Arxiu de la categoria: Mareta, mareta\nPublicat el 28 d'octubre de 2013 per martainsa\nSóc la segona filla, però en realitat tinc manies de filla única. La meua antecessora i jo ens portem huit anys, edat suficient com per a que no haja existit mai cap raó per a competir ni barallar-nos, i aixina de fava vaig eixir. Emili, el meu home, és en canvi el primogènit; però, de nou, la diferència d’edat amb els seus germans (la germana, primer, i després el menut) és significativa. Amb aquests antecedents se’ns acut crear dos fills amb la fina diferència de dos anys i un mes. I el resultat?\nEmili té tres anys. És un xiquet ben criat i consentit de manera tan ocasional com inevitable; i des de que va nàixer Ferran el consolàvem amb la idea reiterada que no, que els bebès eren avorrits, que no sabien fer res, i, en definitiva, que la seua posició preeminent a casa estava assegurada. Ah, però això era fa catorze mesos i vint dies.\nHui en dia, Ferran, el bebè avorrit amb cara de bona persona, és un supervivent nat. Un supervivent dels que es mengen els “gusanitos” que cauen de la taula dels aniversaris més els que li donen, menja el seu plat i el que li sobra al germà, pega sense pietat, plora sense consol i aprèn amb una rapidesa que fa feredat. No només fa les coses que li ensenyem els pares, com feia Emili. Fa les coses que aprèn del germà, sense distinció d’ètica o moral. I sovint, va més enllà. Acostume a anomenar-lo alpinista-electricista, ja vos podeu imaginar quines són les seues dèries -i els meus temors-.\nQuan va nàixer vaig desitjar amb totes les forces que m’isquera un xiquet tan intel·ligent com el seu germà. Comença a fer-me por que el desig s’haja cumplit.\nPublicat dins de Mareta, mareta | Deixa un comentari\nPublicat el 6 d'abril de 2013 per martainsa\nEstic sentint i llegint com ressorgeix el debat sobre les vacunes -no sé si per l’entrevista que van fer a la Teresa Forcades aquesta setmana-. Escolte amb interès els pros i els contres de la vacuna del papil·loma humà. I em ve al cap que ningú es planteja preguntar a les ONG que treballen per la infància sobre aquests temes. Si algú els preguntara, probablement els explicarien la quantitat d’esforços i de recursos que es destinen a nivell mundial per a que aquestes vacunes que alguna gent es replanteja al primer món han representat una diferència vital.\nUna volta em vaig negar a vacunar-me: embarassada d’Emili, amb la vacuna de la grip A; perquè la vacuna era tan nova que no em garantien que no tinguera efectes sobre el meu fill. Vaig deixar les vacunes de les al·lèrgies per la mateixa raó. I entenc el debat sobre la vacuna del papil·loma, perquè és tan nova que em faria no sé què. Però el debat que corre en alguns cercles sobre les vacunes infantils provades que han reduït tant la mortaldat en les últimes dècades em pareix irresponsable.\nArseni, o verí per a rates\nPublicat el 25 de març de 2013 per martainsa\nLa inmunització mitjançant la inoculació de petites dosis d’un verí està registrada des de fa segles: per a que el cos acabe reconeguent com a propi -o inocu- allò que inicialment hauria de reconèixer com a aliè, roïn. Reconec que a idea em remet a un nosequè d’edat mitjana i època obscura -tot i que si no tinc mal entès, les vacunes es basen exactament en aquest principi-. Doncs bé, ara que Ferran té l’edat, la seua introducció al gluten l’he orientada des d’aquest punt de vista.\nNo sé si Ferran és portador de l’HLA; però sabent que el seu germà ho és -portador i celíac-, una pren una por visceral per qualsevol cosa que tinga res a vore amb el “gluten”. Si voleu números, la possibilitat que Emili fóra celíac era de u a cent. Ara que el seu germà ho és, les possibilitats de Ferran són de u a cinc. Vist així, la introducció “al gluten” de Ferran ha estat gradual, com la triple vírica, o aquelles inoculacions de verí de l’edat mitjana per a inmunitzar-se contra l’arseni.\nLa primera volta li vaig introduir el gluten amb aires de fatalitat, de “ha arribat el moment”, com qui posa sal a les farinetes: un simple ai, un “que no siga dit que no li l’estic introduïnt”. Poc a poc, al llarg de les setmanes, he arribat fins a mitja cullerada de gluten a les papilles. Però no puc evitar, sempre que li’n pose, la imatge del “verí per a rates” diària que utilitze per a previndre contaminacions del seu germà. Utilitzaries una cullera que ha estat en contacte amb verí per a rates? Gastaries el mateix ganivet -sense rentar- que has utilitzat per a tallar verí per a rates? Gràcies a aquesta imatge he pogut acostumar-me a intentar evitar al màxim la contaminació del meu fill per gluten. Però la imatge torna quan prepare farinetes per a Ferran: posant-li al biberó “verí per a rates”.\nLes temptacions del guten\nPublicat el 28 de desembre de 2012 per martainsa\n(M)- Si una persona del carret et dóna una galleta, què té la galleta?\n(M)- I si te la dóna la mare?\n(E)- No té gluten\n(M)- I tu pots menjar gluten?\n(E)- No, perquè sóc celíac.\nAquest és l’escut dialèctic que protegirà els intestins del meu fill els propers anys d’infantesa, i Emili l’ha estat interioritzant en aquest mes i mig llarg de celíac militant. Per a Emili el gluten encara és un ens abstracte, i no acaba de tindre clar què és. Només sap que no en pot menjar, i pregunta constantment què conté gluten i què no.\nQuan una cosa no li agrada mig m’afirma que té gluten, i en general -solen ser fruites i verdures- la meua resposta és negativa. També hi ha ocasions en què hi ha coses que no tenen gluten, i se n’alegra d’allò més: sobretot la xocolata que guardem per casa.\nQuan hi ha coses que voldria que no menjara podria ser temptador dir-li a un xiquet celíac de dos anys i mig que allò té gluten; però em pareixeria un abús de poder inadmisible i una esquerda en la confiança mare-fill (en aquest cas). Prou restriccions patixen ja les persones d’aquesta condició. Preferisc aguantar una rebequeria.\nPublicat el 12 d'octubre de 2012 per martainsa\nNo diria que la maternitat és un sacrifici, que a ningú l’obliguen a tindre fills, i a aquestes altures un sol tindre suficient informació sobre què representa tot plegat. En tot cas, és cert que la maternitat comporta certs sacrificis: un marge de llibertat individual, de llibertat per parella, de vida interior, i fins i tot diria que d’espiritualitat. Per això va bé de tant en tant -cada parell d’anys?-, intentar rascar alguna excusa per a recuperar el “self“, l’essència d’u mateix.\nI són necessaris aquests parèntesis per a continuar avant amb enteresa, alegria, energia; parèntesi com la festa del Correllengua i la mitja hora de concert acústic d’Obrint Pas a què vaig assistir -abans de decidir que els meus fills ja en tenien prou d’estar dormint al ras tapats amb mantes polars, dins de carros i fora dels seus llits (o del meu, pel que és el cas). O parèntesi com aquest xicotet interval de dos hores de son que m’he furtat -després d’estar planxant fins les dotze de la nit-, recuperant velles cançons de l’època aquella en què la creació del “self“, l’essència de mi mateixa, la vivència de la vida interior, era l’única feina que tenia. Gràcies a Déu per aquests parèntesis; però sobretot gràcies perquè la maternitat em dóna sentit a l’espiritualitat, a la vida interior i a mi mateixa.\nPublicat el 24 de setembre de 2012 per martainsa\nDesprés d’un estiu de calvari, d’anar de pediatra en pediatra i tire perquè em toca, amb panxa i nadó, vomiteres, analítiques i maldecaps, per fi sabem què li passa a Emili: el meu fill és celíac. Ho sabem des de fa pocs dies, i en aquest temps son pare i jo ens hem tret l’equivalent a un màster en raons, causes, conseqüències, cures, biòpsies i llocs on comprar sense gluten en aquest món fet gastronòmicament de blat.\nVos diria que em vaig emportar un bon ensurt quan em van dir -per telèfon- que l’analítica indicava altes probabilitats de celiaquia. Però si he de ser sincera, no ha estat un ensurt: m’ha estat caient el món damunt tots els dies des d’aleshores. Tanmateix, conscient que una mare de família no es pot permetre el luxe de tindre el món damunt d’ella més enllà d’ una setmana, he combatut els símptomes amb xocolata, esport, i música d’aquella que no confessaria mai que escolte ni sota tortura. I mentrestant hem anat tirant de Thermomix per aprendre a fer pa i dolços el més agradosos possible per a Emili.\nLa celiaquia del meu fillet a la pràctica té diverses conseqüències curioses. La primera, que haurà de tindre coneixements nutricionals a edats bastant tendres, i haurà d’aprendre a cuinar pels volts de l’adolescència. Altres conseqüències pràctiques de la celiaquia és el canvi d’hàbits a l’hora d’anar a comprar menjar i, sobretot, molta cura a l’hora de viatjar -i entrada l’adolescència d’Emili, eixir amb els amics a sopar fora, per exemple-. Tot i que, en aquest sentit, el meu home ja s’ha informat que McDonalds ja ofereix hamburgueses amb pa sense gluten. Des que sé això s’han esvaït les reticències que tenia a anar a aquest restaurant. Pel que he llegit, estan d’allò més ben aconseguides. Al·leluia!\nEl temps en una caixeta\nPublicat el 15 de setembre de 2012 per martainsa\nAmb Ferran em passa una cosa que no em passava amb Emili: a voltes me’l quede mirant i m’entra desassossec de pensar que tot va tant de pressa, que la meua boleta dolça deixarà de ser tan boleta d’ací a poques setmanes, que poc a poc s’anirà convertint en un ésser independent, en una personeta. Amb el meu fill major em succeeix ara alguna cosa semblant: se m’escapa la seua infantesa, i a voltes tinc por de trobar-me un adolescent al menjador movent els peus damunt la taula al ritme de la música de l’Ipod.\nEn aquests moments de desassossec (existencial?) voldria ficar alguna vesprada dins d’una caixeta, per tornar-hi en els moments de nostàlgia… un sentiment que contradiu el desig d’una mare de voler vore com els seus fills evolucionen, i cada dia van aprenent més coses.\nTindre un nadó és complicat -sobretot en la manera en què he decidit criar-los, respectant la seua dependència física i emocional de la mare-; cada victòria d’independència en la seua infantesa és un xicotet marge que guanye de descans per a mi. I tanmateix, porte dies buscant eixa caixeta per a ficar-hi alguna vesprada -alguna tan plàcida com la de hui-.\nDos en comptes d’un\nPublicat el 5 de setembre de 2012 per martainsa\nFerran fa un mes, hui, i és, si fa no fa, molt semblant a la boleta dolça enroscada que va veure la llum: continua dormint infinitament, i continue tenint les mateixes ganes d’adormir-me jo mateixa només de mirar-lo. És a dir: resulta igualment fàcil conviure i adaptar-se a tindre a casa una personeta aixina. Hi ha moments crítics? Evidentment (i especialment en horari nocturn). Com els ha hagut en la meua carrera (les meues carreres) professional(s), com els ha hagut en les meues relacions familiars, com els hi ha en el meu dia a dia.\nPerò si d’una cosa m’admire cada volta més, a mesura que vaig tenint una (certa) edat és que la naturalesa és sàvia. Resulta més sobtat i traumàtic encarregar-se de tretze alumnes de dotze anys sis hores a la setmana que no dels teus propis fills, encara que en tingues dos; perquè els fills són una complicació progressiva, a la qual et dóna temps a adaptar-te. Un nounat és feina? Sí, però de moment, és una feina radicalment distinta a la feina que dóna un infant de dos anys. I tinc la convicció que quan Ferran siga més major, la complexitat de tindre dos personetes emocionalment dependents de sa mare es compensarà en el plaer de jugar i aprendre d’un germà major tan extraordinari com ho és Emili, i d’un germà menut fabulós que tinc la seguretat que esdevindrà Ferran.\nPublicat el 8 de febrer de 2012 per martainsa\nEls inicis de la investigació de l’adquisició de llengües són els diaris de l’aprenentatge natural del la llengua d’un xiquet xicotet (si no recorde malament, més d’un fill d’investigador va servir per a aquesta finalitat).\nNaturalment, ni sóc lingüista ni estic duent a terme cap investigació amb una base sòlida i fonamentada, però des d’abans de concebre a Emili he tingut idees semiconsistents sobre com volia que fóra l’aprenentatge lingüístic -o plurilingüístic- dels meus xiquets. I des de fa molts mesos estic portant a terme un experiment casolà.\nA casa es mira la televisió sistemàticament en anglès. A l’hora de la veritat vol dir que probablement més del 70% del temps en què la televisió està en marxa té algun programa on la gent parla en anglés. Una de les coses que ens asseguràrem de tindre en anglès són els programes infantils d’Emili. I Emiliet des dels inicis de l’entrenament de la cultura televisiva -que això de vore la televisió requereix entrenament, encara que no ho parega-, ho ha vist tot en anglés. Els fruits de la constància? No n’estic segura. Jutgeu:\nDespús-ahir, mirant Pocoyo, el narrador pregunta:_ Where’s Elly? (on està Elly?). I Emili contesta content assenyalant:- Ahí, ahí!!\nAnit, mirant Pocoyo, el ninotet passa una bona estona repetint:-Don’t touch! (No toqueu). Al cap d’un ratet, em veig a Emili assenyalant la pantalla, fent que no amb el ditet (com Pocoyo) i dient:- Don’t touch!-…. Eureka? No del tot. Al cap d’uns minuts, quan ja havíem deixat de mirar la sèrie, tenia una taronja a les mans i li vaig dir:-Emili, don’t touch! Em va mirar com si li estiguera parlant en alemany. No crec que entenga què vol dir el que ahir repetia amb emoció davant la xicoteta pantalla.\nEvidentment, una sèrie com Pocoyo està tan ben feta que no cal entendre l’idioma per a fer un seguiment del que està passant, ni costa preveure què passarà a continuació -especialment quan has vist cada capítol més de deu voltes-. Però la reacció d’Emili em fa pensar que potser aquest esforç sistemàtic d’immergir-lo d’alguna manera en una llengua estrangera no és de bades. Continuaré l’experiment casolà de manera sistemàtica i para-científica. Al capdavall, mirant la tele és com van aprendre castellà els xiquets del meu poble.\nPublicat el 28 d'octubre de 2011 per martainsa\nDe noctàmbula no n’hauria de fer un post: hauria de ser una categoria en aquest bloc, -l’afegiré, quan tinga una estona i menys mandra que ara-. La nocturnitat és una característica més de ser mare tal i com jo he triat ser-ho. M’ajuda a mitigar el noctambulisme un aparell que va entrar en aquesta casa fa un any i que per a tornar a renunciar-hi -com passa amb les coses bones- haurien d’anar molt mal dades: el Plus -o l’Iplus-.\nTinc diverses categories de gravacions, dins de l’Iplus. Les pel·lícules d’una flor d’estiu, que es miren i s’esborren sense pena ni glòria. Els dibuixos animats, per a Emiliet -especialment el ratolí Mickey-. I els documentals. Les meues nits estan particularment ocupades de documentals sobre l’univers. Com si la nocturnitat em potenciara la curisotat per les estrelles -ho duré al genoma?-. Les nits d’insomni són un fill dormint entre pit i sofà -sí, encara mama-, i una pantalla plena d’estrelles. Son a banda, poca cosa més puc demanar. La felicitat són aquestes xicotetes coses.\nPublicat el 21 d'abril de 2011 per martainsa\nHi ha -que en conec- que tenen l’habilitat de complicar-se la vida. Hi ha qui, sense tindre aquesta habilitat, fan mans i mànigues per a enrevessar-ho tot. I hi ha qui, com jo, d’alguna manera o d’una altra, venint d’aquests dos móns (del de tindre l’habilitat i del de fer mans i mànigues) va aprendre un dia la virtut de la vida simple. La vida simple, les coses fàcils, les opcions senzilles. Perquè segur que, algun dia, la troca s’embolicarà sola. Com ara.\nI diuen que tindre’n un no és tindre’n cap. Que un no el notes, que no fa gatzara. Però de no tindre’n cap a tindre’n un hi ha un món de diferència.\nEmili creix dia a dia, sense parar i sense demanar permís. La rutina diària es trenca setmana a setmana per alguna alegria, alguna novetat; que si fa un mes va fer palmetes, i que si hui ja diu adéu. I per a una lingüista aficionada com jo, l’observació en primera persona de com un ésser humà adquireix un llenguatge partint de cap llenguatge previ és una altra aventura apassionant. Primer aprenen, entenen paraules. Després, algun dia, ell mateix les vocalitzarà.\nPublicat el 30 de gener de 2011 per martainsa\nEl caos no és treballar. El caos no és el xiquet. El caos són treballar, els cursos per a fer punts, el grup de treball i fer de mare enmig d’aquest guirigall sense remordiments de consciència. D’altra banda, comence a pensar que ja m’està bé, el caos; que, d’una manera o altra, en totes les etapes de la vida sempre n’he tingut, i que el caos és com els gasos, que s’expandeixen d’acord amb l’espai que hom té. Vist així, m’ha anat bé tornar a treballar. M’allibere del caos vital i entre en el caos clàssic de personetes de set anys que comencen a restar portant.\nPublicat el 7 de desembre de 2010 per martainsa\nDes que el tenia en la panxa li cantava a Emili “cinc pometes té el pomer”. En nàixer vaig continuar utilitzant la nana per a tranquil·litzar-lo. Amb el temps me n’he adonat que tant se val la cançó que cante; ell en té prou amb sentir la meua veu. És per això que després de sentir-la en una de les meues sessions de Pilates, vaig redescobrir “Dream a little dream of me”. No fa massa, mentre li la cantava al menjador, son pare va traure’n la versió al piano. I aixina que es va adormir la criatura, amb una nana a piano i veu. La versió que em va enamorar va ser esta cantada per la Laura Fygi. He fet un xicotet muntatge amb el meu menut dormint per a qui vulga sentir la cançó.\nPublicat el 11 d'octubre de 2010 per martainsa\nSón les dos i escaig del matí i ací estem, Pitusset i jo al menjador, revoltant-se en l’hamaca i teclejant l’ordinador respectivament mentre l’iPlus ens mostra un reportatge sobre les llunes gravat fa poc per a nits exactament com aquesta; a vore si amb tanta lluna, amb un poc de sort m’entra son a mi, i Pitusset es posa de bona lluna.\nI torna a remoure’s. Em pregunten a voltes què somnien els xiquets. Imagine que el mateix que nosaltres: una mescla surrealista d’experiències diürnes. Amb la diferència que nosaltres generalment sabem que estem somniant, mentre que Emiliet no sembla que s’adone de la diferència. Es pren els somnis molt a pit. L’he arreplegat del bressol fa uns minuts, quan començava a cridar. Amb el meu contacte s’ha calmat immediatament. Ho fa sovint, això. Crida amb els ulls tancats, plora, es gira. Fa una carassa, es remou, s’arrapa la cara (o la còrnia de l’ull, com ens va passar la setmana passada, que ens va costar un viatge a urgències). A la llum de l’una lluna -la de Júpiter- ara es queda quiet, i mou les manetes d’aquella manera que ho fa quan vol agafar alguna cosa. Deu notar la meua presència, perquè des que l’he agafat, ja no ha tornat a cridar. Quines coses tenen, els bebés.\nPublicat el 13 de setembre de 2010 per martainsa\nLa generació de mares anterior a nosaltres és la de la revolució feminista: la que començà a estudiar, es tragué el carnet de conduir, regulà la seua fertilitat, cremà sostenidors en aquelarres socials davant dels grisos. Les dones d’ara hem heredat totes les coses bones d’aquesta revolució que ens precedí, i ens ha permès configurar-nos com a persones amb més o menys independència de la pressió que els segles han exercit contra el nostre gènere. Però pel camí també es van perdre algunes coses. Entre elles, com estic podent comprovar, el pit.\nVaig decidir donar el pit per moltes raons: perquè sabia que era el millor per al meu bebè, perquè sóc una hippie militant, per raons econòmiques, perquè a la llarga resulta el sistema més pràctic i còmode, i perquè en aquells moments no sabia que em faria mal. I durant els dos primers mesos de vida d’Emili he pogut comprovar dia a dia, carícia a carícia, com aquesta ha estat la millor decisió: tinc un bebé feliç, hidratat i redonet, amb una d’aquelles cares beatífiques de bona persona i de no patir fam. I la satisfacció de sentir que sóc jo -i només jo- qui li ha procurat aliment.\nCuriosament, no hi ha setmana que, en eixir a passejar, alguna de les mares de la meua generació anterior no em pregunte allò de -M’han dit que li dónes només pit? -Si. -I no li dónes cap ajuda, cap biberó? -No, és un xiquet 100% made in mamella.\nLa dependència que mostra la generació anterior respecte al biberó em crida poderosíssimament l’atenció. I em fa sentir com si en l’intent d’alliberar-nos de les cadenes, la revolució feminista del biberó haguera intentat separar-nos també de les nostres virtuts, dels nostres xicotets miracles.


