Bona nit i tapa't: L'any sense castells\nAquest any està sent molt estrany per molts motius. Personalment, un d'ells és l'absència de castells. Aquest cap de setmana passat havia de tenir lloc el Concurs de Castells que es fa cada dos anys al Tarraco Arena de Tarragona. Per raons evidents, no es va poder fer, és clar. Com la resta d'actuacions castelleres des de febrer. Com a paradigma de l'activitat col·lectiva en la que el contacte físic és absolutament necessari, els castells seran de les darreres coses que podran tornar a la normalitat. No es poden fer a distància, ni virtualment, ni mantenint cap mesura de seguretat ni higiènica. Mala peça al teler.\nTot i pensar que és una llàstima i que és un any perdut d'assajos en un moment en el que l'activitat anava de davallada i els grans castells ja eren més cars de veure, he de dir que no els trobo a faltar. No els trobo a faltar a tall personal, que no se'n pugui fer no m'agrada, naturalment. Però jo estic còmode en aquest any sabàtic, el cos no em demana assajar, ni anar a actuacions i diades. Aquest seria el meu 27è any com a casteller, que es diu aviat, i aquesta aturada forçosa m'està fent adonar que el temps que cal dedicar-hi potser ja no em compensa i prefereixo invertir-lo en altres coses. Quines? Doncs tampoc ho sé. Potser senzillament en descansar.\nAquesta temporada ja es dóna per perduda, suposo que no hi ha cap colla que aspiri a poder actuar aquest 2020, i les coses no estan gens clares de cara al 2021. El meu cap es debat entre la poca pressa que tinc per tornar a l'activitat i el neguit pel mal que la pandèmia està fent a una tradició tan nostrada. Desconec què faré jo quan se'ns permeti tornar als locals d'assaig i a les places, però espero de tot cor que tot quedi en anècdota i no passi factura a les colles. A més, la crisi sanitària portarà associada una profunda crisi econòmica. A jutjar per l'anterior, la mala situació va portar a un repunt de l'activitat castellera. Tot plegat, una incògnita. Però els castells segur que tornaran, d'una manera o altra. No els podem deixar perdre.\nEscrit per en XeXu a les 17:38\nMcAbeu 8 d’octubre de 2020, a les 10:45\nDeixant a banda la part que t'implica més personalment, aquesta reflexió sobre els castells es podria fer extensiva a molts altres àmbits. Enguany ha estat l'any sense moltes coses o, en el millor dels casos, l'any de fer moltes coses de manera molt diferent de com les solíem fer. I, tal com pinta tot, sembla que no serà fàcil recuperar molt del que hem perdut. Segur que la tornada a la "normalitat" va per llarg però jo també espero que, d'una manera o altra, tornem a tenir castells i les altres coses que abans cadascú de nosaltres consideràvem importants i que ara han quedat aturades o limitades. Com dius, no ens podem permetre deixar-les perdre.\nPons 8 d’octubre de 2020, a les 12:12\nHas de buscar-te un esport que no sigui de contacte, què tal les motos? Potser molt car, no? Els escacs? S’ha de pensar massa. Has pensat en els eSports? Per edat ja no tens reflexes. Bé, es igual, quedat llegint amb una manteta al costat del foc com els avis.\nxavier pujol 8 d’octubre de 2020, a les 15:56\nEls Castells ha estat un fenomen que algun dia els sociòlegs ens hauran d'explicar.\nEls meus records més antics que fan referència als Castellers es limitaven als Xiquets de Valls i alguna altra colla de Tarragona.\nPotser aquesta pandèmia farà canviar hàbits?\nPenso que quan torni a la normalitat (d'aquí uns dos anys) tornaràs a fer pinya.\nRisto 8 d’octubre de 2020, a les 21:23\nXexu, no sé si t'has assabentat, però els Minyons reprendrem els assaigs de canalla després que la CCCC, i Salut hagin donat el vist-i-plau sota unes estrictes mesures de seguretat. De moment només la canalla (no com altres colles que assagen clandestinament fa dies) i ja veurem quan podem tornar-hi els grans. EL cert és que a mi em passa una mica com a tu. Tinc ganes que hi torni a haver castells, però també tinc ganes d'allargar el meu any sabàtic per poder fer tot allò que no he fet per culpa dels assaigs i actuacions. Donen per a molt els caps de setmana sense assaigs ni actuacions. I amb els amics de la colla continuem tenint relació que és un dels factors més importants per continuar fent castells.\nJa veurem quant temps trigarem per tornar a recuperar les grans estructures que havíem vist. Tot deprendrà del nombre de gent que siguem capaços de tornar a engrescar. I pel fet de no tenir la canalla entrenada potser haurem d'esperar una mica més del que voldríem per veure castells dels més grossos.\nAssumpta 10 d’octubre de 2020, a les 2:37\nColles que assagen clandestinament?\nDesprés ens preguntem el per què dels repunts d'afectació de la Covid..\nNo hi ha dret. Conec a gent que creia que era assenyada que han fet una celebració d'aniversari... que "érem 14, però res, per una vegada no passa res"... i així anem fent, que es pensen que això és un joc.\n.Chiloé 8 d’octubre de 2020, a les 22:44\nPues descansa mientras puedas, XeXu bioquímico, pero buscando por curiosidad me he quedado impresionada con unos videos de castells, así que no vayas a hacer como el Capitán Araña... que a todos embarca y él no se baña.\nAlfonso Robles Motos 9 d’octubre de 2020, a les 0:00\nPer a mi és una llàstima que qualsevol manifestació cultural íntima d'un poble deixi de fer-se sigui el motiu que sigui, els castells són una de les manifestacions més íntimes de Catalunya, només cal veure i gaudir l'entusiasme i la concentració de tots cada vegada que s'aixeca un. Però vull afegir alguna cosa més, mai s'havia de perdre aquesta activitat, aquest exemple, doncs crec que no hi ha una altra activitat en la que hi hagi més unió, en la qual tots hagin de treballar a una, en la qual el més petit col·laborador és tan important com el més gran. En que sense la cooperació de tots res s'aconsegueix, quina llàstima que els humans no aprenguem les lliçons que dia a dia ens dóna el carrer.\nM. Roser 9 d’octubre de 2020, a les 19:39\nÉs una llàstima, però sovint és difícil preveure com s'arreglaran les coses...\nA tu t'anirà bé per descansar i segur que quan es puguin tornar a fer, tindràs moltes ganes de participar-hi de bell nou, en una tradició tan nostra, o potser t'hauràs emmandrit???\nCarme Rosanas 9 d’octubre de 2020, a les 22:18\nNo crec de cap manera que els castells es perdin o es deixin de fer. I ho dic des de fora, com a simple espectadora, però sabent que hi ha molta gent que els porta a dins i que els tornaran a aixecar així que puguin. Si alguns no hi torneu (suposen que sigui així) d'altres us agafaran el relleu. Potser caldrà començar de més enrere, potser s’haurà perdut la forma o la pràctica, però no hi ha cap dubte que tornarem a recuperar tot el que s'hagi perdut, sobretot, si val la pena, com els castells.\nEn el meu cas el que més he perdut són les trobades de gent, amics i la gran família, (la petita, fills i nets, per sort els tinc a prop) I també penso que les recuperarem... i tantes altres coses: concerts, teatre... etc...\nAssumpta 10 d’octubre de 2020, a les 2:33\nI tant que tornaran els castells!!\nTan aviat com surti la famosa vacuna... o una medicació bona i segura que, encara que no eviti emmalaltir, ajudi a sortir-ne bé i sense seqüeles, tots tornarem a fer vida normal... i tu hauràs de decidir si vols seguir participant directament a la Colla o esser un espectador entusiasta i entès en la matèria. Però segur, segur que no es perdran.\nI jo podré tornar a passar hores a les cafeteries, llegint o fent mitja, sense pensar en si el local està ben ventilat, si la cambrera no para de tocar-se la mascareta amunt i avall o si un cambrer ha tossit. :-DD\nQuin any el 2020!! Això sí que és un Annus horribilis i no el de la Reina d'Anglaterra!\nRoselles 16 d’octubre de 2020, a les 15:22\nMés o menys t'entenc. Potser les raons no són exactament les mateixes, però aquest "fre", un cop assumeixes que no hi ha alternativa, tampoc està malament. Sabent que tot tornarà (hi ha cap senyal que digui el contrari?), doncs com bé dius, aprofitem i descansem. Desprès es torna amb més ganes i emotivitat. I perquè no, amb les coses més clares. I aquesta màxima es pot aplicar a gairebé tot, crec.\nXeXu 18 d’octubre de 2020, a les 15:08\nUs veig preocupats per si els castells acabaran tornant o no. No patiu, que segur que sí, no sé quan, no sé com, però els castells no s'acabaran segur. Ja veurem com serà la meva relació amb ells, però que ells no em necessiten a mi per continuar, això està claríssim. Moltes gràcies a tothom pels comentaris.\nMcAbeu, moltes activitats s'han hagut d'adaptar i en alguns casos ho han fet molt bé. D'altres no han pogut, com ara l'oci nocturn, que semblava que s'anava a reactivar amb condicions, però la comunitat mèdica ho ha desaconsellat. Però bé, els castells no han tingut adaptació possible, tant assajos com diades requereixen aplegar molta gent junta fent un esforç que implica augment de respiració i, per tant, altíssima possibilitat d'infectar. Per això deia que no es podrà tornar fins que tot hagi passat definitivament, i ja veurem...\nPons, has dit que els castells eren un esport? Ui ui, això és gairebé tan blasfem com anomenar 'entrenos' als assaigs...\nXavier, sí que s'hauria d'estudiar, sí. Tot i que hi ha molta documentació i cada cop més treballs de recerca i de final de grau, tot el jovent casteller acaba fent-lo d'això! Jo no n'estic segur que torni, suposo que sí, d'alguna manera, però no sé si amb regularitat.\nRisto, com que fa molts dies del teu comentari (i de que jo vaig penjar el post), i les condicions han canviat novament, no sé pas si aquests assajos de canalla que dius seran possibles. Probablement els hauran tirat enrere novament. Sé que a la meva colla feien activitats amb la canalla per no tenir-los desconnectats del tot, però no estic gaire al cas. Evidentment, el que crida l'atenció del teu comentari és això dels assajos clandestins... no n'havia sentit res, de fet només t'ho he sentit a tu, però de seguida m'ha vingut un nom al cap, o un parell. Sospitosos habituals. T'he de dir que, pel que fa mi, la meva colla podria estar assajant clandestinament o de cara al públic, i probablement ni me n'hauria assabentat. Ja et dic, estic molt desconnectat i content d'estar-ho, ara mateix. Ja veig que alguns dels motius que tinc jo per no tenir pressa per tornar també els tens tu, però em sembla que ho vivim diferent. Pel que fa a l'activitat castellera com a tradició, com a cultura, potser haurem de recomençar. No de zero, és clar que no, però marcar un abans i un després de la pandèmia. Com ara, que comentàvem que s'havia recuperat un castell que no es veia des del segle passat (o l'anterior), doncs ara potser haurem d'anar recuperant els castells mica en mica, i celebrar-los com a grans fites perquè els hem pogut tornar a fer... si és que podem. És probable que abans es recuperin els castells nets que les grans estructures amb folres i manilles. Ja veuràs després quins riures amb les puntuacions!\nChiloé, els castells són espectaculars, i si veure'ls ja és increïble, fer-los encara ho és més. I enganxa com només es pot entendre si estàs dins d'una colla. Però com tot, té el seu temps, i més d'un quart de segle d'activitat ja és molt com per no agafar-se'ls amb tanta passió. Veurem què passa quan ens deixin tornar, que sembla que va per llarg...\nXeXu 18 d’octubre de 2020, a les 15:09\nAlfonso, moltes coses per dir-te. Evidentment, jo també espero que els castells no s'acabin, com a manifestació cultural han de perdurar i estic segur que així serà. Potser haurem de tornar a construir un entorn casteller que ens permeti anar recuperant les estructures mica en mica, no voler córrer, perquè estarem desentrenats, perquè ens faltarà gent, i perquè haver parat un o dos anys es notarà i molt. Però en aquest post no parlava tant dels castells, sinó de mi. Els castells es faran tant si jo hi sóc com si no. El que poso en dubte és la meva continuïtat, no la seva. Perquè ara que no els podem fer, no els trobo a faltar de manera personal, el sacrifici, o diguem-li dedicació, que exigeixen, és molt gran, i jo fa molts anys que m'hi dedico. Per altra banda, sobre el paper els castells són un exemple per tot això que dius. A la pràctica, com en qualsevol activitat col•lectiva, els egos i la competitivitat molts cops embruten aquest sentiment de col•laboració i d'unió per un objectiu. No és una cosa dels castells, és de les persones. I els castells estan fets de persones.\nM.Roser, això és precisament el que diu el post, que fa molts mesos que hem parat l'activitat castellera i que no la trobo a faltar en absolut. No fa pinta que em tornarà a venir de gust quan puguem tornar, que no se sap quan serà i sembla que va per llarg. L'activitat és molt maca, és clar. Però 26 anys de sacrificar caps de setmana són molts.\nCarme, la primera part del teu comentari és per emmarcar, és exactament el que he intentat explicar en les respostes dels comentaris. Els castells, com a activitat, tornaran segur. Ho faran tant si jo hi sóc com si no, és evident, i la meva absència no es notarà, com tampoc la meva presència sola no pot fer que siguin més alts ni més segurs. També molt d'acord que potser caldrà començar a poc a poc i sense pressa de recuperar el nivell, que potser trigarà anys o dècades a assolir-se. Però els que porten els castells a dins, com dius, gaudeixen de fer-los, simplement, i d'anar-se superant quan es pot. Pel que fa a la família, jo no ho trobo a faltar perquè no sóc gens familiar, i a més la meva família no és massa gran. Als més propers ja els he anat veient una mica, però no et pensis que la pandèmia hagi fet que ens veiem menys... pràcticament...\nAssumpta, sí, segur que tornaran, com tantes altres coses. Però igualment, hi ha lliçons que estaria bé que haguem après, com per exemple, que la higiene és important, que si algú està malalt és millor que no vagi als seus llocs habituals de feina, relacions, activitats... perquè pot contagiar a algú altre, i no se sap fins on es pot estendre la malaltia, que de vegades no és un simple refredat com sembla. Però com que som uns capsigranys, segurament tot això ho acabarem oblidant i només ens acabarem lamentant d'allò que hem perdut o del que no ens deixen fer. Perquè mesures preventives sempre estarà bé que es mantinguin. No com les d'ara, és clar, però una mica sí. Està sent un any difícil, és cert, però no sabem si els que vindran seran millors. Em sembla que el SARS-CoV-2 no és el pitjor virus que té la nostra societat.\nRoselles, ara per ara el descans és molt benvingut. El problema és si després voldré tornar al sacrifici que suposen els assajos tard a la nit, les actuacions gairebé cada cap de setmana, el no poder fer altres coses que m'agraden... ja veurem si el meu temps als castells ja ha passat, de moment, ni ganes, ni emotivitat, ni res. Semblo insensible, però és que no ho trobo a faltar gens...


