Un centenar de vehicles Volkswagen celebren la setena trobada d'estiu del Club VW a Encamp - FÒRUM.ad\nUn centenar de vehicles Volkswagen celebren la setena trobada d’estiu del Club VW a Encamp\nOn: 12/07/15 13:40\nDes d’aquest dissabte a la tarda no han deixat d’arribar vehicles de la marca Volkswagen al Prat Gran d’Encamp vinguts d’Andorra, Espanya i França per celebrar, aquest diumenge, la setena trobada d’estiu organitzada pel Club VW Andorra i amb la col·laboració del Comú d’Encamp. Aquest diumenge al migdia gairebé un centenar de cotxes ja s’havien instal·lat a la seva posició al parc encampadà, però l’organització espera arribar a superar els 120 de l’anterior edició. Enguany l’esdeveniment s’ha concentrat en una única jornada, per fer la despesa més assumible als participants vinguts de llocs com Pamplona, Bordeus o Saragossa, entre altres.\nLa majoria de les mirades dels visitants de la trobada d’estiu de vehicles Volkswagen aquest diumenge han sigut per als escarabats, com el d’Adrià Gutiérrez, membre del Club VW Andorra, organitzador de l’esdeveniment. També ha triomfat un Golf sèrie 2 en la seva versió G60 Rallye, que ha portat un dels participants francesos, la majoria dels quals han vingut d’un club de Bordeus.\nTambé hi ha hagut visitants de llocs com Saragossa, Pamplona i Catalunya, amb vehicles que anaven des dels Golf -el segon vehicle més venut de la història-, al famós escarabat -oficialment Volkswagen Sedan o Tipus 1- que es va fabricar durant 65 anys. Entre aquests històrics tampoc no han faltat, fins i tot, les famoses autocaravanes California. Els vehicles més antics de la concentració es remunten a principis dels anys setanta.\nLa trobada, a banda de ser un aparador per a aquestes màquines d’enginyeria, també serveix, com ha explicat el membre del VW Club Andorra, Adrià Gutiérrez, per aprofundir els lligams de germanor entre els propietaris i apassionats dels cotxes de la marca alemanya. Cada any el club, que té deu membres, organitza una trobada a l’hivern i una altra a l’estiu amb àpats en comú, activitats i rutes per Andorra.\nL’any passat van participar en l’esdeveniment aproximadament 120 vehicles i enguany es vol superar la xifra. Els participants han anat arribant molt esglaonats, però, perquè enguany la cita ha coincidit amb la Volta als Ports i s’ha hagut de compaginar els dos esdeveniments. Aquest diumenge a la tarda està prevista una ruta que portarà als participants pel túnel dels Dos Valires fins a les Valls del Nord, baixant cap a Andorra la Vella, on passaran per l’avinguda Meritxell i la plaça Guillemó.\nLa trobada no té hora de finalització, la marquen els mateixos participants amb la seva marxa. Es reparteixen a parts iguals entre andorrans, francesos i espanyols, segons ha indicat l’organització, però n’hi ha que vénen de molt lluny, com el participant navarrès.\nDe moment continuaran gaudint dels àpats de germanor i la posada en comú del tema que més els apassiona, com ha explicat Gutiérrez, qui ha reconegut que la crisi els ha afectat a tots i que “no és el mateix pagar per un cap de setmana sencer que un dia”. El club ha agraït al Comú d’Encamp la seva col·laboració en l’esdeveniment.\nPrevious Post: Un ferit en un accident a Andorra la Vella\nNext Post: Ferrer anuncia la creació d’una àrea d’atenció immediata per a persones amb necessitats socials


Més de 50% dels alumnes dels cursos ocupacionals del programa Incorpora s’ha inserit al món laboral | Grup Fundació Ramon Noguera\nMés de 50% dels alumnes dels cursos ocupacionals del programa Incorpora s’ha inserit al món laboral\nEl 2 de desembre, el Clúster Èxit, associació gironina del sector de l’economia social, va fer entrega dels diplomes de les actuacions formatives que impulsa a través del programa Incorpora de la Fundació “la Caixa”.\nDurant l’acte d’entrega, protagonitzat per les persones acreditades que hi han intervingut activament, es van donar a conèixer els resultats principals d’aquesta última edició. Aquest any han participat en el programa un total de 53 persones, el 90% de les quals ha finalitzat la formació amb acreditació i el 54% s’ha inserit laboralment en alguna de les empreses col·laboradores. De total de l’alumnat, 39 persones han fet pràctiques laborals.\nLa jornada, que va tenir lloc a l’auditori de Support-Girona, va comptar amb la participació de la regidora de Drets Socials de l’Ajuntament de Girona, Núria Pi, que va posar en valor la tasca que duu a terme el Clúster Èxit, el compromís de les empreses col·laboradores i, especialment, el treball dels alumnes que ahir van rebre el diploma. Tot seguit va intervenir el CEO de Metalquímia, Josep La-gares, que va pronunciar la conferència “La responsabilitat social de les empreses”. Lagares va parlar de la creativació (creativitat amb mètode) com a element clau per créixer, tant en l’àmbit empresarial com social, i va explicar com l’aplica a la seva empresa. Tot seguit, després d’un espai de debat, alumnes dels cursos van donar pas al lliurament dels premis Incorpora, amb els quals les entitats d’El Clúster Èxit van reconèixer la tasca de les empreses participants. Aquest any han rebut aquest reconeixement les empreses Mola! Botiga de pastes, Retak Iberia, Costa Brava Mediterranean Foods, Fundació Emys i Gripark. La figura del guardó és obra de l’artista Pep Ametlla, que va intervenir-hi per videconferència. L’escultor va expressar amb unes mans que abraçaven un cor “l’acte de generositat i compromís de les empreses premiades”.\nEls ‘Punts de Formació Incorpora’ són una iniciativa pionera de formació adaptada als col·lectius amb dificultats especials que permet una formació qualificada i capacitada per a la millora de l’ocupabilitat i per al desenvolupament d’una activitat laboral. Els Punts de Formació volen ser una peça fonamental que ajudi a consolidar a persones en risc d’exclusió social i dificultats especials (trastorn mental sever i discapacitat intel·lectual) en els llocs de treball i garanteixi una rendibilitat de les persones inserides.\nEn el darrer any, s’han desenvolupat tres àmbits de formació: curs de neteja de superfícies i mobiliari en edificis i locals, impartit per la Fundació Ramon Noguera; curs de comerç i magatzem, a càrrec de Fundació Drissa; i curs de reposador de grans superfícies i magatzems, a càrrec d’Astrid-21. Segons les dades aportades per les entitats, els alumnes que han fet els cursos han estat homes en un 70% i dones en un 30%, amb un grau de discapacitat d’entre el 33% i el 65% i edats compreses entre els 17 i els 57 anys.\nSegons l’enquesta de satisfacció realitzada per les entitats docents als alumnes, set de cada deu valora molt positivament l’acció formativa amb l’empresa i considera que les pràctiques els han ajudat a millorar el seu desenvolupament personal, a recuperar la confiança i a trobar feina.\nDurant l’acte, un cop més, es va posar de manifest la necessitat de generar més aliances amb el sector empresarial per poder seguir treballant per a la inserció laboral de les persones amb especials dificultats. Aquest any han estat onze les empreses contractants.\nLa cloenda de la jornada ha anat a càrrec del president d’El Clúster Èxit, Albert Carbonell.\nL’associació Clúster Èxit, més de 2.000 persones usuàries\nEl Clúster Èxit Girona és una associació sense ànim de lucre, creada a l’any 2012 per set entitats de l’àmbit de l’economia social, amb l’objectiu d’enfortir el sector de la inserció laboral de les persones amb especials dificultats en el territori del Gironès - Zona Urbana de Girona. Les entitats inte-grants són: Fundació Ramon Noguera, Fundació Tresc, Fundació Síndrome de Down Girona i Comarques, Astrid 21, Grup Mifas, Ecosol (empresa d’inserció de Càritas) i Fundació Drissa.\nEn el seu conjunt, el Clúster Èxit manté 15 serveis orientats a la inserció laboral, que inclouen cen-tres especials de treball, empreses d’inserció, serveis integrals d'orientació, acompanyament i suport a la inserció de les persones amb discapacitat o trastorns de la salut mental (SIOAS) i serveis prelaborals per a la l’adquisició de competències. En total acull més de 2.000 persones amb especials dificultats, que són ateses per més d’un centenar de professionals de suport. La seva activitat global genera uns ingressos de més de 14 milions d’euros, dels quals un 71% procedeix de l’activitat empresarial de les entitats.\nteràpia ocupacional discapacitat intel·lectual comunicació externa revista projecte social productes artesanals La Rosaleda descomptes voluntariat shoppout atenció precoç esport moda covid19 artesania pop up innovació cdiap obra social la caixa formació


Salut recomana als centres sanitaris que les màquines expenedores ofereixin menjar saludable - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSalut recomana als centres sanitaris que les màquines expenedores ofereixin menjar saludable\nEl departament de Salut ha recomanat als hospitals i als centres de salut públics que donin prioritat en les màquines expenedores dels hospitals i centres sanitaris a la fruita, les amanides, el menjar integral i l'aigua, davant altres productes com les galetes, la brioixeria, les llaminadures i les begudes energètiques.\nL'objectiu de Salut és oferir un «missatge coherent», ja que si en aquests equipaments es fan espais de promoció de salut i prevenció «han de ser exemplars» en l'oferta d'alimentació saludable i no oferir productes processats o amb sucres afegits. La recomanació s'ha fet arribar als equips directius dels centres a través del document Recomanacions d'aliments i de begudes per a màquines expenedores en centres sanitaris perquè el tinguin present quan contractin aquests punts automàtics de venda.\nA banda d'animar a implementar aquestes recomanacions, el document també suggereix la conveniència d'eliminar la publicitat de les màquines expenedores i d'incloure-hi missatges que promoguin, de manera atractiva, una alimentació saludable.\nD'altra banda, tots els menjadors dels centres sanitaris públics de Catalunya estan acreditats amb el distintiu Amed, com a establiments de restauració promotors d'una alimentació mediterrània i saludable.\nEl departament de Salut ha adreçat aquestes recomanacions a través d'una carta signada pel director del Servei Català de la Salut, pel secretari general en funcions del departament de Salut, David Elvira, i pel secretari de Salut Pública, Joan Guix.\nLa Generalitat recorda que una alimentació saludable es basa en el consum d'aliments d'origen vegetal i mínimament processats, i que no seguir aquestes recomanacions es pot traduir en sobrepès, obesitat o diabetis tipus 2. De fet, un consum elevat, per exemple, de begudes ensucrades s'associa amb un risc més elevat de tenir problemes de salut crònics, sobretot cardiovasculars, i també càncers.