La concentració va començar a President Companys i va continuar a la plaça Imperial Tarraco.\nProp de dues-centes persones, entre professionals de la medicina i partidaris d’una sanitat pública gratuïta, participen en la concentració\nActualitzada 22/09/2020 a les 22:17\nEls metges residents, els MIR, no estan sols en la seva lluita per exigir millores professionals i salarials. Entre les dues-centes persones que ahir dimarts van participar en la convocatòria del Sindicat Metges de Catalunya a la Rambla President Companys i que va continuar a Imperial Tarraco –durant uns minuts la Guàrdia Urbana va haver de tallar la circulació de vehicles–, hi havia representants de la plataforma que exigeix una sanitat pública gratuïta i membres del moviment que cada setmana porten la seva reivindicació davant els CAP dels barris de Ponent. «Porto 24 hores treballant. T’atenc?», va ser una frase corejada que resumeix la indignació del col·lectiu, format per unes 350 persones a les comarques de Tarragona, i les conseqüències que pot reportar a un malalt el fet de ser atès per un professional que acumula cansament.\nTani Francesch, representant del Sindicat Metges de Catalunya, va manifestar que els MIR «tenen un excés d’hores de treball, reivindiquen millores en les condicions laborals i que se’ls formi com és degut». La portaveu del sindicat va afirmar que «s’utilitza els MIR com a mà d’obra barata per suplir la manca d’especialistes». Francesch va recordar que «els metges especialistes haurien de supervisar el treball dels MIR i no poden fer-ho perquè també estan treballant al màxim: tots estem molestos amb aquesta situació».\nLa representant sindical va lamentar la manca d’acord en les negociacions que el col·lectiu manté amb el Departament de Salut de la Generalitat i va dir que el més probable és que la pròxima setmana hi hagi cinc dies més de vaga en el sector. «La decisió no està presa, però ells –els MIR– volen que es convoqui».\nSou més baix que a Portugal\nTani Francesch es va mostrar convençuda que «molts dels MIR que estan concentrats aquí marxaran a altres països, com fan molts metges, perquè cobren més i les condicions laborals són millors». La representant del sindicat va posar com a exemple que «el que guanyen a Gran Bretanya per una guàrdia de cap de setmana equival a un sou d’aquí». «A Portugal cobren el doble i és per aquest motiu que molts metges d’Andalusia i d’Extremadura se’n van a treballar a aquell país».\nEn aquest context, Nacho Tomás, del PADES (Programa d’Atenció Domiciliària i Equip de Suport) de Tarragona i tutor de metges residents, va afegir que «en el darrer Congrés de Medicina familiar hi havia un estand d’Irlanda per captar metges, on s’oferien sous de 70.000 euros l’any, sense guàrdies, quan aquí no arriba ni als 30.000». A més, en el cas que un malalt consideri que ha estat víctima d’una negligència mèdica, «el MIR pot ser responsable davant la justícia».\nDurant la concentració, el megàfon no va parar de sonar. En un comunicat, els convocants van manifestar que estan en «lluita per una sanitat pública i de qualitat» i que «no podem atendre bé al pacient treballant seixanta hores a la setmana». «Si vens de matinada a l’hospital, t’atendrà un metge que porta 24 hores treballant», van alertar, i van recordar que les llistes d’espera que hi ha als centres assistencials és «per la falta de metges», van afirmar.\nSegons dades del Departament de Salut de la Generalitat, el seguiment de la vaga va ser del 40,04%, mentre que el Sindicat Metges de Catalunya va dir que, a Tarragona, va ser del 90%.\nComenta el contingut : Els MIR reivindiquen millores en un acte de protesta a Imperial Tarraco