El radar de Sarrià: de maig 2016\nDe vegades mostrar la realitat dels fets pot ser perillós. Dels greus aldarulls esdevinguts la setmana passada al barri de Gràcia un dels aspectes que no s’ha tractat gaire és el del risc físic que corren els periodistes que cobreixen aquests actes des del lloc dels fets. Un cop més estem davant d’una altra trista realitat, i és que els agressors intenten amagar les seves accions violentes mitjançant les intimidacions als professionals que intenten fer la seva feina. S’ha tornat a posar en evidència que hi ha gent a qui no li agrada que s’expliqui en directe què està passant.\nAquests dies s’han vist diverses coaccions i agressions físiques a periodistes; s’han vist les clatellades i les bufetades sofertes per aquests professionals mentre intentaven informar en directe, així com agressions als càmeres de televisió. Als agressors de Gràcia no els agraden el so ni les imatges en directe, i intenten censurant-les mitjançant la violència. Aquestes actituds tenen un nom que tots tenim al cap, i cal denunciar-les, no només per protegir la integritat física dels periodistes que, òbviament, també, sinó per protegir la llibertat d’informació.\nUna societat sense llibertat d’informació no pot ser considerada una societat plenament democràtica. Un periodista amenaçat o que rep en directe la plantofada d’un manifestant és evident que no està en condicions d’informar lliurement. No sóc periodista però, si ho fos, tindria el mateix interès a denunciar aquesta mena d’agressions que, si no són de caràcter feixista, s’hi assemblen molt. No actuo per corporativisme de professió sinó només en defensa d’una llibertat d’informació que ens afecta a tots.\nL’ambigüitat manifesta de l’Ajuntament de Barcelona amb els moviments okupes ens ha portat on estem. No seré gens original si repeteixo que Trias va resoldre malament l’okupació de Can Vies, és a dir, no la va resoldre. A més, ara s’ha sabut que va pretendre comprar la pau social amb els okupes de la Travessera pagant el lloguer del local mig d’amagat. Lleig per part de Trias, i molt sorprenent per part dels okupes antisistema que s’estaven deixant comprar pel propi sistema i, sabent-ho, callaven perquè aquella solució ja els anava bé. És dur exposar-ho així però parlant clar i sense eufemismes tots ens entendrem millor.\nColau no ho està fent millor i ara es troba, ens trobem, amb un nou problema d’ordre públic que està generant violència i destrosses de béns privats i públics al barri de Gràcia. L’alcaldessa, però, va lamentar-se ahir que no hi ha interlocució possible entre l’ajuntament i els okupes. Per sortir de l’atzucac, la solució miraculosa que Colau s’ha tret de la màniga ha estat proposar que siguin les associacions de veïns les que facin d’interlocutors i, d’aquesta manera, ella es treu les puces de sobre traspassant la responsabilitat a les entitats veïnals. És d’esperar que aquestes entitats no caiguin ara en la trampa que els ha parat l’alcaldessa.\nCom a ferm defensor de la democràcia defenso igualment el dret a la propietat, un dels seus pilars bàsics. Aquí hi incloc, com no podria ser d’altra manera, tant la propietat estrictament privada com la part proporcional que, com a ciutadà que paga els seus impostos, em correspon dels béns de titularitat pública que ens administren els polítics.\nSi jo tingués una segona residència per anar-hi els caps de setmana, no acceptaria trobar-me-la ocupada quan hi arribés el divendres al vespre, com tampoc acceptaria que m’ocupessin el pis on visc o que s’apropiessin del cotxe que utilitzo aprofitant que he estat uns dies de viatge. En altres paraules, una propietat buida segueix sent una propietat a defensar.\nAbans-d’ahir, en el transcurs d’uns incidents lamentables, es van malmetre propietats privades i públiques: un camió municipal de neteja i un cotxe particular (a la foto), uns quants contenidors de brossa, aparadors de botigues, unes quantes motos, etc. Doncs bé, com a copropietaris del camió i dels contenidors de titularitat municipal, cal dir que els barcelonins ens vam sentir directament agredits per aquella colla d’impresentables.\nDe tant en tant convé recordar que els temps foscos de les colònies, els amos i els esclaus van passar a millor vida fa molts anys, i avui és una bona ocasió per recordar-ho un cop més. Així, després del lema que ha fet fortuna als estadis de futbol quan hi juga el Barça, el conegut Catalonia is not Spain (Catalunya no és Espanya), frase que, al meu entendre, reflecteix una evidència inqüestionable, a partir d’ara potser se n’haurà d’utilitzar un altre de més contundent que digui Catalonia does not belong to Spain (Catalunya no pertany a Espanya).\nSi no fos per aquest malaltís sentit de la propietat que alguns —entre ells, la majoria dels que ens governen des de Madrid— tenen de Catalunya i els catalans, molts que ara són independentistes segurament no ho serien. Però cada dia són més els catalans que no estan disposats a continuar suportant aquesta actitud tan molesta i provocativa dels que es consideren els nostres amos, com si els catalans pertanyéssim a una categoria inferior. Són actituds colonials que han fet créixer molt l’independentisme.\nAquest malestar polític creixent apareix fins i tot en un partit de futbol. El Barça ha guanyat la Copa de Su Majestad el Rey de España però, al marge del resultat, el que també quedarà per a la història petita són les interferències antiesportives que han acompanyat el partit jugat ahir al vespre a Madrid. I, en aquest context, sembla ser que val tot, fins i tot fer el ridícul més estrepitós. La xiulada a l’himne del país amfitrió, una reacció que a alguns ens genera incomoditat, les banderes estelades i un pueril intent fallit de prohibir-les només reflecteixen una realitat, i és que el futbol també és política.\n(L’article original en versió paper es va publicar el 13 de maig de 2016 a la pàg. 6 del núm. 1.756 de La Veu de l'Anoia)\nMentre Espanya la paguem també els catalans hem de vigilar de prop tot el que passa a l’oest. Doncs bé, ara a Espanya s’acosten eleccions i, en la mesura que els catalans continuem formant part de l’Estat espanyol, aquestes seran encara unes eleccions que tindran incidència directa en les nostres vides. La importància que sobre el procés català cap a la independència tinguin aquells comicis és molt menor que si fossin unes eleccions catalanes, però això no vol pas dir que ens puguem desentendre dels resultats electorals del 26 de juny. Per tant, s’ha de buscar la màxima representació parlamentària possible. Encara que no serà el mateix que Rajoy segueixi instal·lat a La Moncloa o que hi vagi a viure Iglesias, Rivera o Sánchez, hem de ser conscients que cap d’aquests quatre personatges farà canvis substancials en el tractament espanyol del problema català. I és que el gran objectiu dels partits espanyols és que, sigui com sigui, Catalunya no marxi. En aquest sentit, si per preservar els interessos espanyols ho consideren convenient i necessari, els quatre líders que dèiem abans treballaran plegats per evitar el trencament, i utilitzaran tots els mètodes disponibles al seu abast. En això dreta i esquerra aniran sempre d’acord.\nFetes aquestes consideracions prèvies, centrem-nos ara en la matemàtica electoral. De cara a les eleccions del 26 de juny s’ha parlat de dues coalicions o llistes compartides entre dos partits. Així, a Catalunya, es va plantejar la possibilitat de fer una llista única d’Esquerra i Convergència, però finalment no es consolidarà i aquests partits es presentaran per separat. A Espanya, en canvi, les llistes compartides per Podemos i Izquierda Unida sembla que acabaran sent una realitat. Les llistes compartides tenen, però, avantatges i inconvenients, defensors i detractors. Els defensors —Convergència en el cas de Catalunya— argumenten que amb la suma de vots de dos partits concentrats en una mateixa llista s’obtenen més diputats que si es presenten per separat. Els sobra raó... sempre i que els vots de la llista única siguin els mateixos que la suma de vots de les dues llistes si es presentessin per separat, cosa que ningú està en situació de demostrar. En canvi, els detractors de la llista compartida creuen que presentant-se junts partits d’ideologies molt diferents es perden vots per l’esquerra, i també per la dreta. Evidentment, aquesta teoria tampoc es pot provar, i tant en un cas com en l’altre només estem davant de simples intuïcions.\nQuan el 1989 va morir la Pasionaria (a la foto), dirigent del Partido Comunista de España (PCE), l’articulista Gregorio Morán hi va dedicar un article necrològic que va fer fortuna. Morán parlava de “los que creen y los que están en el secreto”, sent “los que creen” l’obedient militància de base del PCE, i “los que están en el secreto” els dirigents del politburó. Bé, han passat ja uns quants anys des de llavors i, encara que l'actual situació política és molt diferent de la que hi havia en aquella època fosca, en molts àmbits de la vida actual la situació a la qual Morán feia referència continua tenint plena vigència.\nAixí, hi ha persones que mai es fan el plantejament de pensar sobre els temes que els afecten, potser perquè els fa mandra, i prefereixen que altres pensin per elles i els ho donin tot mastegat, digerit i decidit. Prefereixen creure “perquè sí” que fer l’esforç de plantejar-se les coses, valorar-les, rumiar-hi i, finalment, treure una conclusió i/o prendre una decisió. I els que manen, pertanyin al món de la política o al de la societat civil, estan encantats amb aquesta genteta —permeteu-me la llicència popular— perquè saben que no els portaran gaires problemes, o que els en portaran menys que la gent que té el caprici o la mania de pensar les coses que els poden afectar.\nNo cal dir que, posats a triar, resulta molt més enriquidor relacionar-se amb “los que están en el secreto”, és a dir, amb les persones que pensen i es qüestionen les coses, encara que no siguin fàcilment manejables com “los que creen”. Els que fan les coses perquè sí, simplement perquè els ho manen, com si fossin religiosos o militars sotmesos al vot d’obediència, no aporten res de positiu a la societat. Els que pensen, òbviament, poden estar equivocats, però els que opten per no fer-ho tenen tan poques ambicions que ni tan sols es plantegen l’oportunitat d’equivocar-se.\nDarrerament, quan em pregunten per què sóc més partidari d’una Catalunya independent que d’una Catalunya dintre d’Espanya, deixo de banda els contundents arguments clàssics que tots tenim a l’abast (lingüístics, culturals, fiscals, inversions, etc.) i contesto que, com a mínim, el meu independentisme està tan justificat com el de l’interlocutor que m’interpel·la. Estic dient que també considero independentista a qui pretén retreure’m que jo ho sigui? Doncs sí, vull dir exactament això.\nPer poc que hi rumiem una mica aviat s’arriba a la conclusió que d’independentista ho és tothom, també els que pensen que no en són. O és que potser a un senyor de Càceres o a una senyora de Guadalajara els agradaria ser governats des de l’estranger, posem per cas des de París o Lisboa? Oi que els espanyols ni es plantegen la possibilitat de ser governats des d’un altre lloc que no sigui la seva capital, Madrid en aquest cas? Doncs a mi em passa el mateix, no m’agrada que em governin des de l’estranger i, per mi, l’estranger comença a dos-cents kilòmetres de Sarrià en direcció oest.\nNo cal dir que qui ha de decidir quin és el seu país, Catalunya en aquest cas, són els seus propis habitants. Ningú més, perquè no s’entendria que aquestes decisions es preguessin des de l’estranger. Per tant, bon rotllo amb francesos, espanyols i andorrans, només faltaria, però cadascú a casa seva... y Dios en la de todos. Tothom té dret a mantenir la seva independència, i això vol dir que s’ha de comprendre i respectar que els catalans també vulguin defensar la seva. Sempre que els vots així ho decideixin, és clar.\nDarrerament, quan es convoca una manifestació o concentració ciutadana, tant se val que sigui per protestar com per celebrar alguna cosa, de seguida es proposa, es demana o, en alguns casos extrems, gairebé s’exigeix que s’hi vagi amb una determinada samarreta. Tots de groc, o de blau, o de vermell, o de verd, segons quin sigui el motiu de la moguda. I les masses, obedients, normalment en fan cas.\nA mi, però, difícilment em trobareu als llocs on la gent va uniformada. No estic parlant, òbviament, dels que per raons laborals han d’anar uniformats com, per exemple, el personal d’un hospital, sinó que m’estic referint als comportaments gregaris més o menys voluntaris. Sóc tan al·lèrgic a aquestes uniformitats com al pensament únic que, dissortadament, defensa molta més gent de la que pot semblar.\nLes unanimitats sempre m’han provocat escepticisme. Vivim en una societat democràticament poc madura i excessivament depenent dels governants, que tenen a les seves mans una de les eines més perverses i efectives per fer creure a la gent: la clau de la caixa de les subvencions públiques que els governants poden concedir o no als ciutadans de manera més o menys discrecional. Si et portes bé tindràs premi; si segueixes emprenyant, et quedaràs sense. Tu mateix. Aquest és el missatge.\nTot això la gent ho va interioritzant, i quan se li demana que es posi una determinada samarreta, se la posa, sense ni plantejar-se altres consideracions. Sóc conscient que formo part d’una minoria de la societat que va per lliure, i els comportaments gregaris prefereixo evitar-los. Tampoc tinc compte a la Caixa, ni sóc del Barça, ni miro Telecinco. I què?\nPublicat per Miquel Saumell a 6:46 Cap comentari:\nEl lladre, si vol fer carrera, no ha de presumir mai en públic del seu botí, i una de les coses que més em sorprenen dels polítics que estan ficats fins al moll de l’os en temes de corrupció és el ritme de vida ostentós que porten. No dissimulen gens, sembla que no se’n sàpiguen estar de mostrar les seves riqueses materials. “Seves” és un dir, és clar, ja que són béns robats a la societat. Intueixo que ells en són perfectament conscients, però com que es consideren per sobre del bé i del mal creuen que ni tan sols els cal ser discrets. Són lladres però, a més, són rucs. Molt rucs. Així, la majoria dels polítics lladres després fan ostentació del seu botí. És a dir, presumeixen públicament de les seves malifetes i, normalment, és a partir d’aquí que els acaben enxampant. No cal dir que es mereixen la condemna judicial que se’ls imposi, que sempre hauria de portar aparellada la restitució de la totalitat dels diners robats amb els corresponents interessos. Però amb això no n’hi hauria d’haver prou. Aquesta gentussa hauria de ser també mereixedora del rebuig unànime de la societat i, juntament amb la condemna, hauria de sentir-se socialment aïllada. Però això últim dubto que passi. Vivim en un país on hi ha molta gent que sent una malaltissa admiració social per aquesta mena de personatges.\nSi una empresa no acaba de rutllar i l’amo rep una oferta d’un comprador interessat, el millor que pot fer és considerar-la seriosament. Molt resumit i deixant de banda les divergències familiars que hi puguin haver entre les diferents branques de la tercera generació de propietaris, això és el que està passant a Freixenet. No és cap secret que des de fa temps l’empresa no acaba de rutllar, i només cal fer una ullada a les xifres comptables que s’han fet públiques per constatar-ho.\nEn el sistema capitalista, que feliçment és el nostre, els ciutadans tenen llibertat per comprar i vendre les seves propietats, i això inclou també les seves empreses. Doncs bé, ara ha sorgit un candidat alemany per convertir-se en el nou propietari de Freixenet, i els actuals propietaris sembla que estan d’acord en vendre. És així de senzill. Venedors i compradors es posen d’acord en el preu i van a cal notari a escripturar la compravenda. Així funciona el nostre dia a dia empresarial.\nDesconec les causes que han motivat la situació delicada de l’empresa. Segons sembla, un dels debats interns que hi ha hagut a Freixenet és la seva política de preus. Sent el primer exportador de cava de l’estat, el seu producte no és precisament el millor exemple d’un cava de qualitat, i llavors un preu de venda al públic reduït és bàsic per mantenir la clientela dels Carta Nevada i similars, base de la seva exportació.\nNo cal dir que d’aquesta operació se’n poden fer lectures molt diverses, i jo en faré una de molt positiva. Així, si s'acaba confirmant, la venda de Freixenet a uns alemanys serà una nova constatació que la inversió estrangera a Catalunya no només no s'atura sinó que va a més, i això és una excel·lent notícia pel país.\nPublicat per Miquel Saumell a 6:48 11 comentaris:\nSi hi arriba en avió, la primera imatge que el viatger rep d’una ciutat és la del seu aeroport. Com és lògic, les autoritats miren de donar una bona imatge, i acostumen a encarregar els aeroports a despatxos d’arquitectes de reconegut prestigi. Inaugurada fa pocs anys, la construcció de la nova terminal T1 de l’aeroport de Barcelona, per posar només un exemple ben proper, es va encarregar a Ricard Bofill i, agradi més o menys, s’ha de reconèixer que resulta espectacular. A mi m’agrada força tot i que, contràriament a la coneguda dita, sobre els gustos hi ha molta cosa escrita, i com que totes les opinions són respectables no cal dir que tothom té tot el dret a dir-hi la seva.\nAra bé, mirat amb ulls d’usuari, trobo que els aeroports resulten bastant inhòspits, i el de Barcelona no seria pas una excepció. No em pregunteu com hauria de ser un aeroport perquè, com que d’aquestes instal·lacions només en sóc usuari, ho ignoro. El fet és que en la majoria dels aeroports moderns hi prima un disseny espectacular, però semblen més enfocats a épater le bourgeois que pensant en la comoditat del viatger. Conec aeroports de tot el món i en aquesta mena d’instal·lacions mai m’hi he trobat mitjanament confortable. N’hi ha de millors i de molt pitjors que el de Barcelona, però no n’he trobat cap que es pugui posar com a exemple.\nSovint ens fixem més en el disseny que en els seus efectes pràctics, i donem més importància a les formes que a facilitar la utilització de les coses. Sóc conscient que a aquestes mancances molta gent no hi dóna importància, però no és el meu cas. Els bons dissenyadors (arquitectes, etc.) només són aquells que són capaços de conjuminar un disseny atractiu amb la comoditat de l’usuari. I la meva experiència em diu que aquests són bastant escassos. Però també podria ser que jo fos massa exigent.


