Dies de fúria. Dies de glòria!: Per què votaré Ramon Tremosa\nUn lleu toc a la porta “toc toc”. Obro els ulls. Suposo que m'he passat la nit mig en vetlla per por de no despertar-me. M'aixeco i em vesteixo ràpid. Surto de la cel·la. Miro dreta i esquerra, i veig un monjo que em fa senyal perquè el segueixi. És matinada intensa, encara. Arribo al cor. Ja tots els monjos estan al seu lloc. M'assenyalen on ficar-me. Ho faig. La basílica està totalment a les fosques. Al fons de tot, il·luminada, la Mare de Déu de Montserrat. El gregorià dels monjos de l'Abadia de Montserrat s'aixeca de sobte amb la primera pregària del dia. M'impregno totalment de la intensitat del moment. Tinc el paper dels càntics a la mà, però sóc incapaç de badar boca. Miro a la meva dreta, hi ha el Ramon. Ell sí que canta, sempre li ha agradat. Tinc el privilegi de gaudir d'aquell moment gràcies a ell, i al monjo Bernabé Dalmau, que ens ha convidat a conviure amb ells, que ens ha acompanyat a passejar per tot arreu, a visitar la Biblioteca, a parlar llargues estones, a submergir-nos en la intensitat plena, profunda, única, del Monestir de Montserrat. En Ramon i jo estem acabant la carrera, ell Econòmiques i jo Dret. Ens hem conegut i fet amics a la FNEC (Federació Nacional d'Estudiants de Catalunya).\nEn aquell punt el riu baixa ample i tranquil. Hi he entrat suau, per mullar-me els braços i les cames abans d'entrar al kaiak. Comencem a remar. Al poc, davant dels meus ulls, s'aixequen majestuoses les parets del congost de Mont-Rebei, mentre la Noguera segueix el seu pas mil·lenari entre aquells roquissars altíssims i el fred de les llargues hores obagoses trenca l'estiu. Davant meu van en Ramon, la Maria Rosa -la seva dona-, i els seus fills -els bessons Ramonet i Màrius i la Muntsa-, en altres kaiaks. També hi ha l'amic comú Francesc Canosa i el meu germà. Hem passat el cap de setmana d'aquest agost del 2013 a ca els Tremosa, a Areny de Noguera, coneixent la terreta, Mont Rebei, i tota aquella gent amics del Ramon que formen part de les seves arrels.\nEntre aquestes dos moments han passat més de 20 anys.\nAmb en Ramon ens vam conèixer i ens vam fer amics a la FNEC dels 80´s, una escola de patriotes com poques n'hi ha hagut. Allà també vam fer amistat amb molts d'altres amics dels que han signat el manifest de suport a Ramon Tremosa. Tots hem volgut estar al seu costat en aquestes eleccions. Tots pensem que ha fet una feina increïble, excepcional, aquests darrers cinc anys, i tots pensem que és la nostra millor garantia pels intensos temps que ens tocarà viure.\nL'amistat del Ramon m'honora. I m'esforço per estar a l'alçada. De fet som diferents en gairebé tot. En Ramon és extraordinàriament prudent i jo sóc extraordinàriament imprudent. En Ramon és una persona molt centrada i jo, a la meva edat, continuo essent un cabra. En Ramon és molt científic, ordena cartesianament el seu pensament a partir de les evidències i s'expressa calmadament, i jo sóc irresponsablement volcànic. Però tots dos ens vam reconèixer en la passió pel nostre país, en la necessitat de treballar per una Catalunya lliure, causa amb la que vam adquirir un compromís que avui perdura, però també en el debat al voltant d'altres fets transcendents de les nostres vides, com la fe.\nSé perfectament que si en el moment històric que estem vivint hi ha algú en el que puguem confiar, que ofereixi una garantia total, que des del primer segon estarà treballant eficaçment en el nou Parlament a favor de la voluntat dels catalans, de la consulta i de la independència... aquesta persona és Ramon Tremosa.\nEn Ramon Tremosa es mereix el nostre vot ni que només fos com a reconeixement per la titànica feina que ha fet aquests anys al Parlament Europeu. Tot el que ha fet forma part dels engranatges clau del procés. No m'entra al cap que hi hagi qui reconegui això, que sàpigui que no hi ha ningú que ho pugui fer millor que el Ramon, però que en canvi racanegi el seu vot. Vull creure i confiar en la nostra maduresa perquè sapiguem valorar, reconèixer i expressar la nostra confiança amb el vot a Ramon Tremosa. Ningú s'ho mereix més.\nA banda d'aquest vot guanyat simplement des del reconeixement, crec fermament, aquest cop fins i tot científicament, que votar Ramon Tremosa és la millor inversió que podem fer amb el nostre vot, la que més garanties ens ofereix, i l'única que ens assegura treballar eficaçment des del primer segon en els decisius mesos que van des de les eleccions del 25-M al 9-N.\nSi una cosa està més que clara és que la feina d'eurodiputat és de 24 hores, i que el més important no és fer les coses perquè sí, sinó el treball invisible, de xarxa, de complicitats, de suports que es teixeix per assegurar-se majories.\nEn Ramon Tremosa ha estat membre de la Comissió d'Infraestructures del Parlament Europeu. El postureo hagués estat el primer dia presentar una moció perquè el PE votés a favor del corredor mediterrani, sense encomanar-se ni a Déu ni a sa mare i sense tenir ni punyetera idea dels suports que podria obtenir, menyspreant totalment la possibilitat d'una derrota, perquè l'important fora presentar la cosa i la roda de premsa que es convocaria a continuació.\nEn Ramon Tremosa no va fer això. Va estar treballant durament, picant pedra, fent informes, teixint complicitats, convencent grups parlamentaris, líders i eurodiputats en una feina invisible als ulls de la gent, però imprescindible, perquè finalment, el 19 de novembre del 2013, en una votació històrica, i contra la voluntat del govern espanyol, el PE aprovés amb una amplíssima majoria el corredor mediterrani.\nPer això no puc entendre aquesta frivolitat d'alguns -Terricabres- de dir “presentarem una moció perquè el PE doni suport al dret a decidir de Catalunya”, perquè no està feta per guanyar, per ser útil per al procés, sinó per a legitimar-se a ell mateix. Sense pensar en les greus conseqüències que pot tenir presentar una moció així sense els suports necessaris (perquè senzillament no s'han treballat) i que sigui rebutjada. De manera que no només no tindríem suport del PE, sinó que tindríem oposició. Quin gran negoci, tu!\nDeixeu-me dir, a més a més, una altra cosa en favor de votar Ramon Tremosa. Es presenta com a candidat de CiU, i crec que CiU ha fet molt bé els seus deures per presentar-se de manera globalment creïble, sòlida, homogènia, en aquestes eleccions. Només la gent de CDC i d'Unió saben el que ha costat que Salvador Sedó no fos el candidat d'Unió. Però ho han aconseguit. Qui acompanya a la llista de CiU per Unió a Ramon Tremosa és en Francesc Gambús, un patriota sobre el que seria miserable expressar cap dubte, perquè no hi pot ser, perquè és una persona totalment compromesa amb el procés. En Gambús és un digne hereu de la Unió de Carrasco i Formiguera. I en Tremosa i en Gambús treballaran plegats, eficaçment i lleialment amb el govern de Catalunya, el Parlament i el desig majoritari del poble de Catalunya.\nHi ha gent que també s'exclama amb grans crits i assenyala amb la ira inquisidora de qui desemmascara un heretge al mig del temple perquè el representant d'Unió s'enquadri dins el grup Popular del Parlament europeu... perquè ai làs! En aquest grup parlamentari, el principal fins ara al PE, també hi és el PP espanyol.\nA veure si ens entenem. Compartir grup parlamentari al PE no és un problema. El problema seria si, com en la passada legislatura el parlamentari practica seguidisme de les directrius del PP espanyol. Això, amb en Gambús, tenim garantit que no serà així. Des del punt de vista del procés, en canvi, és CABDAL disposar del màxim de parlamentaris fidels al Govern i al Parlament a tots els grups parlamentaris del PE. Perquè, amb independència dels seus posicionaments previs sobre el procés, el moment decisiu serà quan convoquem la consulta. Llavors ens caldrà tenir veu a tots els grups per poder explicar de primera mà què és el que està passant a Catalunya, què és el que vol el poble de Catalunya, el seu govern i el seu Parlament.\nDe debò hi ha algú que es pensi que quan arribi aquest moment crític, que arribarà, és millor que en el primer grup de l'eurocambra, el Popular, no hi hagi cap veu catalana que pugui defensar el procés? De debò hi ha algú que es pensi que és millor que el grup Popular europeu prengui les seves decisions únicament a través del relat que en faci el PP espanyol?????\nPerò si és una benedicció que Unió formi part d'aquest grup al PE!!!! Això ens permetrà tenir-hi veu pròpia i defensar el procés. No sabem quin serà el resultat, però, sens dubte, serà més fàcil arrencar complicitats si hi ha algú que pugui explicar les coses i contrarestar la maquinària propagandística del govern espanyol i del PP!!! Tant de bo també hi hagués en el eurogrup socialista, el segon en importància, una veu catalana fidel al procés!!!! Dissortadament no hi serà.\nCrec, a més, que en Ramon Tremosa ha estat capaç de recollir suports de gent molt diversa, amb posicionaments ideològics diferents, però que entenen la importància del vot a Ramon Tremosa. En el manifest que es va presentar dissabte passat s'hi poden trobar gent que ha estat treballant durament en l'independentisme sense concessions, com n'Emili Valdero, fins a tota la patriòtica gent de El Matí. Des d'investigadors de primer nivell a empresaris. És aquesta capacitat de transversalitat (que no suma de sigles) el que exemplifica el gran valor de la candidatura de Ramon Tremosa i el privilegi que és per nosaltres poder-lo votar.\nFinalment, tinc un altre argument que per si sol ja és decisiu per votar Ramon Tremosa: és la millor manera de blindar la posició i el lideratge del President Mas. Des del 2012 que assistim a una intensa campanya unionista per desgastar el MHP. És una peça clau i insubstituïble del procés. Per això volen carregar-se'l. Un president afeblit, un lideratge qüestionat és tot el que necessita l'estat, el pont aeri i l'unionisme en general per carregar-se el procés.\nPer això jo crec que el vot més estratègic en termes de procés és el que blindi al màxim al president Mas. I aquest vot és el vot a Ramon Tremosa.\nArribats a aquest punt ja tots teniu inequívocament clar que jo votaré a Ramon Tremosa. I ho faré amb total convenciment. Perquè és el meu amic. Perquè ho ha fet molt bé. Perquè és la garantia de poder treballar eficaçment des del primer minut al PE en aquests mesos decisius que van des del 25-M al 9-N, tant per la seva experiència com per tota l'enorme xarxa de contactes, complicitats i suports que ha sapigut teixir. Perquè a més a més CiU ha fet els deures i es presenta amb una candidatura sòlida, homogènia i compromesa amb el dret a decidir i la voluntat del govern i del Parlament de Catalunya. Perquè crec que és molt i molt important tenir veu pròpia al màxim de grups polítics de l'eurocambra. I perquè és vital pel procés blindar la posició del President Mas, i això només ho podem fer votant Ramon Tremosa.\nAixò és el que jo faré.\nM'agradaria que penséssiu en tots aquests arguments. Especialment tots aquells que podeu tenir dubtes sobre el sentit del vostre vot. En cap cas ni vull ni aspiro a que cap dels votants convençuts d'altres partits modifiquin el seu vot. Com vaig dir en l'anterior post, el meu desig és que tot el sobiranisme voti, que cap vot que està pel dret a decidir i per l'estat propi no es quedi a casa. Però el meu desig també és que CiU i ERC siguin primera i segona força, i que la suma dels vots de tots dos superi el 50% dels vots emesos.\nFem-ho possible. Voteu CiU -si compartiu els meus arguments- o voteu ERC. Però voteu. Votem. Guanyem!\nPublicat per Dies de fúria a 5/20/2014\nDoncs ja en som dos.\nM'agrada en Tremosa i necessitem que en Mas tingui molta força.\nJo també el votaré.