La 33a Nit de l'Edició: punt de trobada del món editorial\n> Passa al sector... > La 33a Nit de l’Edició: punt de trobada del món editorial\nEl vespre d’ahir dilluns 10 de desembre, va ser una nit de premis, d’agraïments i reconeixement a les persones que estimen els llibres. La 33a Nit de l’Edició, enguany celebrada al Teatre Goya de Barcelona i organitzada pel Gremi d’Editors de Catalunya, s’ha convertit en el punt de trobada anual de tot el món editorial en el que es lliuren una sèrie de reconeixements a persones i editorials que han destacat per la seva contribució a la difusió del món del llibre.\nLa Nit de l’Edició, va ser escenari del lliurament del Premi Atlàntida a Lluís Pasqual; el Memorial Fernando Lara a la directora de la Llibreria Al·lots, Paula Jarrin; i el Premi de Traducció Ángel Crespo a Juan de Sola.\nDurant la vetllada, també es va fer reconeixement especial a Herder Editorial, pels seus 75 anys d’activitat editorial continuada; i a Alba Editorial i Edicions Baula pel seu 25è aniversari.\nIntervenció del president del Gremi d’Editors de Catalunya, Patrici Tixis\nPremi Atlàntida a Lluís Pasqual, director teatral\nEn el decurs de l’acte, el Gremi d’Editors de Catalunya va distingir el director teatral Lluís Pasqual amb el Premi Atlàntida 2018, guardó que la institució atorga anualment a una personalitat de reconegut prestigi que s’hagi destacat per la seva contribució al foment de la lectura i del món del llibre i també pel seu compromís en la defensa del valor de la cultura i de la propietat intel·lectual.\nLluís Pasqual va pronunciar una conferència que va girar al voltant dels llibres que més han influït al llarg de la seva vida. Abans però, la periodista i escriptora, Montse Barderi, i l’actriu Emma Vilarasau es van encarregar de glossar la figura de Pasqual.\nGlossa de Montse Barderi\nGlossa d’Emma Vilarasau\n“He tingut molts mestres des de que petit que m’han posat molts llibres i m’han obert moltes portes”, Lluís Pasqual\nParaules d’agraïment de Lluís Pasqual, Premi Atlàntida 2018\nDes de la primera convocatòria, l’any 1986, el Premi Atlàntida ha recaigut en personalitats de gran rellevància com José Manuel Blecua, Bernard Pivot, Václav Havel, Jacques Santer, Viviane Reding, Pasqual Maragall, Carlo Feltrinelli, Fabià Estapé, Jordi Savall, Joan Manuel Serrat, Jaume Plensa, Isabel Coixet o Jordi Herralde, entre d’altres. El guardó es lliurarà el 10 de desembre, en el marc de la 33a Nit de l’Edició al Teatre Goya de Barcelona.\nEl jurat del Premi Atlàntida 2018, consta de 18 membres i està integrat per editors i periodistes de les capçaleres dels diaris impresos que tenen edició a Catalunya. El jurat està presidit per Patrici Tixis, president del Gremi d’Editors de Catalunya.\nMemorial Fernando Lara a Paula Jarrin, directora de la Llibreria Al·lots\nAixí mateix, la Cambra del Llibre de Catalunya, institució integrada pels editors, llibreters, distribuïdors i indústria gràfica de Catalunya, ha atorgat el 24è Memorial Fernando Lara a Paula Jarrin, directora de la Llibreria Al·lots, especialitzada en literatura infantil i juvenil; vicepresidenta del Gremi de Llibreters de Catalunya; scout literària per a editorials i col·laboradora en mitjans digitals especialitzats en llibres, condueix formació per a docents i imparteix xerrades sobre foment de la lectura. Va ser comissària de les exposicions a Bolonya 2017 a on Catalunya i les Illes Balears eren les convidades d’honor de la fira.\n“Demano que els que ens dediquem a la LIJ no siguem invisibles”, Paula Jarrin\nPremi de Traducció Ángel Crespo a Juan de Sola\nD’altra banda, l’Associació Col·legial d’Escriptors de Catalunya, per tal d’honorar la figura del gran traductor, poeta i humanista Ángel Crespo, i tenint present que una gran proporció de les traduccions al castellà s’editen a Catalunya, han lliurat el XXI Premi de Traducció Ángel Crespo a Juan de Sola per la traducció del francès al castellà de l’obra Marcel Proust-Jacques Rivière, correspondencia 1914-1922, publicada per La Uña Rota Ediciones.\n“La traducció no és una despesa, és una inversió”, Juan de Sola\nLa Nit va acabar amb unes paraules de l’Honorable Consellera de Cultura de la Generalitat de Catalunya, Laura Borràs i Joan Subirats, comissionat de Cultura de l’Ajuntament de Barcelona, recordant la importància de la presència de Barcelona coma ciutat convidada a la Feria del Libro de Buenos Aires l’any vinent.\nEl flamant Premi Atlàntida2018, Lluís Pasqual, expressa l’emoció que sent en rebre el premi principal de la Nit de l’Edició 2018:\nEl President del Gremi d’Editors de Catalunya, Patrici Tixis, fa valoració de la 33a Nit de l’Edició organitzada pel Gremi, amb el patrocini de CEDRO i el suport del Grup Focus:\nLa Nit de l’Edició, en imatges:


Tarda amb més núvols i alguns ruixats de neu - El temps\nTarda amb més núvols i alguns ruixats de neu\nCatalunya amb avís per fred, amb una de les matinades més fredes dels últims anys\nAlberto Alcántara 09/02/2018 - 15.58\nUn sistema frontal arribarà durant la tarda i farà canviar el temps tranquil del matí. El Servei Meteorològic de Catalunya ha activat l'avís per neu i per vent: a última hora es reactivaran el mestral a les Terres de l'Ebre, el vent del nord al Pirineu i la tramuntana a l'Empordà.\nEl matí ha començat serè arreu. A partir de mig matí, els núvols prims han començat a entrar, com a anunci de l'arribada d'un nou sistema frontal. Durant la tarda veurem el cel més variable o tapat. Nevarà a la Vall d'Aran i al nord del Pallars Sobirà, a qualsevol cota, i la neu avançarà cap a la Cerdanya. També pot nevar una mica al massís del Port cap al vespre. De cara a la nit, fora d'aquests indrets de muntanya, quedarà un cel poc ennuvolat en general: núvols en retirada per l'Empordà i núvols baixos residuals per la Catalunya Central i Ponent.\nFred de cru hivern amb -20 ºC\nEl cel serè de la nit ha afavorit una matinada gèlida fins a l'extrem. Les temperatures més fredes han baixat fins als -20 ºC en punts de la Cerdanya, amb rècord inclòs, i les glaçades han arribat fins a la mateixa sorra de la platja. Les màximes seran un pèl més altes que les de dijous, però en cap cas se superaran els 11 ºC o 12 ºC.\nContinuarà nevant al Pirineu, però el més significatiu serà el vent de nord i nord-oest, que bufarà amb força a molts indrets, i no només als dos extrems del país.\n⚠❄El fred, el vent i el torb protagonistes per dissabte ➡ https://t.co/AkRaemhoCE  @Emili_Vilamala #324eltemps pic.twitter.com/pPymMJiOYl\n Alberto Alcántara (@alcantara_alb) 9 de febrer de 2018\nUna tarda de Carnaval assolellada en general, però amb vent\nTemps 324 migdia 09/02/2018\nTemps matí 09/02/2018


Gairebé 2.000 llars de Mollet reben la bonificació per l'ús de la deixalleria - somMollet\nGairebé 2.000 llars de Mollet reben la bonificació per l'ús de la deixalleria\nEn total, han suposat uns 63.911 € de rebaixa en la taxa d'escombraries\nDilluns, 17 de maig de 2021 | 10:48h\nUn total de 1.980 llars molletanes s'han pogut descomptar del rebut de les escombraries la bonificació per l'ús de la deixalleria comarcal, un equipament que l'any passat va registrar un increment significatiu d'aportacions. Les visites d'aquests veïns a la deixalleria han suposat 63.911 € de bonificacions de la taxa d’escombraries.\nL’any passat van visitar la deixalleria 16.213 usuaris, 3.731 més que l’any 2019, un 30% més, un augment global que, segons fonts municipals, no es va veure afectat pel confinament dels mesos de març i abril, quan es va detectar una caiguda de les aportacions arribant a només 8 usuaris el mes d’abril. A aquestes xifres se sumen els 5.150 usuaris de la deixalleria mòbil, un servei que sí que va veure reduïda la seva utilització atès que es va deixar de prestar entre els mesos de març i maig. En aquest sentit, el regidor de Justícia Ambiental, Ecologisme i Transició Energètica, Raúl Broto, ha assenyalat que “els confinaments viscuts podien haver provocat unes xifres globals d’ús de la deixalleria menors, i en canvi la realitat mostra una ciutadania cada cop més compromesa en generar menys residus i reciclar més”, diu Broto, qui apel·la a la responsabilitat compartida entre ciutadania i administracions per "tenir una ciutat cada cop més neta i sostenible".\nPel que fa als descomptes als rebuts de les escombraries, l’Ajuntament bonifica la taxa de recollida de residus en funció del nombre d’usos de la deixalleria que es facin al llarg de l’any; unes bonificacions que poden arribar fins al 20%. Per facilitar-hi l’accés, l’Ajuntament ha implantat una nova targeta amb codi de barres que serveix per a totes les persones que viuen al mateix domicili. Aquesta targeta permet que la ciutadania pugui registrar d’una manera més ràpida, senzilla i segura l’ús de la deixalleria municipal, de la deixalleria mòbil i del servei gratuït de recollida de mobles i trastos vells. D’aquesta manera s’ha simplificat el registre de les aportacions per bonificar la taxa de forma automàtica. “L'Ajuntament fa esforços per facilitar a la ciutadania la correcta gestió dels residus, així com beneficiar aquelles persones que utilitzen la deixalleria de forma recurrent”, ha destacat l'alcalde, Josep Monràs.\nAquestes són algunes de les dades que el Consistori ha presentat aquest dilluns, 17 de maig, Dia Mundial del Reciclatge. Des de l'Ajuntament apunten que aquestes bones xifres es produeixen en un any marcat pel confinament viscut durant els mesos de primavera a causa de la pandèmia, que va modificar els hàbits i consum de la ciutadania.


Els transportistes de Lleida s’uneixen al recurs contra la restricció de circular a l’AP-7 – La Manyana\nEls transportistes de Lleida s’uneixen al recurs contra la restricció de circular a l’AP-7\nEls camions de gran tonatge, vetats els diumenges\nACN / Pla general de diversos vehicles accedint al peatge de l'AP-2 de Vila-rodona, a l'Alt Camp, el 13 d'abril del 2021.\nLes associacions de transportistes de Catalunya CETCAT i COT (que inclouen Asotrans Lleida) han decidit presentar un recurs contenciós-administratiu per demanar la suspensió cautelar de la prohibició de circulació de camions de gran tonatge a l’AP-7 tots els diumenges de setembre. En un comunicat, els transportistes van assegurar que la decisió els “assenyala i criminalitza” i van confiar que la justícia “empararà els seus drets”, que lamenten que han estat “ignorats”.\nSegons asseguren, no hi ha “cap justificació” que avali l’adopció de la mesura. Per la seva banda, l’associació de transportistes de l’Estat, FENADISMER, va alertar que s’afectarà “molt greument” les exportacions espanyoles i va demanar empara al govern espanyol.\nEl Servei Català de Trànsit va anunciar que la mesura afectarà els camions de més de 7,5 tones des de les 5 de la tarda fins a les 10 de la nit dels diumenges de setembre.\nA més, preveuen obrir un carril addicional a l’AP-7 nord de Sant Celoni a la Roca del Vallès i a l’AP-7 sud de Vilafranca del Penedès a Martorell per reduir les retencions.\nCETCAT i COT, que representen el 75% dels empresaris del sector a Catalunya, critiquen que d’entre totes les alternatives es decidís prohibir la circulació de camions, decisió que consideren “improvisada” i que denuncien que no comptava amb el consens al sector. Asseguren que hauria estat una millor opció que els diumenges de setembre s’aixequés els peatges de la C-32 i la C-33 perquè es pogués transvasar vehicles de l’AP-7 a aquestes altres vies.\nA més, lamenten que els peatges no siguin gratuïts per sempre, sinó que ja s’estigui estudiant la possibilitat d’un peatge per ús. Les associacions veuen “normals” les retencions després de l’aixecament de barreres perquè no es van aixecar totes, sinó que només es va fer parcialment amb molts accessos encara tancats. Creuen que era “previsible” que amb l’augment de trànsit d’un diumenge hi hauria problemes de mobilitat.\n“Ja n’hi ha prou de buscar en el sector del transport la solució de la mala gestió i deficiències en infraestructures per part de les administracions públiques, el sector ja n’està tip”, alerten.\nDe fet els transportistes ja van denunciar el dijous la nova restricció de circulació i van assegurar que era un “menyspreu” al sector. CETCAT va assegurar que es tracta d’una “mostra més” de falta de respecte al transport de mercaderies. CETCAT i COT consideren que la restricció és una “solució improvisada” a un problema puntual del cap de setmana lamenten que l’aixecament de peatges els està “sortint car”.\nAfectació a les exportacions espanyoles\nPer la seva banda, els transportistes de l’Estat han alertat que la nova restricció “afectarà molt greument” les exportacions espanyoles. En un comunicat FENADISMER, la Federació Nacional d’Associacions de Transport d’Espanya, ha avisat que les conseqüències seran “catastròfiques” perquè per l’AP-7 recorden que hi circulen el 60% de les exportacions espanyoles, especialment, segons asseguren, els diumenges a la tarda perquè els caps de setmana hi ha restriccions de circulació a les carreteres franceses.\nFENADISMER ha atribuït les retencions del diumenge a la “falta de planificació” i la “desídia” de la Direcció General de Trànsit, ha qualificat la decisió d’”irracional” i ha acusat Trànsit de “negligència”. A més, ha avançat que pretén demanar empara al govern espanyol perquè impedeixi que s’aprovi la mesura.\nEl Saló Internacional de l'Automòbil, l'Automobile, tornarà a celebrar-se a Barcelona dos anys després amb una edició que comptarà amb...\nEl preu de la llum tornarà a baixar aquest dissabte però es mantindrà en els 159,37 MWh\nEl preu de la llum tornarà a baixar aquest dissabte, però continuarà en màxims de 159,37 euros el MWh, segons...\nGovern estatal i sindicats acorden apujar 15 euros fins als 965 el salari mínim sense el consens de la patronal\nEl govern espanyol i els sindicats majoritaris, CCOO i UGT, han acordat aquest dijous a la nit apujar 15 euros...\nSánchez dóna per tancada la “finestra” d’oportunitat per aprovar ara l’ampliació de l’Aeroport\nLa ministra de Transport, Raquel Sánchez, ha donat per tancada la possibilitat de recuperar el projecte d'inversió de 1.700 milions...