Deliris i psicosis, entre els efectes del coronavirus en el cervell\nEls trastorns neurològics que provoca la covid estan més relacionats amb la resposta del cos humà que amb l’entrada del virus en l’organisme.\nInvestigadors britànics van crear una unitat al març passat centrada en detectar i estudiar els casos de covid que cursaven amb problemes neurològics. Encara que es tracta d’una malaltia respiratòria, s’està veient que el seu impacte va molt més allà dels pulmons i les vies respiratòries. El treball s’ha centrat en 43 pacients. No pretenien saber quants dels malalts acaben tenint el cervell afectat. El seu objectiu era identificar les alteracions i trastorns que està provocant.\nEls seus primers resultats, publicats ahir en la revista Brain, mostren un ampli espectre d’impactes del coronavirus en el cervell. Els autors d’aquest seguiment els han classificat en cinc categories: encefalopaties amb deliris i psicosis com el de la dona de 55 anys, processos inflamatoris en el sistema nerviós central, accidents cerebrovasculars com el ictus, trastorns neurològics en el sistema nerviós perifèric i un últim grup que no saben com classificar. El que no han vist és que hi hagi una relació entre el grau de gravetat de la covid i l’aparició de problemes neurològics.\nLlegir notícia completa a El Pais:\nEnllaç a l’estudi a Brain:


3 Setembre, 2019 /a Consells /by Aura Ruano\nA la gran majoria de nosaltres o ja se’ns han acabat o queda poc perquè se’ns acabin les vacances. Després d’aquest període de desconnexió on hem canviat els nostres hàbits, molt sovint per aprofitar i fer moltes activitats diferents, costa tornar a matinar, estar hores asseguts davant de l’ordinador…. Moltes vegades tornem més cansats de les vacances del que hem marxat. Però, com gairebé tot a la vida, si apliquem una sèrie de consells, la tornada a la feina se’ns farà molt més fàcil.\nConsells per a aquells qui tornen més cansats de les vacances\nSembla una obvietat, però el millor que pots fer quan estàs cansat és descansar. Tornar a agafar a unes pautes de descans i sons adaptades a la nostra quotidianitat és un primer pas molt important. És bàsic intentar dormir 8 hores cada dia. Això comporta que, tot i que no tinguem son, anem a dormir a l’hora que ens toca tenint en compte l’hora que ens hem de llevar.\nDurant els mesos d’estiu els nostres hàbits alimentaris acostumen a trontollar. Les terrasses, els dinars amb amics, etc. no ens posen fàcil seguir les nostres pautes habituals. És per això que a la tornada una de les prioritats que hem de tenir per sentir-nos menys cansats i adaptar-nos a la rutina és tornar a la nostra dieta habitual.\nTenint en compte que normalment durant l’estiu no mengem bé. És aconsellable introduir a la nostra dieta molta verdura, fruita i aliments saludables. I evitar l’alcohol per compensar els excessos que sovint es fan durant l’estiu.\nAnar a caminar, córrer, anar al gimnàs, fer un volt en bicicleta, ioga… el que més t’agradi. Però l’esport és una molt bona eina per vèncer el cansament de les vacances. Ens ajuda, també, a agafar bons hàbits i, tot i practicar esport, sentir-nos cada dia menys cansats.\nTornar als horaris habituals i costums\nTal com apuntàvem al primer apartat, tornar a hàbits com l’hora d’anar a dormir és també una molt bona manera d’anar traient-nos de sobre el cansament de les vacances. Has d’intentar ser molt\nestructurat i fer els àpats a les hores que els acostumaves a fer abans de les vacances, llevar-te a la mateixa hora entre setmana, etc.\nTags: cansats vacances, estrès vacances, tornar més cansats vacances, vacances\nhttps://www.roigsat.com/wp-content/uploads/2019/09/cansats-de-les-vacances.jpg 350 750 Aura Ruano https://www.roigsat.com/wp-content/uploads/2019/05/logo_roigsat-1.png Aura Ruano2019-09-03 08:00:132019-10-09 16:59:16Tornar més cansats de les vacances. 4 trucs per superar-ho\nPer què ens posem malalts quan agafem vacances? Com entendre el comandament a distància dels aires condicionats moderns