LA LENTITUD, LA DURADA. CLAPÉS, ANTONI. 9788497799126 Librería Nollegiu\nEl lector que prengui el llibre, s?endinsarà tot seguit pel laberint d?enganxalls d?uns noranta poemes escrits entre 1982 i 2007 que compendien nou dels llibres publicats durant aquests vint-i-cinc anys d?escriptura poètica. Fa part, doncs, d?un període, relativament extens, de la vida d?un poeta. Una vida que, des de sempre, ha tingut la pruïja d?estar del tot abocada a aquesta professió: no pas com a guanyapà, sinó com a refugi darrer i alè vital que m?empeny, jorn rere jorn, a continuar l?ofici de (sobre)viure, a prosseguir un itinerari contra corrent.\nELS POEMES D'ANTONI CLAPÉS\nRecital d'Antoni Clapés i vermut.Antoni Clapés és poeta, editor i traductor. Fins al 2021 ha dirigit durant 32 anys la col·lecció de poesia Jardins de Samarcanda des de la qual ha fet arribar als lectors catalans i en català, el bo i millor de la poesia universal contemporània. És autor duna vintena llarga de llibres de poesia, alguns dels quals han estat aplegats al volum de ...


Treballa amb nosaltres - Fundación Orienta\nLa Fundació Orienta considera que les persones són el més important. De la seva professionalitat i dedicació depenen l’èxit i el futur de les actuacions que es porten a terme. Si desitges formar part del nostre equip, envia’ns un correu electrònic, adjunta-hi el CV i indica en quina categoria professional voldries treballar.\nBusquem 2 Metges Psiquiatres Especialistes en Salut Mental\nNúm. convocatòria: PSIQUIATRIA1-2022\nBusquem Professional amb l’especialitat en Psicologia clínica\nNúm. convocatòria: PSICO2-2022\nNúm. convocatòria: PSICO4-2022\nBusquem Professional amb l’especialitat en Psicologia clínica per coordinar la formació, la docència i la recerca, juntament amb la tasca assistencial a nivell parcial.\nNúm. convocatòria: PSICO1-2022\nBusquem Educador/a Social\nNúm. convocatòria: EDU_HD01_2022\nEn virtut del que disposa la Llei Orgànica 15/1999 de protecció de dades de caràcter personal, us informem que les vostres dades quedaran incorporades i seran tractades al fitxer de Recursos Humans, del qual és titular la Fundació Orienta, amb la finalitat de gestionar els processos de selecció que es duguin a terme i en els quals es valorarà l’ajust del vostre perfil amb el que es sol·licita.\nPodeu exercir els drets d’accés, rectificació, cancel·lació i oposició mitjançat un escrit, adjuntant fotocòpia del DNI, adreçat a la Fundació Orienta:\nGarantim que les vostres dades seran tractades amb absoluta confidencialitat.


Cursos d’anglès per a infants de Primària | British Council\nCursos d’anglès per a infants de Primària\nEn aquesta etapa volem que el teu fill desenvolupi tot el seu potencial a la vegada que se sent protagonista del seu propi aprenentatge. A través dels nostres cursos d’anglès per a nens de primària de 6 a 11 anys, aconseguim fomentar la seva autonomia i potenciem les seves capacitats a la vegada que desenvolupen la seva capacitat lingüística en anglès.\nPROGRESSARAN EN EL SEU ANGLÈS\nA través de diferents projectes i activitats, el teu fill augmentarà la seva capacitat de comunicar-se sense dificultat i amb confiança en un entorn en què es parla exclusivament en anglès.\nEL SEU DESENVOLUPAMENT INTEGRAL COM A PERSONA\nA més de l’aprenentatge de l’anglès, a través de les classes d’anglès per a primària fomentarem en l’infant altres aspectes essencials per al seu desenvolupament integral com a persona. Potenciarem les seves competències socials, personals i emocionals, i afavorirem habilitats com la creativitat, el lideratge i el pensament crític. Sens dubte, totes són habilitats d’aprenentatge que farà servir durant tota la seva vida.\nELS NOSTRES PROGRAMES D’ANGLÈS PER A INFANTS DE PRIMÀRIA\nA continuació podràs veure tots els detalls sobre els nostres programes per a anglès per a primària a Madrid, Barcelona, Bilbao, València i Palma:\nEls nostres cursos d’anglès per a infants estan dissenyats tenint en compte el seu aprenentatge.


Informació bàsica sobre associacions juvenils - Consell de la Joventut de Mislata\nInformació bàsica sobre associacions juvenils\nAmb quantes persones es pot crear una associació juvenil?\nTres persones és el mínim per a crear una associació. Les persones poden ser físiques o jurídiques (altres associacions o entitats). A més, hauran de ser majors de 14 anys i menors de 30.\nLes associacions juvenils poden ser constituïdes per menors d’edat?\nEn l’acte de constitució hauran de participar necessàriament com a mínim tres persones majors d’edat o menors emancipades (art. 55 de la Llei 14/2008, d’associacions de la CV). A més, la presidència ha de recaure en una persona major d’edat o menor emancipada, i en la Junta Directiva ha d’haver-hi dues persones majors d’edat o menors emancipats. En aquestes associacions, la condició d’associat o associada es perd en complir els trenta anys. Encara que els estatuts podran establir que les persones que en el moment de complir els trenta anys ostenten càrrecs en l’òrgan de representació no perden aquesta condició fins a finalitzar el mandat.\nLes associacions l’àmbit principal de les quals d’actuació siga la Comunitat Valenciana o inferior han d’inscriure’s en el Registre d’Associacions de la Comunitat Valenciana, en la Unitat Territorial d’Alacant, Castelló o València segons el domicili social de l’associació.\n• REGISTRE DE LA *DIRECCIÓ TERRITORIAL DE JUSTÍCIA, ADMINISTRACIÓ PÚBLICA, REFORMES DEMOCRÀTIQUES I LLIBERTATS PÚBLIQUES – CASTELLÓ\nC/ *MAJOR, 78 – 12001 Castelló de la Plana/Castelló de la Plana. Tel: 012\n• REGISTRE DE LA DIRECCIÓ TERRITORIAL DE JUSTÍCIA, ADMINISTRACIÓ PÚBLICA, REFORMES DEMOCRÀTIQUES I LLIBERTATS *PÚBLIQUES – ALACANT\nRAMBLA MÉNDEZ NÚÑEZ, 41 – 03002 Alacant/Alacant. *Tel: 012\n• REGISTRE GENERAL DE LA CONSELLERIA DE *JUSTÍCIA, *ADMINISTRACIÓ PÚBLICA, REFORMES *DEMOCRÀTIQUES I *LLIBERTATS *PÚBLIQUES\nC/ *CASTÁN *TOBEÑAS, 77. CIUTAT *ADVA. 9 D’OCTUBRE -TORRE 4 – 46018 València. *Tel: 012\nLes associacions que tinguen un àmbit d’actuació superior al d’una comunitat autònoma han d’inscriure’s en el Registre Nacional d’Associacions. Manar sol·licitud a:\n• SECRETARIA GENERAL TÈCNICA DEL MINISTERI DE L’INTERIOR REGISTRE NACIONAL D’ASSOCIACIONS C/ AMADOR DELS RIUS, 7. 28010 – MADRID\nHi ha algunes associacions que disposen de censos i registres diferents perquè tenen una legislació específica. Les associacions que han d’inscriure’s en el Registre d’Associacions de la Comunitat Valenciana són les associacions de caràcter docent, cultural, artístic i benèfic assistencial de voluntariat social i semblant l’àmbit del qual d’actuació siga principalment la Comunitat Valenciana.\nHi ha associacions, no obstant açò, que per les seues característiques especials i legislació pròpia tenen un registre diferent, al que s’han d’inscriure: partits polítics, sindicats, organitzacions empresarials, comunitats de propietaris, associacions de jutges i jutgesses, magistrats i magistrades i fiscals, associacions esportives, esglésies, confessions i comunitats religioses, etc.\nÉs obligatori tenir el certificat digital?\nNo és necessari però sí recomanable. Existeixen infinitat de tràmits que es poden realitzar gràcies a aquest certificat de forma instantània, per la qual cosa facilita la part burocràtica de l’associació i escurça els temps de cara a la sol·licitud de subvencions i/o ajudes.\nEncara que la inscripció en el Registre és un dret i té caràcter declaratiu, és a dir, la inscripció es fa a l’únic efecte de publicitat, sí que és convenient que les associacions s’inscriguen en el Registre d’Associacions.\nLes que no estiguen inscrites en el Registre d’Associacions no podran beneficiar-se dels efectes que produeix la inscripció, és a dir, la publicitat, la garantia per a tercers i per a les persones associades, la possibilitat de concórrer a subvencions i, sobretot, el règim de responsabilitats. No hem d’oblidar que les responsabilitats que pogueren ocasionar les associacions no inscrites en el Registre recauran en les persones associades; en canvi en les associacions inscrites, les persones associades no responen personalment dels deutes de l’associació.\nÉs obligatòria la inscripció en el Registre Municipal?\nNo és obligatòria, però els drets reconeguts a les associacions en el Reglament d’Organització, Funcionament i Règim Jurídic de les Entitats Locals, article 232 (rebre informació, utilització de locals, subvencions, etc.) només podran ser exercitats per aquelles entitats que es troben inscrites en el Registre Municipal d’Associacions.\nQuè s’ha de presentar en el Registre Municipal?\n• Model de sol·licitud.\n• Estatuts de l’associació.\n• Resolució d’inscripció en el Registre d’Associacions.\n• Nom de les persones que ocupen els càrrecs directius.\n• Domicili social.\n• Pressupost de l’any en curs.\n• Programa d’activitats de l’any en curs.\n• Certificació de la quantitat de persones associades.\nLes associacions inscrites estan obligades a notificar al Registre qualsevol modificació de les dades dins del mes següent des que es produïsca. El pressupost i el programa anual d’activitats es comunicaran en el mes de gener de cada any. L’incompliment d’aquestes obligacions farà que l’Ajuntament puga donar de baixa l’associació en el Registre Municipal.\nEn el propi ajuntament o a través de les pàgines web dels ajuntaments.\nEn el cas de Mislata:\n1. Emplenar el següent model de sol·licitud: http://www.mislata.es/es/transparencia/servicios-y-dependencias-municipales/tramites/secretaria/i/524/247/solicitud-de-inscripcion-en-el-registro-municipal-de-asociaciones\n2. Presentar la sol·licitud en el Registre General:\nAjuntament de Mislata – Planta baixa. Pl. Constitució, 8. 46920 MISLATA\n• Constitució Espanyola (artice 22), de 27 de desembre de 1978 (BOE núm. 311.1, de 29 de desembre).\n• Declaració Universal dels Drets Humans (articles 20 i 21).\n• Conveni Europeu per a la Protecció dels Drets Humans i Llibertats Fonamentals (article 11). Instrument de Ratificació de 26 de setembre de 1979 (BOE núm. 243, de 10 d’octubre de 1979).\n• Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics, de 19 de desembre de 1966 (article 22). Instrument de Ratificació de 13 d’abril de 1977 (BOE núm. 103, de 30 d’abril de 1977).\n• Resolució de la Comunitat Europea, de 13 de març de 1987, sobre les associacions sense finalitat lucrativa (Diari Oficial de les Comunitats Europees, núm. C 99/205, de 13 d’abril de 1987).\n• Conveni-Marque Europeu, sobre cooperació transfronterera entre comunitats o autoritats territorials\n• Codi Penal (articles 510 a 521).\n• Codi Civil (articles 28, 35 a 39 i 41).\n• Llei Orgànica 1/2002, reguladora del Dret d’Associació.\n• Ordre de 9 d’octubre de 1995, per la qual es regula el voluntariat cultural.\n• Llei 45/2015, de 14 d’octubre, de Voluntariat.\n• Llei 43/2015, de 9 d’octubre, del Tercer Sector d’Acció Social.\n• Ordre INT/1089/2014, d’11 de juny, per la qual s’aprova el model de memòria d’activitats a utilitzar en els procediments relatius a associacions d’utilitat pública.\n• Reial decret 949/2015, de 23 d’octubre, pel qual s’aprova el Reglament del Registre Nacional d’Associacions.\nNormativa bàsica de la Comunitat Valenciana\n• Estatut d’Autonomia (article 31.23). Llei Orgànica 1/2006, de 10 d’abril (BOE núm. 86, d’11 d’abril).\n• Reial decret 1039/1985, de 25 de maig, sobre traspàs de funcions i serveis (BOE núm. 157, de 2 de juliol).\n• Decret 181/2002, de 5 de novembre, del Govern Valencià, pel qual es crea el Registre Autonòmic d’Associacions de la Comunitat Valenciana (DOGV núm. 4375, d’11 de novembre).\n• Ordre de 10 d’abril de 2003, del conseller de Justícia i Administracions Públiques, per la qual es desenvolupa el Decret 181/2002, de 5 de novembre, que crea el Registre Autonòmic d’Associacions de la Comunitat Valenciana. [2003/4486]\n• Llei 14/2008, de 14 de novembre, d’associacions de la Comunitat Valenciana (DOCV núm. 5900, de 25 de novembre).\n• Llei 4/2001, de 19 de juny, del voluntariat.\n• Llei 2/2015, de 2 d’abril, de la Generalitat, de Transparència, Bon Govern i Participació Ciutadana de la Comunitat Valenciana.\nLegislació específica sobre associacions juvenil\n• LLEI 18/2010, de 30 de desembre, de la Generalitat, de Joventut de la Comunitat Valenciana.\n• Decret 86/2015, de 5 de juny, del Consell, pel qual es desenvolupa reglamentàriament la Llei18/2010, de 30 de desembre, de la Generalitat, de Joventut de la Comunitat Valenciana.\n• Resolució de 16 de juliol de 2015, del secretari autonòmic d’Inclusió i de l’Agència Valenciana d’Igualtat i director general de l’Institut Valencià de la Joventut.Generalitat *Jove, mitjançant la qual es deleguen competències i atribucions Reial decret 397/1988, de 22 d’abril, pel qual es regula la inscripció registral d’associacions juvenils, modificat pel Reial decret 949/2015.\n• Llei Orgànica 1/1996, de 15 de gener, de protecció jurídica del menor.\n• Ordre de 5 de desembre de 1986, per la qual es regula el Cens d’Associacions i Organitzacions Juvenils i Entitats Prestadores de Serveis a la Joventut. Àmbit nacional.\n• Ordre de 10 de novembre de 1983, de la Conselleria de Cultura, Educació i Ciència, per la qual es regula el Cens d’Associacions Juvenils i Entitats Prestadores de Serveis a la Joventut de la Comunitat Valenciana.\n• Llei 18/1983, de 16 de novembre, per la qual es crea el Consell de la Joventut d’Espanya.\n• Ordre de 26 de març de 1991, del conseller de Cultura, Educació i Ciència, per la qual es crea el Registre de Consells de la Joventut de la Comunitat Valenciana (DOGV núm. 1546 de 20 de maig).\n• Art. 30 de Llei 30/1992, per la qual es regula la capacitat d’obrar dels menors.