Data sortida: 03·10·2005\nRecuperem el fet de recomanar dos treballs simultàniament. Dos llançaments de caire molt divers, com la mateixa escena, i que demostren la seva versatilitat.\nEs tracta de les andanades d'un clàssic del thrash com Eric Peterson (Testament) amb aquesta aventura extrema sota el nom de Dragonlord i d'altra banda l'exquisidesa de The Deadsoul Tribe on el talent, mestria i qualitat emanen per igual en el seu nou treball.\nDragonlord ens ofereixen doncs continuitat al que semblava ser una mena de caprici personal que molts músics tenen i al que donen sortida comercial. Molt més visceral que la seva banda de tota la vida, en el nou treball continua pel camí d'un black metal elaborat i certament atractiu amb força melodia on s'hi pot trobar certs matisos que recordaran els darrers treballs de Dimmu Borgir salvant les distàncies.\nCal comentar la incorporació recent al grup de l'ex-guitarrista de Cradle of Filth Gian Pyres que junt a Eric Peterson (guitarra i veu); Derrick Ramirez (baix); Lyle Livingston (teclats) i Jon Allen (bateria; Sadus i ex-Testament). A destacar les dues versions finals de Mercyful Fate i Thin Lizzy. Qualitat indiscutible.


L’artista Josep Moscardó és el primer en participar en la campanya de pintura solidària que impulsa el centre\nARA Salt Actualitzada el 09/12/2014 15:38\n651x366 Josep Moscardó pintant a l’Espai Gironès Josep Moscardó pintant a l’Espai Gironès\nEl Centre Comercial Espai Gironès ha posat en marxa la subhasta de quadres solidaris en benefici de Càritas. La primera obra que se subhasta és 'Girona Orión', que l’artista Josep Moscardó va pintar dissabte en directe al centre comercial. Es tracta d’una pintura acrílica de la Catedral de Girona.\nLa iniciativa s’emmarca en la campanya que aquest any impulsa el Centre Comercial i que porta per lema Aquest Nadal tu hi pintes molt! En la lluita contra la pobresa. Després de pintar el quadre, Moscardó, que pinta al natural i capta la poètica de les coses quotidianes, l’ ha cedit per a que se subhasti per un preu de sortida de 1.000 euros. Els diners que se n’obtinguin es destinaran íntegrament a Càritas Diocesana de Girona per col·laborar en la seva gran tasca d’ajuda a les persones més necessitades. Es pot participar en la subhasta a través del web www.espaigirones.com o al Facebook d’Espai Gironès on s’expliquen les passes a seguir.\nMoscardó ( Barcelona 1953) ha estat el primer, dels cinc reconeguts artistes que hi col·laboren, en participar en la campanya. Els altres quatre artistes també pintaran en directe els dissabtes a l’Espai i les seves obres també se subhastaran en benefici de Càritas. El dia 13 de desembre serà el torn de José Luís Pascual (retrat abstracte); el 20 de desembre, Perico Pastor (figura humana); el 27 de desembre, Fernando Adam (arquitectura onírica); i el 3 de gener Pep Montserrat (quadern viatge sobre Girona).


El Molt Honorable Senyor Carles Puigdemont, president de la Generalitat de Catalunya, acompanyat per la consellera d'Agricultura, Honorable Senyora Meritxell Serret, han visitat Solivella per tal de procedir a dues importants inauguracions que signifiquen dues notables millores per la nostra població.\nUna d'elles afecta directament la economia que genera la pagesia, amb el nou celler vinícola de la cooperativa Agrícola de la Conca i Secció de Crèdit SCCL.\nL'altra inauguració ha estat el nou espai del castell, la plaça del Fossat i la petita placeta de l'entrada, Muralla del Castell.\nEl President de la Generalitat i la Consellera d'Agricultura són rebuts a la plaça Major per l'Alcalde de Solivella, el qual els hi presenta als membres del Consistori i altres personalitats, abans de pujar al Saló de Plens de la Casa de la Vila per tal que quedi constància d'aquesta història visita signant en el llibre d'honor.\nSolivella ha viscut una jornada històrica, en la que en el moment d'oferir el llibre d'honor de l'Ajuntament per tal que sigui signat pel President, l'alcalde -Enric Capdevila- s'ha dirigit amb aquestes paraules "Vos que sereu el primer president de la Generalitat que visita el poble, mereixeu estrenar un nou llibre". Paraules que ha estat contestades d'aquesta manera per Carles Puigdemont, "El primer que el visita i el primer advertit pel Constitucional".\nDesprés de la protocol·lària visita a la Casa de la Vila, la comitiva es dirigeix a l'indret conegut com el Maset del Cara, on el President de la Generalitat inaugurarà les noves instal·lacions de la Cooperativa Agrícola de la Conca.\nEn aquest lloc el President Carles Puigdemont i l'Alcalde Enric Capdevila, són rebuts pel president d'aquesta Cooperativa, Sr. Ramon Maria Corbella.\nUn cop inaugurades aquestes noves instal·lacions i havent signat el llibre de visites d'aquesta Cooperativa, la comitiva retorna al centre de la població, on a la plaça Major els esperen els solivellencs i solivellenques per donar la benvinguda al President de la Generalitat, i acompanyar-lo a la part alta del poble, al castell, on inaugurarà el nou espai del Fossat de la muralla.\nEn arribar a la plaça de Sant Joan el President és obsequiat amb el dolç més típic de Solivella, les orelletes, fetes per una de les millors elaboradores d'aquest característic postre, la Rosa Maria Salvadó.\nD'aquesta manera ho va posar en el seu Facebook personal el president Puigdemont\ni així es va publicar la visita del President a Solivella en la web oficial del Govern de la Generalitat\nEl cap de l’Executiu ha fet una visita institucional a Solivella, la primera d’un president de la Generalitat, on ha inaugurat la nova seu de la Cooperativa Agrícola de la Conca i Secció de Crèdit i la remodelació del Castell dels Llorac\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha advertit aquesta tarda que “l’esperit català rebrota sempre i sobreviu als seus il·lusos enterradors”. Parafrasejant l’escriptor Francesc Pujols durant una visita institucional al municipi de Solivella, a la Conca de Barberà, el cap del Govern ha assegurat que “hem tingut molts il·lusos enterradors que ens han volgut morts”, però “a tots ells, als d’abans, als d’avui i als de demà, els hem de dir que aquest país sempre sobreviu als seus il·lusos enterradors”.\nLa visita del president Puigdemont a Solivella, la primera que hi fa un president de la Generalitat, ha començat amb una visita institucional a l’Ajuntament, on Puigdemont ha estat rebut per l’alcalde, Enric Capdevila, i la resta del consistori. Després de signar el llibre d’honor, el cap de l’Executiu ha inaugurat la nova seu de la Cooperativa Agrícola de la Conca i Secció de Crèdit “motiu d’orgull i satisfacció per Solivella, la Conca de Barberà i el conjunt del país”. Carles Puigdemont ha volgut posar en valor “l’esforç fet en un moment difícil” per tirar endavant la cooperativa i “encarar amb futur” un sector com el del vi, en el qual Catalunya té un “lideratge fort”.\nLa nova seu de la Cooperativa Agrícola de la Conca i Secció de Crèdit és el resultat de la fusió, el 2014, de les cooperatives de Solivella i l’Espluga de Francolí. L’edifici agrupa tota la producció que fins ara hi havia als cellers dels dos municipis i e situa en uns dels nivells més alts de producció de la comarca. Amb 675 socis, la Cooperativa té diverses seccions operatives: vi, oli, fruits secs, agrobotigues i secció de crèdit. Pràcticament tota la seva producció es ven al mercat internacional. La Xina i el Japó concentren el 20% de les exportacions de l’empresa, tot i que també ven en països d’Europa, Amèrica i l’Àsia.\nA banda del nou celler, el cap de Govern també ha inaugurat la remodelació del Castell dels Llorac i la plaça del fossat.\nDurant la visita ha estat acompanyat de la consellera d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Meritxell Serret, i del delegat territorial del Govern a Tarragona, Òscar Peris.\nEl President de la Generalitat visita Solivella


Memòria d'Activitats de S'altra Senalla – Palma, 2015 – S'altra Senalla\nMemòria d'Activitats de S'altra Senalla – Palma, 2015\nS'Altra Senalla · 08-setembre-2016\nEl passat 16 de juny es va celebrar a Palma la assemblea ordinària de socis de S’Altra Senalla en la que es va aprovar la memòria d’activitats de l’associació de l’any 2015, així com els resultats econòmics i el pressupost del 2016.\nPresentam aquí un resum de la feina feta.\nL’Associació treballa entorn a quatre eixos bàsics:\nactivitats a centres educatius,\naccions de difusió i sensibilització obertes destinades a la ciutadania i\nservei de berenars de comerç just.\nA nivell educatiu, amb la ludoteca de comerç just i els tallers, hem arribat a 13.344 persones entre alumnes, personal docent i famílies.\nQuatre centres de Palma varen aconseguir la distinció de “Centre pel comerç just” , que és un reconeixement al compromís de treballar el comerç just de forma transversal al centre implicant tots els estaments.\nEntre les activitats obertes podem destacar la participació a la I Fira del mercat Social , la celebració del Dia Mundial de Comerç Just, la Fira ecològica de Porreres o el Fashion Revolution Day.\nAixí mateix hem organitzat activitats de difusió entorn al comerç internacional, l’alimentació saludable, l’explotació de recursos i les alternatives de consum. I al mes d’octubre vàrem rebre la visita d’una representant de Camari, una organització de productors d’Equador, de les més importants d’Amèrica Central, de la qual entre d’altres productes importam la panela.\nA nivell comercial vàrem tancar l’any 2015 amb un augment del 4% de les vendes, especialment per la incorporació del nou servei de distribució de productes a tercers (altres botigues i restaurants), i no tant a la botiga del carrer Arixduc Lluís Salvador 24.\nTenim a la venda productes de comerç just de diverses importadores estatals, i productes locals ecològics de pagesos mallorquins.\nS’Altra Senalla tenia a final d’any 225 persones sòcies i el suport d’un grup de més de 50 voluntàries que fan possible/realitat el comerç just i col·laboren en el dia a dia de l’Associació fent tasques diverses: atenció a la botiga, participació a activitats educatives i suport a fires i festes. Sis persones formen part de la Junta Directiva que es reuneix cada mes per decidir les línies de feina, establir criteris, supervisar la gestió i controlar el compliment del pressupost que s’aprova a l’assemblea i es revisa mensualment.\nEl sopar anual a la tardor, que ens recorda la creació de l’associació i l’apertura de la primera botiga l’any 1994, i el “pa amb oli a la fresca” a començament d’estiu són cites festives que ens permeten compartir amb totes les persones que creuen que el comerç just és una alternativa de consum responsable i una eina de transformació el sentit de la nostra feina i la necessitat de continuar presents i actius treballant per un món més just i solidari.\nAquí podeu descarregar el Resum de la Memòria i la Memòria Completa.\nGeopaties: Radiacions naturals i artificials que ens afecten