Planas: “Tot el que tinc i sóc és gràcies al Barça” - FC Barcelona\nHomeFutbolBarça BNotíciesPlanas: “Tot el que tinc i sóc és gràcies al Barça”\nPlanas: “Tot el que tinc i sóc és gràcies al Barça”\nEl Barça B torna de Còrdova aquest diumenge amb la satisfacció d’haver aconseguit una gran victòria en un dels camps més complicats de la categoria, El Arcángel Per a Planas i Eusebio va ser un dia especial ja que era el seu partit 100 amb el filial i Ortolá va tenir un gran debut\nLa gran victòria aconseguida pel Barça B aquest dissabte a Còrdova (1-2) té tres noms propis. Per a l’entrenador blaugrana, Eusebio Sacristán, era el seu partit número 100 al capdavant del filial i també ho va ser per a un dels jugadors més regulars de la plantilla, Carles Planas. Ortolá va ser el tercer protagonista ja que va quallar un bon debut defensant la porteria blaugrana.\n“Aquest ha estat un partit molt especial per a mi. Aquesta és gairebé la meva cinquena temporada. Estic molt content sobretot per la important victòria que hem aconseguit avui i que ens dóna aire. Ara hem de seguir treballant igual i treure molts més punts”, va declarar Carles Planas després del partit.\n“Em quedo amb tot el que estic vivint al Club. Tant els moments dolents com els bons et fan créixer com a persona. Tot el que tinc i el que sóc és gràcies al Barça. Són molts anys a la casa”, va afegir el lateral.\n“Hem demostrat que podem enllaçar partits molt complets i podem guanyar qualsevol equip però aquesta categoria és molt complicada i no podem relaxar-nos. Hem de seguir competint amb aquesta intensitat i ganes i estic segur que podrem anar cap a dalt a la classificació”, va concloure el de Sant Celoni.\nEusebio: “Hem fet un gran partit”\nEusebio Sacristán va acabar el partit molt satisfet pel rendiment dels seus jugadors i sobretot per l’actitud guanyadora després d’un gol polèmic del Còrdova al minut 84 que va provocar la seva primera expulsió com a entrenador.\n“Després de dues jugades desfavorables en l’últim partit avui n'hem tornat a patir una més i d’aquí la meva protesta. Demano disculpes per aquest comportament”, va explicar Eusebio a la roda de premsa posterior al partit.\n“Em quedo amb el fet que hem fet un gran partit i hem aconseguit una important victòria en un camp on cap equip havia guanyat encara en aquesta Lliga. Destaco l’orgull que ha posat el meu equip després d’encaixar l’empat buscant la victòria. Al final ens ha arribat el premi que mereixíem”, concloïa l’entrenador blaugrana.\nOrtolá, debut i garanties\nEl porter Adrià Ortolá va tenir aquest dissabte la seva primera oportunitat de poder demostrar la seva vàlua en un partit oficial amb el Barça B i va oferir una bona actuació. “Estic molt content pel debut però sobretot per la victòria de l’equip, així que tinc sensacions molt positives. L’equip ha estat fabulós en tots els sentits. L’equip està treballant molt bé dia a dia, com avui hem demostrat”, va explicar Ortolá després del partit.\nSandro Ramírez, tres setmanes de baixa


Projecte Ariadne - Fundació Marianao\nPromoció de la salut per a persones amb problemes de drogodependències\nEl projecte atén persones que han decidit començar a portar un estil de vida saludable i ofereix un espai on reforçar habilitats, l'autoestima i la seguretat en un mateix per tal de millorar el benestar personal, familiar i social. Ariadne també preveu intervenir amb les famílies i amb joves que tot just comencen a tenir problemes de consum de tòxics.\nLlarg recorregut a la ciutat en el treball amb les drogodependències\nAriadne és un projecte que la Fundació realitza amb la col·laboració de l'Ajuntament de Sant Boi, que des de fa anys aposta per l'atenció a aquest col·lectiu: en un principi amb el Taller 2000 i més tard amb el Centre Urbà de Reinserció. D'altra banda, el projecte també manté una estreta coordinació amb el Centre d'Atenció i Seguiment Benito Menni, el recurs on els participants realitzen el tractament.\nEls beneficis de l'entorn comunitari de Marianao\nEl fet que la Fundació hagi ubicat el projecte al seu edifici i no a les instal·lacions on es desenvolupava fins ara el servei ha comportat que els participants es vinculin a l'entorn comunitari que ofereix la Fundació, un espai on dia a dia són presents tot tipus de col·lectius. La ubicació del projecte dins de la seu de la Fundació pretén, per una banda, propiciar el salt dels participants a altres recursos de l'entitat i de l'entorn (escoles d'adults, tallers de noves tecnologies, dispositius d'inserció laboral...) i així continuar amb més garanties d'èxit amb un estil de vida saludable. D'altra banda, també es pretén fer sentir els participants part de la comunitat de Marianao.


És cultura | La Teiera\n← Identitat i festa\nTestimoni de festa →\nPosted on 23 Mai 2013\tby spalomar\nHi ha una cultura petita, quotidiana i potent, que no genera grans titulars –si és que apareix als mitjans–, però que es fa present i, a la llarga, aporta trets característics a la comunitat humana on es desenvolupa. És una cultura que, fidel a la seva definició, suposa el conreu dels coneixements i les facultats de les persones, descobreix, apropa i transmet el coneixement, genera interrogants i elabora propostes. És una cultura de petit –a vegades, no tant petit– format que es desenvolupa en colla, en grup informal o en associació organitzada.\nÉs una cultura de xifres poc espectaculars, relativament, de la feina de recerca d’un equip de persones, de tres dotzenes d’oients escoltant una conferència, d’un taller de capacitat limitada, de sessions escolars per a diferents nivells…; d’edicions de tiratge limitat, molt lluny dels èxits de venda de les diades de Sant Jordi, d’exposicions itinerants de muntatge senzill, d’articles a la xarxa compartits, de seminaris i jornades d’estudi, de converses presencials i de debats digitals. És una cultura d’escenari i de plaça, de sala d’actes i de carrer, propera o d’abast general. És una cultura de festa entesa com a espai i moment de relació entre les persones, de transgressió i d’experimentació de pautes diferents a les de la normalitat.\nÉs una cultura de moments efímers i camins de llarg recorregut que, poc a poc, va deixant petjada. És una cultura que poua del llegat del passat, que reconeix en referents simbòlics comuns i que recrea, reinterpreta i inventa constantment. És una cultura que es podria anomenar popular si no fos perquè hom manipula les paraules i estableix categories reduccionistes que empresonen els conceptes. És cultura.


Novetats de CÒMIC a la Biblioteca Comunal Antoni Morell de la Massana Ja teniu disponibles les novetats de CÒMIC. Esperem que us agradin!!!\nNovetats de LITERATURA INFANTIL a la Biblioteca Comunal Antoni Morell de la Massana Ja teniu disponibles les novetats de LITERATURA INFANTIL. Esperem que us agradin!!!\nNovetats de DVD INFANTIL a la Biblioteca Comunal Antoni Morell de la Massana Ja teniu disponibles les novetats de DVD INFANTIL. Esperem que us agradin!!!\nNovetats Abril de la Biblioteca d'Escaldes- Engordany Aquestes són algunes de les novetats que trobareu aquest mes a la Biblioteca d'Escaldes- Engordany. Apropeu-vos a descobrir-les!\nNovetats a la sala infantil i juvenil de la Biblioteca Pública del Govern\nNovetats al Pas de la Casa Aquí trobareu algunes de les novetats que hem rebut a la biblioteca del Pas de la Casa.\nTaller "La rosa de Sant Jordi" Els infants podran realitzar una rosa molt personal amb feltre. Dimecres, 21 d'abril, a les 17.30 hores. A càrrec de Martina Linares. Inscripció prèvia.\nConcurs dels Oscar Un any més, ja tornem a tenir aquí la travessa dels Oscar ! Per participar-hi només cal omplir la butlleta tipus travessa que adjuntem o que trobareu a l'entrada de la biblioteca, en què ...\nClub de lectura musical El club de lectura musical, conduït per David Sanz, es reunirà en sessions mensuals hora i mitja. Les sessions s'inicien el mes d'octubre i finalitzen el Juny. Degut a la situació sanitària aquest...\nNovetats d'abril a la Biblioteca Comunal Antoni Morell de la Massana Ja teniu disponibles les novetats d'abril. Disposem de més títols, consulteu-nos a la Biblioteca. Esperem que us agradin!!!\nNovetats Encamp Aquí trobareu una selecció de les novetats pel mes d'abril. Podeu consultar les novetats a www.catalegbiblioteques.ad i fer la reserva de l'exemplar que escolliu. Per a més informació...\nNovetats literàries a la Biblioteca Comunal Universitària de Sant Julià de Lòria Podeu consultar les novetats a www.catalegbiblioteques.ad i fer la reserva de l'exemplar que escolliu. Per a més informació Biblioteca Comunal Universitària de Sant Julià de Lòria, telèfon ...


El Reial Madrid arribarà líder al clàssic del Camp Nou després de derrotar l'Athletic 5-1\nEl Reial Madrid no s'ha deixat intimidar i ha replicat la pallissa del Barça a Almeria amb una altra golejada. El conjunt blanc s'ha desfet de l'Athletic Club al Bernabéu per un contundent 5-1 i amb aquest triomf s'assegura arribar líder al clàssic del Camp Nou. Els bascos han sabut plantar cara a l'equip de Mourinho en una bona primera meitat però les intervencions de Casillas i els gols d'Higuaín i Ronaldo han donat avantatge als locals. Llorente ha escurçat distàncies abans del descans però, ja a la segona meitat, Ramos, de penal, i Ronaldo, per partida doble, han acabat amb la resistència bilbaïna.\n20/11/2010 - 22.35 Actualitzat 22/11/2010 - 21.15\nEl Reial Madrid té un contracop letal. Sí, el seu futbol no mima l'elaboració però és vertical, rapidíssim i terriblement efectiu. Una fórmula envejable que aquest dissabte i abans de visitar el Camp Nou s'ha cobrat una nova víctima: l'Athletic Club.\nJoaquín Caparrós ha plantejat un partit obert i disputat, amb el seu equip desplegant un joc agosarat davant d'un Reial Madrid que ha sabut patir però que s'ha mostrat còmode amb els espais del rival i impecable en els contraatacs. L'inici del duel entre espanyols i bascos ha estat atractiu amb Llorente superant Casillas en una claríssima oportunitat que hauria pogut suposar el 0-1 però Pepe ho ha evitat salvant sota els pals.\nHa estat qüestió de minuts que l'Athletic acabés com tants altres equips que han volgut jugar de tu a tu al Reial Madrid. Els de Mourinho han anat despertant i amb les intervencions de Casillas i dues fuetades en poc més de deu minuts n'han tingut prou per deixar mig sentenciat l'enfrontament. Higuaín ha obert el marcador en aprofitar una excel·lent assistència de Di María i batre Gorka sense contemplacions. Era el 19 de la primera meitat i, en el 30 i després que Casillas va salvar l'empat amb una mà vital a xut de Llorente, Ronaldo ha tancat una contra de manual amb el 2-0.\nEl conjunt basc no s'ha donat per vençut i ha pres riscos tot i ser conscient que els locals podrien eixamplar el marcador amb el seu joc de contracop. Els de Mourinho bé podrien haver fet el tercer però ha estat Llorente, en posició discutible, qui ha escurçat diferències al límit del descans en marcar l'1-2 en una jugada embolicada.\nRamos mata el partit\nSemblava, doncs, que l'Athletic podria endur-se alguna cosa positiva del Bernabéu però un innocent penal de Susaeta sobre Di María ha permès Sergio Ramos fer el 3-1. Amb aquest resultat i veient la superioritat dels locals, els de Caparrós han acabat abaixant els braços. Per acabar-ho d'adobar, cinc minuts després Ronaldo ampliava el seu compte particular amb un llançament de falta directa que Gorka Iraizoz s'empassava estrepitosament.\nAmb el partit sentenciat Javi Martínez encara ha enviat una pilota al travesser en una última fuetada dels bascos però, com sempre, no ha estat l'Athletic sinó el Madrid qui ha acabat tancant el marcador. Un altre penal innecessari d'Amorebieta sobre Granero en el descompte ha servit perquè Ronaldo signés un "hat-trick" i perquè el Madrid segellés el triomf per 5-1. Un marcador que permet els blancs arribar al Camp Nou com a líders del campionat.