Júlia ens obri la seua Casa en el seu últim àlbum | ARA Multimèdia\nCasa, de Júlia, ja es pot adquirir en les diferents plataformes digitals o en la web de Hidden Track. També hi ha una edició en vinil, serigrafiada, que també estarà a la venda pròximament en tendes físiques.\nEl grup alcoià Júlia ens presenta el seu últim treball, Casa, fruit d'una residència de 3 mesos en l'IVAM-CADA d'Alcoi.\nJa es pot escoltar i adquirir en les diferents plataformes musicals el nou treball de Júlia, Casa. Un disc amb huit pistes que suposa una tornada a l'origen, a la "senzillesa de les solucions originals", com hem pogut vore enguany. Estela i Lídia, les ànimes que donen vida a Júlia, expliquen que Casa "és un disc molt més elaborat respecte a anterior, hem estat més damunt que mai del procés de producció".\nARAMULTIMÈDIA ja va oferir un avanç d'aquest treball, que s'ha fet en els estudis de l'IVAM-CADA d'Alcoi gràcies a una residència artística de 3 mesos. Ara ja es pot comprovar els resultats. 'Ut', per exemple, és una de les cançons on es pot comprovar el resultat de la investigació amb materials i sonoritats motiu del premi Llançadora.\nSi vols adquirir Casa, pots fer-ho en la web de Hidden Track on en les diferents plataformes musicals. També hi ha una versió en vinil rosa, serigrafiats a mà, un per un, que de moment es pot adquirir ací, però que pròximament també es podrà adquirir en alguna tenda física. També pots fer-te en una de les samarreteres realitzades per a l'ocasió.


dimarts, 11 d'octubre de 2016 02:08\nPetjada d'un mamífer\n“Rastres de mamífers” és el títol de l’activitat que, un any més, organitza el Museu de Gavà, per aquestes dates, per donar a conèixer a la població la fauna autòctona del nostre territori. Per a l’ocasió els assistents realitzaran una sortida, aquest diumenge, al Parc Natural del Garraf. Allà es parlarà dels mamífers autòctons, animals que sovint no son fàcils de veure, però que podrem constatar que existeixen a través dels rastres que deixen. Les restes de pèl o menjar, els excrements o les petjades seran algunes de les pistes que ens permetran fer aquests descobriments. L’activitat, que ja fa anys que es porta a terme de la mà de Naturalistes en Acció, experts coneixedors del terreny.\nLa sortida, que es farà dissabte 15 d’octubre, des de la plaça de l’Església a les 9 del matí. Les inscripcions per participar-hi són gratuïtes, tot i que cal fer una reserva prèvia trucant al museu de Gavà, al 93 263 96 10.\nEtiquetes: Àmbit de Ciutat i Territori Medi Ambient\nDarrera actualització de dilluns, 10 d'octubre de 2016 12:17


Ecoconsum organitza una mini-formació del Segell | La Repera\nEcoconsum organitza una mini-formació del Segell\nThis entry was posted on 15/10/2009 by Miquel, in Segell-SPG. Bookmark the permalink.\t1 comentari\nEcoconsum ens ha comunicat que farà una jornada de formació de la certificació agroecològica. Serà sense “experts” que ho dinamitzin i per tant aportant els continguts entre totes.\nLa convocatòria és aquesta:\nTrobada Formativa d’Ecoconsum.\nLa jornada serà diumenge 18 d’octubre. A la fira Ecoviure, a Manresa. De 11 a 14.\nL’any passat vam iniciar un procés de formació intern d’Ecoconsum aprofitant la fira d’Ecoviure.\nVam començar reflexionant sobre nosaltres mateixos, Ecoconsum.\nEnguany continuarem prenent un tema important pel nostre dia a dia: la “certificació agroecològica”.\nEl curs passat la certificació es va tractar a l’escola d’estiu de la Xarxa, i en podeu veure el vídeo a aquest enllaç.\nTambé durant les dues jornades de la Repera es va tractar el tema.\nAixò us ho diem per si voleu venir més preparats a la jornada de formació interna.\nL’estructura de la jornada serà aquesta:\n– Exposició introductòria a la certificació agroecològica (definir el que estem consumint: productes ecològics, o productes locals,….; definir ecològic: “productes químics de síntesi”, i presentació de les normes específiques (Ccpae); limitacions del segell oficial (mesura de la sostenibilitat, petites produccions, normativa europea, …); Què estem fent? (criteris de consum, visites a pagesos, fitxes,…); limitacions; com funciona un SPG i què estan fent els pagesos organitzats? (20 minuts).\n– A continuació generarem un debat entre tots per discutir si en tenim prou amb els sistemes de garantia que fem servir i que podem fer des dels grups d’Ecoconsum per resoldre els problemes al voltant de la certificació. (2 hores).\nEsperem la participació de tots vosaltres; especialment els responsables de compres/qualitat dels grups que formen Ecoconsum. Confirmeu l’assistència a info@ecoconsum.org\nLa jornada l’hem organitzat la comissió d’internes d’Ecoconsum. Nosaltres no som “experts” en Sistemes Participatius de Garantia; esperem que pugueu venir a completar els continguts.\nRecordeu que a la fira d’Ecoviure hi haurà un estand d’Ecoconsum els torns del qual s’omplen entre tots. I que la tarda del diumenge es farà una jornada d’introducció a Ecoconsum per nous grups a la qual anirà també molt bé la presència de persones de grups consolidats.\nOne thought on “Ecoconsum organitza una mini-formació del Segell”\n30/10/2009 a les 8:59 pm\na La Pastera de vilanova i la Geltrú no vam rebre cap convocatòria a la Repera del dia 18 oct. malgrat que si vam rebre la de la reunió de maig passat (no vam poder venir) Bé, si pot ser ens agradaria rebre aquest tipus d’informacions de trobades i altres…\n« Replantejant el taller del “Segell”\nSeminari Canvi Climàtic i model Alimentari Global »


De referèndums - Les Muntanyes\nVivim temps de desafecció política. El bipartidisme s’ha guanyat a pols en el millor dels cassos la indiferència, quan no la bel·ligerància activa de la majoria. Una bona part de la població s’allunya definitivament d’un sistema incapaç de regenerar-se. Han estat massa anys instal·lats a l’atonia, abstrets de la realitat que els envolta.\nDesfer el camí del despotisme suposa implementar una democràcia directa, radical, transformadora, participativa,… una democràcia, en definitiva, real. Experiències com els pressupostos participatius des de Porto Alegre o els governs assemblearis com el de Marinaleda demostren que hi ha alternativa.\nEls referèndums també han estat eines útils a l’hora d’implicar el conjunt de la població en la deliberació i presa de decisions. A Alcoi estan reglamentats des de l’any 1999. Quan les associacions de veïnes i veïns i la regidoria de participació ciutadana, amb Emili Castelló al capdavant, van treballar un reglament força avançat. Però mai no s’ha posat en pràctica.\nLa participació ciutadana horroritza al poder. L’any 2000 més de 9.000 alcoians i alcoianes van reclamar un plebiscit per decidir sobre la privatització o no del servei d’abastiment d’aigües. L’exalcalde Sanus va tramitar la petició però la va fer inviable al sentenciar el servei públic abans que des del ministeri autoritzaren la consulta.\nLa dècada ominosa del Partit Popular va fer impossible qualsevol moviment que olorara a participació. Ni a la megaurbanització de Serelles, ni a l’atracament del Bulevard, ni a l’hotel de luxe a Font Roja no van permetre opinar a ningú. Discrepar suposava, senzillament, no voler a Alcoi, en una estratègia propagandística semblant a aquella de l’antiEspaña que va fer fortuna en altres temps.\nAra es planteja un tema que no és baladí, les dates de la Festa, encara que tampoc capital. Una qüestió que afecta la racionalitat del calendari laboral, l’economia de la incipient indústria turística de la ciutat i, evidentment, l’hostaleria. Però el Bloc ha boicotejat la votació exigint que s’aprofitara la fita per preguntar també sobre el sexe dels àngels. Es pot discrepar del procés i criticar, fins a l’extenuació, però el que han fet els nacionalistes és aliar-se de facte amb la dreta per bloquejar la iniciativa.\nPer desgràcia, aquesta vegada tampoc se’ns permetrà decidir en referèndum. Per a la història queda que les dues primeres ocasions que hem tingut per exercir la democràcia directa han estat partits que es reclamen progressistes (què voldrà dir això?) qui ho han impedit. Esperem que a la tercera ningú no trobe excuses puerils.\nFont: Coordinador d'Esquerra Unida d'Alcoi.


Badanotis :: La L2 del Metro tancarà a l'agost entre La Pau i Badalona Pompeu Fabra\nLa L2 del Metro tancarà a l'agost entre La Pau i Badalona Pompeu Fabra\nRedacción - 27/07/2016 06:42\nDe l'1 al 28 d'agost el trajecte es cobrirà amb un bus especial, mentre TMB hi executa treballs de millora de la infraestructura. Així ho ha explicat TMB mitjançant un comunicat.\nDes de dilluns vinent, 1 d'agost, fins al diumenge 28 d'agost (tots dos inclosos), estarà tancat el tram de la línia 2 de metro entre La Pau i Badalona Pompeu Fabra, de 4,5 quilòmetres de longitud, per treballs de modernització de la infraestructura i millora de les vies. La resta de la línia 2, entre Paral·lel i La Pau, funcionarà amb normalitat.\nPer reduir les molèsties als viatgers durant l'afectació, s'habilitarà un servei especial d'autobusos entre La Pau i Badalona Pompeu Fabra, amb parada a les estacions afectades pel tall (Verneda, Artigues / Sant Adrià, Sant Roc, Gorg i Pep Ventura), que funcionarà amb el mateix horari del metro i una capacitat equivalent. A Gorg s'hi podrà arribar igualment a través de la línia 10 de metro, que té la seva pròpia estació. També poden servir com a alternatives la línia H10 de la nova xarxa de bus i la T5 del Trambesòs.\nLa suspensió del servei durant el mes d'agost permetrà executar obres en diversos trams de la línia 2 situats entre la Verneda i Pep Ventura, a Badalona, treballs que són incompatibles amb la circulació de trens.\nEn concret es renovaran aproximadament 3,3 quilòmetres de via simple i un aparell de via de Verneda, actuació que inclou el desballestament de la via existent, la demolició del formigó que actualment forma la solera de la via, la instal·lació de nous carrils, fixacions i travesses i el formigonat de la nova via. Es realitzarà també la renovació d'1,8 km de drenatge de túnel. El pressupost de l'actuació ascendeix a 4,3 milions d'euros.\nSegons un comunicat de TMB, el tram de la línia 2 de metro entre La Pau i Pep Ventura, que fins al 2002 formava part de la línia 4, té unes necessitats especials de manteniment a causa de les característiques dels terrenys que travessa el túnel. El nivell freàtic de la zona, que inicialment ja va complicar la construcció del metro, amb els anys ha anat augmentant a tota la llera del riu Besòs i ha comportat també un augment de les filtracions.