Reflexions cristianes per a aquest temps | (...)\nUn dels punts bàsics del concili va ser la definició sobre l'Església, que fins a aqueix moment havia estat l'arca de salvació, l'esposa de Crist, el Cos Místic de Crist... Però el Vaticà II, a través de la constitució dogmàtica Lumen Gentium, parla amb una veu profètica del Poble de Déu, donant un gir copernicà a la comprensió del que és l'Església. Parlar de poble és parlar de coses conegudes per tot el món. Un poble té unes estructures, uns serveis, unes autoritats... Tot això serveix per a configurar l'expressió de poble. És cert que l'Església és un poble especial, les autoritats no es trien, com arma solament té el poder moral i aqueixa mateixa autoritat moral li confereix privilegis que altres institucions no tenen.\n- EL PAPA. Després de l'elecció del cardenal Ratzinger com a Papa, molta gent vam pensar que el Concili Vaticà havia estat enterrat. Un silenci llarg i pertinaç no ha donat ni ha llevat raons per a canviar aqueix pensament; encara que mesures, realment mínimes, ens recorden que el prefecte de la doctrina de la fe és Benet XVI. Menuts incidents amb algunes comunitats, escassa presència i suports a institucions conservadores indiquen per on camina l'Església.\nUns mesos abans de ser Papa, Ratzinger va escriure un llibre en el qual reivindicava la missa en llatí i d'esquena al poble. Aquest llibre va despertar un fort rebuig en els ambients litúrgics, on es va considerar que aquella manifestació d'intencions era perillosíssima per a la bona salut de l'Església. El llavors cardenal Ratzinger va explicar que les seues propostes eren més progressistes que les que estaven a l'ús, perquè ell contemplava una assemblea en la qual el sacerdot formava part integral de la mateixa comunitat, per això estava en el mateix sentit que el poble, i que li semblava que posar al sacerdot en altre plànol, de cara al poble, era separar-lo alhora que es disgregava la comunitat orant.\n- L'ESGLÉSIA ESPANYOLA. L'Església espanyola que va acudir al Concili Vaticà II, per dir-ho amb una paraula amable, estava absolutament desconnectada del canvi teològic que succeïa a Europa. Però alguns dels seus membres van percebre clarament el nou biaix que estava prenent l'Església. Entre els quals ràpidament van connectar amb aqueix moviment de renovació cap assenyalar al cardenal Vicente Enrique Tarancón, que va ser l'artífex d'aqueixa renovació i el qual va obrir les portes del vell "caserón" de la religiositat espanyola als aires del concili. Valga com exemple de tot aquest canvi l'impuls que va donar a la Conferència Episcopal, l'instrument conciliar que ajudava a comprendre a l'Església com poble de Déu. Aqueixa primavera ben prompte va quedar ofegada pels freds hivernals i si abans l'Església espanyola havia contat amb el beneplàcit del Vaticà -llija's Pau VI- amb Joan Pau II va haver presses per desmuntar tot aquell esperit de renovació al que s'acusava d'haver impregnat a la societat espanyola d'un secularisme perillós. Bona prova va ser l'acceptació immediata de la dimissió presentada pel cardenal Tarancón i la seua substitució pel cardenal Suquía en la presidència, acompanyat d'Agustín García-Gasco, acabat de nomenar bisbe, en la secretaria. El canvi es va constatar immediatament, tot just es van conèixer els noms dels nous bisbes joves que havien de garantir la permanència d'un sistema ideològic de caràcter conservador.\nAquells bisbes ja s'han fet majors i continuen dirigint les regnes espirituals del país. És cert que no tots tenen el caràcter belicós del trio cardenalici Rouco, Cañizares i García-Gasco, però els qui no pensen de la mateixa manera guarden silenci i solament a través d'aquest silenci podem interpretar una certa disconformitat amb els plantejaments guerrers del trio de cardenals. Ara i adés sorgeix alguna perla -Jaca, Canàries o Alacant- que la condició ultramontana apareix com una prova més de la situació que s'està vivint\n- L'ESGLÉSIA EN VALÈNCIA. Tot el que puga referir-se a l'Església a València està relacionat íntimament amb els dos últims arquebisbes. No és el mateix l'episcopat de Miguel Roca que el d'Agustín García-Gasco, les diferències són significatives. Miguel Roca va engegar el Sínode Valentí, que va suposar un gran moviment religiós de les parròquies i dels grups laïcals. És cert que tenia un caràcter fred, producte de la seua timidesa, i que els sacerdots no se sentien massa gratificats amb aquest distanciament, però havia creat estructures inferiors que tapaven aquesta manca de l'arquebisbe: vicaris episcopals triats després de consultar als sacerdots i la presència amistosa en la cúpula del presbiteri d'alguns bisbes auxiliars que tenien una relació afectiva amb el clergat, llija's Rafael Sanus. Després d'aquell episcopat l'Església valenciana va caure en una foradada important.\nLa majoria de sacerdots de la diòcesi tenen bona voluntat i sobretot grans dosis de creativitat, però tot aquest entusiasme dels sacerdots no troba massa recolze en els programes diocesans, entre els quals no existeix una pastoral de conjunt que integre i canalitze totes les energies del clergat valencià. Hi ha grups que trenquen l'actuació pastoral monòtona de la diòcesi, però tampoc representen nuclis que tinguen una gran influència. Cal esmentar al col·lectiu -bastant homogeni- autoanomenat Els rectors del dissabte. Una trentena de sacerdots amb gran carisma personal però escàs predicament a les institucions diocesanes. La seua força depèn dels mitjans de comunicació, perquè la seua presència sols és possible si els mitjans de comunicació publiquen els seus manifestos; de tota manera, a pesar d'un cert anonimat dels membres del col·lectiu, cada vegada tenen més pes en la societat valenciana. En la diòcesi sempre hi ha hagut un nucli de sacerdots que han compaginat l'exercici del ministeri amb el treball temporal; aquest grup de sacerdots també representa un potencial efectiu, encara que la seua influència en la diòcesi és pràcticament nul·la. Finalment, està la revista Saó i tot el seu entorn. A les autoritats eclesiàstiques mai els han complagut ni les persones que han integrat el consell editorial ni els continguts, inclusivament es va iniciar en un temps no molt llunyà un informe amb totes aquelles afirmacions de la revista que podien ser susceptibles de sancions; supose que aqueix dossier ha anat engreixant, però oficialment mai se'ns ha cridat l'atenció. La influència de la revista és pobra entre la clerecía. De fet, són escassos els sacerdots subscrits a ella, però en canvi té un gran pes en la societat valenciana.\nPer altra banda, la dimissió fa tres anys de l'arquebisbe genera una certa sensació de provisionalitat entre els sacerdots i les pròpies institucions diocesanes. Aquesta situació menyscaba l'esforç i la il·lusió dels sacerdots que continuen treballant en el tall.\n- L'ARQUEBISBE. La figura d'Agustín Garcia-Gasco, arquebisbe de València, és complexa. D'una banda, tots els quals han tingut l'oportunitat de parlar amb ell han eixit impactats per la proximitat i afectivitat que es desprenia de la trobada, situació que contrasta amb algunes absències que el presbiterio diocesano lamenta: mai ha assistit als funerals de sacerdots, quan aquestes celebracions són molt freqüentades pels mateixos sacerdots. Segurament, el que molesta a un sector -ampli o no- del presbiteri és el posicionament ideològic de l'arquebisbe; encara que sens dubte hi ha un sector -ampli o no- que es congratula cada vegada que l'arquebisbe fa un pronunciament. Un aspecte que resulta "deleznable" en el senyor arquebisbe és el poc interès que té en l'ús del valencià en la litúrgia. Dóna la sensació que al senyor arquebisbe el tema ni li va ni li ve. Per altra banda, és notòria la seua bel·ligerància cap als socialistes. Des de la seua arribada a la diòcesi va deixar clar al llavors conseller de Medi ambient, Emèrit Bono, que el diàleg amb els socialistes anava a ser difícil o impossible. Pel que fa a l'equip de govern, deixant a part als bisbes auxiliars, té un caràcter monocolor i una certa mediocritat. No sembla capaç d'entusiasmar als equips sacerdotals. Altre retret que se li fa al senyor arquebisbe és el desconcert absolut que crea amb els nomenaments. Ningú coneix quins són els criteris utilitzats en les designacions. L'opacitat de l'economia diocesana és també altra queixa freqüent de certs sectors del clergat. Per a acabar, caldria posar bona nota a l'arquebisbe en les seues relacions institucionals, sobretot amb les actuals, i una nota molt més baixa en l'apartat que li correspon com pare dels preveres i motor del moviment pastoral.\nEmili Marín és sacerdot i periodista.


DEMÀ SERÀ UN ALTRE DIA . Guillem Terribas: Todas las canciones hablan de mi.\nTambé parlen de nosaltres\nJonás Trueba, és un jove creador, senzill i sense pretensions, que ha heretat el físic i la cinefília del seu pare Fernando, i la tendresa del seu oncle David. De la seva mare, la productora Cristina Huete, el risc. El risc de fer una pel·lícula, en la qual es fa responsable tant del guió com de la direcció, en una edat encara amb moltes coses per viure. I per explicar experiències d’una generació.\nJonás, com el seu oncle, va començar a treballar per al cinema fent de guionista, amb dues pel·lícules del seu company Víctor García León, “Más pena que gloria” (2001) i “Vete” (2006). Actualment, també treballa a l’editorial Plot, especialitzada en cinema i propietat de la “família” Trueba, on està preparant l’edició espanyola de la biografia de François Truffaut.\nLa pel·lícula ens explica coses d’avui dia, de joves com Jonás, que tenen trenta anys, que han estudiat però que treballen amb el que poden. Potser un dia ja faran o podran fer el que els agrada de debò o dur a la pràctica allò que han estudiat. Que tenen problemes sentimentals, que actuen com a adults, però que no ho son. Que tenen amistats d’aquelles de tota la vida, d’aquelles a les quals se’ls permet de tot, perquè son això, amistats de tota la vida. Que viuen amb la família, però que no hi “viuen”. Passen per allà. Que, a la seva manera, els estimen i s’estimen.\nExplicat com ara ho faig, tot això no té res d’atractiu, però Jonás Trueba aconsegueix que ho sembli. Fa que la història, les històries, siguin emotives, interessants i curioses. La pel·lícula et va passant lentament (i no és llarga) i tu, com a espectador, hi vas entrant i et vas interessant per ells i per les seves circumstàncies, pels seus problemes.\nTot i que el paisatge i la ciutat es refereixen amb evidència a Madrid, la pel·lícula no és madrilenya sinó universal. Qualsevol jove que tingui una manera de viure i un estatus similar al que tenen els protagonistes s’hi pot identificar, com també sol passar en les pel·lis de Woody Allen. Per cert, el cartell de la pel·lícula és clarament un homenatge a “Manhattan” (Woody Allen, 1979).\nLes referències cinematogràfiques de Jonás, son del tot franceses. Todas las canciones hablan de mi, està feta amb la sensibilitat d’Erich Rohmer i a la manera de François Truffaut. A algú, també li pot recordar els inicis del seu pare, amb la coneguda i reconeguda “Opera Prima” (1980).\nLa direcció d’actors és increïble. Actors joves que s’estan obrint camí en el món del cinema i del teatre, que et fan creure el personatge per la seva espontaneïtat i naturalitat. El protagonista, el català Oriol Vila, esta esplèndid. I les actrius, les diferents noies que interpreten els diferents personatges de la pel·lícula, aconsegueixen ser versemblants del tot, com ho és la interpretació de Ramon Fontseré, un divertit i autèntic llibreter de llibre de vell.\nUna petita gran pel·lícula, d’un director nou, Jonás Trueba, que sap el que vol i que té molt de camí i coses per explicar-nos. Que no es faci malbé.\nCol·lectiu de Crítics de Cinema de Girona/ Fulla pel Cinema Truffaut de Girona (del 21 al 28.01.11)\nPublicat per Guillem Terribas a les 16:35\nEtiquetes: Cinema Truffaut, Col·lectiu de critics de cinema de Girona, Guillem Terribas, Jonás Trueba, Todas las canciones hablan de mi.\nEl Punt s'endú el Rahola