Holiday home Les Vallons 2 Malmedy Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBeverce, Malmedy, Bèlgica - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Holiday home Les Vallons 2\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Malmedy, no busqui més enllà de Holiday home Les Vallons 2. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nL'ambient de Holiday home Les Vallons 2 es reflexa en cada habitació. calefacció, aparell de televisió, renta vaixelles, plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com sauna, parc infantil. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday home Les Vallons 2.


ᐅ Posicionament Google Alfafar - Posicionament web Alfafar\nLi oferim posicionament Google Alfafar.\nExperts en posicionament Google Alfafar\nSom especialistes en SEO Posicionament Google Alfafar utilitzant òptimament tots els paràmetres que SEO posicionen dins Google, tan posicionament Google Alfafar On-page com Off-page. La clau és complir perfectament amb aquestes dues facetes tan importants, contemplant el màxim de requeriments i paràmetres en aquest sentit.\nDes de Alfafar, especialistes en posicionament Google\nSom especialistes en posicionament Google Alfafar, utilitzant totes les tècniques i els paràmetres necessaris que millor posicionen a Google.\nEl nostre posicionament Google Alfafar va de bones pràctiques, metodologia contrastada i experts en estratègies SEO nacional i internacional. El nostre equip professional analitza i confecciona en cada cas una proposta a mida sobre l’estratègia SEO On-page i Off-page més adient i que millor encaixa amb les necessitats del client i els seus objectius en aquest sentit.\nPosicionament Google Alfafar. Experts des dels inicis del cercador.\nEl nostre equip professional a Alfafar analitza i confecciona en cada cas una proposta i estratègia a mida sobre el servei de posicionament Google Alfafar SEO On-page i Off-page més adient i que millor encaixa amb les necessitats del client i els seus objectius en aquest sentit.\nLa evolució constant del servei de posicionament Google Alfafar\nEl robot de Google i els seus paràmetres de SEO Posicionament han evolucionat i ho segueixen fent constantment, per aquest motiu els nostres especialistes a Alfafar assessoren i fan seguiment sobre les estratègies i com millorar-les i treure’n més i millor rendiment. És obvi que en aquest camp, ningú es pot permetre el luxe de quedar-se enrere i en el nostre cas, Gestinet ofereix a Alfafar el millor servei contrastat, consolidat i en constant evolució i millora per tal d’aconseguir en cada moment els resultats més òptims possibles. De fet i en aquest sentit, la nostra empresa col·labora intensament i és Partner de Google des de fa molts anys.\nA l’igual que el Manteniment informàtic és vital per a qualsevol empresa avui dia, la seva estratègia SEO Posicionament Google Alfafar també forma part de quelcom vital i necessari per a la seva supervivència o en cas contrari, òbviament pot tenir els dies comptats.\nEl servei SEO Google de Gestinet és el millor posicionament Google Alfafar\nEl nostre objectiu a l’hora de crear una estratègia de posicionament Google Alfafar és aconseguir els millors resultats possibles en la generació de trànsit potencial i sa des de Google i les seves eines i línies de negoci com Google Adwords, Google Shopping, Google Local Business (Alfafar), etc… En cada cas utilitzem els nostres recursos, experiència i eines que hem anat dissenyant, elaborant i evolucionant durant tants anys i que ens han aportat l’èxit i reputació com d’empresa referent en SEO posicionament Google Alfafar.\nGestinet, el millor posicionament Google de Alfafar\nDes de Gestinet entenem que el SEO posicionament Google Alfafar és una forma d’entendre i fer les coses, una metodologia en evolució constant i una filosofia que cal desenvolupar en cada disseny web, optimització i projecte en aquest sentit, sempre desenvolupant pensant en la metodologia Google i els seus paràmetres de posicionament SEO, vital per a l’èxit del projecte i consolidació dels objectius SEO. Oferim un servei de posicionament Google Alfafar de qualitat i amb màximes garanties.\nPosicionament Google Alfafar amb màximes garanties\nEl nostre secret és tractar el SEO posicionament Google Alfafar com a metodologia i filosofia dins el nostre ADN, entenent i participant en aquestes facetes dins Google, en resum gairebé formar part de l’ADN Google. Tot això ho plasmem en el nostre disseny web i estratègies de posicionament web que realitzem, totes les optimitzacions web que fem, utilitzant en tot moment metodologia pròpia, tècniques i estratègies SEO contrastades i vigents dins Google, amb les màximes garanties d’èxit i sense riscos. Mai hem tingut una pàgina web penalitzada i en tots els casos realitzem una estratègia SEO posicionament Google Alfafar a mida amb les màximes garanties per a consolidar els objectius establerts.\nDoni visibilitat mitjançant posicionament Google Alfafar al seu negoci a Google amb Gestinet\nDonem d’alta els seus productes a Google Merchant Center per a millorar el posicionament Google Alfafar\nGestionem les seves campanyes d’Adwords per treure el màxim rendiment en posicionament Google Alfafar\nMitjançant el posicionament Google Alfafar millorem les seves posicions en les cerques locals.\nAlfafar i el seu posicionament a Google\nCada ubicació i zona geogràfica té un tractament específic a nivell SEO Google i això afecta directament en una gran majoria d’estratègies de posicionament web que desenvolupem, tant sigui pel volum i tipus de competència, com tipus de sector, activitat, etc... Cal tractar cada projecte i estratègia de posicionament Google Alfafar de forma personalitzada i a mida, només així es pot garantir l’èxit de la mateixa i aconseguir els resultats en posicionament web esperats.\nGestinet ❤ Posicionament Google Alfafar\nSom de Alfafar, addictes a la nostra feina i ens apassiona el món Google des dels seus inicis, i les estratègies de superació constant que dissenyem per tal que cada client sobresurti dins el Posicionament dins Google, evolucionant-les amb el temps per tal de millorar i optimitzar resultats constantment. Val a dir que a Alfafar comptem amb clients que són models de negoci online i gairebé l'única captació de client potencial és via posicionament Google Alfafar, amb l’exigència i pressió que això comporta.


Coneix-nos - Finca Mas Perdut\nEn Josep Maria Rosell i la Rebeca Ollé són els responsables de l’actual etapa de Finca Mas Perdut.\nTècnic enòleg i viticultor\nQuan el vi corre per la sang\nPertany a la cinquena generació d’una família del Baix Penedès que es dedica a la vinya des del 1868. Un dia va decidir que, a més de conrear la terra com els seus avantpassats, també volia començar a elaborar el seu propi vi. Gràcies a la seva inquietud i empenta, el seu somni es va acabar fent realitat el 2010 amb el naixement de Finca Mas Perdut.\nEstudis d’Olis i vins a l’EFA Camp Joliu (L'Arboç, Tarragona)\nCicle Formatiu de Grau Superior en Vitivinicultura i Enologia a l’Escola Agrària d’Espiells (Sant Sadurní d’Anoia)\nPer a nosaltres l’enologia i el món del vi és una manera d’entendre la vida.\nA través dels nostres vins volem transmetre una història que emocioni.\nPassió pel món de l’enologia\nVa començar la seva vida professional dedicada a la nutrició humana i la dietètica. Després d’uns anys centrats en aquesta professió, va decidir obrir-se una nova finestra al món enològic, que sempre ha estat la seva gran passió i afició. Després de realitzar estudis especialitzats, s’incorporà com a enòloga al celler de Finca Mas Perdut.


Parama 102 Ciutat del Cap Sud-Àfrica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\n102 Parama, West Quay Road, Marina (V&A Waterfront), V & A Waterfront, Ciutat del Cap, Sud-Àfrica, 8001\nbasat en 36 comentaris "Large spacious apartment with fully fitted kitchen. TV in e..."\nSobre Parama 102\nSituat en el cor de V & A Waterfront, Parama 102 és un lloc ideal des d'on descobrir Ciutat del Cap. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Ciutat del Cap. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor, servei de llançadora. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara piscina privada, aire condicionat, calefacció, insonorització, despertador per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com centre esportiu, piscina exterior, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Ciutat del Cap, faci de Parama 102 la vostra llar.\nPlease note that Credit Card will state Helen Arnsmeyer when payment is deducted from your account for Parama 102. Mostrar més\nOverall the appartment is very spacious and well equipped. Most of all we loved the location, just a short walk to Waterfront with very nice restaurants and shopping. Comentat el 29 de novembre 2015


TRIATLÓ VITÒRIA-GASTEIZ – C.E. TRILERCAVONS TERRES DE L'EBRE\nHome » COMPETICIONS » TRIATLÓ VITÒRIA-GASTEIZ\nby C.E. Trilercavons|Published 20 juliol, 2016\nSegon llarga distància de l’any i ‘ultima cursa programada de la temporada.\nTot un clàssic del calendari el Triatló de Vitòria-Gasteiz arribava enguany a la 10a edició en aquest format de llarga distància.\nEl triatló de Vitòria es un triatló que es pot disputar en mitja i llarga distància. Les dos distàncies es corren el mateix dia i l’alta partiipació donen un ambient únic a la prova.\nEntre les dos distàncies havia prop de 2300 participants i això implica una gran organització. No havia estat mai però tots els comentaris eren positius i qualificaven aquest triatló d’imprescindible pels seus recorreguts, gran organització i ambient. Tothom destaca el segment de la marató com el més espectacular per disputar-se íntegrament pels carrers de la ciutat i anar molt arropat pels ànims de la gent que es bolca completament en aquesta cursa.\nEn aquesta ocasió vaig anar acompanyat amb tota la family a Vitòria amb la intenció de passar uns dies de descans per Euskadi en acabar el triatló. Ens vam buscar un apartament rural prop de Vitòria però a certa distància per tenir la màxima tranquilitat possible. Passar 7 dies de relax i fer alguna escapada per visitar Donostia i Bilbao.\nPer resumir com va anar només diré que per a mi va ser el triatló més ràpid ja que el vaig acabar en 11h08′ però també el que vaig patir més al segment de la marató on esperava poder rebaixar la meva marca del IM Niza de 3h46′ i no va ser possible. La calor que vaig passar al segment ciclista em va deixar molt tocat i vaig haver de patir de valent per arribar a meta. Al final la marató es va quedar en 4h02’, una altra vegada serà.\nÉs una prova que després de l’experència recomano a tots els triatletes de mitja i llarga distància. Està molt ben organitzada i l’entorn on es disputa és ideal.\n….i les fotos:\nGracias y más gracias: El agradecimiento es indispensable en el reconocimiento de una gesta ya sea por el motivo que sea. Las […]\nI van tres…. Avui diumenge 20 de setembre de 2015 s’ha celebrat la 3a edició del duatló popular de Sant Miquel a […]\nOrganitzat pel Club Atletisme Terres de l’Ebre avui diumenge 4 de desembre s’ha disputat el cross ciutat de Tortosa a la zona […]\nPer completar el mes d’abril un altre half aquesta vegada a Penyíscola, un triatló que va per la quarta edició i que […]\nPrevious post IRON COSTA BRAVA\nNext post DINAR CLUB 2016