Més sobre el camí sinodal de l’Església | Tarraconense\nMés sobre el camí sinodal de l’Església\nCom ja sabeu, l’Església de Déu ha estat convocada a Sínode. En aquest sentit s’ha obert un camí, un camí amb un lema “Per una Església sinodal: Comunió, participació i missió». Aquest camí es va obrir solemnement els dies 9 i 10 d’octubre del 2021a Roma, i el 17 d’octubre següent a cada Església particular.\nDe les tres fases d’aquest Sínode ens trobem encara en la primera, és a dir la fase diocesana. Posteriorment seguiran les fases continental i universal que culminarà amb la trobada presencial amb els bisbes convocada a Roma per al mes d’octubre de 2023.\nL’Església ha convocat i celebrat sínodes des de molt antic. En aquesta ocasió el Sant Pare ha volgut involucrar en aquest procés sinodal tot el poble de Déu, i amb tres dimensions fonamentals:participació, escolta i discerniment. A la vegada ens ha recordat que «Ara comencem aquest camí: bisbes i poble. Aquest camí de l’Església de Roma, que és la que presideix en la caritat totes les Esglésies. Un camí de fraternitat, amor i confiança entre nosaltres».\nÉs significatiu que el Papa fa servir moltes vegades la paraula «camí». Com recorda la Comissió Teològica Internacional, «camí» forma part de l’arrel de la paraula grega “synodos” que, «composta per la preposició “sun” i el substantiu “odos”, indica el camí que recorren junts els membres del Poble de Déu.Així, d’aquesta doble consideració resulta que «camí sinodal» no només significa caminar junts sinó en recerca de discernimentde la voluntat de Déu. I tampoc no nomésa títol personal sinó com a comunitat cristiana, d’acord amb l’expressió de Sant Joan Crisòstom: «l’Església té nom de sínode».\nVull recordar-vos a tots la importància d’aquest moment que vivim, a nivell eclesial però també del món en què vivim, i a quèl’Església ha estat enviada. I la importància de plantejar-nos què vol Déu de nosaltres en aquest moment, això és discerniment.\nNomés la llum de Jesucrist pot esvair les foscors d’un món que notroba la seva orientacióni el seu sentit més enllà dels interessos egoistes i materialistes d’uns quants.\nEl Sínode no és per entretenir-nos amb discussions vanes, ni per fer debats sobre aspectes relatius i discutibles, el seu objectiu és una emergència evangelitzadora, la situació d’un món que viu a les fosques, que no coneix la llum de Crist.\nUs convido doncs a tots a fer aquest camí sinodal, tots junts, com a Església diocesana de Terrassa


II Concurs d’Idees de la DGAC – blog gencat\n22 desembre 2017 06 novembre 2019 1 comentari\nArriba el tancament de l’any i, amb ell, el Concurs d’Idees de la Direcció General d’Atenció Ciutadana (DGAC) de la Generalitat. El passat divendres, 15 de desembre, es va entregar el guardó al guanyador del concurs, en què van participar treballadors i col·laboradors d’aquesta unitat proposant una idea innovadora per millorar les feines del dia a dia i del treball en equip.\nPer segon any consecutiu, el Concurs d’Idees ha creat un espai de reflexió i innovació per aportar, de manera anònima, idees d’aplicació senzilla però eficient. Les idees presentades no solament han suggerit reformulacions en l’ús dels recursos i espais disponibles. També han promogut el descobriment de millors experiències per als professionals, a partir del foment de l’empatia, la creativitat, la comunicació i la participació.\nLa direcció de la DGAC s’ha compromès a aplicar en les properes setmanes la idea guanyadora, que proposa elaborar un protocol d’actuació en situacions d’emergència. Es tracta de crear i compartir un document clar i senzill que contingui instruccions directes sobre com reaccionar, com comunicar i a qui contactar per cada una de les situacions possibles. Aquestes pautes serien complementàries, en l’àmbit de la DGAC, del Protocol d’activació de l’atenció telefònica als ciutadans i afectats en cas d’emergència greu i alarma social, elaborat a nivell de la Generalitat.\nEl jurat del concurs també ha destacat la disrupció aportada per altres idees finalistes, enfocades a la compartició del coneixement i l’optimització del temps de treball individual i en equip. Molts dels suggeriments han presentat evolucions sobre les idees guanyadores de la primera edició del concurs, centrades en la transformació digital de l’Administració i que ja han estat aplicades al llarg de l’any.\nAlgunes d’aquestes idees finalistes tenen moltes opcions de ser posades en pràctica:\nUn Wallapop intern (o miniOBIS) a mode de tauler d’anuncis de tota mena d’avisos i oferiments que no cal que siguin sols de feina (serveis, productes, idees).\nUn ‘Trello’ (programa per gestionar projectes) comú per a la DGAC per al seguiment dels projectes conjunts.\nReanomenament de les sales i espais comunitaris. De designacions genèriques (sala ‘gran’, ‘del mig’, ‘de treball’) passar a un nomenclàtor comú (de toponímia, d’astres, muntanyes, etc.).\nVisites a unitats i llocs singulars del Departament de la Presidència, com a actuació per enfortir el coneixement departamental o com a font de provisió de continguts a difondre en els canals gencat.\nEnguany s’ha confirmat que la iniciativa de celebrar un concurs d’idees funciona. No solament perquè permet detectar necessitats de la feina diària, sinó també trobar-hi solucions i executar-les des de dins. A la DGAC, el concurs ja és un imprescindible del Nadal. Us animeu a introduir aquesta pràctica a la vostra organització? Podria ser un bon propòsit pel 2018, oi?\nUna resposta a “II Concurs d’Idees de la DGAC”\nIdees per a una millor atenció ciutadana – Avançat ha dit:\n09 gener 2018 a les 12:06 pm\n[…] amb vosaltres aquesta noticia http://generalitat.blog.gencat.cat/2017/12/22/ii-concurs-didees-de-la-dgac/ , publicada al blog de la Generalitat de Catalunya, només seran cinc minuts del vostre […]\nLeave a Reply to Idees per a una millor atenció ciutadana – Avançat\tCancel reply


El català ens connecta - Notícies del CPNL\nEl fil conductor d'aquest vídeo és la connexió que s'estableix entre les persones i amb l'entorn, cada vegada que escollim el català com a llengua de comunicació. I això ho fem tant en el dia a dia particular com en relació amb les entitats, les associacions, l'administració, els establiments comercials o les empreses amb què interaccionem. I el que és més important: amb les característiques pròpies de cada zona del territori català, representades a través dels 22 centres de normalització lingüística.\nEn un context històric de diversitat lingüística i d'aiguabarreig cultural, la societat catalana es defineix a partir del respecte per la pluralitat, amb la llengua catalana com a punt de trobada i de referència comunicativa. Un punt de trobada que permet generar vincles, però que també -i sobretot- ajuda a garantir la igualtat d'oportunitats.\nConnexions, xarxa, vivències emocionals, igualtat d'oportunitats, cohesió social, territori, patrimoni cultural... Són conceptes, tots ells, que s'intenten transmetre en aquest vídeo, gràcies a la participació d'una cinquantena de persones vinculades al CPNL -des de professionals de la casa fins a alumnes i participants en el VxL-, als quals agraïm la implicació i la confiança.\nUtilitzar el català ens connecta i ens construeix com a país. I aquesta és la finalitat del Consorci: treballar per construir una base comunicativa d'igualtat social per viure i conviure en la suma.


......DOLÇ I SALAT......: PANADONS D'ESPINACS\nPublicat per dolç i salat a 13:04\nangels 6 de maig de 2012 a les 22:42\nAquestos si que m'agraden, gràcies per les bones receptes que ens fas arribar.\ndolç i salat 7 de maig de 2012 a les 13:35\nGràcies a tu per estar sempre aquí, es molt agrait saber que algu li agrada el que fas!!! Un peto molt fort!!!\ntaller històries de vida Torregrossa 11 de juny de 2012 a les 9:15\nHola soc la Montse,jo vaig posar l'enllaç a l'entrada dels panadons.A mi també em va fer il.lusió que em fessis un comentari. Dels que vaig veure és el que vaig trobar més planer i entenedor.Felicitats pel teu bloc. Vas dir que també eres del Pla,de quin poble?.\ntaller històries de vida Torregrossa 15 de juny de 2012 a les 13:09\nHola,soc la Montse i estic dins la Coral de Torregrossa. Quan vam celebrar el 25 aniversari vam fer una petita excursió entre d'altres coses, i vam anar a la Casa Canal a Mollerussa i desprès vam anar a veure l'Estany d'Ivars.Ens va agradar molt.\nHe vist al teu blog la recepta de la melmelada de grosella,tinc una amiga que em va dir la recepta per fer-n'hi de maduixa.Tot l'hivern que en faig i és fàcil de fer i molt bona!!!