El Municipal de Bufalà: de l’estrena al deteriorament agut | Diari de Badalona\nEl Municipal de Bufalà: de l’estrena al deteriorament agut\nLa gespa del camp presenta irregularitats / B.L.\nEl CF Bufalà ha emès un informe on recull al detall quin és l’estat de la instal·lació i el malestar que aquest genera en les famílies.\n11/07/2017 – El CF Bufalà ha emès un informe on recull al detall quin és l’estat de la instal·lació i el malestar que aquest genera en les famílies.\nCom en la gran majoria de les instal·lacions esportives de la ciutat, el Municipal de Bufalà necessita actuacions urgents. El camp, tot i que va patir un rentat de cara el 2012 amb el canvi de gespa, la substitució dels aspersors pel reg de canons perimetrals i la renovació del mobiliari esportiu, comença a patir uns nivells de deteriorament evidents.\nEl CF Bufalà ha redactat un informe que ha fet arribar a l’Ajuntament de Badalona per demanar una solució, ja que les famílies del club cada cop mostren una actitud d’indignació més evident, davant el mal estat del terreny de joc i les zones de vestidors.\nDes de la directiva que presideix Jordi Domènech se sosté que el camp té errades “estructurals” que generen aquests desperfectes i per això la gespa i la il·luminació s’han deteriorat tan ràpidament.\nSens dubte, i tal com es pot apreciar en les imatges, un dels principals motius de preocupació del CF Bufalà és el risc de lesió que tenen els jugadors del club. La gespa s’està separant i, segons l’entitat, “cal afegir-hi cautxú, respallar-la i corregir les irregularitats en forma de bombolla que hi ha”. En relació a la caldera, aquesta tampoc funciona amb normalitat i els futbolistes de l’entitat s’han de dutxar amb aigua freda.\nLa llarga llista de desperfectes del Municipal no finalitza aquí. Com a defecte estructural principal s’ha de destacar l’entrada constant d’aigua i d’humitats a les instal·lacions interiors del camp (passadissos i vestidors).\nQuan plou amb força, sota les grades entra aigua per tot arreu, amb la perillositat que això comporta, sobretot a la zona d’oficines (sempre hi ha aparells endollats).\nSegons l’informe emès pel club i complementat amb imatges, “una de les bombes de rec no funciona i el reg automàtic tampoc”. A més, “les xarxes de protecció perimetrals tenen forats” i hi ha “cinc focus d’il·luminació espatllats”.\nPer acabar, un dels aspectes més desagradables els trobem en l’estat de les canonades dels vestidors. El CF Bufalà denuncia que estan “embussades”, circumstància que genera “fortes olors i inundacions d’aigües fecals al magatzem quan plou amb potència”.


5 maneres de crear l’habitació ideal per a convidats - interiorsnone\nPrincipal interiors5 maneres de crear l’habitació ideal per a convidats\n5 maneres de crear l’habitació ideal per a convidats\nLa dissenyadora d’interiors Mary Graham comparteix el secret per crear una sala de recanvi on els seus convidats se sentiran com a casa.\nTenir una habitació en la qual els hostes de la casa senten que es poden retirar ofereix avantatges per a ambdues parts: el truc és crear un lloc extremadament còmode, però que no pot sentir com un hotel anònim. Mantes addicionals, ampolla d'aigua, assecador de cabell i alguns olis de bany són importants, com també són necessaris com les preses USB i un carregador d'iPhone en un calaix.\nSempre especifiquem un divan en els projectes dels nostres dormitoris. No només són extremadament còmodes, sinó que l’emmagatzematge integrat sempre és útil, sobretot quan es tracta d’emmagatzemar la roba de recanvi. Un bon consell per a les habitacions dels convidats és invertir en un matalàs topper de bona qualitat; a nosaltres ens agrada The White Company, que té uns 2 cm de gruix i és molt suau.\nSens dubte recomanaria un capçalera, ja que donen alçada: tot el que hi ha al dormitori és baix i bastant pesat. Hauria de ser prou alt perquè et puguis recolzar còmodament mentre llegeixes un llibre, però no som fans de dissenys molt grans ja que poden dominar la sala. Un tester mitjà proporciona un punt focal i ofereix una forma relativament barata d’afegir una mica de luxe.\nAquesta taula només necessita una còpia de Country Life per a que funcioni realment ...\nTractaments amb cortines\nAquí, hem utilitzat una combinació de persianes i cortines romanes, cadascuna amb pelmet. Als dormitoris, sempre alineem cortines amb apagada i s’adapten un rodet o una persiana romana per a la privadesa. En general, solem animar els clients a ser una mica més valents a l’hora de triar teixits per a dormitoris de recanvi, ja que no haureu de viure amb ells cada dia, podeu permetre’s l’afegit d’afegir algun factor “wow”, però, en aquesta habitació, els clients van voler crear un refugi relaxant, per la qual cosa hem utilitzat una paleta de pinyes i beiges silenciades.\nCom a resultat, ens hem centrat en crear interès a partir de detalls com el subtil ivori,\nbrodats de colors als pelmets i a la vora de les cortines, que es troben en una bonica roba de Victoria Bain, que contrasta bé amb el vellut de gerds de color rosa i gerd. L’interior de la mitja prova és un teixit a mida de Bernard Thorp .\nLes mides de la finestra presentaven un desafiament en aquesta habitació; en un extrem hi ha finestres franceses que donen a un balcó, però les finestres estàndard són més aviat baixes i petites. Per contrarestar això, hem penjat el pelmet i la persiana per la petita finestra a l’altura del sostre per cobrir el que s’anomena la “llum morta”, és a dir, la paret entre la part superior de la finestra i el sostre. És una bona tècnica per donar la impressió que les finestres són més grans i grans.\nEl teixit aporta una suavitat al dormitori i actua com un bon absorbent de so, que és especialment important en un dormitori de recanvi, de manera que els hostes se senten com si tinguessin una mica de privacitat. Aquí, Hesse & Company ha fet servir un llençol de doble amplada (bo per a parets, ja que hi ha menys costures) i retallat amb doble canalització al voltant de la vora de la sala.\nUn altre element que ens agrada introduir és tenir un parell de làmpades realment boniques. Aquí, hem utilitzat dues làmpades de taula bufades de cristall de Lucy Cope amb tons de OKA . Ens agrada utilitzar els para-sols recollits, ja que són suaus i bonics i podeu experimentar amb teixits interessants.\nEls llums de lectura es poden configurar al tester. Vaughan té una bona gamma de llums de biblioteca sobre braços basculants; M'agrada el llautó als dormitoris, ja que és més càlid que el crom. Les llums del dormitori haurien d’estar en un circuit de tres amples o de cinc amplis de manera que es puguin encendre i apagar des de les dues cares del llit; aquí, és possible passar la mà per un buit a la cortina per arribar a l’interruptor. També han de ser regulables. Forbes & Lomax té alguns interruptors de llum que tenen un aspecte molt bo: les seves plaques posteriors de Perspex són especialment bones si feu servir fons de pantalla; per a parets de tela, com aquestes, aniríem a buscar un interruptor dolly.\nEn general, no hauríem d’utilitzar els downlights en un dormitori de recanvi: hauríeu de tenir suficients capes d’il·luminació de les làmpades de taula, llums d’imatges (un bon truc i sovint oblidat com a opció d’il·luminació en un dormitori) i potser una làmpada estàndard a un racó.\nA banda i banda d'aquest llit hi ha dos cofres realment grans de la caixa tèxtil Chelsea, ideals per a habitacions amb un emmagatzematge limitat. Amb els mobles de la nit, us recomano que sigui més gran ja que l’habitació li permetrà, ja que ofereix més espai per a una làmpada, llibres i una carafa d’aigua, sovint es tracta d’una estreta apretada a les taules de nit més petites.\nLes prestatgeries dels dormitoris aporten tant caràcter com color i són una bona manera de proporcionar un racó acollidor, sobretot en aquesta habitació, gran, de manera que volíem fer-la sentir una mica més petita i més íntima. Les parets dels dormitoris sovint poden ser bastant sordes, de manera que afegir un muntatge aporta atmosfera (a més de ser una forma intel·ligent de dissimular qualsevol canalització en caixa).\nAquí, hem posat llums de la biblioteca a banda i banda de la llibreria i hem creat un seient de la finestra, que és un bon lloc per guardar mantes de recanvi. El més fantàstic per a un dormitori de recanvi és posar alguna cosa al final del llit: un sofà, un tamboret o un portaequipatges de fusta antiga, que proporciona un lloc per desembalar.\nCom que l’espai de l’armari no és tan crític en un dormitori de convidats, ens agrada utilitzar premses de roba antigues que tenen espai per penjar a la part superior i els calaixos a sota. Per a un dormitori de camp, un teixit reunit darrere del filferro de pollastre suavitza la sala. Miriia a Brownrigg o a David Bedale, però, per a una alternativa, de nou per a una habitació de recanvi que no requereixi una peça amb molta provenència, visiteu a www.sellingantiques.co.uk\n(www.salvesengraham.com; 020-7967 7777)\nCopyright interiors: 5 maneres de crear l’habitació ideal per a convidats - interiorsnone


El Ple del Consell aprova el Pla Insular d’Esports 2020-2023 - esports\nnull El Ple del Consell aprova el Pla Insular d’Esports 2020-2023\nEl Ple del Consell aprova el Pla Insular d’Esports 2020-2023\nDirección Insular de Comunicació/Dirección Insular d'Esports\nL’objectiu és estructurar i coordinar l’esport a l’illa amb el suport del teixit esportiu, i s'ha treballat de manera consensuada amb ajuntaments i entitats\nEl Ple del Consell de Mallorca ha aprovat el Pla Insular d’Esports de Mallorca 2020-2023, després d’haver estat en exposició pública i d’haver valorat les al·legacions fetes. Per elaborar el Pla, la Direcció Insular d’Esports (DIE) ha comptat amb la col·laboració de les federacions i els ajuntaments, ja que l’objectiu és fixar un camí de ruta, unes línies d’actuació i uns programes amb el màxim consens.\nAquest projecte de serveis vol donar resposta a les necessitats de tota la ciutadania i del teixit esportiu, mitjançant la promoció esportiva i ajudes a l’esport federat. L’objectiu principal de la DIE és proporcionar programes adaptats a les fases evolutives de les persones. No obstant això, la promoció esportiva en edat escolar hi té un presència rellevant, per establir les bases i els hàbits socioesportius des d’edats primerenques.\nAixí mateix, el Pla preveu la creació del Consell Esportiu de Mallorca (COESMA), un òrgan per assessorar en matèria esportiva la DIE i per facilitar la participació global de la societat en el desenvolupament de la política esportiva mallorquina. De fet, comptarà amb representants de tot el teixit esportiu mallorquí, incloent-hi els ajuntament, les federacions, el COLEF, FAPA i tècnics del Consell.\nPer al conseller de Turisme i Esports, Andreu Serra, «aquest Pla estableix unes directrius consensuades amb la xarxa esportiva mallorquina, i se centra en uns eixos de feina tàctica en l’àmbit esportiu, sobretot al voltant de l’esport base. El projecte estableix un model esportiu definit, clar i consensuat».\nEls plans i programes s’agrupen en dos grans blocs: el primer, inclou programes de promoció i formació purament esportius; i, el segon, les accions relacionades amb el teixit esportiu des d’un punt de vista estructural i de suport a l’activitat. Així, el primer grup d’accions s’apliquen en els àmbits següents: promoció als centres educatius en horari lectiu, extraescolar, esport federat en edat escolar, promoció esportiva familiar i per a persones adultes, foment i educació en valors, i assessorament i formació del teixit esportiu de Mallorca. El segon bloc incideix en programes complementaris de suport a l’activitat, com subvencions a la construcció d’instal·lacions esportives públiques de Mallorca, ajudes a les entitats esportives insulars o el foment de la salut dels esportistes.\nCal destacar el programa «Suma’t» adreçat a centres educatius, que l’any 2019 va arribar als 38.000 participants i més de 200 centres educatius amb més de 2.000 sessions formatives. O els programes «Jocs Esportius Escolars» i «IESportiu», promoció extraescolar que va arribar a gairebé 87.000 infants i joves, amb més de 1.800 jornades esportives. En l’àmbit d’esport familiar, els campus d’estius estan inclosos en aquesta proposta, una acció d’èxit, que abasta més de 2.000 famílies cada estiu.\nEn l’àmbit d’esport federat, el Pla dona suport logístic i econòmic a les federacions esportives, amb l’objectiu que tots els infants federats en edat escolar de Mallorca puguin gaudir d’un programa de competicions i d’activitats complementàries, durant tota la temporada, que els ajudaran a desenvolupar-se com a esportistes de futur.\nPreus públics Sant Ferran\nUn altre punt aprovat durant el Ple del Consell d’avui ha estat la modificació de l’Ordenança de preus públics dels serveis del poliesportiu Sant Ferran del Consell de Mallorca. La modificació inclou punts com el de no incrementar el preu dels lloguers, l’ús de les instal·lacions de manera gratuïta per part de les federacions amb conveni previ o l’obertura de l’espai a escoles de lleure durant els períodes de vacances.