EX LIBRIS - Els dies i les dones\nLa llibreria, normalment buida, avui és plena a vessar. Hi ha mares amb els seus xiquets i alguns vailets tots sols. També s’ha afegit, rere el taulell, un llibreter més. Em conforta observar, com al fons, a la secció infantil, una altra mare amb el seu fill a la falda, fa la tria del millor conte aliena al brogit. Hi ha cua per ser atès, cosa inèdita, també, en aquest establiment. No em fa res. No tinc pressa. Normalment, no puc tafanejar a les lleixes. Ara ho podré fer.\nEls llibres, ordenats alfabèticament, són gairebé tots, novetats. En fullejo algun, però amb un interès circumstancial. Els xavals van dient, llista en mà, el material que necessiten. Hi paro atenció només per veure quins llibres de lectura els manen de llegir. Però es veu que això ja no es porta. Les mares s’esglaien en veure el preu d’una llibreta d’espiral. ¿Com pot ser que es faci pagar aquesta barbaritat per un mapa mut? Els nens es miren les seves progenitores amb cara de desconcert.\nAra, la màquina enregistradora no imprimeix el tiquet de compra i una mare, es queixa. Trobo desproporcionat l’enfadament. Porta estona esperant. Els llibreters, amb el temporal i tot, no donen l’abast. Afortunadament, el galliner no s’esvalota i les aigües tornen a mare de seguida. Van despatxant la gent que va al meu davant fins que em toca a mi. Llavors, jo, cito Paul Auster i Philip Roth. El llibreter auxiliar, el que m’atèn, obre els ulls com dues taronges. El mal tràngol de la falta de tinta de l’aparell, li passa de cop.\nDiligent, va cap a les lleixes i me’ls porta tots dos. La novel·la d’Auster me la porta en castellà. Pregunto si la tenen en català. Em diu que sí, el canvia i me’l porta en la meva llengua. Pica tots dos preus a la màquina i en imprimir el tiquet, s’esglaia adonant-se que el paperet surt totalment en blanc. L’ànim insuflat per la meva comanda, inusual m’imagino en aquestes dates, queda en un no-res.\nA mi tot plegat em diverteix molt. En dirigir-se’m per dir-me el total de la meva compra, compungit, el llibreter em pregunta si necessito el tiquet. Li dic que no cal. Veig que torna a tenir color a les galtes. Em posa tots dos llibres en una bossa de plàstic immensa. Al fons, la mare, encara cerca la millor lectura pel seu petit.


Guinó busca aliances per a un govern fort - Diari de Girona\nGuinó busca aliances per a un govern fort\nL'alcalde veu possible un pacte amb AM o el PSC i, en canvi, els grups descarten que hi hagi res fet ni aproximacions\nEl portaveu del PSC, Tomàs Reyner. diari de girona\nEl cap d´AM, Antoni Trincheria.\nL´actual alcalde, Antoni Guinó.\nAntoni Guinó és l'alcalde de Maçanet de la Selva des de fa poc més d'una setmana i ho és amb un equip de govern de cinc regidors, és a dir, una minoria, ja que el ple està tretze edils i ni calen dos més per tenir una majoria estable. Per aquesta raó el cap de Convergència i Unió (CiU) de Maçanet de busca aliances, abans de presentar el nou cartipàs per ampliar el seu govern.\nUn fet que des del dia de les eleccions en què va sortir força guanyadora ha destacat i, de fet, en el seu discurs d'investidura va ressaltar que si bé era el nou alcalde en aquells moments en minoria això ho era "de moment perquè la meva voluntat és perseverar per aconseguir que vostès no vegin aquest alcalde i aquest equip de govern com a adversaris sinó com a persones del poble a qui el poble ha confiat el govern municipal", va remarcar llavors.\nDavant d'això i abans de presentar el nou cartipàs en sessió plenària hi està havent moviments entre les forces polítiques per arribar a pactes i Guinó no amaga que els seus dos possibles socis poden ser tant el grup d'Acord per Maçanet (AM) com el del Partit Socialista (PSC). Ambdues formacions polítiques, però, asseguren que de moment Guinó no els hauria ofert res, i el PSC durant la investidura de Guinó va ressaltar en tot moment que la seva idea era reeditar un tripartit, és a dir un pacte entre els grups municipals del PSC, AM i 9M. Un acord que no va prosperar com han destacat els caps del PSC i 9M els darrers dies per la negativa del portaveu d'AM Antoni Trincheria d'arribar a un pacte amb unes clàusules marcades de futur govern abans del ple d'investidura i no després, com és el que pretenia la formació d'AM per convertir en nou alcalde de Maçanet a Trincheria.\nEl que té clar tant Guinó com el cap de 9M Josep Romaguera és que ambdós grups municipals no pactaran de cap de les maneres per a formar govern, ja que són dues forces polítiques clarament enfrontades. Un dels fets que ho ha fet darrerament és una denúncia a Fiscalia per part de 9M contra el cap de CiU per presumptes irregularitats urbanístiques de l'aleshores tinent d'alcalde de Maçanet, que governava amb el PSC.\nAM o PSC fan majoria amb CiU\nPer tant, només quedarien tres forces més del plenari amb les quals el nou alcalde podria afrontar aquest nou mandat a Maçanet i no seguir en minoria. En prinicipi l'opció del PP sembla descartada perquè només és un edil i per tant, no dóna un govern de majoria. I les altres dues possibilitats són: en primer lloc governar i, per tant, tornar a pactar amb el seu exsoci de govern, el PSC, que el va fer fora del govern aquest darrer mandat, quan els socialistes tenien l'alcaldia i, llavors, tot el grup de CiU va dimitir en bloc perquè l'alcalde va fer fora Guinó. I en segon lloc, hi ha l'opció d'un acord amb AM, que és la que sembla que va guanyant força, ja que amb la resta de grups el pacte podria ser més complicat degut a les desavinences d'anteriors pactes de govern.\nTot i això, el portaveu d'AM, Antoni Trincheria, va assegurar ahir que no hi ha cap pacte per ara i que Antoni Guinó tampoc s'ha acostat al seu grup per formalitzar un pacte per als propers quatre anys a l'ajuntament de Maçanet. Des del PSC, Tomàs Reyner assegura que tampoc es planteja el pacte en aquests moments com va assegurar en el ple d'investidura, però tampoc el socialista tampoc tanca per complet les portes a Guinó.


Joventut organitza diferents accions dirigides als joves d'Altea - Altea Digital\nLa Regidoria de Joventut, encapçalada per Marta Lloret, ha preparat diferents accions dirigides a la joventut, en les quals destaquen el foment d’hàbits saludables i el respecte cap a la dona.\nD’una banda, el pròxim 14 de desembre tindrà lloc la primera trobada virtual de professionals de Joventut i Unitats de Prevenció Comunitària de Conductes Addictives (UPCCA) de la Marina Baixa i Marina Alta, amb l’objectiu de promoure hàbits de vida saludables entre els joves, mitjançant accions de sensibilització. La trobada servirà perquè els diferents professionals reflexionen i concreten possibles línies d’acció conjunta, a més d’establir canals de comunicació directa entre ells.\nD’altra banda, del 9 al 17 desembre el Centre Juvenil d’Altea acull l’exposició “No em toques el WhatsApp”, del programa ‘M’importa’ de l’IVAJ. Este projecte naix del concurs organitzat per l’IVAJ amb motiu del 25-N, Dia Internacional de la Violència de Gènere. Esta exposició compta amb 20 panells on s’exposen fotografies realitzades per joves d’entre 14 i 30 anys, en els quals denuncien la violència de gènere i reivindiquen el seu dret al respecte i a la llibertat.\nEl 15 i 16 de desembre, sis grups de l’I.E.S Altaia visitaran l’exposició, amb els quals, des de les Regidories de Joventut i Igualtat, es duran a terme diferents dinàmiques, “amb la finalitat que els joves siguen capaços de detectar la violència de gènere, a més de transmetre’ls valors de convivència, igualtat, educació i respecte, davant actituds violentes cap a les dones”, ha conclòs Marta Lloret.


Música, gangues i castells virtuals endinsen avui Artés en el gros de la festa major - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMúsica, gangues i castells virtuals endinsen avui Artés en el gros de la festa major\nMúsica, gangues i castells virtuals endinsen avui Artés en el gros de la festa major Regió7\nArtés viurà aquest cap de setmana els actes principals de la seva festa major, que ha vist reduït el programa i l'ha adaptat a les mesures de prevenció i distanciament derivades de l'actual situació de pandèmia. El preludi de la festa ja es va viure dijous, i encara hi ha propostes fins dimarts.\nAvui, la festa es complementarà amb les gangues al carrer que oferiran durant tot el dia comerciants del poble, però la jornada també inclourà un partit de futbol, l'espectacle familiar Circumloqui, a les 6 al parc de Can Crusellas, i la celebració del cinquè aniversari dels Picapolls de la Gavarresa, que oferiran un espectacle virtual a 2/4 de 8 a la plaça Major. A partir de les 10, torneig online de Fornite, espectacle musical de festa major al pati de l'escola, i concert amb Muttion a la plaça Major.\nDemà al matí hi haurà una sortida amb BTT i una cercavila de gegants; a la tarda, futbol, teatre i paintball, i a la nit, concerts de Septet Metall, Àuria Franch i Kiw Trio, a l'escola i la Plaça Major.\nEl programa es completarà entre dilluns i dimarts, amb concerts de cobla, espectacles, concerts, tornejos esportius, teatre havaneres i una tracta de comiat.


Nou web Scalae.net | El nord del sud\n← Programari lliure i educació: No hi ha temps per perdre\n03/03/2009 · 6:03 pm\nNou web Scalae.net\nEl nou web de l’agència documental de l’arquitectura Scalae, que s’ha presentat públicament el passat 26 de febrer, representa una renovació gràfica del site, juntament amb una completa redefinició de la seva arquitectura de la informació.\nCR3A’T ha orientat el seu treball de consultoria i estratègia en la definició d’aquests procesos, i ha dirigit l’execució del projecte web, treballant des de fa un any amb l’objectiu de repercutir en la millora de la comunicació d’aquesta agència, a través d’Internet així com en la creació d’una potent eina de gestió de continguts documentals.\nSCALAE, com agència documental d’arquitectura, treballa en l’assessoria, disseny i gestió de continguts editorials d’arquitectura per a professionals i per a diversos mitjans, empreses i institucions, com el portal internacional ARQA.com, la Fundació Caixa d’Arquitectes, la Fundació Arquitectura i Societat, Col·legis Oficials d’Arquitectes, Escoles d’Arquitectura, al Palau de la Música Catalana de Barcelona i Grupo Via, entre d’altres.\nSegons la mateixa companyia afirma al seu site, “gràcies a la relació entre la diferent documentació en la qual treballem, aquest lloc web mostra clarament què és Scalae i totes les accions en què participa o ha participat. Aquest nou lloc té un disseny actual i personalitzat, a més de permetre noves funcionalitats i opcions que amplien la informació que s’ofereix des d’internet. Aquest nou lloc web estableix les bases per a futurs projectes en línia i professionalitza la imatge de Scalae en Internet”.\nEl nou Scalae.net s’ha dissenyat integrant la filosofia del treball en xarxa, i optimitzant la presència dels continguts multimèdia que formaven part del projecte original.\nPel que fa als continguts d’aquest projecte, la majoria es troben amb una llicència Creative Commons 3.0.