En la historia del nostre país el fet religiós ha estat malauradament i sovint massa carregat de connotacions confessionals i ideològiques. La perspectiva nostra, com a AUDIR, és una perspectiva basada en la laïcitat positiva, la de les creences “enteses en sentit ampli” i com a dimensió de la cultura, que és “patrimoni comú de tota la humanitat” (Declaració Universal de la UNESCO sobre la Diversitat Cultural, art. 1). El mandat de la UNESCO ens compromet en el cultiu de la cultura de la pau i en la defensa dels drets humans, especialment de la llibertat de pensament, consciència i religió de tots els ciutadans, que consagren els articles 18 de la Declaració Universal dels Drets Humans i del Pacte Internacional de Drets Civils i Polítics. La llibertat és fonamental i essencial per al diàleg entre religions i entre aquestes i les conviccions no religioses. No hi ha cultura de pau sense cultura del diàleg i del diàleg amb tothom –siguin persones amb creences religioses i espirituals o siguin persones amb conviccions no religioses- sense exclusió. La llibertat i el diàleg no són malauradament ni habituals ni fàcils, requereixen l’educació, l’empatia i la paciència. Aquest és el nostre compromís irrenunciable i decidit.\nPer aquest motiu l’AUDIR ofereix una formació contínua a través de cursos, xerrades, seminaris, mòduls formatius a demanda (ad hoc). Tenim com a objectiu prioritari la formació. No es tracta només de sensibilitzar l’opinió pública, que també, sinó. sobretot. oferir eines per al coneixement, la gestió i la transformació d’una societat plural, democràtica i inspirada en els drets humans on la diversitat religiosa i cultural és una riquesa.\nLa formació que oferim va adreçada a professionals de la salut, de l’educació, del treball social, dels cossos de seguretat, de l’àmbit de la justícia, tant de l’àmbit privat com de les administracions públiques i del món de l’empresa i del treball.\nOferim cursos monogràfics o integrats en un marc més ample, sobre diversitat religiosa, diàleg interreligiós, mediació interreligiosa de conflictes i prevenció de la radicalització religiosa o conviccional. La nostra voluntat és conjuminar, relacionar, fer concordar, la reflexió teòrica internacional i la millor praxis local i internacional en una coherència que faci possible que, el qui vol aprendre pugui accedir a eines i a procediments que li permetin l’accés regular i fluid a un coneixement dinàmic i creatiu així com tecnològicament actualitzat.\nEn tant que elaboradors i productors de materials educatius en els diferents àmbits temàtics que són objecte de les formacions, acostumem a oferir-los i utilitzar-los d’una manera pedagògica per a les nostres formacions, completant-los amb materials provinents dels millors experts internacionalment acreditats.\nLa majoria de la nostra oferta formativa s’adapta a les necessitats i demandes dels interessats, sempre que es respectin els àmbits i l’orientació plural, multirreligiosa i interreligiosa inspirada en els valors de la cultura del diàleg i de la pau, del respecte a la llibertat de pensament, consciència i religió, així com de la tolerància que promouen les Nacions Unides i, particularment, la UNESCO.\nL’AUDIR dissenya i organitza activitats de coneixement de les tradicions religioses amb presència al nostre país i de formació en diàleg interreligiós: xerrades, taules rodones, cursos, jornades, etc. Sovint aquestes activitats sorgeixen en resposta a demandes precises de col·lectius o entitats interessades: comunitats o entitats religioses (esglésies, sinagogues, mesquites, moviments eclesials…), entitats laiques (associacions culturals, organitzacions sindicals, associacions de pares, ONG…), centres d’ensenyament (centres universitaris, instituts d’ensenyament secundari, programes de formació permanent…), organismes o centres públics (ajuntaments, centres cívics, biblioteques…), etc.\nAlguns exemples de cursos fets que s’oferten:\nFrancesc Torradeflot, Doctor en Teologia per la Facultat de Teologia de Catalunya, llicenciat en història de les religions per la Universitat Catòlica de Lovaina, llicenciat en filosofia per la Universitat Autònoma de Barcelona. Va ser copresident de programa del IV Parlament de les Religions del Món celebrat dins del Fòrum de les Cultures. És professor i investigador del Centre d’Estudis de les Tradicions Religioses (CETR). Actualment és director de l’AUDIR. Ha estat durant 15 anys cap del Departament de Diversitat i Diàleg Interreligiós d’Unescocat – Centre UNESCO de Catalunya. Ha estat assessor dels programes de gestió de la diversitat religiosa en una desena de municipis catalans. És coordinador de la Xarxa Catalana d’Entitats de Diàleg Interreligiós, que convoca el Parlament Català de les Religions, i de la Xarxa Internacional sobre Mediació i Religions en Zones Urbanes. Ha publicat diversos llibres i nombrosos articles sobre diàleg interreligiós, diversitat religiosa, teologia de les religions i drets humans i diversitat religiosa. Imparteix regularment cursos de diversitat religiosa i diàleg en centres d’estudis especialitzats i en universitats.\nElisabeth Lheure, va estudiar Dret Públic a la Universitat Paris V i Orléans (França) i un postgrau en Sciences-Politiques a Paris (preparation Cadre d’Orient). Col·labora des de 1999 amb l’AUDIR, en diferents projectes relacionats amb el diàleg interreligiòs (IV Parlament de les Religions del Món 2004 a Barcelona; ha coordinat el Grup Inicial d’AUDIR i del grup de diàleg de dones de Badalona; programa “Diàleg Ciutadà entre Creences i Conviccions” a Badalona; ha coordinat diferents grups de diàleg en diversos centres penitenciaris de Catalunya; etc.; ha tingut cura de la gestió de les exposicions sobre la diversitat religiosa i del cicle “rutes espirituals”; ha estat responsable de l´edició catalana i castellana del calendari interreligiós i de publicacions de la Caixa sobre diversitat religiosa i salut. Ha representat AUDIR a la IRU (Iniciatives de les Religions Unides) com a secretària del Comitè Executiu de l’IRU-Europa i membre del Consell Global de la IRU Internacional en representació d’AUDIR. Elisabeth-Attar Lheure també ha estat coordinadora de l’Assemblea Espiritual Bahá’í de Barcelona.\nJose Manuel Bobadilla, sociòleg especialitzat en l’àmbit de la Cultura per la UAB; màster en diàleg interreligiós, ecumènic i cultural per ‘ISCREB; màster en filosofia aplicada a la ciència i la tècnica per la UAB. Investigador en epistemologia axiològica al CETR. Responsable de diferents projectes a AUDIR com: la diversitat interreligiosa i intercultural als Centres Penitenciaris de Catalunya, projecte S’AVIS, el calendari interreligiós i coordinador del Grup de Diàleg Interreligiós de Nou Barris.\nArnau Oliveres Künzi, escriu sobre espiritualitat, sufisme i islam al blog sufi.cat. És membre de la tariqa sufí Qadiriyya Boutchichiyya i secretari de l’Associació Adalil, Cultura i Espiritualitat. Autor dels llibres Contra el supremacisme i el fonamentalisme. Una via interna de transformació social i Una medicina viva. Perspectivas en torno a la medicina china. És acupuntor i terapeuta en medicina xinesa (ecopuntura.cat) format a l’ESMTC de Barcelona i a l’Escola de Medicina\nClàssica Xinesa amb pràcticum a Beijing amb el Dr. Bai Xinghua. Com a músic ha format part de grups com Cheb Balowski o El quartet del pis de dalt. És coordinador de les formacions d’AUDIR així com dels Grups de Diàleg de Catalunya Sud.\nClara Fons, llicenciada en Sociologia per la Universitat Autònoma de Barcelona i especialitzada en Sociologia de la Religió. Directora de la revista Dialogal. Membre d’AUDIR i del grup de recerca ISOR-Investigacions en Sociologia de la Religió. Fundadora de Lalè. Ha format part de l’equip de treball de diversos projectes monogràfics, sobretot centrats en la diversitat religiosa catalana. La confecció i divulgació del Mapa Religiós de Catalunya, finançat per la Direcció General d’Afers Religiosos de la Generalitat de Catalunya, ha estat una de les seves principals dedicacions en el marc de la recerca. Interessada en l’educació i la divulgació de la temàtica religiosa i conviccional, ha publicat múltiples materials, articles i llibres, i ha dirigit també documents audiovisuals sobre la matèria.\nSergio Arevalo, llicenciat en Filosofia per la Universitat Autònoma de Barcelona, màster en Diàleg Interreligiós, Ecumènic i Cultural per la Universitat Ramon Llull i l’Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona. Coordina AUDIR Jove i La Nit de les Religions a Barcelona. Ha publicat diversos articles en la revista Dialogal.\nCol·laboren amb nosaltres puntualment professors externs membres de l’AUDIR o vinculats amb l’Associació com ara Cristina Monteys, Quim Cervera, Lola López entre d’altres. En determinades ocasions col·laborem amb la Direcció General d’Afers Religiosos i convidem als seus tècnics qualificats (Joan Gómez, Agustí Iglesias i Anna Massallè) als nostres cursos.


Ongietorri, lehendakari | Les aigües turbulentes\nPublicat el 14 de gener de 2008 per jordicc\nEl proper dijous el lehendakari Ibarretxe pronunciarà una conferència a Barcelona sobre la seva coneguda proposta política. L’acte ha estat convocat per les tres mogudes sobiranistes, mentre que els partits polítics han promès quedar en un segon pla: per aquest camí, anem bé.\nM’hagués agradat assistir-hi, però no podrà ser. Segueixo amb interès i amb una notable enveja el procés sobiransta d’Euskadi. Avui m’he entretingut a navegar per les pàgines de la web oficial del lehendakari. Hi són la seva biografia, el seu discurs d’investidura, la seva proposta política de pacificació i consulta democràtica… Una cosa m’ha cridat l’atenció en els seus textos: la importància que dóna al concepte "respecte". Respecte a les persones, respecte als pobles, respecte als drets humans. S’adiu molt amb el tarannà d’aquest alabès de mitjana edat (per cert, ens portem un mes de vida), que transmet autenticitat i noblesa amb tot el què diu i tot el què fa, cosa a destacar quan es parla de polítics.\nOngietorri, sigueu benvingut, lehendakari. La càlida ovació que sens dubte rebreu serà la manera que té Catalunya de demostrar-vos aquest respecte que reclameu i que mereixeu. El mateix respecte que els bascos reclamen per decidir el seu futur. El mateix respecte que els catalans reclamem per decidir el nostre futur.


L'Ajuntament ordena l'enderroc del tòtem publicitari de Parc Riuclar — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › Neteja i medi ambient › Notícies › Notícies 2017 › L'Ajuntament ordena l'enderroc del tòtem publicitari de Parc Riuclar\nLa Junta de Govern Local celebrada avui ha acordat ordenar a Annunzia Publicidad Exterior SL. que en el termini d'un mes enderroqui el tòtem publicitari instal·lat al carrer Lluís Bonet i Amigó, 4, deixant el terreny en l'estat en què es trobava abans de la comissió de la infracció, ja que l'Ajuntament de Tarragona per una resolució del 22 de febrer de 2017 li va denegar la legalització que hi havia sol·licitat. El termini comença a comptar des de la recepció de la notificació.\nTambé s'ordena a Annunzia Publicidad Exterior SL que en un termini de tres dies, comptats des de l'endemà de la recepció de la notificació de la present resolució, desconnecti la il·luminació del tòtem publicitari i tapi la publicitat existent, en tant no s'enderroqui el tòtem publicitari.\nLa resolució adverteix que si incompleix aquesta resolució, es procedirà a l'execució forçosa, imposant multes que poden anar de 300 a 3000 euros, o bé, executar les obres subsidiàriament per part de l'Ajuntament i a càrrec de l'interessat.\nS'adverteix a l'empresa que en cas d'incompliment de les mesures referents a la desconnexió de la il·luminació i a tapar la publicitat, es procedirà subsidiàriament per part de l'Ajuntament, a precintar i tapar la publicitat del tòtem esmentat, i a la desconnexió de la llum, i les despeses aniran a càrrec de l'interessat.\nL'ordre d'enderroc s'emmarca el Ple municipal del 24 d'octubre del 2017, i va aprovar suspendre durant un any les autoritzacions o comunicacions per instal·lar cartelleres publicitàries a tot el terme municipal per tal de regular i actualitzar l'ordenança que estava en vigor des del 1988, tot i que amb modificacions posteriors. Aquest acord de suspensió de llicències va afectar, no sols la cartellera de Parc Riuclar, sinó també a 13 cartelleres publicitàries que estaven en tràmit i a totes les que no tenien llicència o els hi ha caducat el termini d'autorització.\nEl passat 17 de febrer, el Ple de l'Ajuntament va aprovar inicialment la nova ordenança d'Instal·lacions i Activitats Publicitàries per resoldre el problema de la sobreexplotació publicitària, atenent criteris d'interès general, protecció i salvaguarda de l'espai públic. L'ordenança regula els rètols, veles, cartelleres, cartells i pancartes; ara està a exposició pública fins al dia 24 d'abril, si no es presenten al·legacions, quedarà aprovada definitivament i si se'n presenten, s'hauran de resoldre i tornar a fer l'aprovació per part del Plenari.\nEl conseller de Territori de l'Ajuntament, Josep Maria Milà, ha manifestat que "la nova ordenança té com a objectiu millorar la imatge de la ciutat, deteriorada actualment per la gran quantitat de cartelleres".


