels casos, el tribunal amb seu a Luxemburg segueix el criteri expressat prèviament pels advocats generals. Amb tot, caldrà encara esperar la decisió final dels magistrats del tribunal.\nRecorregut de la justícia europea\nLa Comissió Europea va denunciar Polònia al TJUE el setembre del 2018 per adoptar una reforma judicial que ‘vulnera del principi d’independència judicial’. La nova normativa polonesa, introduïda amb el govern liderat pel partit d’ultradreta Llei i Justícia, obligava els homes magistrats del Suprem a jubilar-se als 65 anys i a les dones als 60, quan fins llavors era per als dos sexes als 67. La mesura, polèmica des dels seus inicis, implicava que vint-i-set dels setanta-dos jutges es veiessin obligats a deixar el càrrec de cop i volta.\nLa normativa, a més, ofereix als jutges afectats per la jubilació poder sol·licitar una pròrroga del mandat al president de la República, que ho pot concedir per tres anys i renovar una vegada. Però aquesta no marca criteris clars per la decisió presidencial ni l’opció a un recurs, segons l’executiu europeu. Per això, la CE considera que la llei de Polònia sobre el Tribunal Suprem vulnera les obligacions d’aquest país pel que fa als tractats i la Carta de Drets Fonamentals de la UE.


Necrològica – Máster en Gestión Cultural\n26 d'abril de 2022 Dispatched\nHa mort Juan Vicente Martínez Luciano, professor titular del Departament de Filologia Anglesa i Alemanya de la Universitat de València, especialista en teatre contemporani en llengua anglesa, el qual, a més, fou director del festival Sagunt a Escena i de Teatres de la Generalitat.\nVa ser des de la seua creació professor d’Arts Escèniques al nostre Màster de Gestió Cultural. També fou fundador de la productora teatral Dramatúrgia 2000 i director i fundador de les col·leccions Teatro Siglo XX i Teatro Siglo XXI, així com membre fundador de l’Academia de las Artes Escénicas de España. El passat 11 de març va rebre el premi Carles Santos de les universitats valencianes per la seua tasca en el camp de les arts escèniques. Va realitzar nombroses traduccions i versions teatrals de diferents autors com Harold Pinter, Samuel Beckett, Tennessee Williams i Arnold Wesker, i va ser autor de diverses monografies i articles especialitzats. El 2010 va rebre el premi “María Martínez Sierra” a la Millor Traducció Teatral de l’Asociación de Directores de Escena, per la seua traducció de La costa de Utopía de Tom Stoppard.\nJuan Vicente, Juanvi com era conegut entre companys i amics, va ser una figura clau en la producció i desenvolupament del teatre i la cultura en la Comunitat Valenciana, i un impulsor entusiasta de l’ensenyament de les arts escèniques.\nEstarem sempre agraïts pel seu excel·lent treball.\nDes del màster en Gestió Cultural, companys i companyes, enviem una forta abraçada a familiars i amics.\nOportunitat per a doctors i doctorands en el Museu Nacional del Prado\nEscola d’Estiu del Museu del Prado 2022