Moció contra Sánchez\nCiutadans converteix el seu intent de descavalcar Torra en un míting amb la vista posada en el 10-N\nBarcelona - Dilluns, 07/10/2019 - 22:24\nLa veritable diana de la moció de censura que aquest dilluns ha defensat Lorena Roldán al Parlament no era Quim Torra, sinó Pedro Sánchez. I el principal ariet contra el president del Govern espanyol no era la candidata de Cs a presidir la Generalitat, sinó Albert Rivera, que ha seguit la sessió des de la llotja de convidats de l’hemicicle. A les portes de la sentència del Tribunal Suprem contra els líders del procés i d’unes eleccions generals cada vegada més incertes, els promotors de la moció han fet ús del comodí de notorietat que els va donar el seu gran resultat en les eleccions catalanes del 2017.\nCiutadans va guanyar aquelles eleccions. Va ser un èxit incontestable d’Inés Arrimadas, que va capitalitzar l’enuig d’una part de la societat amb l’aventurerisme independentista i es va beneficiar del fet que JxCat i ERC es presentessin en llistes separades. Ha passat més d’un any i mig, i no ha sigut fins ara, a un mes d’unes generals que pinten difícils per a Cs, quan el primer partit del Parlament ha decidit presentar una moció de censura. Legítim, sí; oportunista, probablement.\nRivera, que ha estat al Parlament fins al migdia, desviava als passadissos totes les preguntes dels periodistes cap al tema que li interessava. «Que Sánchez rectifiqui. Que no estigui al costat de Torra avui ni d’Otegi a Navarra», deia el líder de Ciutadans, que acaba d’aixecar el seu veto al candidat del PSOE. El missatge estava clar: com que el PSC no votaria a favor de la moció de censura estava situant-se al costat de Torra, malgrat que el recolzament socialista tampoc hauria servit per obtenir els vots necessaris perquè Roldán es convertís en presidenta de la Generalitat.\nMinuts de pantalla\nCom ha dit Miquel Iceta, que ha exercit de representant de Sánchez en absència obligada del president en funcions, és segur que Roldán ha obtingut «molts minuts de pantalla», però, també, que Torra, que ni tan sols ha intervingut, ha sortit de la sessió sense una rascada. I això malgrat els esforços de Meritxell Budó, la subalterna que el Govern ha enviat per mostrar el seu menyspreu per la moció i que, en una intervenció de 10 minuts, ha sigut capaç de pronunciar la següent frase: «Expressem la disconformitat amb l’ús de les institucions per a interessos partidistes».\nCom que l’objectiu principal de la moció era desgastar els socialistes, la part de més substància de la jornada ha sigut l’intercanvi que han mantingut Roldán i el líder del PSC. La candidata ha aconseguit fer sortir de polleguera Iceta quan el li ha dit «còmplice» del pla de Torra i l’ha comparat amb els «comandos» independentistes, que és com a Ciutadans es refereixen als set CDR empresonats per, presumptament, preparar actes terroristes.\nEl líder del PSC ha sigut més càustic que de costum. Ha dit «fracassada» a Roldán, ha presumit que les enquestes detecten que els vots que perd Ciutadans a Catalunya van a parar als socialistes i, fins i tot, s’ha burlat que l’aspirant a presidenta, tan bel·ligerant avui contra el nacionalisme, participés el 2013 en la Via Catalana independentista que va impulsar l’ANC. Iceta només s’ha posat seriós quan ha recordat els anys en què el seu partit va ser objectiu del terrorisme: «No s’atreveixin a atribuir al PSC cap tolerància amb la violència de la qual hem sigut víctimes».\nCayetana Álvarez de Toledo contra Iceta\nEl PP, l’únic partit que ha recolzat Roldán, també ha buscat la seva part de protagonisme. Cayetana Álvarez de Toledo, candidata per Barcelona el 10-N, ha retret a Iceta als passadissos la seva abstenció en la moció. «És que a mi m’agrada guanyar; jo soc un guanyador», s’ha escapolit el líder del PSC, amb el mateix propòsit amb què, en general, els partits independentistes han afrontat la sessió: donar llargues als atacs per atorgar el mínim protagonisme possible a Ciutadans.\nNo hi ha hagut sorpreses en la votació. El cel amenaça amb tempesta a Catalunya, però s’haurà d’esperar la sentència del procés per calibrar la intensitat del ruixat.\nCs obre la batalla contra el PSC amb la seva censura fallida\nTemes: Lorena Roldán Quim Torra Moció de censura Miquel Iceta Parlament


El president Aragonès reivindica el paper de... - Govern.cat\nquery_builder 1 juliol 2021 17:32\nEl president Aragonès reivindica el paper dels governs en el desenvolupament sostenible "per coneixement del territori i proximitat a la ciutadania"\nAssegura que Catalunya surt de la Covid 19 amb “un sistema sanitari reforçat i amb consciència de que cal combatre la pobresa i les desigualtats”\nEl cap de l’Executiu ha participat a la jornada "Construint un futur sostenible i resilient", organitzada per Regions4\nEl president durant la seva intervenció (foto: Paco J. Muñoz)\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha reivindicat aquesta tarda el paper dels governs subestatals en la lluita pel desenvolupament sostenible. Tal i com ha explicat el cap de l’Executiu, “hem de tenir capacitat de participar en primera persona pel nostre coneixement del territori i per la nostra proximitat a la ciutadania” . El president Aragonès ha fet aquestes declaracions durant la jornada "Construint un futur sostenible i resilient" organitzat per Regions4 sustainable development amb motiu del Fòrum de Nacions Unides sobre Desenvolupament Sostenible.\nDurant la seva intervenció, el president de la Generalitat ha recordat que “la salut de la humanitat també depèn de la salut del planeta” i ha fet especial referència a les conseqüències de la crisi de la Covid-19. En paraules del president Aragonès, “avui som perfectament conscients que la Covid-19 ens ha interpel·lats com a societat” perquè “ha evidenciat la nostra fragilitat i la necessitat de treballar en la resiliència del sistema”. Segons ha afirmat, “a Catalunya hem après la lliçó i sortim de la pandèmia amb un sistema sanitari reforçat i amb la consciència que hem de enfortir la lluita contra la pobresa i les desigualtats perquè és una evidència que la Covid-19ha impactat amb més virulència sobre els sectors més vulnerables de la societat”.\nEl president de la Generalitat ha explicat als participants a la jornada que a Catalunya s’estan implementant polítiques climàtiques i de biodiversitat. A més a més, ha recordat que s’ha creat una nova conselleria com la d’Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural i que a la tardor entrarà en vigor un nou tribut del CO2. També ha fet referència al Pla Estratègic d’Alimentació de Catalunya i a la propera aprovació de l’Estratègia de Bioeconomia de Catalunya 2021-2030.\nL'acte ha comptat també amb les intervencions del primer ministre de Gal·les, Mark Drakeford, i del lehendakari del Govern basc, Iñigo Urkullu, entre d'altres. L'esdeveniment ha reunit representants d'alt nivell de l'ONU i autoritats governamentals per compartir millors pràctiques i fer una crida conjunta per augmentar l'ambició, la governança multinivell, la solidaritat i la cooperació per tal de dissenyar solucions integrades per a les actuals emergències mundials i construir la resiliència en el marc de l'HLPF, la COP15 i la COP26 de l'ONU.


El pas de Carlemany | Turisme Andorra la Vella\nEl pas de Carlemany\nDiu la tradició que cinc mil andorrans sota les ordres de Marc Almugàver, van ajudar als exèrcits de l’Emperador Carlemany a lluitar contra els àrabs. Aquest, en reconeixement a l’ajuda prestada pels seus habitants, va atorgar la seva protecció a Andorra i la declarà poble sobirà.\nNombrosos són els indrets que, segons la llegenda, han estat testimonis del pas de Carlemany per les nostres valls i, fins i tot, s’explica que en el mateix lloc on es troba l’anella amb la qual Noè fermà l’arca, Carlemany aprofità per a lligar el seu cavall. Des d’aquell dia, les nits de Sant Joan, l’anella es torna d’or massís.\nRealment, mai s’ha pogut demostrar que Carlemany fos el fundador d’Andorra, però els seus habitants admeten com a real el fet que Andorra es digui així a causa del fet d’haver donat Carlemany el nom d’Andor a aquest territori, la bellesa del qual sempre ha estat inigualable.\nFins i tot, en l’himne es poden veure clares al·lusions a l’emperador i la seva gesta: “El gran Carlemany mon pare, dels alarbs em deslliurà...”


Ineficiència, boicot i acusacions encreuades: el fracàs del programa d'acollida de refugiats de la UE\nIneficiència, boicot i acusacions encreuades: el fracàs del programa d’acollida de refugiats de la UE\nEls estats membres només acullen un terç dels refugiats a què es van comprometre ara fa dos anys\n29.12.2017 - 21:00\nActualització: 29.12.2017 - 18:18\n‘Ha quedat demostrat que les quotes obligatòries [de refugiats] generen molta divisió i que la seva aplicació ha estat inefectiva.’ Aquestes són les paraules que el president del Consell Europeu, Donald Tusk, va dirigir als líders de la Unió Europea en l’última cimera del consell. En una carta prèvia, havia aprofundit en la crítica contra la política migratòria europea. Segons Tusk, el paper de la UE només ha de ser de suport als estats afectats, perquè són els únics que ‘poden abordar de manera efectiva la crisi migratòria’. D’aquesta manera, Tusk donava per enterrada la solidaritat entre els estats membres i deixava el problema als països fronterers de la UE.\nTanmateix, el president del Consell Europeu va haver de rectificar aquesta última part arran de les crítiques de diversos països, entre els quals Itàlia i Grècia, on arriben la majoria de migrants: enguany 119.247 i 29.085, respectivament. El president grec, Alexis Tsipras, va dir que les declaracions eren ‘inoportunes i inútils.’ També li van ploure crítiques de les mateixes institucions europees. El comissari d’Immigració, Dimitris Avramopoulos, va qualificar les paraules de Tusk d’antieuropees.\nTusk s’ha mostrat partidari d’endurir la política migratòria d’ençà de l’esclat de la crisi dels refugiats el 2015. A més, ha vinculat sempre el debat migratori amb la seguretat ciutadana i ha defensat que tercers països, com ara Turquia o Líbia, facin de dic de contenció per la migració.\nEU slowly turning corner but we're not naïve. Must protect people against security threats, illegal migration, uncontrolled globalisation.\n— Charles Michel (@eucopresident) June 21, 2017\nLes seves paraules als dirigents europeus són una picada d’ullet al bloc de l’est de la UE, que ha estat el més renuent a facilitar l’acollida. Concretament, països com Hongria, Polònia, la República Txeca i Eslovàquia han intentat boicotar o posar entrebancs al sistema de quotes. De totes maneres, Tusk no va errat quan qualifica d’ineficient el programa d’acollida.\nEl setembre del 2015, arran del drama dels refugiats a la Mediterrània i els Balcans, la UE va decidir d’impulsar un sistema de quotes d’acollida –en un termini de dos anys– per a garantir un repartiment equànime dels refugiats encallats a Grècia i Itàlia. Primer, es va fixar un objectiu de 120.000 persones, que després es va augmentar fins a les 160.000. Una xifra fàcilment assumible tenint en compte que les arribades de migrants van ser d’1.015.078 (2015) i 362.753 (2016).\nVint-i-set mesos després, el programa de quotes agonitza. S’han incomplert tots els terminis i ha estat definit com ‘un gran frau’ per la Comissió Espanyola d’Ajuda al Refugiat. La manca de voluntat política va fer que la UE rebaixés la pretensió d’acollida per sota de les 100.000 persones, en un intent de complir el compromís, però el setembre d’enguany els estats membres només havien acollit poc més de 30.000 persones, un terç de l’objectiu.\nNomés Malta (131 refugiats) va ser fidel al seu compromís i el va superar. Noruega i Liechtenstein, que van entrar de manera voluntària al programa, també van assolir les quotes de 1.500 i 10 persones que s’havien fixat. Per darrere els seguien Finlàndia, amb el 94% (1.951) i Irlanda, amb el 76,5% (459).\nD’altra banda, Polònia i Hongria van boicotar des del començament el programa i no van acollir ningú. Eslovàquia, que va posar entrebancs legals durant un any, només va acceptar 16 persones de les 902 que li pertocaven. La República Txeca lluïa unes xifres encara més tristes: 12 persones de 2.691.\nI mentre el programa de quotes agonitza sense una alternativa immediata, el Parlament Europeu ha començat els tràmits per a reformar el reglament de Dublín perquè es faci un repartiment equitatiu dels refugiats entre els estats membres. Actualment, el reglament obliga el país d’arribada a tramitar la petició d’asil, això vol dir que el gruix de migrants han de quedar-se a Itàlia, Grècia o l’estat espanyol.\nL’eurodiputada sueca Cecilia Wikström (ALDE), responsable de la tramitació de la reforma de Dublín, ha advocat perquè els països que es neguin a complir la quota d’acollida no tinguin accés als fons europeus. D’aquesta manera, es vol evitar el boicot o els entrebancs que han minat el programa actual.\nTanmateix, la reforma encara es troba en un estat embrionari. Els ministres de la UE encara han d’acordar la seva postura i, després, negociar-la amb el parlament. Un procediment llarg per a un problema de gran urgència.