Cementiri de Pneumàtics: Sèries: Big Love\nSèries: Big Love\nNo sé si a vosaltres us passa, però sovint descobreixo l'existència de pel·lícules i sèries tot navegant per la Wikipedia, mirant què més ha fet algun actor o alguna actriu que conec, i el repartiment de la sèrie que ressenyo avui tenia prou intèrprets interessants com per cridar-me l'atenció. Després, assabentant-me del tema que tracta i del fet que es va emetre a la prestigiosa HBO, em va acabar de convèncer.\nBig Love, creada per Mark V. Olsen i Will Scheffer, es va emetre amb èxit (creixent, a més) de 2006 a 2011 a l'esmentada HBO, casa de moltes sèries de gran prestigi, i els seus protagonistes són els membres d'una família gens habitual: en Bill Henrickson i les seves 3 dones, que són la Barb, la Nicki i la Margene. És a dir, una família que practica la poligàmia o el matrimoni plural i que segueix, doncs, un principi de l'Església Mormona (o Església de Jesucrist dels Sants dels Darrers Dies, fundada per Joseph Smith el 1830) oficialment abolit des de finals del segle XIX i, de fet, il·legal als Estats Units.\nÉs per això que els Henrickson, i els seus molts fills, han de viure la seva relació de manera clandestina, però no ho volen fer apartats del món, sinó duent unes vides tan normals com els sigui possible. La fórmula, com veiem al primer episodi, consisteix en residir en cases contigües, connectades pels patis del darrere, com si fossin 3 famílies diferents dins el barri residencial on viuen, situat a Sandy, un suburbi de Salt Lake City, la capital de Utah, als Estats Units.\nEl cap de família és en Bill Henrickson (Bill Paxton), un home com s'acostuma a dir fet a si mateix i propietari dels magatzems Home Plus, que administra amb la seva mà dreta, en Don Embry (Joel McKinnon Miller).\nCreu en el demonitzat matrimoni plural però també en el dret de les persones a viure com vulguin la seva vida sense perjudicar els altres. A diferència de la comunitat fonamentalista de Juniper Creek, on es va criar i de la qual renega per la corrupció que s'hi dóna, ell aposta per la integració en la societat i somia amb l'acceptació de la poligàmia.\nTracta les seves dones molt millor del que es pot veure als matrimonis de l'esmentada comunitat, però malgrat el seu liberalisme la visió que té de la religió és inamovible i ni es plantejaria que les seves mullers es poguessin posar geloses o, Déu no ho vulgui, fer-li el salt. De fet, algunes de les seves actituds ens poden semblar —i segurament són— hipòcrites, però creu sincerament en els seus ideals i no es pot negar que té bona intenció.\nLa seva primera dona, la més antiga, amb qui duu 20 anys casat (i a més l'única amb què ho està oficialment), és la Barbara "Barb" Dutton (Jeanne Tripplehorn), que va accedir a ser la seva companya sense plantejar-se que algun dia en Bill abraçaria el Principi, però s'hi va fer a la idea quan, després de ser a punt de morir d'un càncer d'úter, la dona que en va tenir cura es va unir a la família.\nLa Barb és la més seriosa i responsable de les tres, com correspon a la seva experiència. És qui millor coneix i entén en Bill, i la mare dels seus fills més grans, però per molta paciència i acceptació de la situació que demostri de vegades es nota que no es va casar amb en Bill pensant en això. És la "cap" de les dones i qui presideix les reunions diàries que fan per tal d'organitzar-se les tasques.\nLa dona que en va tenir cura quan estava malalta és la Nicolette "Nicki" Grant (Chloë Sevigny), l'única de les tres que ha mamat el fonamentalisme i que prové de Juniper Creek. És la que té l'actitud més "puritana", està casada amb en Bill responent a la "crida" que se suposa que aquest va sentir en el seu moment i entén el seu matrimoni com a quelcom que va acceptar feliç però sense lligar-ho amb l'amor autèntic.\nEls seus lligams familiars amb la gent que controla Juniper Creek i la seva particular manera de veure les coses fan que sovint els Henrickson s'emmerdin en problemes amb els Grant per culpa d'ella i la seva boca grossa, però també és cert que el personatge experimenta una interessant evolució al llarg de la sèrie i passem d'odiar-la a acceptar-la, i fins i tot estimar-la (moderadament, perquè no deixa de ser una egoista). De totes les nominacions que va rebre Big Love, el paper de la Chloë Sevigny va ser l'únic premiat, amb un Globus d'Or a la Millor Actriu Secundària el 2009.\nLa tercera en arribar va ser la Margene "Margie" Heffman (Ginnifer Goodwin, la Blancaneu a Once Upon a Time), la més jove, que va començar com a mainadera dels fills dels Henrickson que hi havia abans que ella els en proporcionés més.\nÉs alegre, ingènua, amistosa i s'apunta a qualsevol cosa, fins i tot al tema del matrimoni plural sense haver pertangut prèviament a l'església d'on són membres (branques a banda) els altres. Molt bona persona, és una màquina de fer fills i sovint els problemes que provoca, que no són pocs, es deuen a la seva esmentada ingenuïtat i a una profunda necessitat de relacionar-se amb la societat on viu. Es podria dir que no duu gaire bé la clandestinitat.\nCuriosament, mentre s'emetia la sèrie, la cadena HBO va estar penjant aquests vídeos de curta durada que formen part de Margene's Blog, una websèrie que és un spin-off de Big Love. Ho he descobert mentre buscava informació de la sèrie, perquè fins ara només coneixia l'existència de Big Love: In the Beginning, 3 curts que també es van penjar a internet i que retraten escenes cronològicament situades abans del principi de la història.\nÉs possible que el més interessant de la sèrie sigui la relació entre els 4 personatges que he esmentat fins ara, i especialment entre les dones, que es consideren "germanes-esposes". Si bé és cert que estan ben organitzades i fins i tot es reparteixen en Bill d'una manera equitativa i inflexible (es considera greu que l'home passi la nit amb la muller amb qui no li toca), i que s'estimen molt entre elles, sovint hi ha lluites de poder i desobediències que posen de manifest que no tot són flors i violes, en aquesta versió moderna i liberal del matrimoni plural que s'han inventat.\nCom a curiositat, un dels productors de la sèrie, en Tom Hanks, va crear també la websèrie animada Electric City, amb la Jeanne Tripplehorn i la Ginnifer Goodwin entre les actrius de doblatge.\nEls conflictes de Big Love no vénen, però, únicament de la triple dificultat que suposa estar casat amb 3 dones —i que s'enfadi qui vulgui—, sinó que també hi ha enemics, dolents gairebé purs, que representen obstacles per als plans d'en Bill.\nEl més destacat és en Roman Grant (Harry Dean Stanton), l'autoproclamat profeta del grup fonamentalista de l'Església Mormona conegut com a United Effort Brotherhood (UEB, basat en un de real, United Effort Plan, que va ser clausurat el 2005, un any abans de l'inici de la sèrie).\nEstablert a la comuna de Juniper Creek, en va expulsar en Bill quan aquest era adolescent i és el responsable del niu de corrupció i abusos en què s'ha convertit aquell territori, incloent-hi emparellaments ("segellaments") que inclouen noies menors d'edat contra la voluntat d'aquestes. És una mena de dictador que, servint-se del matrimoni d'en Bill amb la Nicki, el colla tant com pot per tal de treure profit dels negocis del seu gendre.\nEl seu fill, l'Albert "Alby" Grant (Matt Ross), encara que al principi no ens ho sembli no és menys perillós que el seu pare, sinó que fins i tot és més temible que ell. El fet que amagui un terrible secret sobre la seva persona no l'ajuda a tenir un caràcter més obert i amable, precisament.\nIgual que la Nicki, va néixer de la unió d'en Roman i l'Adaleen (Mary Kay Place), la concubina més destacada de les que apareixen a la sèrie, on s'arriben a veure famílies nombrosíssimes amb complicades relacions de parentiu en aquesta comunitat, Juniper Creek, que duu un estil de vida clarament tradicional i on les dones tenen molt poca cosa a dir, ni tan sols sobre els seus propis cossos o els marits als quals les assignen.\nA Juniper Creek, perquè no en van voler marxar, també viuen els pares d'en Bill, que són en Frank (Bruce Dern, nominat a l'Oscar al Millor Actor per Nebraska, que potser guanya a la 86a edició dels premis el proper 2 de març) i la Lois (Grace Zabriskie), una dona peculiar, diferent de la resta de la població femenina de la comuna, però que a causa de les seves paraules i les seves accions, sovint imprevisibles, costa assignar al bàndol a favor d'en Bill o en contra d'ell, encara que sigui el seu fill.\nNo posaré imatges de tots els personatges que tenen una mínima importància a Juniper Creek, però he d'esmentar en Joey (Shawn Doyle), que és el germà d'en Bill, la seva dona Wanda (Melora Walters), que és boja, o les germanes Marquart (interpretades per la Mireille Enos, protagonista de The Killing).\nSón molts els personatges que apareixen a la sèrie, molts fins i tot entre els destacables. No he dedicat una imatge a en Ben (Douglas Smith), el fill mascle més gran d'en Bill i la Barb, però sí que ho he de fer en el cas de la filla, la primogènita, que és la Sarah, doncs es tracta de la conegudíssima Amanda Seyfried, que és un personatge secundari però cap al final de la sèrie va perdent presència, coincidint amb l'adquisició de la seva categoria d'estrella de cine. Al seu costat trobem l'Scott, el seu xicot, interpretat per un Aaron Paul que es faria famosíssim de la nit al dia en coprotagonitzar Breaking Bad, que va començar el 2008.\nTambé he d'esmentar la Heather Tuttle (Tina Majorino, vista a Waterworld, Veronica Mars, True Blood i Grey's Anatomy, per exemple), que és la millor amiga de la Sarah, o en JJ Walker (Željko Ivanek), exmarit de la Nicki. Altres personatges importants, encara que els seus respectius intèrprets siguin menys coneguts, són la Rhonda Volmer (Daveigh Chase, que és la veu de la Lilo de Lilo & Stitch i productes derivats) o la Cara Lynn Walker (Cassi Thomson).\nEn definitiva, Big Love ens explica la història d'en Bill Henrickson i la seva extensa família (a la foto no hi surt la Teenie, la petita de les filles que té amb la Barb), i de la seva particular visió de la religió en què creu, perquè dins el fonamentalisme en el que es va criar en Bill és un reformador, i val a dir que introdueix millores substancials en el tracte envers les dones, sense perdre, això sí, el seu paper de líder que ha de ser consultat sobre pràcticament totes les decisions.\nTambé és la història de com, amb l'objectiu d'assolir el reconeixement i l'acceptació del matrimoni plural (que demostra un gran idealisme i una gran ingenuïtat), i de retruc una vida completament normal i oberta per a la seva família, vol estar ficat en tantes iniciatives (econòmiques, religioses i fins i tot polítiques) que els problemes se li acumulen i els enemics (no només els Grant, sinó també els Greene, que dominen un altre grup fonamentalista que creu en el Principi) li fan la vida impossible.\nA més d'aquestes dificultats, en Bill també troba oposició dins la família, perquè no tots els seus membres tenen tan clara la seva visió religiosa, i de fet els seus fills grans —que no sigui dit que reproduïm tot allò que veiem a casa— aposten per tenir una única parella i no viure segons el Principi.\nPel que fa al concepte del matrimoni plural, Big Love ens presenta dues maneres ben diferents d'entendre'l: una de clarament tradicional, primitiva i abusiva, i una altra de més moderna i democràtica. Per a la nostra societat és quelcom xocant, curiós i potser inacceptable, però la sèrie ens convida a reflexionar-hi.\nÉs possible la poligàmia consentida per totes les parts implicades, sempre i quan qui hi participa ho entengui perfectament i sense que li hagin rentat el cervell ni l'hagin coaccionat en aquest sentit? Constitueix infidelitat o no? No ho sé, cadascú que tregui les seves pròpies conclusions, però el que jo he vist a Big Love és una família força normal (des de l'Església Mormona, naturalment, s'ha dit que la poligàmia —recordem que prohibida per aquesta església des del segle XIX— només té la versió abusiva de Juniper Creek, i que l'altra és una invenció), gent que s'estima i que intenta viure sense perjudicar ningú.\nEtiquetes de comentaris: Alby Grant, Big Love, Bill Henrickson, Bill Paxton, Chloë Sevigny, Ginnifer Goodwin, hbo, Home Plus, Jeanne Tripplehorn, Juniper Creek, Margene, Mormons, Nicki Grant, poligàmia, Roman Grant, Sèries, UEB\nKeromi 3 de febrer de 2014, a les 9:41\nAquesta sèrie és diferent i realment m'ha agradat molt, la recomano i que ma mare hagi vist les 5 temporades en menys d'un mes demostra que està bé XD\nEl Bill ja saps que penso que és un egoista i hipòcrata per dir el que diu i pensar com pensa tot i que si que és cert que les religions fan fer i pensar coses que no són normals jeje :P\nMoroboshi 3 de febrer de 2014, a les 9:50\nCom que té un ritme una mica com el de Six Feet Under, lent, tranquil i on de vegades no passa res, jo em pensava que no et matava gaire i que m'agradava més a mi. xD\nQui diu què és normal i què no? Penso que aquesta sèrie ens convida a reflexionar sobre aquesta pregunta\nKeromi 3 de febrer de 2014, a les 9:52\nno, ho sento... que una persona, simplement perquè una dona cregui tenir necessitat de més o el fet que un home pugui tenir mil dones, mentre que el simple fet que una dona es plantegi el mateix sigui totalment imperdonable, no està bé xD\nno és normal.... ja vaig dir que el fet que hi hagi poligàmia no em sembla tan malament, sempre que sigui en els dos sentits, que en una parella totes dues parts puguin fer el mateix, això ja depèn de la parella, però que el fet que només un dels dos pugui i l'altra s'hagi de fotre, no em sembla bé XD\na mi si que m'agradava i ja vaig deixar de dir-ho perquè no em creies mai xD


El caqui, una dolça fruita pròpia de la tardor - Osona Informa!\nInici » Seccions » La foto del dia (el racó d'instagram) » El caqui, una dolça fruita pròpia de la tardor\n2 Octubre 2019 a 12:00\nEl caqui, una dolça fruita pròpia de la tardor\nCaqui // Foto: HeungSoon en Pixabay\nEl caqui és un fruit d’aparença exterior semblant al tomàquet, però amb un to ataronjat, amb polpa molt dolça i tova, com si fos una melmelada.\nDestaca, principalment, pel contingut en provitamina A i també de vitamina C. Dos components antioxidants que beneficien l’organisme en la resistència davant les infeccions. També reforcen el sistema immunològic i fan la funció de prevenció de refredats, tan comuns en aquesta època de l’any.\nEn concret, la vitamina C està també relacionada amb la producció de col·lagen, necessari per a la regeneració i la recuperació de les cèl·lules i els teixits. El caqui és ric en potassi i baix en sodi, una combinació perfecta per a les persones que pateixen d’hipertensió arterial.\nTambé és una fruita energètica, amb 65 calories per cada 100 de producte consumit.\nEl caqui també destaca per l’aportació en fibra i el contingut en aigua, la qual cosa la fa una fruita indicada per mantenir en bon estat el trànsit intestinal i, a la vegada contribuir a l’eliminació de líquids retinguts.