postgrados archivos - Fundacion Mona\nTag Archives: postgrados\nMàster i Postgrau en Primatologia, 8a. edició\nTags : #master #primatología máster en primatología postgrados\nEstem molt contents d’oferir-te una nova edició del Màster en Primatologia de la Fundació Universitat de Girona i Fundació MONA.\nÚnica formació de postgrau i màster en l’àmbit de la primatologia en tot l’Estat!\nEquip docent format per professionals experts nacionals i internacionals especialitzats a cada àrea.\nSeguiment personalitzat i tutoritzat per part de l’equip de coordinació i direcció.\nDocència per VÍDEO-CONFERÈNCIA\nPRÀCTIQUES i feina real d’INVESTIGACIÓ a Fundació MONA i una xarxa de 50 centres col·laboradors de pràctiques en els 4 continents amb primats en estat silvestre, centres de recuperació, parcs zoològics i altres centres de recerca i universitats col·laboradores.


El CT Precisió Manresa situa dos tiradors en el podi de la Copa RFEDETO - Regió7\nEl CT Precisió Manresa situa dos tiradors en el podi de la Copa RFEDETO\n16·09·20 | 23:13\nA les instal·lacions del Club Tir Precisió Manresa va tenir lloc la segona fase de la Copa RFEDETO BR-25 aire, una competició d'abast estatal que té la la supervisió de la Federació Espanyola de tir olímpic en categoria única i puntuable per al Campionat d'Espanya de l'especialitat. La Copa RFEDETO es juga en diferents fases i els participants repartits en diferents seus de la geografia espanyola.\nEn la modalitat varmint pesat, Mercè Mas, del Club Tir Precisió Manresa va classificar-se tercera amb 734,21 punts; davant seu, Pere Gurri (Club Tir Esportiu Mataró) amb 738,40 punts i Josep M. Mitjana (Club Tir Esportiu Barcelona) amb 734,23. I darrere seu Mercè Mas, dos tiradors més del Club Tir Precisió Manresa, Josep Bertran, quart amb 731,27 punts, i Josep Perarnau, cinquè amb 730,20 punts.\nPel que fa al varmint lleuger, segona posició per a Santi Sagués del Club Tir Precisió Manresa amb 737,29 punts; només va ser superat per Fernando Rodríguez (Club Tir Esportiu Barcelona) amb 741,32 punts.


Els Hostalets de Bas adapta la festa major al coronavirus - Ràdio Olot\nEls Hostalets de Bas adapta la festa major al coronavirus\nA causa de la pandèmia, però, han preparat un format reduït i amb mesures de seguretat. La programació, que s’estén al llarg d’aquest cap de setmana, inclou noves activitats i concerts amb inscripció prèvia i encarats als veïns del poble. La festa major de Puigpardines, que també s’havia de celebrar aquest cap de setmana, ha quedat anul·lada.\nLa festa major dels Hostalets és de les poques que s’han tirat endavant aquest estiu (Turisme Rural)\nAls Hostalets el coronavirus no ha sigut motiu per deixar de fer la festa major. A diferència dels altres nuclis de la Vall d’en Bas, el poble ha deïcidi tirar endavant la celebració. La programació, en format reduït, adapta alguns dels actes més populars a la situació actual. Però també ha permès fer un acte nou: la ‘tancada d’ovelles al corral’. Es tracta d’una torbada amb els veïns del poble en un pic-nic i música amb Laduda Ofender. En dona més detalls una de les membres de la Comissió de Festes, Marta Vila.\nL’acte es farà aquest divendres i servirà per donar el tret de sortida a la festa major. Dissabte, després de l’ofici solemne, començarà una de les altres novetats: la cercavila des dels balcons. Finalment, diumenge, la tradicional simultània d’escacs i un concert a càrrec de Millenium donaran pas a la traca final que acomiadarà una de les poques festes majors d’aquest estiu a la Vall d’en Bas. El que no es farà és la tradicional gimcana rural. Vila reconeix que poder tirar endavant la programació comporta responsabilitat.\nPer assistir als actes és necessari completar una inscripció a través de la web de l’Ajuntament de la Vall d’en Bas. Aquest cap de setmana, el municipi també havia de celebrar la festa major de Puigpardines. La comissió, però, ha decidit cancel·lar-la per primera vegada en 34 anys.\n235 queries in 0,907 seconds.


Laboratorios Viñas - Missió, visió i valors\nMillorar la salut i la qualitat de vida de les persones per mitjà de la innovació i l'excel•lència aplicades a les nostres orientacions terapèutiques estratègiques, i contribuir al benestar de les famílies que integren l'empresa.\nSer un referent de la indústria farmacèutica a escala nacional, ampliar la seva presència internacional i alhora ser reconeguda com una empresa innovadora, solvent i compromesa socialment.\nLaboratorios Viñas i les persones que en formen part comparteixen una sèrie de valors que regeixen les seves vides. Laboratorios Viñas actua amb la convicció que aquestes persones constitueixen el seu actiu més valuós.\nTreballem amb constància i dedicació per millorar la vida de les persones.\nVivim la nostra feina en positiu, amb interès i entusiasme, amb una actitud ferma cap a les coses ben fetes.\nTenim un compromís amb les persones, la seva salut i el seu benestar. Per aquest motiu canalitzem el nostre esforç a ser sempre coherents amb aquest compromís.\nObrim nous camins perquè només es pot innovar si s’assumeixen nous reptes.\nEls nostres objectius i accions estratègiques es basen en la voluntat d’oferir el millor de nosaltres mateixos a través del treball diari.\nInnovem i reforcem la nostra gamma generant seguretat en totes les fases del procés: des de la detecció de necessitats fins a la R+D, la producció i la comercialització.\nAquests valors constitueixen els elements sobre els quals s'estableixen els objectius i les accions estratègiques de Laboratorios Viñas. La influència de tots aquests valors en la gestió del negoci i en els afers diaris és fonamental, i en moments de dificultat ha suposat una font d'inspiració i motivació per tal de superar-los.


Una ruta romàntica per Alemanya | alhenamedia\nInici » Bloc » bloc de Anónimo » Una ruta romàntica per Alemanya\nUna ruta romàntica per Alemanya\nEnviat per Anónimo (no verificat) el dv., 03/07/2015 - 10:39\nLa Ruta Romàntica, una de les més apreciades d'Alemanya, transcorre per la regió de Baviera fins arribar a la frontera amb Àustria. Travessa paisatges d’increïble varietat, ja que al llarg dels seus 385 quilòmetres abasta des de les verdes ribes del riu Main fins als magnífics i poderosos cims dels Alps. Pel camí s’estenen ciutats carregades d'art i història, pobles que custodien ancestrals tradicions i castells que sobrepassen qualsevol fantasia. Si a tot això li afegim una extraordinària gastronomia, que es nodreix tant del bon saber fer casolà com dels darrers descobriments de l'alta cuina i es banya amb excel·lents vins i cerveses, l'èxit del viatge està assegurat.\nEntre els plats tradicionals en destaquen les carpes del riu Main servides en forma de cruixents filets sense espines (Knusper-filets), les truites amb mantega d'ametlles (Spessartforelle mit Mandelbutter), els rostits de vedella, porc o cérvol; les salsitxes, la pasta amb formatge alpí i ceba (Käsespätzle) o postres com el strudel de poma (Apfelstrudel). Els vins més apreciats són els que procedeixen de les vinyes de Stein (Steinwein), a Würzburg; i entre les cerveses del país, s’ha de provar una curiosa varietat típica de Baviera: la cervesa fumada de Bamberg (Rauchbier).\nWürzburg és una senyorial ciutat barroca situada a la riba dreta del riu Main i capital de la regió vitivinícola de la Baixa Franconia. Hi destaquen monuments com la fortalesa de Marienberg, al pati interior de la qual s’hi troba el museu d'història de la ciutat o Fürstenbaumuseum, o la Residenz, una immensa obra barroca de l'arquitecte Balthasar Neumann declarada Patrimoni Cultural per la Unesco. A més, compta amb un elegant casc històric.\nSi t'agraden els castells d'època no pots deixar de visitar el de Weikersheim, una altra ciutat rica en història i patrimoni situada a la vall del Tauber. El seu imponent castell renaixentista conserva tot el mobiliari i elements de decoració originals, de manera que podem veure l'evolució de l'art decoratiu del segle XVI al XVIII. Està envoltat d'un cuidat jardí d'estil francès de visita obligada.\nA Rothenburg ob der Tauber et sentiràs com a l'escenari d'un dels contes de la teva infantesa, ja que conserva una magnífica muralla amb diverses torres i una preciosa plaça del Mercat en la qual s'alça una torre amb fantàstiques vistes sobre la ciutat i els seus voltants. De conte és la història o llegenda que va evitar que el general Tilly la destruís l’any 1631; diuen que per culpa del vi, però la veritat és que gràcies a això podem gaudir avui d'una petita ciutat medieval de cases antiquíssimes, belles esglésies, monestirs, fonts i tavernes acollidores.