Bath Paradise House Bath Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n86-88 Holloway, Bath Centre, Bath, Regne Unit, BA2 4PX - Veure al mapa\n"Everything was superb! Friendly greeting with coffee & brown..."\nExcepcional 9,6 (1138 comentaris)\nBarri Bath Centre Bath Centre Bath Centre Bathwick Bath Centre Lower Weston Monton Combe Bath Centre Norton St Philip Lower Weston\nAl visitar Bath, vosté es sentirà com a casa a Bath Paradise House, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nBath Paradise House també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Bath. Els clients de l'hotel poden gaudir de magatzem d'equipatge, premsa, bar.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, despertador, telèfon, ventilador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen camp de golf (a 3 km), jardí estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Bath Paradise House és una elecció inteligents per a viatgers a Bath, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (10) Parelles (8) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (1)\nTots els tipus de viatgers (1138) Parelles (938) Viatgers en solitari (54) Famílies amb infants petits (34) Famílies amb infants grans (29) Grups (83)\nHabitació doble superior amb llit amb dosser


Enquesta de mobilitat — Parc Cientific i Tecnologic Agroalimentari de Lleida\nEsteu aquí: Inici → Sobre el Parc → Enquesta de mobilitat\nResultats de l’enquesta realitzada als treballadors i treballadores del Parc Científic\nProp del 95% viu a Lleida i el 76% es desplaça en vehicle privat\nUn total de 332 treballadors i treballadores del Parc Científic han contestat l’enquesta realitzada durant la primera quinzena de febrer pels Serveis Centrals del Parc. L’enquesta formulava preguntes sobre el lloc de residència i la mobilitat i demanava propostes per millorar el recinte.\nProp del 95% dels enquestats resideix a Lleida, concretament un 64,75% viu a la ciutat i un 30,12% a la província, segons l’enquesta. El 66% utilitza vehicle propi de manera individual per desplaçar-se a la feina, mentre que el 10% comparteix el vehicle privat, un 12% es desplaça amb moto o bicicleta, un 6% utilitza el transport públic i l’altre 6% camina per anar al lloc de treball.\nLes mesures més proposades en matèria de mobilitat són millorar el servei d’autobús i ubicar la parada dins del recinte, fomentar l’ús compartit dels cotxes particulars i millorar l’accés per a vianants al Parc.\nVegeu els resultats de l’enquesta en aquest document


Treballadors de l’hostaleria i la restauració protesten a les portes del MWC | betevé\nTreballadors de l’hostaleria i la restauració protesten a les portes del MWC\nLa concentració ha coincidit amb el primer dia de vaga dels treballadors de l'empresa Pansfood, que gestiona la majoria de punts de restauració de l'aeroport\nEster Castanyer | dilluns, 27 de febrer del 2017, a les 14.32\nAmb lemes com “Ja n’hi ha prou d’esclavatge” o “Igual treball, igual salari”, els concentrats reclamaven que les empreses multiservei, que donen feina a les cambreres dels hotels, apliquin el conveni d’hostaleria i paguin salaris dignes. Segons Esteban Casas, responsable d’aquest sector de la UGT de Catalunya, “no pot ser que s’estiguin pagant 1.000 euros per habitació d’hotel i a les cambreres els paguin 21 euros al dia o 2,5 euros per habitació. Reclamem que s’apliqui el conveni que els correspon, ja que la diferència és d’entre 600 i 800 euros“.\nCoincidint amb aquesta protesta, també els treballadors de l’empresa Pansfood s’han mobilitzat a les portes del recinte firal de la Gran Via. En aquest cas, reclamen a Aena que es faci enrere en el concurs per la concessió dels locals de restauració que hi ha a l’Aeroport de Barcelona-el Prat. Per primera vegada, s’ha dividit aquesta concessió en sis lots i, segons els treballadors, això suposarà una “pèrdua de les condicions laborals, socials i econòmiques que han aconseguit al llarg de 40 anys”.\nEls empleats argumenten que amb les condicions que accepta Aena hi ha locals, com els del lot 22, que per separat són “inviables” i que, en canvi, sobreviurien amb una concessió majoritària com la que té fins ara Pansfood. Per aquest motiu, han iniciat una vaga de dos dies: el primer, aquest dilluns, coincidint amb l’inici del MWC; i l’últim dia del congrés de telefonia mòbil.\n— protesta laboral — restauració — UGT\nRestaurant: Bar Local\nIntervinguts 2.000 quilos de tonyina vermella a Mercabarna


El nostre propòsit és oferir unes nocions introductòries d’alguns textos fonamentals al voltant del ioga, per tant no espereu trobar una relació exhaustiva dels textos existents, això s’escaparia àmpliament del nostre abast. A les llibreries trobareu infinitat de versions més o menys acurades dels textos clàssics de l’Índia, aquí proposem alguns títols fonamentals dels que ens semblen més interessants per fer les primeres passes en aquesta recerca de coneixement. Cal tenir en compte que les traduccions del sànscrit són complexes i més enllà dels comentaris al text, la visió del ioga o l’espiritualitat del traductor ja comporta certa interpretació. Per tant, per a una comprensió més lliure, aconsellem comparar diferents versions dels mateixos textos i d’aquesta manera poder fer una aproximació més pròpia i meditada dels seus continguts.\nA tall d’introducció oferim aquests tres compendis:\nL'HINDUISME “en català”\nAutor: Svami Satyananda Sarasvati\nMides: 11 x 18 cm\nEs tracta d’una molt bona obra introductòria, que de forma prou amena, ens dona el marc històric i conceptual per a conèixer les bases d’aquest gran corrent de pensament i espiritualitat conegut a Occident com hinduisme a on s’emmarca la filosofia i practica del ioga.\nEl llibre apareix amb uns breus contrapunts finals de Laia de Ahumada, Albert Ferrer i Vicente Merlo, que entren en diàleg amb l’autor.\nL’hinduisme és la tradició espiritual i metafísica, encara viva, més antiga de la terra. No depèn decap messies ni profeta, ni de la historicitat de cap persona. Tampoc no depèn d’un únic llibre sagrat (tot i el respecte que atorga als Vedes), ni d’una única doctrina o dogma, ni d’un únic culte, pràctica o camí; ni tan sols no depèn d’una única forma d’entendre la Realitat.\nEspiritualidad hindú - Sanâtana Dharma\nAquest llibre te una temàtica idèntica al anterior, ideal per aquelles persones que cerquin un llibre introductori mes acadèmic, o simplement que prefereixin llegir en castellà.\nEn ell, el reconegut filòsof Raimon Panikkar ens introdueix en el mon de la espiritualitat hindú amb la profunditat, el coneixement de primera ma i el rigor que el caracteritzen. Panikkar aborda les principals qüestions del hinduisme, la seva natura, la historia, les vies místiques... El resultat es, la millor y mes completa exposició sobre el sanâtana dharma o llei eterna escrita en llengua castellana.\nEstudià Batxillerat al col·legi dels jesuïtes. Comença els estudis universitaris a la Universitat de Barcelona i esquivà la guerra civil espanyola a causa de la seva condició de ser fill d'estranger. Se'n va anar a Alemanya on va continuar els estudis a la Universitat de Bonn.\nEls seus estudis han estat enfocats a la cultura índia, la història i la filosofia de les religions. La seva vida ha estat constantment marcada per múltiples polaritats: est i oest; cristianisme, hinduisme i budisme; el món de la ciència i el domini de les lletres; l'àmbit dels estudis i de les vivències religioses i el de la perspectiva secular de les cultures.\nDomiciliat a Tavertet (Osona), continuà fent la seva obra intercultural. El 1999 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya. La seva Opera Omnia (Obra Completa) està sent publicada en català per l'editorial Fragmenta (el primer volum va sortir el 2009). Panikkar traspassà a Tavertet el 26 d'agost del 2010.\nLa tradición del yoga- Historia, literatura, filosofia y práctica\nTraducció: Laia Villegas Torras\nMides: 15,5 x 24,5\nProbablement la major autoritat mundial en la matèria. Ken Wilber\nUna de les més profundes i originals contribucions a la comprensió del ioga. Mircea Eliade\nAquesta és una obra fruit de dècades d’estudi, pràctica i aprofundiment acadèmic. S’hi desplega la vastitud de la matèria de forma sistemàtica, rigorosa i prou amena. Pot ser útil per al novell, però és especialment adient per a l’estudiant que ja coneix els fonaments del tema.\nELS IOGA SUTRES DE PATAÑJALI\nAquest és el text fonamental de la nostra escola, el ioga. Patanjali és el compilador dels ensenyaments orals que de mestre a deixeble van anar conformant el llinatge del ioga. En aquests aforismes se sentencien les bases fonamentals del pensament iòguic . Podríem dir que juntament amb el Bhagavad-Gita formen els dos pilars sobre els quals se sustenta el ioga.\nMes enllà de Luz sobre los yogasutras de B.K.S. Iyengar, recomanem per als lectors en català el magnífic treball d’Òscar Pujol així com el de Josep M. Duch i Plana, i un parell d’autors clàssics en castellà, Swami Vivekananda i T.K.V. Desikachar.\nYoga sutra. Els aforismes del ioga de Patañjali En català\nTraducció: del sànscrit original, Òscar Pujol\nMides: 13,5 x 21\nYogasutra de Patañjali o Els aforismes del ioga és el text fundacional d’una de les sis escoles canòniques de la filosofia índia i, per tant, l’obra fonamental per entendre aquesta antiga forma de pensament que avui ha derivat en una disciplina física practicada arreu del món. Es tracta, doncs, d’un text universal, traduït per primer cop al català, que va més enllà dels pressupòsits culturals i religiosos de l’Índia i que ofereix una anàlisi exhaustiva de la ment i de la seva relació amb el cos. Els aforismes del ioga és una obra breu, de caràcter filosòfic i inspirador, composta de 196 aforismes d’una complexitat textual i filosòfica progressiva que descriuen el camí de la consciència fins a l’objectiu final de l’alliberament, un clàssic que ara tenim la sort de rebre traduït i comentat directament del sànscrit.\nÒscar Pujol Riembau. Arboç del Penedès, 1959. Ha estat director de programes educatius de la Casa Àsia de Barcelona i director de l’Institut Cervantes de Nova Delhi entre el 2007 i el 2012. Ha viscut durant més de 22 anys a l'Índia. Llicenciat en filologia sànscrita per la Universitat Hindú de Vanarasi, és autor de nombroses traduccions, articles i assaigs. A més, ha redactat el Diccionari sànscrit-català.\nSvadhyaya yoga En català\nAutor: Josep M. Duch i Plana\nEl subtítol d’aquest llibre diu: Aforismes sobre la saviesa, l’amor i la meditació. Sutres i upanishads del ioga. Tota una declaració de principis. Un volum venerable de la magnífica col•lecció “Samadhi Marga” que ressenyarem més avall. Per un costat tenim el text per poder recitar en sànscrit i la seva traducció, sense comentaris, i per l’altre, a l’altra plana, ens trobem un reguitzell de citacions vinculades al text de forma suggestiva. És un plaer deixar-se portar pels vincles conceptuals i les associacions que es generen en aquestes dobles pàgines que com a díptics meditatius ens apropen al pensament subjacent al ioga.\nAquesta és una obra clàssica del gran deixeble de Ramakrisna Paramahamsa. S’hi comenta i desenvolupa els continguts dels ioga sutres amb gran plasticitat i virtuosisme. Cal tenir en compte, però, que les traduccions disponibles de l’anglès tenen un to força llatinoamericà.\nTraducció: J.A. Enreing\nAquesta edició de butxaca permet una primera aproximació al lector en llengua castellana i pot desvetllar interès per aprofundir més en el tema. Té la gràcia de ser traduït i comentat pel fill del mestre de Guruji.\nAquest llibre és un capítol de Mahabharata. Tracta sobre la conversa entre Arjuna, un príncep que al bell mig d’una batalla fratricida vol conèixer el camí correcte, i Krishna, la divinitat a la terra, encarnada en la figura de l’auriga que porta el carro de combat d’Arjuna. D’aquest text, se’n desprèn el triple camí del ioga. karma ioga (el camí de l’acció - el fer), bhakti ioga (el camí de la devoció - el sentir) i jnana ioga (el camí del coneixement - el pensar). És la inspiració d’infinitud de practicants devots a tot el món i un veritable nou testament de l’hinduisme.\nBhagavad Gita En català\nTraducció: Elisabet Abeyà\nMides: 18 x 11\nAquesta traducció al català de la gita és sens dubte una de les lectures més belles i poètiques que podem trobar de la literatura vèdica.\nJoan Mascaró, el 1962, traduí aquesta obra directament del sànscrit a l’anglès. Elisabet Abeyà traduí la primera versió al català del Bhagavad-Gita el 1983. Aquesta versió fou feta a partir de la meravellosa versió anglesa de Joan Mascaró, que sabé conservar la bellesa i l'esperit del poema original en sànscrit en una feina que durà vint anys. L'edició en català fou revisada i corregida pel mateix Joan Mascaró. Fou editada per l'Editorial Moll a la “Biblioteca Raixa”.\nJoan Mascaró (Santa Margalida, Mallorca 1897 - Comberton, Cambridge, 1987). Orientalista especialitzat en llengua i en cultura sànscrites. Durant la Segona República fou professor de sànscrit a la Universitat Autònoma de Barcelona, i féu la versió catalana d'una part del Bhagavad-Gita. El 1939 s'instal•là a Anglaterra i es llicencià en literatura anglesa i en llengües orientals. Fou doctor per la Universitat de Cambridge i vicerector del Parameshvara College de Sri Lanka. Va publicar Lamps of Fire el 1958 —recull de textos místics de diverses cultures (Llànties de foc, el 1986, a Ed. Moll)—, i estudis i traduccions a l'anglès d'obres sànscrites i del pali. Destaquen especialment les traduccions dels Upanishad, del Dhammapada i del Bhagavad-Gita (publicats en versió catalana el 1983 a Ed. Moll). Els anys setanta, esdevingué un personatge habitual als mitjans de comunicació britànics, des d'on va contribuir de manera decisiva al desvetllament de l'interès per la filosofia i la mística orientals. En català s'han publicat pòstumament La creació de la fe (1993), Diàlegs amb l'Índia (2002) i els Upanishads (2005), tots a Ed. Moll.\nEl Bhagavad Guita de Acuerdo a Gandhi.\nMides: 14 x 20\nAquesta versió en castellà amb comentaris de Mahatma Gandhi ens pot ser de gran ajuda per a la comprensió de text. Amb la seva sinceritat i didàctica ens acompanya pel camí de la veritat i la no-violència fins als transcendents missatges de Krishna per a la realització de l’ésser. És un dels treballs més llegits sobre el tema.\nMohandas Karamchand Gandhi (1869 - 1948). Se'l coneix amb el sobrenom de Mahatma (la paraula mahatma significa ’gran ànima’. Fou un dels pares de la independència de la nació índia i la desaparició del Raj britànic mitjançant l'ús de la no-violència.\nGandhi va intentar de reformar la societat índia apostant per integrar les castes més baixes i per desenvolupar les zones rurals. Va desaprovar els conflictes religiosos que van seguir la independència de l'Índia i va defensar els musulmans al territori hindú, per la qual cosa va ser assassinat per un fanàtic integrista indi a l'edat de 78 anys. Les seves cendres van ser llançades al riu Ganges.\nTraducció: Marcos Zafarani\nAquesta és la popular versió de l’associació per a la consciència de Krishna (Hare Krishna). Té la gràcia de tenir el text sànscrit original, la transliteració llatina, els equivalents en castellà i la traducció. Això facilita desxifrar una mica els termes sànscrits... Finalment també conté llargs comentaris a cada sutra, sempre des d’una perspectiva unilateral baktiioguica . Un altre al•licient és un preu molt raonable i unes populars il•lustracions en color.\nCOL•LECCIÓ SAMÂDHI MÂRGA\nAquesta col•lecció és una perla oculta en les lleixes més especialitzades dels Països Catalans, que caldria posar a la llum de tants buscadors que a les palpentes cerquen l’origen poètic d’una tradició, la hindú, que ofereix respostes místiques a una societat intemporal.\n1 - SHRÎMAD BHÂGAVATAM (El llibre del senyor)\n2 - SVÂDHYÂYA YOGA (Els sutres i upanisads del ioga)\n3 - EL RÂMÂYANA DE VÂLMIKI (Les gestes de Rama)\n4 - EL DEVÎ GÎTÂ (L’univers de la gran deessa)\n5 - EL MAHÂBHÂRATA (L’Índia sublim)\n6 - PANTXATANTRA (Les faules de Visnu Sharma)\n7 - GANDHI UPADESHA (Les paraules de Mahatma Gandhi)\nOrient i Occident són línies de guix que algú ha dibuixat davant els nostres ulls per riure’s de les nostres pors. Nietzsche