El Multireferèndum del 25 de maig tindrà meses a la Segarra | som Segarra\nPolítica dilluns 5 maig 2014\nEl Multireferèndum del 25 de maig tindrà meses a la Segarra\nEls propers 11 de maig i 16 de maig es presentarà públicament a Cervera i Guissona\nacte de presentació del Multireferèndum 2014 a la Premsa Foto: Multireferèndum 2014\nUna dotzena de persones han constituït el Grup de Suport del Multireferèndum a la Segarra perquè aquesta consulta popular, prevista pel 25 de maig, també pugui recollir els vots de la ciutadania de la comarca. Entre els actes previstos perquè la població pugui conèixer en què consisteix aquest projecte i puguin participar-hi, s’organitzarà una xerrada a la Sala Buireu de Cervera, el proper diumenge 11, i a la Biblioteca de Guissona, el divendres 16, on hi participaran Albert Puy, promotor de la iniciativa, i Joserra Olarrieta, professor de la UdL i membre de SomLoQueSembrem. Alhora, han obert una pàgina al facebook i al twitter @MREFlaSegarra per facilitar la difusió de les seves accions.\nEl Multireferèndum és un projecte nascut a partir de les entitats Som lo que Sembrem i Plataforma Aturem el Fracking que pretén fer un exercici de democràtica directa, consultant directament a la ciutadania sobre les seves opinions sobre diferents qüestions d'interès públic a Catalunya. Compta amb el suport de diverses entitats socials i cíviques, com la Xarxa per la Sobirania Energètica, la Plataforma Aturem BCN World, l’Assemblea en Defensa dels Servei Públics de Lleida o la Plataforma No a la MAT. La ciutadania de la Segarra podrà contestar quatre preguntes, relatives al paper dels transgènics en l’agricultura catalana, en el pagament del deute declarat il•legítim de la Generalitat de Catalunya, en el control democràtic del sector energètic i en una nova fórmula que faci que les iniciatives legislatives populars (ILP) puguin ser vinculants.\nEls col•lectius promotors volem que s’expressi la voluntat popular de forma directa i determinant sobre problemàtiques aturades a les institucions o sobre les quals no es deixa decidir la població. El procediment i la xarxa que en resultin estaran al servei de properes edicions, per anar construint una eina de referèndum obert, en els camins d’una democràcia d’arrel, creixent i directa.\nDes del 23 d'abril fins al 16 de maig, els empadronats i/o nascuts a Catalunya poden exercir el vot electrònic a través de https://vota.multireferendum.cat/ i el dia 25 de maig, coincidint amb les eleccions al Parlament europeu, es distribuiran meses electorals per recollir el vot presencial.\nFoto: Multireferèndum 2014\nlogotip del Multireferèndum 2014\nFont: Multireferèndum La Segarra + info (enllaç extern)\nEtiquetes: Multireferèndum Segarra democràcia directa Cervera Guissona


Teories conspiranoiques del 5G - Revista Saó\nTeories conspiranoiques del 5G\nEn telecomunicacions, 5G són les sigles utilitzades per a referir-se a la cinquena generació de tecnologies de telefonia mòbil. És la continuadora de 2G, 3G i 4G. Gràcies a la tecnologia 2G van arribar els SMS. Amb la 3G vam tenir connexió contínua a Internet. Uns anys més tard, la banda ampla amb 4G, gràcies a la qual podem veure vídeos en streaming, baixar fotos a gran resolució de manera ràpida, reproduir cançons sense esperar que es descarreguen… Amb el 5G es podrà navegar 10 vegades més ràpid. A més, tindrem molts més dispositius connectats al mateix temps: els electrodomèstics de les cases, els cotxes… El que es coneix com «internet de les coses». D’altra banda, el temps de resposta de la xarxa, la latència, es reduirà, i permetrà connectar-se en temps real sense cap retard.\nLes teories de conspiració afirmen que la radiofreqüència de la xarxa 5G té un efecte negatiu en la salut i pot ser que estiga emmalaltint directament les persones (és a dir, que el SARS-CoV-2 no existeix i les persones estan patint els efectes de la xarxa 5G) o que la radiació aquesta està deprimint el sistema immunològic de la gent i, per tant, és més probable que patisquen pel virus. La primera postura és molt perillosa perquè si prou persones comencen a creure que el SARS-CoV-2 no és real, deixaran de seguir les mesures proposades pels científics i pels governs. Per això es van incendiar torres de telefonia mòbil al Regne Unit.\nQuè en diu la ciència? Que l’energia de les ones electromagnètiques (oem) depén de la seua freqüència, és a dir, del nombre d’oscil·lacions per segon o Hertz (Hz) i també del quadrat de l’amplitud o intensitat, que disminueix amb el quadrat de la distància. D’altra banda, les oem cobreixen un ampli espectre, estan implicades en quasi totes les realitats humanes i poden classificar-se segons intervals de freqüències en: 1) Les ones de ràdio se subdivideixen en: ona llarga, ona mitjana, ona curta, VHF i UHF. Les ones llargues s’empren en la localització en la mar, radiotelegrafia i emissores nacionals, ja que el seu abast és d’uns 2.000 km. L’ona mitjana viatja centenars de km, per això s’utilitza en emissores de ràdio nacionals i locals. L’ona curta es reflecteix en la ionosfera, amb la qual cosa pot viatjar milers de km i la utilitzen les emissores internacionals. Les ones mètriques i centimètriques (FM, VHF, UHF) s’utilitzen en ràdio, TV i telèfons mòbils, tenen l’inconvenient de contornejar poc els obstacles, fet que origina zones d’ombra i la necessitat d’antenes repetidores. 2) Les microones s’utilitzen en forns de microones, en transmissió via satèl·lit i en telèfons mòbils. 3) L’infraroig és produït per cossos calents i té aplicacions en la indústria, la medicina, l’astronomia, etc. 4) La llum o espectre visible és l’estreta banda a la qual és sensible la nostra retina i la seua importància és evident en la visió i en els instruments òptics. 5) Els raigs ultraviolats (UV), per la magnitud de la seua energia, produeixen molts efectes químics; la importància de la capa d’ozó resideix en la seua capacitat d’absorbir-los i evita els efectes perniciosos per a la vida. 6) Els raigs X s’apliquen en diagnòstic mèdic i en el tractament del càncer. 7) Els raigs gamma són d’origen nuclear (es troben en reactors i explosions nuclears i en la radiació còsmica); no són absorbits fàcilment i produeixen efectes greus en els éssers vius. També s’utilitzen en el tractament del càncer.\nNomés la part de l’espectre electromagnètic, amb freqüències altes (raigs UV, raigs X i radiació gamma) és ionitzant, el que significa que poden arrancar electrons i trencar els enllaços moleculars i, per tant, danyar l’ADN. La radiació no ionitzant, que inclou la resta de l’espectre electromagnètic (llum visible, ones infraroges, microones i de ràdio), té una freqüència massa baixa per a ionitzar àtoms. Per tant, aquesta radiació no pot danyar els organismes vius com s’esdevé amb els raigs X o la radiació gamma. La tecnologia 5G necessita un espectre en tres bandes de freqüència per tal de brindar una cobertura major i incloure tots els casos d’ús. Les tres bandes són: inferiors a 1 GHz (Giga Hertz, mil milions d’Hertz), d’1-6 GHz i per sobre de 6 GHz. Això correspon a l’ona curta i les microones, bandes que ja s’han utilitzat en TV, mòbils, etc., i per aquesta raó cal resintonitzar les televisions i ningú ha dit que eixes ones produeixen càncer o problemes semblants. En canvi, el que sí que està clar que produeix l’ús de mòbil és addicció, superficialitat i accidents de trànsit, si s’empra conduint.\nEn allò que respecta a la intensitat, la d’un telèfon mòbil és menuda i la d’una antena és gran, però disminueix ràpidament amb la distància. Per això, les que estiguen a menys de cent metres d’un lloc sensible (guarderies, col·legis, instituts, centres sanitaris, parcs i residències o centres geriàtrics) hauran de minimitzar les seues emissions i demostrar-ho tècnicament (Ordre del Ministeri de Ciència i Tecnologia, 2002).\nPossiblement, el problema surt del fet que en 2011 la IARC (Agència Internacional per a la Investigació del Càncer) de l’OMS (Organització Mundial de la Salut) va classificar les microones en el Grup 2B: «Possiblement carcinogen per a l’ésser humà» (hi ha algunes proves científiques del fet que pot causar càncer als humans que, de moment, estan lluny de ser concloents). Cal no oblidar, però, que més greu és el Grup 1: «Carcinogen per a l’ésser humà» (hi ha proves suficients que confirmen que pot causar càncer als humans) i el Grup 2A: «Probablement carcinogen per a l’ésser humà» (hi ha proves suficients que pot causar càncer als humans, però actualment no són concloents). I que la carn roja o les begudes alcohòliques estan en el Grup 1 i ningú ha organitzat una teoria conspiranoica al respecte.\nA més, l’OMS, en un estudi recent de febrer de 2020, afirma que: «Després de moltes investigacions, no s’ha detectat cap efecte advers per a la salut relacionat causalment amb l’exposició a tecnologies sense fils», i finalment apunta que s’estan desenvolupant moltes més investigacions al respecte per conéixer més a fons qualsevol tipus de repercussió en el cos humà: «L’OMS està realitzant una avaluació de riscos per a la salut per exposició a radiofreqüències que es publicarà en 2022». Esperarem atents aquestes darreres investigacions, que esperem que confirmen que no hi ha cap efecte advers.


Residenza San Vito Calamandrana Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nResidenza San VitoFrazione San Vito 52, Calamandrana, Calamandrana, Itàlia, 14042 - Veure al mapaExcepcional9,9Basada en142comentarisResidenza San VitoVeure més fotos"Residenza San Vito is a beautiful and elegant boutique hotel..."AleksandraSwitzerlandVestíbulVeure més fotosVeure totes les 50 fotosExcel·lent ubicació 9,7Veure al mapa9,7UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionatmini bar\nVeure les fotos Suite - Annex35 m21 llit extragran súper i 1 ...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite40 m21 llit extragran súperFixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite amb un Sofà-Llit (Suite with Sofa Bed)38 m21 llit extragran i 1 sofà l...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite - Última planta (Suite - Top Floor)40 m22 llits extragransFixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite Júnior (Junior Suite)40 m21 llit extragranFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Doble (Double Room)25 m21 llit extragranFixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite Deluxe amb 2 nivells (Deluxe Suite - Sp...65 m22 llits extragransFixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite Júnior - Annex (Junior Suite - Annex)28 m21 llit extragran súperFixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite Júnior - Planta Superior (Junior Suite ...25 m21 llit extragran i 1 sofà l...Fixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació Doble (Double Room)Fixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació de convidats (Guestroom)Fixa les dates per veure preusVeure les fotosSuite Júnior (Junior Suite)Fixa les dates per veure preusVeure les fotosSuiteFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Residenza San Vito és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Calamandrana. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Residenza San Vito ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, transport hotel/aeroport, restaurant, servei de bugaderia, neteja en sec. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara banyera hidromassatge, calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com sauna, piscina exterior, billar, jardí, sala de jocs. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Calamandrana, faci de Residenza San Vito la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantYou are advised to bring your own vehicle as the property is not serviced by public transport. Comentaris recents de clients


Wikiloc - ruta 16/17 Ontinyent - Barranc d'Ontinyent/Bocairent/Coves dels moros/Ermita del Santo Cristo/Barranc tarong - Paula Sanchis (1rB) - Torre de Torús, Valencia (España)- GPS track\nsense especificar (Rutes a Espanya → Comunitat Valenciana → Torre de Torús )\n16/17 Ontinyent - Barranc d'Ontinyent/Bocairent/Coves dels moros/Ermita del Santo Cristo/Barranc tarong - Paula Sanchis (1rB)\n1.316 229 195\nData de pujada 14 / abril / 2017\nOntinyent - Bocairent por el Camí Vell. Regreso por el Alt del Quincaller y Barranc de la Penya Roja (IBP 56 HKG) (senderisme)\nONTINYENT - BOCAIRENT :CIRCULAR BARRANC DELS TARONGERS - BOCAIRENT - BARRANC D´ONTINYENT (senderisme)\nOntinyent Barranc dels Taronger-Bocairent-Covetes Moros (senderisme)\nBarranc de la Penya Roja-Bocairent-Barranc dels Tarongers(03-01-15) (senderisme)\nEsta ruta comença en el barranc d'Ontinyent. El tros d'anada és igual al que vaig fer anteriorment en altra ruta. Com que ens va agradar vam decidir anar un dia de pasqua amb la familia. El primer tram, que és el de pujada, tot i que és un poc dur el poden fer inclús xiquets. Està ben senyalitzat així que és fàcil de seguir. És important anar en bon calçat perquè, tot i que és fàcil de fer, té moltes pedres. Una vegada vam arribar dalt del tot, a Bocairent, vam seguir a la dreta i vam arribar al cim de les coves dels moros. El tros de baixada és un poc perillós perquè està a molta altura i les pedres esbaren. Cal arrimar-se a la pared i baixar en compte. Després vam pujar per les escaleres i vam anar a esmorzar, per això, el temps que vam tardar són quatre hores. Una vegada vam acabar vam decidir tornar-se'n a Ontinyent i vam baixar altra vegada per les coves dels moros. Vam pasar per l'ermita del Santo Cristo, un lloc molt bonico per a vore, que val la pena visitar, i després pel Barranc dels Tarongers. En acabar de passar pel Barranc dels Tarongers vam tornar pel poble fins que cada un se'n va anar a sa casa i vam donar per finalitzada la ruta.\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta 16/17 Ontinyent - Barranc d'Ontinyent/Bocairent/Coves dels moros/Ermita del Santo Cristo/Barranc tarong - Paula Sanchis (1rB) https://ca.wikiloc.com/rutes-outdoor/16-17-ontinyent-barranc-dontinyent-bocairent-coves-dels-moros-ermita-del-santo-cristo-barranc-taron-17224866 Salutacions, Wikiloc - Rutes i punts d'interès GPS del Món