Lexus Girona presenta equip Oncobike | ElMotordeGirona.cat\n20 octubre, 2017 albertalsina 0\nA les instal·lacions de Lexus Girona, concessionari oficial Lexus, es va fer la presentació de l’equip que disputarà la Oncobike 2017 el proper 21 d’octubre, amb l’ajuda de Lexus Girona, Bip Aplicacions, Tactic, i Radikalbikes Girona.\nL’equip està format per 6 corredors: Xavier Ferrer, David Fernandez, Francesc Lupiañez, Albert Palahi, Joan Mas i Guillem Cassú, el qual és molt homogeni i barreja molta veterania i juventut. Les bicis que utilitzaran per aquesta prova seran per de la marca Scott, i els models seran la Spark i la Scale.\nUn total de 51 equips de sis ciclistes participaran el pròxim dissabte, 21 d’octubre, en la segona edició de l’Oncobike, una cursa solidària en BTT que recorre camins i pistes de la Vall de Llémena, a cavall entre les comarques del Gironès i la Garrotxa. Per segon any consecutiu, el centre neuràlgic de la prova estarà situat a la localitat de Sant Gregori, que acollirà la sortida i l’arribada, i els equips podran optar entre dos recorreguts: 200 km (+4.913 m) o 150 km (+3.416m).\nTambé es repeteix la finalitat solidària: recollir fons per millorar el servei de llar-residència que l’Oncolliga ofereix als malalts oncològics de les comarques gironines i els seus familiars. Per aconseguir aquest objectiu solidari es demana a cada equip que faci un donatiu mínim de 500 euros, tot i que molts d’ells acaben superant aquesta quantitat gràcies a les aportacions d’empreses patrocinadores i de particulars.\nLa sortida de la prova tindrà lloc a les 8 del matí a la zona esportiva de Sant Gregori i l’itinerari transcorre íntegrament per la Vall de Llémena, un dels paratges més ben conservats de les comarques gironines, situat a cavall entre el Gironès i la Garrotxa. El suport dels ajuntaments de la Mancomunitat de la Vall de Llémena (Sant Gregori, Sant Martí de Llémena, Sant Aniol de Finestres i Canet d’Adri) ha estat decisiva per tirar endavant aquesta iniciativa esportiva i solidària, que també compta amb la col·laboració del Club Ciclista Sant Gregori i l’associació Cingles de la Llémena. Uns 150 voluntaris seran els encarregats d’assistir els corredors en els punts d’avituallament.\nEls equips estan formats per sis ciclistes i sempre n’hi haurà d’haver com a mínim dos en ruta. L’itinerari no estarà senyalitzat i els diferents equips hauran de seguir el recorregut mitjançant el sistema GPS. L’itinerari estarà dividit en vuit trams i els equips només podran fer els relleus que considerin oportuns en els punts de control, que estaran situats a Sant Gregori (km 21,8), Sant Martí de Llémena (km 43,4), Sant Esteve de Llémena (km 68,5), Sant Aniol de Finestres (Km 98,9), Sant Esteve de Llémena (km 114,9), Canet d’Adri (km 142,9 i 171,1) i Sant Gregori (km 197,3). Els equips que facin l’itinerari més curt, de 150 km, faran dos trams menys. El temps màxim per a completar el recorregut és de 20 hores i els organitzadors estimen que els primers a arribar a la línia de meta a Sant Gregori ho faran amb un temps aproximat d’entre 9 i 10 hores en el cas de la cursa llarga i d’entre 6 i 7 hores en l’itinerari més curt.\nSi voleu seguir la prova en directe, podeu fer-ho a través de la web oficial de la Oncobike:\ntags: Lexus oncobike Oncolliga't amb nosaltres\nprevious Les tres caixes-radar de Salt es posaran en funcionament aviat\nnext VW POLO Una història d'èxit


Alguns reptes per al feminisme del segle XXI - Ca Revolta\nAlguns reptes per al feminisme del segle XXI\nEl canvi experimentat per les dones a l’Estat espanyol des que l’anomenada “segona ona del feminisme” inicià el seu despertar, ha estat molt rellevant. Cert és que veníem d’una situació ben penosa que havia suposat l’estancament i, en molts casos, el retrocés en drets i que ens havia allunyat de la situació més lliure i igualitària d’altres dones europees…\nEls esforços de la II República, inspirats en principis democràtics i laics, i la defensa activa per part de Margarita Nelken (del partit socialista) i sobretot de Clara Campoamor (del partit Radical), en el debat Constitucional, obriren la porta perquè les dones adquiriren els drets civils i polítics que, fins llavors, els havien estat negats.\nDesprés, l’obscurantisme. Va ser al caliu de la lluita antifeixista com es va forjar el moviment feminista que s’obriria camí amb forta empenta a la mort del dictador.\nEl feminisme va adquirir un acusat caràcter subversiu. En les successives Jornades Feministes organitzades per la Federació d’Organitzacions Feministes de l’Estat Espanyol, milers de dones aborden tota una sèrie d’exigències que sota el lema “allò personal és polític” feien referència a la llibertat, autonomia i realització personals. Reivindicacions com ara llibertat per a disposar del propi cos i de la pròpia sexualitat, amor lliure, prostitució, rebuig del matrimoni o la parella com a destí, renúncia a la maternitat sense detriment de la personalitat, dret a un divorci que no impliqués pèrdua d’autonomia, facilitat per accedir a treball digne, etc., plantejaven un nou model de relacions socials, relacions entre els homes i les dones que posava en qüestió la pròpia estructura familiar, l’heterosexualitat normativa, el binomi sexualitat-reproducció; feien objecció, en definitiva, de l’ordre establert en les relacions de gènere.\nEl moviment feminista que es configurà a partir de la dècada dels 70 del passat segle va ser un moviment de dones amb bases i objectius molt amplis. Va tindre la virtut d’aconseguir vincular els ideals alliberadors d’unes dones (quasi sempre militants de l’esquerra que descobrien tot el que quedava per fer en el camí de l’alliberament personal i col·lectiu) amb la lluita per les reformes legals. Així varen fer possible la confluència d’organitzacions d’espectre ampli, des de les vocalies de dones de les associacions de barri fins a grups que s’autodenominaven feministes1. Va ser un moviment optimista i llibertari. Malgrat la consciència de ser el “segon sexe”, les dones se sentien poderoses…, ja no se sentien víctimes de la història, sinó protagonistes2. Si més no, aquest era el sentiment que embargava, en aquells anys, un bon grapat de dones.\nAquest ampli moviment va plantejar tota una bateria de reivindicacions que formaren part no només del moviment feminista, sinó també dels partits polítics i dels grups de pressió social: drets bàsics com l’avortament lliure, el dret al divorci o a la anticoncepció, però també, amnistia per adúlteres i prostitutes, sexualitat lliure, coeducació, dret al treball sense discriminacions… Part d’aquestes reivindicacions es van plasmar en la Constitució de 1978 i en les successives reformes legislatives del Codi Civil, Penal, legislació laboral, etc., i va generar en les dones unes expectatives de justícia, de llibertat i d’igualtat que varen sobreviure a la fragmentació i debilitació del moviment. Aquest impuls ètic encara perviu.\nAmb la perspectiva dels anys transcorreguts, podem constatar que s’han produït canvis de fons tant en les mentalitats com en la posició real de les dones en la societat.\nA pesar de les insuficiències i dificultats, actualment les dones tenen dret a accedir a totes les professions, controlar la seua capacitat reproductora i participar en igualtat de condicions amb els homes en la vida política, social i cultural. Les dones han entrat amb força a professions de prestigi com la judicatura, la docència universitària, la creació cultural i inclús en àmbits abans impensables com l’exèrcit o la policia.\nNo és menor el canvi experimentat en l’estructura familiar; nous tipus de família estan sorgint: famílies monoparentals, famílies amb fills de relacions anteriors, parelles del mateix sexe, de vegades amb fills, etc., van adquirint, a poc a poc, carta de naturalesa.\nPerò també el feminisme ha experimentat canvis d’importància. L’activitat feminista ha deixat de constituir un potent moviment social i ha perdut una gran part del seu caràcter subversiu, de la seua força transgressora. Amb tot, perviu en l’opinió pública una forta consciència del dret de les dones a assolir altes quotes d’igualtat i independència fins el punt que s’ha convertit en una qüestió “políticament correcta”. Cal advertir que, com diuen les ciències socials, aquestes idees no és corresponen, necessàriament, amb els fets. Com en altres casos (immigració, homosexualitat) no hem de donar per bo el que es diu sinó el que es fa. Hi ha molt de camí que recórrer per a transformar els fets, és a dir, els comportaments.\nA aquesta validació dels continguts del pensament feminista, ha contribuït l’actiu paper del moviment feminista, però també, indubtablement, la tasca de les institucions, Institut de la Dona i primer govern Zapatero, que impulsà lleis favorables al reconeixement dels drets de les dones o al qüestionament de la norma heterosexual com ara el dret al matrimoni de gais i lesbianes.\nNo obstant, el camí continua ple d’entrebancs i de vegades pot semblar que no avancem. La discriminació salarial continua essent acusada, l’accés a llocs de major responsabilitat pareix tancat a les dones, tant en l’empresa privada com en molts dels serveis públics o en l’àmbit de la política. Hi ha importants sectors de la producció, especialment els millors pagats, que continuen monopolitzats pels barons. El treball domèstic, la cura dels fills, l’atenció a persones dependents recauen majoritàriament sobre les dones.\nMai ha estat tan manifestament cert el vell lema “la igualtat legal no és igualtat davant la vida”. Hi ha una clara consciència dels límits per a avançar tant en igualtat com en autonomia i independència de les dones: les discriminacions en el treball, en l’àmbit familiar, en el lliure exercici de la sexualitat, les dificultats per a compaginar maternitat amb vida autònoma; les causes que reprodueixen situacions de violència en les relacions amoroses, és a dir, que impedeixen el tall generacional de la violència de gènere, etc., ho evidencien.\nMolts són els reptes que tenim encara per davant. La qual cosa implica que, almenys, revisem els anàlisis i les polítiques que des del feminisme s’han prioritzat en els últims anys. La lluita per la igualtat ha estat el leitmotiv del feminisme institucional. Es confiava que la igualtat de drets, de tracte i d’oportunitats entre homes i dones així com una educació de les noves generacions en les idees igualitàries entre els sexes hauria de satisfer totes les aspiracions del feminisme. És evident, que la realitat s’ha modificat, al menys parcialment, i el pensament juvenil actual és molt diferent del que tenien les generacions anteriors, com afirmen diverses investigacions sociològiques3. Aquestes apunten que els avanços socials en matèria d’igualtat experimentats en els últims trenta anys a casa nostra, han tingut un impacte transcendental en la vida de les noves generacions que ha suposat un canvi en els paràmetres amb els quals és observada la realitat per part dels joves. Els joves d’ambdós sexes incorporen com a referents inqüestionables en la seua vida “valors finalistes” (llibertat, igualtat, solidaritat), en major mesura que ho feien els seus pars en la dècada dels huitanta4. I la gran majoria de xiques i xics tipifiquen la violència de gènere com un comportament molt inacceptable5. Però no és menys evident que el canvi de mentalitat al·ludit no ha implicat, necessàriament, un canvi d’actituds i comportaments, com reflecteixen algunes dades sobre la reproducció de rols de gènere i actituds abusives en les relacions de parella.\nEvidentment, no es pot baixar la guàrdia, no es poden abandonar les campanyes a favor de la igualtat, però sí que cal prendre consciència de les seues limitacions. La paritat ha d’anar acompanyada de canvis estructurals en les mentalitats, com el paper de la família i la maternitat o la persistència de la norma heterosexual. El feminisme ha de reprendre, també, el lema de la “llibertat” amb totes les seues implicacions. La llibertat de les dones exigeix una revolució en la vida i en els costums socials i exigeix canvis radicals en el model econòmic i productiu. L’objectiu de la paritat resta raquític davant aquests reptes.\nPer últim, cal considerar que la posició del moviment feminista del passat segle en front de les institucions era instrumental. La mobilització, el protagonisme de la ciutadania, es considerava clau per a fer avançar les lleis en un sentit positiu. Assistim hui a un moviment en sentit contrari, es posa l’accent en les reformes legislatives, es deixa en mans de la política institucional la defensa dels drets de les dones. Ens cal recuperar l’esperit contraventor d’aquell moviment que va fer trontollar moltes idees ben assentades a l’imaginari social. De nou hem d’impulsar programes d’acció on la societat civil s’implique en el canvi de valors necessari per a posar fre a les discriminacions que tenen el seu origen en el gènere.\nIsabel Cercenado. Article publicat originalment en la revista “Lluita”, núm. 297. Març 2015.\n1. (Martínez, 2011)\n2. (Uria, 2009)\n3. (Fernández-Llébrez i Camas, 2012)\n4. (Elzo, 2008)\n5. (González-Anleo, 2010)\n6. Com s’ha apuntat anteriorment no sempre hi ha correspondència entre el canvi de mentalitats i el canvi d’actituds.