L'arxiu Comarcal del Pla de l'Estany obre a la ciutadania el fons de Carles Fontserè > Consell Comarcal del Pla de l'Estany\nL'arxiu Comarcal del Pla de l'Estany obre a la ciutadania el fons de Carles Fontserè\n28, de febrer 2018 13:39\nEstà duent a terme l’inventari i la catalogació de la documentació, que ja es pot consultar en línia.\nHa organitzat per aquest dijous, 1 de març, una presentació del fons, acompanyada de la projecció d’un documental i d’una taula rodona.\nL’Arxiu Comarcal del Pla de l’Estany està duent a terme l’inventari i la catalogació del fons de Carles Fontserè, conegut com a cartellista de la Guerra Civil, que es trobava conservat a la casa familiar de l’artista. Es tracta, concretament, de 30 metres lineals de documentació, equivalents a unes 300 capses d’arxiu, produïda fonamentalment entre els anys 1939 i 2008, on s’hi troben fotografies professionals i familiars, pintures i dibuixos en paper, i la documentació escrita que va generar l'artista i la seva esposa sobre la gestió i l’administració de la seva carrera professional i artística. Cal especificar que hi ha 42.500 negatius, 6.450 positius ampliats de fotografia i 3.540 fulls de contacte, tot de fotografia en blanc i negre realitzada entre els anys 1957 i 1991, que corresponen a Nova York, San Francisco, Ciutat de Mèxic, Roma, París, Londres i Catalunya, majoritàriament. En aquest sentit, el fons és totalment il·lustratiu del treball de Carles Fontserè com a fotoperiodista als anys seixanta, ja que conserva tota la seva producció fotogràfica.\nL’Arxiu Comarcal treballa per posar el fons a disposició del públic, tant de les persones que ho vulguin fer presencialment, a les instal·lacions de l’arxiu, com de les que vulguin fer cerques per Internet. Per això, ja ofereix online un inventari general del fons i, també, el catàleg d’una selecció de 823 fotografies que el mateix Fontserè va triar per ser exposades. Per consultar-ho només cal accedir a Arxius en Línia: http://arxiusenlinia.cultura.gencat.cat.\nFontserè a contracorrent. L’Arxiu Comarcal del Pla de l’Estany vol celebrar aquesta primera fase de treball i l’obertura del fons al públic i per això ha organitzat “Fontserè a contracorrent”, per demà dijous, dia 1 de març, a les 20.30 h, a l’Auditori de Banyoles. En aquest acte s’hi presentarà el darrer butlletí de l’arxiu, el Tabulari número 14, dedicat a l’artista; s’hi projectarà el documental Art i rebel·lia. Carles Fontserè a contracorrent, dirigit per Albert Abril; i s’hi farà una taula rodona amb persones de la comarca que el van conèixer. Concretament, hi participaran el periodista Albert Abril, director del documental, i artistes i professionals que el van conèixer a ell o a la seva obra i hi ha aprofundit, com l’escultor Xicu Cabanyes, l’artista i dissenyador Jaume Geli; el químic Jordi Gimferrer, cofundador d’Òmnium Cultural i vinculat al món de l’art, i l’arxivera especialitzada en fotografia Susanna Muriel. Moderarà la taula rodona l’economista Jordi Xena.


Blasco es penja la plata en els 1.500 de l'estatal cadet - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nBlasco es penja la plata en els 1.500 de l'estatal cadet\nEl CA Manresa va tenir dos finalistes en la competició de Huelva\nredacció/jumper manresa/igualada 01.07.2014 | 00:00\nL'atleta cadet del CA Igualada Petromiralles Paula Blasco va aconseguir el subcampionat d'Espanya de la categoria en la prova dels 1.500 llisos en la competició celebrada el cap de setmana a Huelva. Amb un temps de 5'10''78 només va ser superada per Marta Rojano (AC Trotasierra), amb 5'09''10.\nTambé en representació del club igualadí, Héctor Ramos va ser desè en salt d'alçada, amb 1,72 m; Pau Roca va ser setzè en llançament de disc (37,74 m); Cristina Gabarró, cinquena a la seva semifinal dels 300 llisos, amb 43''78; Judit Bascompte va ocupar la setena plaça a la semifinal dels 100 llisos, amb 13''06; Èlia Ibarra va ser també setena a la semifinal dels 1.000 llisos amb 3'07''23; i Marcel Abad, tretzè a la semifinal dels 1.000 llisos (2'50''99).\nDos finalistes del CA Manresa\nDues posicions de finalista (entre els 8 primers) ha estat el mes destacat de l'actuació de la representació cadet de l'Avinent CA Manresa. El llançador David Martín va ser setè en martell en llançar l'artefacte fins a 45,25 m, i la saltadora Judith Sellarés va ocupar també la setena posició en la final de perxa en superar el llistó sobre 2,82m. Mar Ariso, quinzena en perxa, amb 2,67 m, i la marxadora Eva Muñoz va acabar també en la quinzena plaça als 3000 marxa, amb 16'26"26. El marxador santpedorenc Ton Guitó va ser desqualificat a la final de 5000 marxa.


Si Manacor fos un país seria el segon del món amb més cotxes per habitant – Revista07500\nNomés superat per San Marino, i per davant de la mitjana dels Estats Units o d’Espanya\nSi Manacor fos un país quedaria segon en la llista dels que més vehicles per habitant tenen del món, només superat per San Marino, que en té 1.263 per cada mil habitants, o el que és el mateix 1,2 cotxes, motos o furgonetes per cada una de les persones que hi viuen. El municipi manacorí quedaria inclús per damunt de Monaco, Lietchenstein, Estats Units d’Amèrica, Islàndia, Luxemburg, Malta, Nova Zelanda, Austràlia, Itàlia… o fins i tot Espanya on la mitjana són ara mateix de 530 vehicles per cada mil habitants de mitjana, gairebé la meitat que Manacor, que en té 922 per cada 1.000.\nEl regidor municipal, Joan Gaià, va advertir durant el ple municipal de dilluns (arrel d’una pregunta del Partit Popular sobre els canvis circulatoris que ha patit la ciutat durant els darrers mesos) que des del 2011 i fins el 2019, és a dir just abans de la pandèmia, el municipi va experimentar un creixement del 20% en la flota de vehicles que circulen pels seus carrers. “Actualment Manacor ja té 41.000 vehicles. Hem de superar aquesta dependència del vehicle si volem solventar els problemes en el punts negres que tenim”.\nPrevious Article Voleu conèixer l'orgue de Manacor?\nNext Article La Policia Nacional suprimeix l'estatura mínima per entrar al cos


Diumenge 10 de maig, jornada de neteja col.lectiva de residus del riu Anoia - La Veu de l'Anoia\nDiumenge 10 de maig, jornada de neteja col.lectiva de residus del riu Anoia\nL’activitat és oberta al conjunt de la població mitjançant inscripció prèvia. Tindrà lloc d’11h i 13h i els menors d’edat, hauran d’acompanyats d’un adult que se’n faci responsable. És recomanable que les persones participants duguin roba i calçat còmode i preferiblement impermeable, així com guants de protecció, gorra, crema solar i aigua per a les hores de més sol. L’organització proporcionarà bosses grosses i resistents per recollir la brossa així com també deixarà guants a tota aquella gent que no n’hagi portat. Al final de l’activitat els participants podran gaudir d’un refrigeri. En cas de pluja s’ajornarà l’activitat fins al diumenge següent. Les inscripcions es poden realitzar a través de medi.ambient@aj-igualada.net o al telèfon 93 803 19 50 (extensió 535).\nArticle anteriorL’Sporting de Portugal guanya la Copa CERS disputada a Igualada\nPròxim articleEls sindicats denuncien que Carlomagno podria acomiadar la meitat de la plantilla


Me’n recordo (35). - Totxanes, totxos i maons\nMe’n recordo de les rodes de premsa convocades d’amagatotis un matí de dissabte per donar a conèixer els premiats que es proclamarien oficialment poques hores després durant la Nit de Santa Llúcia.\nTot i que jo no era periodista -com a crític del suplement literari de l’Avui era col·laborador extern i, doncs, estava alliberat de les servituds de l’actualitat- vaig demanar a la gent de Columna, l’editorial que aleshores convocava el premi Sant Jordi de novel·la, que em tinguessin en compte a l’hora de convocar els informadors per donar-los la notícia en rigorosa exclusiva i, no cal dir-ho, totalment embargada fins la nit.\nLa cita era a les oficines de l’editorial, un pis en una escala de veïns del carrer Provença, entre el passeig de Sant Joan i el carrer Bailén. Allí ens esperava l’editor Miquel Alzueta que quan ens tenia a tots ben asseguts a l’espai que feia de sala de reunions obria la porta del seu despatx per donar pas a l’autor o autora guanyadors del premi Sant Jordi alhora que ens repartia un petit dossier amb detalls de l’obra guanyadora i la llista dels guardonats amb els altres premis de la Nit de Santa Llúcia.\nUn ritual obligat era que l’agraciat o agraciada se’ns presentés vestit exactament com aniria hores després durant el sopar per tal que les fotografies dels reporters gràfics no descobrissin la trampa l’endemà quan la gent obrís els diaris.\nEn aquest sentit, la roda de premsa que recordo amb més força és la de 1993, quan va guanyar Isabel-Clara Simó que es va presentar amb un elegant vestit de nit de vellut fosc que va fer furor entre la concurrència sabatina i matinera. Recordo que en el dossier que ens varen donar no figurava el títol de l’obra guanyadora i quan algú va preguntar el motiu Miquel Alzueta ens va dir que dubtava entre diverses opcions i que esperava que els periodistes allí presents l’ajudéssim a triar el definitiu.\nEns va presentar tres o quatre propostes diferents, tothom va dir-hi la seva i finalment l’editor va optar per “La salvatge” que, per dir-ho sense entretenir-m’hi gaire, no va ser ni de bon tros la solució més votada pels presents. Coses de l’amic Alzueta…\nDe tot això que explico han passat ja uns quants anys. Ara els premis importants de la Nit ja no els convoca Columna sinó Proa i jo ja fa temps que sóc un crític literari jubilat. Si més no dels diaris. La Festa ha passat de celebrar-se en dissabte a divendres i la convocatòria continua sent discreta -es fa en un lloc que no us diré pas- però molt més multitudinària que en l’època del piset de l’Alzueta i companyia.\nJo, però, continuo assistint-hi emparant-me en els drets que em dóna la veterania en el càrrec i d’un any a l’altre m’apunto a l’agenda la cita discreta del divendres més proper al dia de santa Llúcia per conèixer amb unes hores d’anticipació els guanyadors de la festa literària més important de casa nostra.\nPer l’organització dels meus bioritmes particulars és l’esdeveniment que obre la porta a les festes de Nadal, Cap d’Any i Reis.