5 idees pel màrqueting estratègic - ladislau gironaladislau girona\n5 idees pel màrqueting estratègic\nEl màrqueting és una funció massa important per deixar-la exclusivament en mans dels responsables de màrqueting. Avui és imprescindible l’ancoratge del màrqueting estratègic a l’alta direcció. Com dèiem en el primer post, el propòsit de les empreses és generar clients, son ells qui defineixen les empreses en cada acte d’adquisició d’un producte o servei. Quan ho fan, converteixen les “coses” en “mercaderies” en tant que solucionadores d’alguna necessitat o problema.\nLes empreses només admeten una definició des de l’exterior, les empreses son les necessitats que cobreixen pels seus clients. En aquest escenari el màrqueting estratègic i la innovació son els components bàsics i principals de qualsevol empresa. El màrqueting per a fer possible les vendes amb el mínim esforç; la innovació per donar més utilitat i noves satisfaccions als clients.\nEn moltes empreses encara subsisteix una forta desconnexió entre les activitats de màrqueting i comercials i amb l’alta direcció, sovint s’imposa la perspectiva financera. A més, el màrqueting cada cop és més convuls, captar l’atenció dels clients en un món interconnectat i ple de noves promeses i solucions tecnològiques a cada moment no resulta gens fàcil. El test i proves pilot de noves estratègies s’han de convertir en una constant.\nLa imaginació i la creativitat per crear noves formes d’oferir valor als clients son els atributs principals del màrqueting d’avui.\nDavant d’aquest panorama podem començar a treballar en 5 idees pel màrqueting estratègic:\n1. Definir una estratègia. La estratègia ens ofereix un escenari de sentit per a la nostra imaginació, ens ajuda a diferenciar-nos dels nostres competidors i connecta i alinea els equips de màrqueting amb els comercials i amb la direcció. La metodologia de la matriu ANSOFF pot ser un bon punt de partida.\n2. Integrar el màrqueting digital. Una bona metodologia d’aproximació és la proposada per prsmith partint en primer lloc d’un anàlisi de la nostra situació actual per passar a formular el objectius i la estratègia, tàctiques i accions i mètriques necessàries.\n3. Desenvolupar un relat per a la nostra marca. La metodologia del Canvas d’Osterwalder per explicar què oferim i a qui i com connectem la nostra marca amb el mercat és un bon i pràctic exemple a seguir. El mapeig dels diferents punts de contacte amb els clients i la cura del nostre missatge en cadascun d’ells forma part de la construcció d’aquest relat\n4. Afegir valor, ser útil. Orientar-nos al que necessiten els clients, no al que necessitem nosaltres o la nostra marca. Estar atents i descobrir com els podem ajudar en cada interacció amb nosaltres, doncs, encara que això no generi una venda a curt termini, segur que farà que augmenti la seva vinculació amb nosaltres, amb la nostra marca. Arribar a convertir-nos en útils per als nostres clients és clau.\n5. Millora continua. És imprescindible la millora dels diferents procesos de màrqueting involucrats en la nostra organització.\nNecessitem definir-los exactament, explicitar quines activitats realitzen, qui els ho demana i a qui entreguen el producte de la seva activitat, així com els recursos i guies que necessiten. Ens cal disposar d’indicadors – pocs i clars – que ens ajudin a mesurar-los per poder introduir millores que els vagin refinant de forma contínua.\nCom dèiem a l’inici, tot plegat és força complexa i requereix del concurs i lideratge de la direcció per connectar i alinear els equips de màrqueting i comercials i amb la resta de la organització.\n[…] Sistemes de control i d’indicadors […]\nsetembre 23, 2015 4:33 PM\nBy Pensament estratègic i planificació estratègicaladislau girona\n[…] Les estratègies i accions de màrqueting digital demanen un ajustament constant a les necessitats de cada segment de client; és fa imprescindible dotar-nos de mètriques per l’estratègia digital per tal d’estar segurs d’anar en la direcció desitjada. […]\noctubre 14, 2015 8:31 AM\nBy mètriques per l'estratègia digitalladislau girona


Ruta semi nova, amb trialeres - Garraf en BTT\nMatí de diumenge, havíem quedat a les 7:30 al Caprabo o a les 7:50 a Can Lloses, a Sant Pere de Ribes, tenia al cap una ruta semi nova, amb una trialera que baixa de Gunyoles que tenia bona pinta.\nHem aparegut el Gaizka, en Joan Manel i jo a Sitges.\nHem anat cap a Sant Pere de Ribes que devien passar 5 minuts de dos quarts, hem trobat tornant de Can Lloses el Damià, havia anat directe, no ens ha vist i ha començat a xispejar, ha pensat en tornar, però al trobar-nos ha girat i ha vingut amb nosaltres.\nA Can Lloses ha aparegut el Jorge, que venia directe i no ha aparegut el Fer, que ahir va confirmar. L’he trucat un parell de cops, telèfon apagat.\nHem deixat 10 minuts de marge, però no hem pogut esperar més, perquè la ruta d’avui era llarga i volíem estar a les 11 a casa.\nCarretera d’Olivella cap a Mas Milà, a la dreta cap al Mas de Can Giralt i a l’esquerre per creuar la riera i sortir de nou a la carretera d’Olivella.\nEntrem a Mas Milà, i sortim per darrera de la urbanització.\nA la sortida, hem anat a la dreta, pel corriol estret i al trobar el creuament a l’esquerre, aquí ens hem colat, creia que sortiríem a una altra banda.\nNo res, hem fet 10 metres de mes, per anar a buscar la pista principal que et dur a sota de Viladellops.\nHem pujat cap a Viladellops per la trialera que hi ha sota del poble, i hem anat a buscar l’entrada del poble per les vinyes, que ara fa unes setmanes estaven enfangades i no es podia passar.\nSurts pel dipòsit d’aigua a la carretera, i hem entrat per la trialera que hi ha a la dreta, cap a la cantera.\nDes de la carretera, hem baixat a la rotonda i hem creuat el pont que passa per sobre a la C15, entrada cap a Daltmar, deixant la pujada al Castell d’Olèrdola a l’esquerre.\nAl primer creuament hem anat a la dreta, jo aquest tros l’he fet varies vegades, però la resta dels que hi anàvem avui no.\nEs el corriol que puja fins a Sant Miquel d’Olèrdola.\nJust arribar al poble, a l’esquerre, hi ha un corriol que va pujant amb alguns esglaons, es tècnic, però es pot fer tot bé i vas per sobre dels singles, deixant el camí que va a Daltmar a la banda esquerre, a baix.\nEs un tros que tindrà un parell de quilòmetres, no crec que més, i que et deixa a una pista, a la Hípica Vinyet, que et dur a la carretera i per un corriol entrem de nou a Sant Miquel d’Olèrdola.\nHem sortit del poble per les rotondes que van per sobre de la C15.\nAquest tros es evitable, es molt planer i hi ha massa asfalt, no el repetirem.\nVas creuant camps de vinyes i acabes a una mena de embassament, que crec que devia ser part d’una fàbrica que ja no funciona de fa anys.\nEs puja pel costat de l’embassament i a l’esquerre, ja per camí conegut, per un corriol que puja lentament, però constant, fins a trobar-te una pista que a la dreta puja molt, al principi es puja bé, però la part final té un punt d’inclinació interessant.\nUn cop al cim, hem parat a fer la foto de rigor, estàvem entre Les Gunyoles i l’Arboçar de Dalt.\nBaixada cap a Les Gunyoles, per la trialera de rigor, i després pujada per pista.\nJust abans d’arribar a Les Gunyoles, a la dreta, hi ha una pista que baixa amb terra solta, amb grava i una cadena.\nHem passat per sota de la cadena, aquesta part també era nova.\nUns metres més endavant, agafes un corriol estret, que comença amb una trialera que es pot fer, però que no m’hi he vist amb cor, me l’he trobada a sobre i no m’ho esperava.\nCap de nosaltres l’ha feta. Sense baixar de la bici, amb un peu a fora fins passar les pedres més grosses i avall.\nEs un corriol estret que baixa sense cap problema al principi i que té una mena de parada on es planeta, de cop vas a l’esquerre i agafa molta inclinació i té pedra solta, molt divertida, l’hem baixada tots bé i sobre de la bici.\nEl Jorge venia cridant com un nen petit amb un caramel, s’ho ha passat d’allò més bé baixant.\nArribes a una pista, a la dreta, i no tinc gaire clar per on hem anat, però hem entrat en un corriol que ens ha dut a varies pujades i baixades molt divertides, ha estat molt bé.\nJust al final de tot, abans d’arribar a la pista ja ampla, el Gaizka ha caigut.\nNo s’ha fet res greu, però s’ha donat un bon cop i duia al colze esquerre i la cama esquerre un pel de sang, unes esgarrinxades. Res important, però no tocava.\nHem fet una parada de 10 o 15 minuts, perquè es recuperés, un pel d’aigua a les ferides per netejar-les i de tornada, ja per pista, la de rigor de Les Gunyoles a Can Suriol, a la carretera d’Olivella.\nPortàvem 25km i eren les 10:25, el Damià havia d’estar abans de les 11 a casa, així que s’ha acomiadat i ha tornat per carretera.\nLa resta hem agafat el camí que hi ha sota de Can Suriol, que creua la riera i que et dur fins el camp de futbol de Mas Milà.\nDes d’allà, seguint la pista i els corriols, fins al Mas de Can Giralt, i pel corriol de l’esquerre, sense arribar a la carreta, hem anat a parar a la carretera d’Olivella, just al pont que creua la riera.\nLa tornada pel mateix camí que l’anada, per carretera fins a Can Lloses, i cap a Sitges per les Casetes d’En Portacreu, on el Jorge ha marxat cap a casa i el Gaizka, en Joan Manel i jo hem pujat cap al polígon Mas Alba i cap a casa.\nHe parat el GPS a la porta de casa amb 52,89km, eren les 11:20 i m’ha donat 3h 03m en moviment, la mitja de 17,3km/h, un desnivell positiu de 919 metres i negatiu de 837 metres, una mitja cardíaca de 123 ppm que és el meu 71% i una màxima de 163 ppm que és el meu 91%, una cadència mitja de 76 rpm, una potència mitja de 181W, una màxima de 1148W i en el meu cas un consum energètic de 1992 calories.\nAquí us deixo el track d’avui. No el publico com a nou encara, el tornarem a fer i el publicaré com a ruta nova.\nTotal distance: 53327 m\nDownload file: 23_05_2021.gpx\nGarraf en BTT > Uncategorized > Ruta semi nova, amb trialeres


Mapa Rasos de Peguera - Manresa 2013\nEl recorregut de Rasos de Peguera - Manresa 2013 s'ha dissenyat per crear una cursa de muntanya de 82.00 km que comença a Creu del Cabrer i finalitza a Manresa. Si vols gaudir de la muntanya i comprovar el teu estat de forma no t'ho pensis i... anima't! I si ho fas, explica'ns com ha anat això!\nEl perfil de Rasos de Peguera - Manresa 2013 ens deixa una altitud màxima de 1875m i una mínima de 240m, creant un desnivell positiu de 1750m i un desnivell negatiu de 3340m. Tot això fa que aquesta cursa de muntanya tingui un desnivell mig de 677m.\nAvis sobre el mapa Rasos de Peguera - Manresa 2013: El mapa, perfil i recorregut d'aquesta cursa de muntanya és aproximat. Senderators no es responsabilitza de les dades incorrectes que es puguin mostrar.


març, 2010 | Llucià Guiteras\nEls nostres legisladors no saben legislar o el que és pitjor: potser no volen Quina explicació té sinó que a la província de Girona hagin quedat moltes localitats sense corrent elèctrica? Com és possible que els nostres governants no obliguin a empreses que guanyen una munió de diners- que paguem els ciutadans a canvi d’uns […]\ndivendres, març 19, 2010\nTots els humans voldríem ser feliços. No crec que ningú negui aquesta afirmació. Ara bé tots portem un gran sac a l’esquena ple de pedres que ens ho obstaculitza. A dintre hi ha les nostres frustracions, les malalties, les emocions no resoltes, la por a la mort, i un feix de coses més que ens […]\ndimecres, març 17, 2010\nQuan aquella senyora que passejava per aquell carreró desert, va sentir uns plors es va pensar que era un gat que miolava. La seva sorpresa esdevingué immensa al veure un petit nadó abandonat en una vorera del carrer. El va recollir i va avisar a la policia. A l’hospital van dir que estava a punt […]\ndijous, març 11, 2010\nHem patit un allau d’immigració. Davant d’aquest fet s’han imposat dues idees molt clares i simples. La primera proclama que aquestes persones no poden venir sense un contracte de treball i que en tot cas han d’ocupar llocs laborals que estiguin vacants. La segona diu que hem d’acollir a tothom. No crec que que les […]\ndimecres, març 10, 2010\nMolts lectors pensaran que és impossible que existeixin polítics que tinguin la boca tancada. Els puc assegurar que, a vegades, això és així. Quan vam començar al Canal Català TV Osona, el programa “Si té explicació no se li troba”, que per cert s’emet els dijous a les 23’00- també el podeu veure en les […]