Crítica: 'Càstigs justificats', Hjorth i Rosenfeldt\nHjorth i Rosenfeldt esgoten la seva pròpia fórmula\nA 'Càstigs justificats' el psicòleg criminalista Sebastian Bergman s’enfronta a un assassí en sèrie obsessionat amb el món de l’espectacle\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t02/02/2018\nCàstigs justificats (Columna/Planeta) és el cinquè títol protagonitzat pel psicòleg criminalista suec Sebastian Bergman escrit pels guionistes i productors de televisió Michael Hjorth i Hans Rosenfeldt. En aquesta ocasió, l’equip del Riksmord (la unitat d’homicidis de la policia sueca) s’enfronta a un assassí en sèrie obsessionat amb el món de l’espectacle. Un participant del reality televisiu Paradise Hotel apareix mort en una escola, “castigat” de cara a la paret. Al seu costat, un examen amb seixanta preguntes de cultura general que la víctima no va aprovar. De seguida connecten aquest cas amb el d’una participant a Mare soltera busca que havia aparegut en una escola, amb la mateixa escenografia, una setmana abans. D’altra banda, coneixem unes germanes bessones famoses pel seu blog de moda. Els passarà el mateix que a les anteriors víctimes?\nSembla que l’assassí no suporta l’èxit fàcil de les estrelles mediàtiques. Mentre aquest personatge que castiga la falta de cultura de les seves víctimes segueix actuant, l’equip del Riksmord té les seves pròpies tensions: la Vanja ja sap que és la filla d’en Sebastian, però han de continuar sent companys de feina, al mateix temps que se n’assabenten la resta de membres de l’equip. En Billy, que s’acaba de casar, amaga un terrible secret que de moment només coneix en Sebastian. En Torkel té una aventura amb una antiga xicota, fet que fa engelosir l’Ursula. I en Sebastian continua amb els seus malsons, l’afició a anar-se’n al llit amb les dones més inadequades possible, les seves sortides de to i els intents d’establir algun tipus de relació amb la Vanja.\nLa cinquena entrega de Hjorth i Rosenfeldt repeteix la fórmula de les anteriors (Secrets imperfectes, Crims duplicats, Morts prescindibles i Silencis inconfessables): la lluita contra un assassí en sèrie amb una posada en escena espectacular, intrigues afectives-sexuals entre els diferents membres de l’equip, un parell de girs de guió sorprenents, personatges carismàtics com en Sebastian i una sorpresa final que enllaça amb la següent novel·la. En aquest Càstigs justificats, però, s’accentua la sensació que la fórmula de fer best-sellers s’esgota: es recórrer en excés a la casualitat en moments clau de la resolució del cas i un personatge carismàtic com en Sebastian s’ha convertit en previsible: l’efecte sorpresa que produïa al principi el seu caràcter arrogant i irreverent s’ha perdut.\nPel que fa al primer punt i partint del fet que tota novel·la com a artefacte narratiu, conté situacions increïbles, l’autor ha de fer que semblin versemblants. A la vida real, l’atzar existeix, evidentment, però en literatura insistir en aquests recursos demostra falta d’ofici. Posem un parell d’exemples: per a la resolució del cas, necessiten el nom d’un estudiant becat per estudiar als Estats Units per esbrinar qui és el seu professor. Els donen un nom, i sobre això investiguen. Al cap d’un munt de pàgines se’ls acut que potser aquell estudiant va acceptar la beca perquè un altre hi havia renunciat, cosa que els porta, de sobte, pel bon camí. Resulta difícil de creure que la persona que va agafar el telèfon als Estats Units no els digués que l’estudiant becat va ser X que va substituir Y. És un detall prou rellevant per dir-lo, sobretot si l’interlocutor és la policia.\nA partir d’aquí la cosa va de mal en pitjor: la Vanja es presenta a l’oficina d’una exparella amb qui ha tingut un parell de cites i li diu que vol tornar amb ell. Ell ho accepta i després d’un parell de petons li demana que l’acompanyi a un acte que ha preparat la seva empresa en un edifici emblemàtic de la ciutat al pàrquing del qual l’assassí ha col·locat un cotxe bomba. L’unic motiu que m’impulsaria a llegir el següent llibre és el cliffhanger que ens deixen els autors al final del llibre. He d’admetre que he mossegat l’ham, ja que la situació que ens plantegen a les últimes pàgines podria provocar la dissolució de l’equip que hem conegut fins ara.\nCrims duplicats, Hjorth i Rosenfeldt (Columna/Planeta).\nColumna EdicionsEditorial PlanetaHans RosenfeldtLiteratura suecaMarta PlanesMichael HjorthNovel·la negra suecaSuècia\n‘Réquiem por Brown’, la primera novel·la d’Ellroy\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t- Feb 1, 2018\nLisbeth Salander segueix en plena forma\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t- Feb 4, 2018\n× 6 = sis


La població de Girona ha augmentat un 35 % entre el 2000 i el 2018 - Diari de Girona\nLa població de Girona ha augmentat un 35 % entre el 2000 i el 2018\nTrenta-vuit municipis han guanyat més d'un 50% de població, mentre que el cens s'ha reduït en vint-i-vuit pobles de la demarcació i la disminució més acusada ha estat a Portbou, amb un 28,72%\nalba carmona 25.08.2019 | 00:01\nLa població de Girona ha augmentat un 35 % entre el 2000 i el 2018 Diari de Girona\nTrenta-vuit municipis de les comarques gironines han incrementat la població més d'un 50% des de l'any 2000. Ajuntaments com Castell-Platja d'Aro, Roses, l'Escala, Caldes de Malavella o Bescanó han vist com el seu cens es disparava en els darrers divuit anys, segons l'informe Envelliment als municipis espanyols: situació i perspectives (2018) elaborat per la consultoria Stratego a partir de les dades de l'Institut Nacional d'Estadística (INE).\nEn termes relatius, la crescuda més alta del cens s'ha produït a Avinyonet de Puigentós, on segons l'INE el padró ha crescut gairebé un 160%, amb quasi un miler de veïns més en divuit anys (de 618 a 1.604); seguit de Vall-llobrega, amb un 142% més d'habitants, ja que si el 2000 en tenia 377, ara supera els 900. Altres municipis amb grans augments percentuals de població són Torroella de Fluvià (126,65%), Celrà (104.55%), Riells i Viabrea (95,89%) o Sils (93,92%).\nA la llista, però, hi destaca especialment el cas de Lloret de Mar, que entre el 2000 i el 2018 ha guanyat un 86,33% de veïns. En aquests divuit anys, el padró s'ha pràcticament duplicat, passant dels 20.045 llorentencs que hi havia censats a inicis de segle als 37.350 que hi ha actualment.\nA la ciutat de Girona, l'augment de població supera el 36%: dels 73.637 veïns censats l'any 2000 als 100.266 de l'any passat.\nEn general, la població de les comarques gironines s'ha incrementat gairebé un 35% des de l'any 2000, un percentatge que situa Girona com la tercera província de l'Estat on més habitants s'han guanyat en termes relatius. Girona ha incorporat 196.348 habitants des d'inicis de segle, passant dels 565.599 gironins que hi havia el 2000 a les 761.947 persones empadronades amb què es va tancar l'any passat, segons les dades de l'INE.\nSegons les dades de l'informe, però, l'increment de població a la demarcació ha estat desigual i hi ha 28 municipis gironins -el 12,6%- que han perdut població en aquests divuit anys. El padró que més s'ha ressentit d'aquest descens ha estat el de Portbou, que des de principis del segle ha perdut un 28,72% dels veïns, passant dels 1.511 que tenia l'any 200 als 1.077 actuals.\nSegons les dades de l'informe, l'any 2000 Girona tenia cinc municipis amb menys de cent habitants: Meranges, Susqueda, la Vajol, Palau de Santa Eulàlia i Sales de Llierca. Els quatre primers es mantenen per sota del centenar de veïns, mentre que en aquests anys, Sales de Llierca ha passat de tenir 89 persones censades del 2000 a 151 el 2018.\n1,3 milions més de catalans\nL'informe de Stratego conclou que en divuit anys Espanya ha guanyat més de 6,2 milions d'habitants -un 15,37%-, però que l'evolució és molt diferent depenent de cada província. Mentre tretze províncies han perdut habitants respecte al 2000, n'hi ha d'altres on el padró ha augmentat considerablement. En termes relatius, per davant de Girona només hi ha Guadalajara, on la població s'ha incrementat un 53,80% i Almeria, amb un 36,88%.\nGirona i Tarragona, amb crescudes per sobre del 30%, lideren l'augment de població a Catalunya, que ha incorporat 1.338.066 habitants en aquests anys, és a dir, un 21,37%. Barcelona i Lleida també han augmentat el nombre d'empadronats, però per sota del 20%, si bé cal tenir en compte que en termes absoluts la província de Barcelona concentra el 65% dels nous habitants.\nEn 177 nuclis, l'increment de població ha superat el 50%, però més d'una quarta part dels municipis catalans (261, el 27,5%) han registrat un descens de població en aquesta primera part del segle XXI i n'hi ha 27 que han perdut més d'un 25% dels veïns. Els casos més extrems són els de Vallfogona de Riucorb (Conca de Barberà), amb un 48,17% menys de població i els del Montmell (Baix Penedès) i la Pobla de Mafumet (Tarragonès), amb un 250% més.\nSi a principis de segle Catalunya tenia 29 nuclis amb menys de cent habitants, actualment ja són 37.


Dones de jota 2019 – Arafolk\nEl premi Dones de jota (Mujeres de Jota) va ser instituït pel Centre Aragonés del Port de Sagunt amb la finalitat de reconèixer la trajectòria artística, docent i humana de dones destacades en el món de la jota. En cadascuna de les 12 edicions que, amb la d’aquest any, compte el premi, s’ha atorgat aquest reconeixement a una jotera de suficient renom en tot Aragó i a una altra vinculada al Centre Aragonés del Port de Sagunt.\nEn l’edició de 2019, el premi anirà a Teresa Pomar Peribáñez, per Aragó, i a Marisol Álvarez Fernández, pel Centre Aragonés del Port de Sagunt.\nEl lliurament de premis té lloc en el cap de setmana més pròxim al 8 de març, Dia Internacional de la Dona. En aquesta ocasió, la cita serà el dissabte 9 de març de 2019, a les 18 hores, en el Centre Aragonés del Port de Sagunt. L’elenc d’artistes convidats a la gala de lliurament és de primera: Nacho del Río, Lorena Larrea, Toño Julve, Ismael López, Susana Gil, Víctor Bajo, Ana Domínguez, Juanjo Almarza i Víctor Martín són els noms dels cantadors, músics i balladors que acompanyaran en l’escenari a Teresa i Marisol juntament amb el Grup de Jotes del Centre Aragonés.\nCom a complement a l’homenatge del dia 9, s’ha programat una conferència, impartida per César Rubio Belmonte, amb el tema La jota en voz femenina: sus mujeres protagonistas en los albores del S. XX, el dia 6 de març a les 19.30 hores, i un taller d’escriptura creativa, amb el tema Microrrelatos en forma de copla: mujer, Aragón y copla, a càrrec de Toño Julve Marín, el dia 9 de març a les 12.30 hores.\nPrevious Post:Neix “La Sirga”\nNext Post:Concert de marxes processionals a càrrec de la Banda de Chirimías de Saragossa