L’associació Itaca celebra el 40è aniversari reivindicant el barri\nRedacció, Collblanc-Torrassa\t| Actualitzat el 10 abril 2017 a les 10:49\nL’entitat està implicada en la millora social del barri. Foto: Itaca\nLa històrica associació Itaca de Collblanc La Torrassa, que es dedica a l’acció social i a l’educació en el lleure, celebra enguany el seu 40è aniversari organitzant diverses activitats lúdiques, per fer memòria i per reivindicar la seva missió. Sota el títol “Celebrant el passat, construint el futur”, l’Associació Educativa Itaca dóna el tret de sortida als actes commemoratius, que tindran com a colofó una gran festa a la Plaça Espanyola al mes de maig, amb jocs, animació i actuació, i amb la intenció de reunir a més de 2.000 persones.\nL’associació ha explicat que un dels objectius de les activitats és reforçar “el sentiment de pertinença” al barri i fer “copartícips” als veïns. Segons relaten des de l’entitat, Itaca “és patrimoni de generacions i generacions de famílies, veïns i veïnes, infants... en definitiva de la barriada de Collblanc La Torrassa”. Per aquest motiu, des de l’associació també vol iniciar una etapa de revisió sobre la trajectòria i assentar les bases de l’entitat als pròxims anys, fent referència així al lema de l’efemèride.\nL’Associació Itaca es va fundar l’any 1977 en el si de la parròquia de la Mare de Déu dels Desamparats, primer amb el nom de CJC (Comunitat de Joves Cristians), i després adoptant el nom definitiu manllevant-la de la mítica cançó de Lluís Llach.\nEn l’actualitat, l’associació acull unes 300 persones al dia que acudeixen i participen d’algun dels projectes socials que desenvolupen, des de la petita infància amb 4 mesos d’edat, fins als 25 anys amb el projecte d’Inserció laboral.


Quadern d'evocacions: Els nens juguen com els hem ensenyat\nFa uns dies llegia a La Vanguardia un article sobre l'esport escolar; sobre el comportament dels pares -de les famílies, més aviat, perquè en aquest aspecte la mala educació sí es comparteix- en els partits que juguen els seus fills i filles. De les actituds dels pares i mares ja en sabia alguna cosa, per la via teòrica i per la via pràctica. Poques actitvitats poden donar una idea tan clara de la gent com assistir a un partit que juguin als seus fills; ja sigui de futbol ja sigui de bàsquet, que són els que més he vist com a pare. Certament La actitud agresiva de los padres en el deporte amenaza los grandes valores del juego y perjudica a los niños. Però no només l'actitud agressiva. També amennaça els valors del joc allò que els pares, educadament i tranquil.lament, diuen als seus fills abans del partit, després i, clar, durant. Així, en un esport d'equip no paro de sentir "¡solo!" "¡solo!", o "¡sol!", "¡sol!" . Sol? Sol. En un esport d'equip, els pares els criden que vagin sols. I, clar, al final van sols i, en no ser Messi, perjudiquen l'equip i es perjudiquen ells mateixos.\nEm dol, molt, veure com els pares es queixen de l'àrbitre. I em dol el doble veure com criden l'àrbitre quan s'equivoca en un fora de banda al mig del camp. No m'hi sento a gust. Em fa vergonya. També em dol, i em fa vergonya, veure com els nens, petits, petites, es queixen a l'àrbitre o no volen donar la mà a l'adverdari quan perden. I em dol i dona vergonya sentir com algun pare, i alguna mare, justifica els insults i/o renecs del seu fills amb la tòpica expressió "va calent" o la més professional "té el cor a 200 per hora". És precisament a 200 per hora quan cal controlar el cor, que a 60 no té mèrit. Els nens juguen com els hem ensenyat a jugar. Fins que es fan grans. Ni més ni menys.\nEtiquetes de comentaris: Educació, Esport escolar, Quadern d'Alella\nJugadora de bàsquet, casada amb un jugador, germana d'un altre, mare de dos jugadors ... bé, no podria comptar les "tanganes" on m'he vist mesclada. Tanmateix, en l'època que els meus fills jugaven i encara els anava a veure (ara ja en tenen 20 i 22 i no hi vaig per saturació), al C.B. Esparreguera vam emprendre, des de la Junta, una campanya que va merèixer fins i tot un premi per part de la federació.\nEls nois i les noies durant la setmana, es reunien després de l'entrenament i havien de redactar cadascun d'ells un tarjetó que lliurarien al proper partit a algun jugador de l'equip contrari, on expliquessin perquè jugaven a bàsquet. La realitat fou que els jugadors no veien "enemics" sinó "rivals necessaris", fou tota una lliçó.\nUna altra iniciativa que vam dur a terme conjuntament fou ensinistrar els nostres pares per a fer les actes dels partits. Així, un per un, a cada partit, tots els pares passaven per la taula d'anotadors, fent l'acta, duent el marcador i el cronòmetre. Quan estàs a la taula parles amb l'àrbitre, veus com funciona la banqueta, escoltes els entrenadors.\nPerdona per la llargària, però fou paradigmàtic veure com, els pares més cridaners i maleducats a la grada, un cop passats per la taula, canviaven automàticament d'actitud i vam aconseguir que els crits fossin d'ànim als nostres, al grup. I, la veritat, n'estic molt cofoia d'aquella època.\nA la família tenim dos entranadors de nanos. Els dos han deixat la seva tasca com entrenadors justament per això. Cansats i agotats dels pares, dels crits...\nEl meu cosi que porta mes de 20 anys entrenant a nanos a futbol diu que mai havia viscut una situació així. Fins i tot l'han arribat a insultar ( INSULTAR) per treure a tots els infants al camp ( els dolents també , es clar). Total que va tancar la paradeta. Ara s'encarrega d'altres tasques dincs el patronat d'esports i li dol la situació.\nÉs molt i molt trist la veritat. L'esport està deixant de ser tot allò que li donava raó de ser.\n18 de gener de 2011 a les 19:32\nClidice, l'experiència que relates hauria de ser obligatòria per a tots els pares i mares. Ara mateix t'enviaria un quants.(Perquè tinc partit d'aquí a 15 minutets)\nLaura, jo vaig deixar de jugar a futbol precisament perquè finalment cada diumenge hi havia baralla. VAi passar-me al volei. Però aleshores la baralla era interna.\n22 de gener de 2011 a les 10:50


Un altre Sant Cugat: 01/04/10 - 01/05/10\nSant Cugat, quina qualitat de vida ?\nUn dia qualsevol al centre de Sant Cugat: tràfic intens, grans camions, moltes botzines, alarmes... semàfors perillosos. Molt de soroll, no es controla, ni radars, ni inspeccions d’obres.\nFa unes setmanes va morir un vianant que havia sigut atropellat en un pas zebra; s’ha sumat, dramàticament i en silenci, a les altres morts.\nTVE, canal internacional. Exemple de ciutats sostenibles: Murcia i Sant Cugat, on l’alcalde de Sant Cugat comenta que s’ha convençut la gent perquè camini i deixi el cotxe, i ara al centre de la ciutat no ni ha vehicles!! A la imatge, els carrers de vianants com Santiago Rusiñol i Santa Maria, a tocar dels vials plens de trànsit.\nAlarmes, sirenes, botzines. Els dies de futbol, s’hi sumen les pneumàtiques, fins a la una de la matinada. Vehicles municipals de jardineria, que es passen de soroll: furgó escombra i bufadors de fulles famosos, fa anys que la gent es queixa. A La Floresta si suma la megafonia, repartiment de butà, maquinaria motoritzada de jardí i bosc els dissabtes i diumenges, udolar dels gossos que estan sols.\nLa contaminació acústica danya la salut. Espanya ha signat la convenció d’Aarhus* que garanteix els drets ciutadans en relació al medi ambient.\nSant Cugat, 20 d’abril de 2010\nPublicat per Un altre Sant Cugat a 8:47 0 comentaris\nQui cuida els nostres boscos i les nostres rieres ?\nSóc una alzina humil i retorçada que visc a vora de la riera de Vallvidrera i m’han demanat des d’El Mussol que faci un relat del que ha passat a prop meu en la festa del VI Dia de l’Arbre.\nVaren venir, mussols, mussolets, abraça arbres, nens, tècnics i polítics. Tots junts estan mol contents perquè això del medi ambient i l’ecologia s’està cotitzant a l’alça i no queda bé actualment que no estiguis alineat amb aquesta sensibilitat.\nDesprès dels episodis de vents i de neu que han tombat mols del meus germans i familiars sembla que les persones ens tenen por. Diuen que els arbres som un risc per a les persones, i que el bé públic és la seguretat i a mi em sembla que desprès de la por als arbres, pot ser que ens comencin a massacrar pel be comú, com si el be comú no fos l’aire, l’aigua i la vegetació.\nTambé en els discursos es va parlar de que tenir un entorn com Collserola és un del principals patrimonis i futur de Sant Cugat.\nUn equip valent del Mussol i col•laboradors varen recollir “regals” de la civilització: una vespa .ferros, runes , plàstics, mantes i això malgrat que el personal del Parc ja varen treure camions i camions d’altres objectes inversemblants: cotxes, rentadores, tendes de campanya etc.\nTambé els treballadors del Parc van treure una sèrie de canyes invasores que anaven arraconant las plantes germanes habituals de la ribera, en el marc d’un programa de la seva restauració.\nEl nens amb la seva tradicional empenta van fer forats i van plantar molts arbres de ribera perquè es fessin companyia i en el temps es formés una altre vegada un bosc de ribera, on el rierol tornés a portar aigua neta.\nTots els presents es varen adonar de la ferum que feia l’aigua. Malgrat que més amunt hi ha una de les depuradores més avançades del país,les cases de Can Borrull encara llencen les seves aigües brutes directament a la riera.\nBé, si voleu us convido a abraçar-vos al meu tronc i els del meus germans i en parlem.\nUN MATÍ A LA RIERA\nL’aigua baixa lenta, corre, sembla neta; és un racó bonic, amb grans alzines, espès d’arbustos variats, una mica brut de plàstics. Quan mires bé, el lloc és molt brut. Fem neteja, s’omplen grans bosses: hi ha de tot, una estora enorme i grans trastos que es retiraran després.\nLa riera de Vallvidrera, l’únic curs perenne de Collserola, va recollint líquid dels torrents, per anar a parar a la Rierada, conformant un sal bonic, una petita cascada que sona amb més o menys força segons les pluges.\nL’associació El Mussol celebra el sisè Dia de l’Arbre, plantant-ne de joves a tocar de la ribera, amb els peus a l’aigua.\nEls nens segueixen ben interessats les explicacions, miren els insectes capturats, també algun mosquit tigre.\nT’imagines el lloc com hauria d’estar, aquests oms i verns ben alts, esponerosos, fent ombra a l’estiu. Però la riera, en sec, baixa negra, pudenta. No hi ha clavegueres! això és el que urgentment cal resoldre, sembla impossible que passi a una ciutat famosa pel seu alt nivell de vida. Lamentable. Volem tenir esperança!\nPublicat per Un altre Sant Cugat a 18:10 0 comentaris