El nou president de Sacyr escenifica la pau amb Repsol\nLa constructora podria tancar aviat El seu acord amb la mexicana Pemex\nManuel Manrique, nou president de Sacyr, ja s'ha reunit amb el president de Repsol, Antoni Brufau. Ara l'objectiu és mirar endavant i reconduir les relacions entre la petroliera i el seu primer accionista.\nIGNASI PUJOL Barcelona. 22/10/2011 00:00\n260x366 Nova etapa en el consell d'administració de la petroliera El president executiu de Repsol, Antoni Brufau (dreta); el vicepresident primer, Luis del Rivero, i el vicepresident segon, Isidre Fainé, durant una junta d'accionistes de la primera petroliera d'Espanya. / REPSOL Nova etapa en el consell d'administració de la petroliera El president executiu de Repsol, Antoni Brufau (dreta); el vicepresident primer, Luis del Rivero, i el vicepresident segon, Isidre Fainé, durant una junta d'accionistes de la primera petroliera d'Espanya. / REPSOL\nMenys de 24 hores després d'accedir a la presidència de la constructora Sacyr Vallehermoso després de la destitució de Luis del Rivero, Manuel Manrique es va reunir ahir amb el president executiu de Repsol, Antoni Brufau.\nLa trobada es va produir al migdia a la seu de la petroliera a Madrid. Es va prolongar durant una hora i mitja i el to va ser "cordial", segons fonts pròximes a Repsol. També van participar en la trobada el nou vicepresident primer de Sacyr, Demetrio Carceller, i el conseller Pedro del Corro, representant de Torreal, societat de Juan Abelló. Entre Carceller i Abelló -que continua com a vicepresident segon de Sacyr- controlen un 26% de la constructora i des de fa mesos lideren l'oposició a Luis del Rivero, precisament a causa de l'estratègia de confrontació a Repsol, de la qual Sacyr és el primer accionista, amb un 20% del capital.\nLa reunió d'ahir, sol·licitada el dia anterior per Manrique -que segueix sent conseller delegat de Sacyr-, és un signe inequívoc de la nova etapa. Sacyr va anunciar el 29 d'agost un pacte amb Petróleos Mexicanos (Pemex) per arribar conjuntament a gairebé el 30% del capital i assumir pràcticament el control de la companyia.\nEl pacte, signat per Del Rivero i el director general de la petroliera mexicana, Juan José Suárez Coppel, d'amagat de Carceller i Abelló, tenia com a objectiu restar poder al president executiu de Repsol, Antoni Brufau, i desinvertir en algunes participades, com Gas Natural Fenosa.\nDe fons hi ha la urgència financera de Sacyr, que el 21 de desembre ha de tornar 4.908 milions d'euros del crèdit que una quarantena de bancs li van concedir el 2006 per comprar el 20% de Repsol.\nAhir no va transcendir el contingut exacte de la conversa entre la nova cúpula de Sacyr i Brufau, però fonts del sector van assegurar que van abordar "tots els temes que afecten la companyia".\nEs va parlar de l'aliança signada entre Sacyr i Pemex, però no es va fer cap pas, tot i que el sector dóna per descomptat que el pacte es trencarà ben aviat. De fet, si algun dels dos socis ven part de les accions a Repsol el pacte es trencarà automàticament. Tant el tàndem Carceller-Abelló com alguns dels bancs creditors de Sacyr havien demanat a Del Rivero que desinvertís parcialment a Repsol per facilitar el refinançament del crèdit del 2006.\nPressions de la banca\nAlgunes entitats financeres han demanat a la constructora que es desprengui d'entre un 5% i un 10% de la petroliera.\nUn grup de bancs estrangers (Citibank, ING, Royal Bank of Scotland, Bank of America - Merril Lynch, Lloyds i Espirito Santo) que sumen 1.500 milions d'euros del préstec a Sacyr s'han negat a refinançar el crèdit, que està liderat per Banco Santander.\nEl deute total de Sacyr era d'11.194 milions d'euros al final del primer semestre de l'any. El crèdit de Repsol es torna amb els dividends de la petroliera. Només el 2010 la constructora va cobrar 256 milions d'euros per aquest concepte. Sacyr ja ha intentat en anteriors ocasions desprendre's de la seva participació a Repsol. Concretament ho va intentar amb les companyies russes Gazprom i Lukoil el 2008, però en cap dels dos casos l'operació va prosperar.\nLa participació del 20% de Sacyr a Repsol valia ahir a la borsa 5.292 milions d'euros, davant dels 6.525 milions que va pagar la constructora el 2006. És a dir, el paquet s'ha devaluat 1.233 milions (un 19%). Les accions de Repsol van pujar ahir un 1,29% i les de Sacyr un 2,85%.\nDimecres se celebrarà el consell d'administració de Repsol, en què s'escenificarà el nou to de la relació amb Sacyr. Possiblement Manrique passarà a ocupar el lloc de Del Rivero en el màxim òrgan de govern.


DIFICIL D'ENTENDRE - Marquimting\nME PREGUNTO QUE HI PINTA UNA CAMPEONA OLÍMPICA DE NATACIÓ EN EL ANUNCI DELS COTXES HYUNDAI. Ja li reconeg a Mireia Belmonte tots els mèrits, el que pasa es que no veig el lligam entre les seves indubtables qualitats i la capacitat per prescriure una marca de cotxe amb l’argument de «Ûnica marca amb 5 tecnologies electriques».\nSi algú pot explicarm-ho me farà feliç.\nI un altre que tampoc em cuadra es el de les càpsules de café L’Or que posen als germans Torres com a prescriptors d’un café que es ven capsulat i a les imatges, un deposita tres grans de café en un suposat plat de la seva creació i l’altre hi espolvoreiga café molt.\nSi això es recomanar un bon café encapsulat no li veig la gracia, potser es que el pressupost no els arrivaba per contratar un actor de Hollyvood com els de Nespresso o les cafeteres Incapto, però de bon segur que els mateixos cuiners beben café o qualsevol altre persona amb certa significancia social seria força mes adient.\nCreatius te la profesió, encara que jo -a vegades – no els entengui\nQuim Roca 01/05/2022 Publicidad


Assegurances Catalana Occident referma el compromís amb la recerca dels Premis UManresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'aportació es dividirà entre un primer premi de 700 euros i un accèssit de 300\nDaniel Concepción i Valentí Martínez. UManresa-FUB\nDaniel Concepción i Valentí Martínez.\nAssegurances Catalana Occident patrocina un any més un dels Premis UManresa a treballs de recerca de Batxillerat. Concretament, l'empresa asseguradora premiarà el millor treball de recerca sobre temes de l'àmbit de les Ciències de la Salut. L'aportació es dividirà entre un primer premi de 700 euros i un accèssit de 300.\nLa convocatòria de la divuitena edició dels Premis UManresa està oberta fins al proper 19 d'abril de 2019. Els premis inclouen dues modalitats més per reconèixer treballs de l'àmbit de l'economia i l'empresa i de l'educació.\nLa continuïtat d'Assegurances Catalana Occident en el patrocini del premi s'ha concretat en la signatura d'un conveni que han subscrit Daniel Concepción, director de la sucursal de Manresa en representació de l'empresa asseguradora, i el director general de la Fundació Universitària del Bages, Valentí Martínez.


Els nostres monstres - Opinió de Gorka Knör - VilaWeb\n«No puc deixar de pensar en els centenars i centenars de milers d'estudiants que van haver de suportar, com jo, com nosaltres, la violència estructural del món educatiu dels seixanta»\nFotograma del documentari 'El monstre de Banyoles'.\nPer: Gorka Knör\nFa tres setmanes, TV3 va dedicar el programa ‘Sense ficció’ al documentari El monstre de Banyoles, sobre uns episodis protagonitzats per un mestre d’escola, en el qual es relataven abusos físics, sexuals i psicològics succeïts a la dècada dels noranta.\nMentre mirava el programa, la meva ment es va traslladar cinquanta-cinc o seixanta anys enrere, a la meva experiència com a escolar a la meva ciutat natal, Vitòria-Gasteiz, al País Basc.\nAfortunadament, en el nostre cas, els abusos sexuals no van existir; almenys, jo no mai vaig sentir ni veure res al nostre entorn. Però el documentari El monstre de Banyoles sí que em va fer recordar els episodis de violència física, que, malauradament, van ser molts i freqüents.\nA la meva ciutat hi havia tres col·legis masculins regentats per ordes religiosos: San José (Sant Viator), els Marianistas i els Corazonistas. El primer era conegut per l’extrema rigidesa dels seus educadors; al marge dels càstigs, era freqüent que pràcticament tots els alumnes fossin obligats a anar els diumenges a la tarda al col·legi, on havien de romandre unes quantes hores a aules d’estudi, i també els obligaven a resar el rosari. No vaig sentir parlar de càstigs físics, però cal tenir en compte que en la cultura d’aquells anys, el càstig físic a alumnes era quelcom consentit, tolerat. Allò de ‘la lletra, amb sang entra’ era alguna cosa més que una dita.\nPel que fa als Marianistes, a aquell col·legi li teníem una secreta enveja per mor de la permissivitat dels frares amb els alumnes, perquè sabíem que no els aixecaven la mà. Entre nosaltres era moneda corrent dir a algú, pejorativament, ‘ets una nena’ si anava a ‘Los Marias’, tot fent referència que en aquell col·legi es distingien per no fer servir el càstig físic sobre els seus alumnes.\nUna cosa diferent eren els Corazonistas. Abans de res, vull dir que durant els catorze anys que vaig ser en aquell col·legi, dels quatre als disset anys, vaig tenir alguns professors de qui sempre guardaré un gran record. Un d’ells, el nostre professor de Literatura i Filosofia a 6è de Batxillerat i Preuniversitari (el curs que va passar a dir-se COU un any després), Evaristo Unzalu, un frare que va deixar empremta en tots nosaltres i ens va fer gaudir amb les seves assignatures.\nPerò en la cosa que més he pensat després del documentari El monstre de Banyoles és en els centenars de milers d’alumnes que durant dècades deuen haver patit la tortura física, des de mastegots a tort i a dret fins a pallisses en tota la regla. Els fets de Banyoles daten de la dècada dels noranta (més de quinze anys després de la mort de Franco); els que jo puc explicar en primera persona són fets de la dècada dels seixanta. Fa esgarrifança pensar què devia passar entre les parets d’aquests col·legis durant dècades.\nA onze o dotze anys, jo vaig viure com un malson l’arribada del Sintasol, amb què van cobrir el terra del col·legi, fins llavors de fusta. Un frare aragonès de nom Arturo recollia tires sobrants d’aquell producte per fer-ne el que ell anomenava un zurriago; era amb el zurriago que pegava als alumnes que ell considerava díscols. A onze anys, a primer de Batxillerat, un altre frare, el germà Amancio, utilitzava un llistó sobrant d’aquells sobre els que posàvem els peus als pupitres, amb el qual, un cop ben col·locats, ens assotava al cul. Val a dir que, com que hi anàvem avisats, sota els pantalons ens posàvem uns quants exemplars de diaris per a mitigar el dolor.\nA dotze anys també, un frare molt simpàtic, de nom Isidre, quan no sabíem bé la lliçó, ens cridava a la taula, ens feia posar els dits cap amunt i ens propinava cops amb un regle de cantells metàl·lics. I així podríem seguir amb molts més exemples.\nHo he dit abans, com a molt, ens atrevíem a intentar esquivar el càstig, com en el cas dels diaris dins els pantalons. Però diria que el fet que ens peguessin era una cosa que entrava en els cànons de l’època. Que un no estigués ben col·locat en la formació per a tornar a classe després de l’esbarjo i que es guanyés un sonor mastegot d’aquell frare (el nom del qual no aconsegueixo recordar), que ens feia posar el cap ‘en 45 graus’ i ens donava una bufetada que ens deixava estabornits, formava part del paisatge de costums de l’època.\nAl meu germà Natxo, quan tenia tretze anys, el 1959, un frare de nom Marcelo li va fer una ferida fonda al cap amb unes claus. El meu pare va anar al col·legi i aquell frare no li va tornar a pegar.\nLa cosa va començar a canviar cap al 1964. Probablement, per la influència de l’ambient d’aquella època, va començar a dibuixar-se, tot i que molt soterrat, un ambient de rebel·lia. De tant en tant, es contestava als frares, si bé les represàlies en forma de càstigs diversos i advertències als pares eren freqüents.\nA mi em van pegar per última vegada a catorze anys, el 1964, a 4t de Batxillerat. Teníem un frare molt baixet, el germà Cecilio. Li dèiem ‘el canijo’. Feia uns 1,55. Jo en aquell moment encara no havia fet l’estirada i teníem la mateixa alçada, si fa no fa. Un dia, el germà Cecilio estava rebotat per alguna mala contestació meva, i quan jo guardava els llibres dins el pupitre i els meus companys sortien cap a l’esbarjo, es va acostar per darrere i sense que me n’adonés em va colpejar salvatgement amb un manat de claus al cap, a la zona de la coroneta. Atordit, em vaig posar la mà al cap i em vaig adonar que sagnava abundantment. Alguns companys em van ajudar a rentar-me al lavabo. Vaig arribar a casa demacrat i amb molt mal de cap, la meva mare em va preguntar què havia passat, l’hi vaig explicar i va veure que tenia una bretxa al cuir cabellut, a la qual, després de netejar-la, li va aplicar Mercromina. La meva mare estava indignada. I el meu germà Xabier, que aleshores era a Preuniversitari, encara més. Érem dotze germans (dels quals, una germana), i en aquell moment crec recordar que vuit cursàvem estudis als Corazonistas. En Xabier era el més gran.\nL’endemà, al pati, quan els frares passejaven amunt i avall al costat del camp de futbol, el meu germà Xabier es va acostar a un trio de frares dels quals un era el germà Cecilio. Sense cap mena de preàmbul, li va preguntar: ‘És vostè qui ha pegat al meu germà?’ ‘Sí’, va contestar. Aleshores el meu germà li va replicar, davant la sorpresa dels frares: ‘Doncs com li torni a pegar, a vostè el mataré a hòsties.’\nNo va quedar així, la cosa. Al cap d’unes setmanes, el germà Cecilio ens va castigar a classe de llatí a un company (català, per cert, Román Miret) i a mi. A punt de finalitzar la classe, es va acostar a Miret i li va dir que es posés de genolls (sempre ens pegava de genolls perquè era més baix que molts de la classe) i li va clavar una bona pallissa pel seu mal comportament. Un cop acabada la pallissa a Miret, es va dirigir cap a mi per fer igual. Llavors li vaig dir (no sé ni com em vaig atrevir): ‘Que em pegarà?’ ‘Sí’, em va respondre. Em vaig posar dret, i li vaig dir: ‘Doncs me’n vaig’, i davant la sorpresa dels meus companys, que mai havien assistit a res de semblant, vaig obrir la porta i vaig marxar de classe.\nA la següent classe, va arribar el director i em va dir que anés al seu despatx. Va ser correcte, en presència del germà Cecilio. El maltractador es va queixar del meu comportament a classe, i jo vaig relatar al director l’episodi dels cops amb les claus i com havia sagnat. En acabar, em va dir que me n’anés a casa i que tornés al cap de dos dies.\nAllà es va acabar, per a mi, el malson de cops i pallisses. Els tres anys fins a acabar el Batxillerat i Preu van ser diferents. L’ambient de rebel·lia, ma non troppo, es va anar estenent, fins al punt que al curs de Preu vam fer la primera vaga d’estudiants de Vitòria. Tots els externs vam abandonar el col·legi i vam sortir al carrer, fent saber el nostre descontentament amb els maltractaments, càstigs i la prepotència dels frares. Una cosa inaudita fins llavors. Allò va acabar amb un xantatge, quan ens van fer arribar el missatge que les represàlies es concentrarien en els alumnes interns, que estaven obligats a quedar-se a l’interior del col·legi.\nQuan vaig abandonar el col·legi, mai no em vaig voler fer membre de l’Associació d’Antics Alumnes; vaig guardar sempre un gran record d’excel·lents professors, de frares entregats vocacionalment a l’ensenyament que estimaven la seva professió i dedicació, però no volia saber res d’aquell lloc on vam patir tant. Només vaig tornar el 1992, per la insistència dels meus companys de promoció de Preuniversitari de l’any 1967. Mai més.\nJa fa força anys que aquell centre d’ensenyament sinistre –com altres–, a l’abric del qual alguns frares van practicar sistemàticament la violència física, va deixar de ser aquell col·legi d’una altra època per esdevenir un centre d’ensenyament modern, avançat, convivencial. I mixt. Res a veure amb els anys seixanta.\nPerò torno al que he dit al principi. Veient un programa sobre una història d’abusos en plens anys noranta, el record de la meva joventut turmentada va tornar a la meva ment, omnipresent, inquietant, aclaparador. Perquè des de llavors no puc deixar de pensar en els centenars i centenars de milers d’estudiants que van haver de suportar, com jo, com nosaltres, la violència estructural del món educatiu dels seixanta. Cosa que vol dir que encara romanen en l’oblit dècades de patiment. Ara ha estat Banyoles. Però quants Banyoles hi ha?


Visió infantil i exploració oftalmològica del nadó | Admira Visión\nCompra on line una visita amb l'oftalmopediatra\nDesenvolupament de la visió infantil\nEn aquest article explicarem les diferents etapes visuals en l'etapa infantil des del naixement, així com les primeres revisions oculars en néixer.\nUna primera revisió ocular en el nounat és important per excloure possibles malalties que si bé són poc freqüents, no per això deixen de ser extremadament importants com cataractes congènites, retinoblastoma, anomalies retinianes i altres malalties sistèmiques amb manifestacions oculars.\nLa primera revisió consistirà en una inspecció ocular externa i una anàlisi del "reflex vermell" retinià mitjançant l'oftalmoscopi en una primera visita o bé de forma més exhaustiva prenent imatges digitals de la retina (Universal Newborn Eye Exam Digital) mitjançant la RetCam.\nLa RetCam és l'única càmera de camp ampli (de fins a 130 °) que s'utilitza per capturar imatges digitals de la retina de nounats, està recomanada especialment en el cas de nadons prematurs o amb antecedents familiars oculars patològics.\nInspecció ocular externa del nadó\nS'inspeccionen les parpelles a la recerca d'excrescències, deformitats, osques palpebrals i el seu moviment en obrir i tancar els ulls. S'observa la mida absolut i relatiu dels globus oculars, així com la seva posició i alineament. S'examina la mida i brillantor de les còrnies, la cambra anterior, la claredat i la configuració de l'iris. També es inspeccionen la mida, posició i reacció a la llum de les pupil·les.\nOftalmoscòpia, anàlisi del "reflexe vermell"\nEn l'exploració del reflexe vermell s'utilitza la transmissió de la llum d'un oftalmoscopi a través de les parts de l'ull de l'individu, normalment transparents, inclosa la pel·lícula lacrimal, còrnia, humor aquós, cristal·lí i humor vitri. Aquesta llum es reflecteix en el fons de l'ull, transil·lumina els mitjans òptics i, a través de l'obertura del oftalmoscopi, es reflecteix en l'ull de l'examinador. Qualsevol factor que impedeixi o obstrueixi aquesta via òptica es traduirà en una anomalia del reflexe vermell. Aquesta pot ser conseqüència de la presència de mucositat o un altre cos estrany en la pel·lícula lacrimal, opacitats corneals, opacitats de l'humor aquós, anomalies de l'iris que afecten la pupil·la o obertura pupil·lar, cataractes, opacitats vítries i anomalies retinianes, inclosos els tumors o colobomas coriorretinianos.\nEls nens prematurs compten amb una incidència més gran pel que fa a defectes de refracció, com hipermetropia, miopia i astigmatisme i defectes de anisometropia, és a dir, la diferència de refracció entre els dos ulls.\nL'estudi del fons d'ull, mitjançant la Retcam, és especialment important en els nadons prematurs, la retinopatia del prematur (ROP), és una patologia que va en augment a causa de l'increment de la supervivència dels nadons prematurs.\nLa retinopatia del prematur és una patologia de la retina produïda en nens que han nascut de forma prematura. Els nadons neixen sense que la vascularització de la retina hagi acabat d'desenvolupar-se. És probable que després del naixement, la vascularització continuï el seu creixement normal, encara que també és possible que aparegui la malaltia a la qual ens referim, la ROP. Es tracta d'una retinopatia amb proliferació vascular. Per aquest motiu, els nens prematurs han de tenir un seguiment oftalmològic molt exhaustiu. Cal tenir en compte que la retinopatia en aquests pacients pot resultar bastant greu, arribant a provocar seqüeles importants com la ceguesa o un despreniment de retina.\nDe quin color seran els ulls del teu nadó?\nEl color dels nostres ulls ve determinat per la quantitat i distribució de melanina a les cèl·lules especialitzades de l'iris, els melanòcits, i no per la quantitat d'aquestes cèl·lules que és molt similar entre individus. A grans trets, a més melanina, més fosc serà el color de l'ull, per tant els ulls blaus presenten poca melanina, els ulls verds una quantitat moderada, i els marrons són els que presenten quantitats més elevades d'aquest pigment.\nÉs ben sabut que a molts nadons els canvia el color dels ulls en anar creixent, doncs la veritat és que, en general, naixem amb els ulls més clars perquè en el nostre iris les cèl·lules productores de melanina són encara immadures i produeixen poc pigment. Per això, aquells nadons que neixen amb ulls clars tenen bastants possibilitats que aquests s'enfosqueixin al llarg del primer any de vida a l'anar desenvolupant els melanòcits la capacitat de producció de melanina, sobretot si a la família no hi ha antecedents d'ulls clars. No obstant això, aquells que d'entrada neixen amb els ulls foscos probablement no se'ls modifiqui el color. El color definitiu pot determinar-se amb claredat a partir de l'any d'edat, tot i que al voltant dels sis mesos ja podrem fer-nos una idea del color d'ulls del nostre nadó.\nPel que fa a la importància de la genètica en la tonalitat dels ulls, resulta fonamental, tot i que encara no és ben entesa. Lluny del que molts pensen, no és un procés que segueixi una genètica mendeliana on l'al·lel dominant és el marró i el recessiu el blau, ja que hi ha múltiples gens involucrats, sent pràcticament impossible actualment predir amb exactitud el color dels ulls d'un nadó. Per tant, encara que poden fer-se càlculs probabilístics, per saber quin serà el color d'ulls definitiu d'un nadó no queda més que esperar fins als 6-12 mesos de vida del nen.\nQuan neixen els nadons poden veure però tenen una agudesa visual bastant limitada, amb prou feines poden distingir entre la llum i la foscor, perceben les coses però de manera molt borrosa i en gamma de blanc i negre. El sentit de la vista és el menys desenvolupat en el moment del naixement.\n• A partir del mes: comencen a fixar la mirada períodes curts de temps i a un radi bastant reduït, tot i que segueixen sense distingir els colors i la visió segueix sent borrosa. És una etapa monocular, no es veu amb els dos ulls alhora.\n• Entre els dos i tres mesos: comencen a apreciar alguns colors primaris i molt brillants però els de tonalitat semblant encara no poden distingir-los. Poden fixar la mirada i seguir el moviment lent dels objectes en un rang de 180 º.\n• Als cinc mesos: poden veure a qualsevol distància, encara que els objectes llunyans segueixen percebent una mica borrosos. Pot distingir tots els colors primaris que estiguin molt contrastats i comencen a reconèixer cares familiars i habituals, normalment la de la mare o del pare.\n• Del sisè al vuitè mes: ja pot coordinar la seva visió amb el moviment de la mà, passant-se objectes de mà a mà. Els ulls comencen a treballar els dos alhora (etapa binocular) s'alineen i comencen a mirar simultàniament el mateix objecte. Fa assajos calculant les distàncies i millora tots els moviments oculars, amb el gateig que activa la visió binocular, l'audició biaural, els laberints, els nervis oculomotors, el reflex postural i els músculs del coll i del tronc.\n• Del novè mes a l'any d'edat: toca objectes amb els dits que reconeix i comença a jugar amb ells. També comença a buscar les joguines que se li cauen per agafar-les. Es considera que la retina infantil arriba a la maduresa de l'adult entre els 6 i els 11 mesos d'edat.\n• De 3 a 6 anys es desenvolupa completament tota la visió, la percepció de l'espai visual orientat, l'esquema corporal, la lateralitat i direccionalitat. El desenvolupament visual del nen és creixent, ja que les habilitats de lectura i escriptura són desenvolupades. El nen fes servir la seva visió per llegir i escriure.\n• Als 6 anys s'acaba el desenvolupament de les capacitats visuals, l'agudesa visual haurà anat augmentant aproximadament fins al 100%. S'ha adquirit la coordinació motriu entre els dos ulls, la percepció de l'espai en tres dimensions, la capacitat d'enfocament així com la resta de les habilitats visuals.\n• Des dels 6 als 12 anys, té lloc la maduresa del sistema visual. En aquesta etapa s'ha de consolidar una visió eficaç, que anirà lligada amb el bon rendiment escolar. En aquests nens més grans, per als quals la lectura és fonamental, tant la motricitat ocular com el sistema binocular i acomodatiu són fonamentals. Gràcies a ells, es pot aconseguir una bona eficàcia, durant les perllongades tasques en visió propera, a les que el nen es veurà sotmès.\n(Imatge de Pediaguibel)


Ximo Puig aposta per “reprofessionalitzar l’administració pública per a traure-la de les garres del PP” – PSPV PSOE\nXimo Puig aposta per “reprofessionalitzar l’administració pública per a traure-la de les garres del PP”\nHome PSPV-PSOE, Ximo Puig Ximo Puig aposta per “reprofessionalitzar l’administració pública per a traure-la de les garres del PP”\nEl candidat socialista a la presidència de la Generalitat ha anunciat que revisaran totes les estructures de lliure designació “i qualsevol persona que haja d’exercir algun càrrec ho farà perquè té mèrits i capacitat”\nEl secretari general del PSPV i candidat a la presidència de la Generalitat, Ximo Puig ha mostrat avui el seu convenciment que “és necessari reprofessionalitzar l’administració pública valenciana perquè és necessari traure-la de les garres del PP”. En aquest sentit, ha anunciat que els socialistes valencians revisaran totes les estructures de lliure designació “i qualsevol persona que haja d’exercir algun càrrec ho farà perquè té mèrits i capacitat”, al mateix temps que ha incidit en la necessitat de separar administració i Govern “perquè no és possible que l’administració siga captiva del Govern\nPuig ha mantingut aquest matí una reunió amb la direcció de la Federació de Serveis Públics d’UGT (FSP-UGT) amb l’objectiu de fer un balanç de la situació actual de l’administració pública valenciana i debatre les propostes que els socialistes inclouen en el seu programa “amb l’objectiu que l’administració pública siga en el futur un pilar bàsic d’un govern compromès amb la recuperació econòmica, l’ocupació i la igualtat”. Per açò, ha apuntat també la intenció de mantenir, des del Govern, “una relació fluïda amb els sindicats en general, però especialment en l’administració pública, perquè és necessari que existisca un compromís comú per a reflotar la Generalitat Valenciana i ser capaços de reconstruir la Comunitat Valenciana”.\nPel que fa a la reforma profunda que el candidat socialista pretén plantejar de l’administració pública valenciana, en conjunt amb l’administració local, “és necessari que tots els valencians tinguen les mateixes possibilitats per a accedir a la funció pública, apostant per un model similar al francès, que garantisca que, una vegada finalitzats els seus estudis, els ciutadans puguen competir per un lloc de treball”. Així, és l’administració “la que ha de seleccionar als millors i, al mateix temps, formar-los a través d’una nova acció de l’Institut Valencià de l’Administració Pública, que anem a potenciar, per a contribuir a millorar de forma permanent l’administració”.\nDe fet, per a Puig, “la formació permanent ha de ser clau, per açò el PP va cometre un gran error destinant pocs recursos i cap complicitat política a l’IVAP, perquè quant millors empleats públics tinguem millor seran els serveis prestats als ciutadans”. Al mateix temps, ha apostat per recuperar l’ocupació pública des de l’eficiència i la flexibilitat acordada amb els agents socials “perquè l’estalvi del que parla el PP significa que hi ha pitjor atenció sanitària, pitjors ràtios de professors, etc”.\nLozano: “L’objectiu del PP és anar desmantellant els serveis públics”\nPer la seua banda, el secretari general de FSP-UGT, Luís Lozano, ha presentat el balanç de la legislatura realitzat pel sindicat en el qual fan una comparació amb l’anterior per a veure l’evolució dels serveis públics valencians en els últims 8 anys. Aquest document, que arreplega únicament dades públiques presentades pel Govern o la Generalitat, “mostra clarament l’objectiu del PP d’anar desmantellant de forma sistemàtica els serveis públics per a acabar amb el nostre model social”. D’aquesta forma, ha destacat que “proclamant la insostenibilitat financera dels serveis públics ha obert la porta a la privatització i externalització”.\nAquest document arreplega dades sobre fiscalitat i finançament “que demostren la mentida del PP al culpabilitzar del desastre en matèria de serveis públics a l’infrafinançament de la Comunitat Valenciana”. Així, Lozano ha reconegut que existeix aquest infrafinançament “però la major part del deute es deu exclusivament a la mala política del PP”. Pel que fa a la sanitat, ha apuntat que el model Alzira “ha popularitzat l’externalització d’aquest dret, quan la Comunitat Valenciana és la que menys inverteix per habitant en ell”, al mateix temps que també ha qualificat de “escandalosa” la situació en què es troba l’educació pública o l’aplicació de la dependència.


"Macbeth" al Teatre La Faràndula - El diari digital de Sabadell - iSabadell\n“Macbeth” al Teatre La Faràndula\n29 novembre 2020 @ 18:00 – 21:00\nEls amics de l'Òpera Giuseppe Verdi\nEls Amics de l’Òpera presenten, en format concert, l’òpera que no van poder estrenar la temporada passada. Basada en la tragèdia homònima de William Shakespeare: Macbeth és l’exemple perfecte de com l’ambició desmesurada només pot abocar-nos a l’autodestrucció.\nAquesta és la desena òpera que va compondre Giuseppe Verdi, amb llibret de Francesco Maria Piave, i la seva estrena al Teatro della Pergola de Florència, el 1847, va ser tot un èxit. L’afany de poder que tenen Macbeth i Lady Macbeth els fa endinsar en una espiral de violència de la qual ja no en podran sortir. I recordeu que les profecies de les bruixes, tot i que puguin semblar inversemblants, sempre s’acaben fent realitat. Una òpera escocesa, fosca i molt tràgica.


La Generalitat modifica 64 lleis a través de la llei d'acompanyament - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 23 de Novembre de 2021. 10:45h.\nVox ho considera un "menyspreu per part del Govern a la labor legislativa"\nEncaixada de mans entre Aragonès i Giró ahir al Parlament (Foto: @perearagones)\nDiputats del PSC-Units, Vox i la CUP van acusar al Govern de Pere Aragonès d'incloure canvis normatius aliens a elements pressupostaris mitjançant la llei d'acompanyament dels Pressupostos catalans de 2022. En efecte, la Generalitat ha modificat 64 lleis a través disposicions legals.\nGiró va repassar algunes de les 64 mesures d'aquesta llei, entre les quals destaquen l'eliminació de l'obligació que hi havia fins ara de presentar els Pressupostos abans de 10 d'octubre, la supressió de la diferència entre funcionari de carrera i personal interí, i l'encàrrec a la Conselleria de Salut d'elaborar un full de ruta per a internalitzar el servei 061 Salut Respon, entre altres.\nTambé ha destacat que aquesta llei amplia el termini actual d'ajornament de l'impost sobre successions d'un a dos anys, amb la meritació dels interessos corresponents i sense obligació de dipositar garantia, i és aplicables als fets imposables reportats a partir de l'entrada en vigor de la norma i fins al 31 de desembre de 2022.\nEl document contempla que Govern concedeixi una ajuda extraordinària a les famílies perjudicades per la mort d'una dona en situació de violència masclista per a fer front a despeses de trasllat, repatriació o sepeli, i es crea una prestació per a atendre les despeses derivades d'una intervenció quirúrgica que sigui conseqüència d'una agressió per delicte d'odi.\nJordi Riba (PSC-Units) ha acusat el Govern de pretendre modificar d'amagat tot tipus de normes a través d'aquesta llei, i ha criticat la influència de la CUP durant l'última dècada: "No es tracta de demanar a la CUP que deixi d'enviar coses a la paperera de la història i que reciclin, sinó plantejar-se si volen continuar sotmetent a Catalunya a aquest sainet constant".\nEl diputat de Vox Andrés Bello, per la seva banda, ha criticat aquesta llei d'acompanyament perquè considera que representa un "menyspreu per part del Govern a la labor legislativa del Parlament, i el camí ha de ser l'oposat", i ha exigit reduir impostos propis i càrregues administratives a empreses i tancar la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA).\nMontserrat Vinyets (CUP) creu que la llei d'acompanyament obeeix al marc constitucional i ni amplia drets ni recupera lleis tombades pel Tribunal Constitucional (TC), i ha reivindicat el paper del seu partit a l'hora d'advertir de les modificacions que inclou a vegades aquesta norma: "Sort tenim dels sainets de la CUP com a garantia davant l'opacitat que porta la tramitació d'aquesta mena de lleis".


Previsions d'actes durant aquesta setmana - Arquebisbat de Barcelona\nPrevisions d'actes durant aquesta setmana\n[News.va] El dimecres 27 de febrer tindrà lloc a la Plaça de Sant Pere i no a l’Aula Pau VI del Vaticà, tal i com estava prevista, l’última audiència general del Sant Pare Benet XVI. A més dels fidels de la diòcesi de Roma, acompanyats pel Cardenal Vicari del Papa, Agostino Vallini, per acomiadar-se del […]\nEl dimecres 27 de febrer tindrà lloc a la Plaça de Sant Pere i no a l’Aula Pau VI del Vaticà, tal i com estava prevista, l’última audiència general del Sant Pare Benet XVI. A més dels fidels de la diòcesi de Roma, acompanyats pel Cardenal Vicari del Papa, Agostino Vallini, per acomiadar-se del Pontífex, s’espera la participació de més de dues-centes mil persones entre fidels i pelegrins de nombrosos països, desitjosos de manifestar el seu amor pel Papa i de rebre la seva benedicció apostòlica.\nDijous 28 de febrer, acomiadament del Papa\nEl dijous 28 de febrer a la Sala Clementina del Palau Apostòlic del Vaticà, el Sant Pare Benet XVI es trobarà amb els cardenals per saludar-los personalment el darrer dia del seu pontificat.\nA les cinc d’aquesta tarda el Papa es traslladarà en helicòpter a les Viles Pontifícies de Castelgandolfo i allà, el rector de la Parròquia de Sant Tomàs de Villanueva, el P. Pietro Diletti, ha convidat els fidels a recollir-se en oració a partir de les quatre de la tarda. A les cinc començarà el rés del Sant Rosari, alternat per les lectures d’algunes reflexions del Sant Pare Benet XVI. I a l’arribada del Papa a les Viles Pontifícies d’aquesta localitat lacial, a uns 30 km al sud de Roma, tots els fidels li donaran la benvinguda a la plaça central amb torxes enceses. Aquest mateix dia, a les vuit del vespre, acabarà el Pontificat de Benet XVI, 264è successor de Sant Pere, que des del 19 d’abril de 2005, dia de la seva elecció, ha guiat l’Església Universal durant set anys, deu mesos i nou dies.\nA partir de l’inici de la Seu Vacant, el 28 de febrer a les vuit del vespre, a París, a la Catedral de Notre-Dame, l’Arquebisbe André Vingt-Trois presidirà la solemne concelebració de la Santa Missa d’agraïment per la conclusió del Pontificat de Benet XVI.\nTambé a Bèlgica a aquesta mateixa hora, se celebraran tres misses d’acció de gràcies pel pontificat del Sant Pare respectant les divisions lingüístiques del país a Brusel·les, a Wavre i molt a prop de Lovaina. La Celebració Eucarística de la capital es durà a terme a la Catedral dels Sants Michele i Gúdula, presidida per l’Arquebisbe de Malines-Brussel·les i President de la Conferència episcopal belga, Mons André Léonard.\nDe la mateixa manera a Xile, a la Catedral de Santiago, Mons Ricardo Ezzati presidirà una Santa Missa d’agraïment a la conclusió del Pontificat de Benet XVI.\nDivendres 1 de març, continua la Seu Vacant\nDivendres 1 de març a la Pontifícia Universitat Gregoriana, tindrà lloc una Conferència titulada “Religió i laïcitat en l’era de la globalització: la societat, la democràcia i la política exterior”, que comptarà amb la introducció del Cardenal Gianfranco Ravasi, president del Consell pontifici per a la cultura.\nEl 3 de març, Tercer diumenge de Quaresma, l’Església a Espanya celebrarà la “Jornada Hispanoamericana”, instituïda el 1959 per recordar els vincles de solidaritat, comunió i col·laboració evangelitzadora entre aquesta nació i els països llatinoamericans. Per a aquesta ocasió, el Cardenal Marc Ouellet, president de la Pontifícia Comissió per a Amèrica Llatina va difondre un missatge titulat “Amèrica, porta oberta a la missió”.\nÀudio de les previsions de la setmana