El RACC segueix considerant insuficient la senyalització viària al Pirineu - FÒRUM.ad\nEl RACC segueix considerant insuficient la senyalització viària al Pirineu\nel: 14/02/18 17:28\nEl RACC ha tornat a suspendre la senyalització de les carreteres del Pirineu i especialment les indicacions per arribar als hospitals comarcals, una situació que ja va detectar en una primera avaluació feta ara fa cinc anys i que des d’aleshores pràcticament no ha millorat. La senyalització de les estacions d’esquí i dels parcs naturals ha registrat una lleugera millora des del 2012, mentre que els nuclis urbans pirinencs són les destinacions més ben senyalitzades.\nAquestes dades les recull la segona auditoria de senyalització al Pirineu efectuada el 2017, que han presentat el director de la Fundació RACC, Lluís Puerto; la cap d’Estudis de Mobilitat, Alba Rey, i el delegat del RACC a Lleida, Josep Maria Flotats. També s’aprecien millores pel que fa a la continuïtat de la senyalització, tot i que en prop de la meitat dels casos analitzats l’estudi constata que es comença a senyalitzar molt a prop de la destinació final i no s’efectua un seguiment de recorregut als encreuaments decisius per arribar a la destinació. La visibilitat i el manteniment dels senyals d’orientació són els aspectes que obtenen millor puntuació i aquest darrer és el que registra una millora més considerable respecte al 2012.\nEl RACC ha analitzat per segon cop la senyalització existent per arribar a 23 destinacions d’especial interès de tot el Pirineu català. Per fer-ho ha recorregut 81 itineraris diferents des d’una trentena d’orígens que sumen més de 4.600 quilòmetres de carreteres. Entre les destinacions estudiades hi ha els principals nuclis urbans, hospitals i punts d’interès turístic com són les estacions d’esquí i els parcs naturals. Els resultats, que se centren en quatre criteris (continuïtat, comprensió, visibilitat i manteniment dels senyals d’orientació) s’han comparat amb els que es van obtenir en la primera edició d’aquesta auditoria, elaborada l’any 2012.\nAixí, aquesta segona auditoria posa de relleu que la senyalització d’orientació per arribar a diferents destinacions d’interès del Pirineu pràcticament no ha millorat el darrers cinc anys: en concret obté 65 punts sobre 100, només cinc punts més que els assolits en el primer estudi del 2012 (60 punts). En aquest sentit, des del RACC consideren que el resultat general de l’auditoria “és acceptable però encara té un ampli marge de millora”, segons el director de la Fundació RACC, Lluís Puerto.\nL’Hospital de Cerdanya, el més mal senyalitzat\nTot i que el RACC ja ho van detectar el 2012, el nou estudi torna a suspendre les indicacions per arribar als hospitals pirinencs (42,4 punts sobre 100), segons ha remarcat Puerto. L’Hospital de Cerdanya, a Puigcerdà (29 punts) i el del Ripollès, a Campdevànol (30) es troben a la cua de les 23 destinacions estudiades, amb uns resultats “del tot insuficients, tenint en compte que són serveis de primera necessitat per als usuaris”. En canvi, el Sant Hospital de la Seu d’Urgell assoleix un aprovat just (52,5), mentre el de Vielha rep la millor puntuació i arriba als 58.\nLa senyalització de les estacions d’esquí (61,5 punts sobre 100) i dels parcs naturals (66,4) registra una lleugera millora, especialment pels resultats obtinguts per Boí Taüll (65,5) i Port Ainé (69,1), d’una banda, i pel Parc Natural del Cadí-Moixeró (70), de l’altra. Per contra, Vallter 2000 (65,3) i Baqueira Beret (63), empitjoren lleugerament, tot i que l’estació d’esquí pitjor senyalitzada segueix sent Vall de Núria (55 punts).\nPer la seva banda, les capitals de comarca i els accessos a Barcelona són les destinacions millor senyalitzades. Vielha torna a encapçalar en rànquing de tot l’estudi amb diferència (87,3).\nL’estudi del RACC també constata que la continuïtat dels senyals segueix sent “pobra en general” (55 punts) al Pirineu, malgrat obtenir una millora en relació amb el 2012 (51 punts), especialment a l’interior de zones urbanes. Destaquen negativament els hospitals i les estacions d’esquí, sobretot perquè les indicacions no comencen amb prou antelació i perquè hi ha trams entre l’origen i la destinació que no estan suficientment senyalitzats, segons l’auditoria. El RACC ho atribueix en bona part a la diferent titularitat de les carreteres i a la falta d’unificació de criteris entre les administracions i, per això, demana que els diferents ens públics ho tinguin en compte i treballin conjuntament en aquest sentit.\nAquesta mateixa situació també afecta a la comprensió de la senyalització, que obté 66 punts (respecte als 67 del 2012) i presenta una “manca greu d’uniformitat”, ja que l’estudi del RACC detecta diferents nomenclatures per senyalitzar les mateixes destinacions i carreteres. Tot i això, la visibilitat dels senyals és “bona” (78 punts) i registra una millora en relació amb el 2012 (75). Només en casos puntuals s’han observat senyals tapats per vegetació o mobiliari urbà o massa petits. El manteniment de la senyalització és l’aspecte que més millora, assolint 81 punts, malgrat que segueix havent-hi multitud de senyals amb deficiències en la seva conservació.\nAl marge de reforçar la senyalització dels hospitals i d’intensificar la coordinació entre administracions, una altra de les recomanacions que fan des del RACC passa per incrementar la inversió en panells de senyalització variable. L’objectiu és millorar la gestió del trànsit, en casos d’accidents però sobretot davant de fenòmens meteorològics com ara episodis de nevades per tal d’informar els conductors, per exemple, quan sigui obligatori l’ús de cadenes o sobre les carreteres que es troben tallades, segons ha exposat Puerto.\nEn el mateix sentit, el RACC recomana implantar un sistema de senyalització variable sobre l’estat d’ocupació dels aparcaments de les estacions d’esquí a peu de pista per tal d’evitar la saturació i el trànsit d’agitació.\nEntrada Anterior: El fort vent ajorna l’eslàlom olímpic de Gutiérrez\nEntrada següent: Rius, 7è al primer eslàlom dels Nacionals Júniors francesos


L’escombra de la CUP\nDeu ser cosa de l’estiu i la seva malaltissa tendència d’allargassar les nimietats com una coda de Mahler fins a convertir-les en autèntiques tragèdies grecoromanes, que ara diuen, diuen, diuen que la principal hecatombe de la nostra tribu és el cartell de la CUP pel referèndum de l’1-O, en què una treballadora escombra una colla de corruptes dels Països Catalans (amb gest leninista i mirada ventadora), entre els quals destaquen Aznar, Cristina de Borbó, Mariano Rajoy o el Molt Honorable 129, Artur Mas. Podem fer totes les tesis doctorals sobre si és just equiparar aquests dos últims polítics pel que fa a la corrupció dels seus partits (si es demostra que són verídiques les sospites dels casos Gürtel i del 3%, jo intueixo que tant Mas com Rajoy hi deuen tenir un nivell de responsabilitat prou semblant), però darrerament està de moda maximitzar qualsevol gest dels cupaires, com si la seva hipotètica desmesura fos el primer perill per al descarrilament del procés.\nA mi em fot molta gràcia que una parida com una il·lustració es pinti com una crisi d’aital magnitud. Ara es veu, coses de la vida, que allò que pot fer fracassar el procés és l’escombra de la CUP, no pas la sociovergència de tota la vida, ni el fet que líders convergents com ara Jordi Xuclà especulessin obertament sobre la possibilitat de canviar Rajoy per Sánchez en una futura legislatura autonòmica espanyola, ni les gravacions de David Bonvehí parlant de la hipòtesi d’un candidat autonomista per si el referèndum fa llufa, per no parlar també de la simple persistència de líders de la Tercera Via al Govern de la Generalitat, com ara el meu estimadíssim Santi Vila. No, tot això són nimietats de tres al quarto! L’important, tot allò que pot fer-nos anar pel pedregar, són els jovenets d’Arran, la seva kale borroka contra les bicicletes barcelonines i ara, només faltaria, l’escombra il·lustrada de la CUP i el seu origen leninista. Té collons, la vida.\nEl model social i econòmic dels cupaires no podria estar més allunyat d’aquest qui us escriu l’arenga. Crec que el leninisme no és una font per espantar corruptes, sinó una de les desgràcies més horripilants que ha sofert la humanitat. No votaria la CUP ni fart de vi (tot i que els altres partits independentistes cada dia m’ho posen més difícil), però —fins ara i pel que fa a la consecució de la independència— servidor a la CUP només pot donar-li les gràcies. Jo no sé el nivell de corrupteles que va tolerar el president Mas i la història acabarà sabent-ho, com així ha passat amb Jordi Pujol, però sé perfectament i objectiva que sense la determinació dels cupaires amb el canvi de presidència encara ens trobaríem demanant el pacte fiscal i els Jané de torn poblarien moltes conselleries del Govern. Pel que fa al procés, a la CUP només podem agrair-li la tossuderia.\nA mi em repugna que joves coetanis meus tinguin la revolució leninista com a model per frenar la corrupció, però tinc una enorme empatia amb els problemes que posen sobre la taula al seu cartell. David Bonvehí creu que els cupaires fan pena equiparant Mas i Rajoy, però jo crec que alguns convergents foten molta més pena quan s’equiparen als seus propis orígens i conceben la independència com un instrument per millorar l’autogovern català. Aquest procés, per tal que tingui èxit, necessita gent que estigui disposada a tot per guanyar i —en aquest sentit, hi insisteixo— la CUP només ha fet que donar-nos bon exemple. Si et penses que l’Anna Gabriel és l’enemiga de la pàtria i que Santi Vila n’és el futur, Bonvehí, el problema el tens tu. El cartell de l’escombra és una nimietat, i és així com l’hauríem de veure, si és que no volem passar-nos les vacances perdent encara més el temps.\nREFERÈNDUM Bonvehí a la CUP: "Feu pena" El Nacional\nCarrer Bellafila El bus turístic, a la Cort Penal Internacional Bernat Dedéu\nNo podria estar més d'acord. Són uns radicals (molt lluny dels meus valors) però un bon i necessari contrapunt (per sorpresa meva!) Mai els podrem agraïr suficientment obligar a Mas a "fer un pas al costat" i tindre el president que ens portarà a la independència.\nSi el Germà Gordó cantés la traviata davant el jutge, qui rebria un cop mortal seria l'Artur Mas ja que per acció o inacció va tolerar el finançament il·lícit del partit quan ell n'era el cap.\nEl PDeCAT té problemes de credibilitat: no parla clar sobre les corrupcions de l'antiga convergència i això inclou el mateix Artur Mas i també haver passat sense fer soroll pel tema del trànsfuga Germà Gordò. I no ajuda gens les declaracions autonomistes de Jordi Xuclà i del David Bonvehí i que alts dirigents del PDeCAT hagin donat suport el Baiget que un dia abans va voler dinamitar la presentació del referèndum, un atac frontal a l'estratègia del govern des de dins el govern.\nAquests independentistes de "pedra picada"no van fer alcaldessa a la Colau, que es vanta de no ser independentista (nitan sols nacionalista) i es nega rotundament a incorporar la capital de Catalunya a l'AMI ni a través d'un referèndum ciutadà (el que es va comprometre).I la Cup no va dir (per exemple l'Arrufat) que a Espanya votaria Podemos, presentant-se ERC? El comunisme primer! Ai Dedeu, Dedeu com ens hem de veure...\nEl PDdCAT no té el problema amb el major o menor independentisme de la CUP sinó amb els seus propis electors, q es poden descavalcar del projecte si es burxa en l'escarni a Mas. Això no els fa autonomistes. Tot depèn del cristall amb què es mira, sr. Dedéu. Ara, resorgir les kgades del PDdCAT (dels seus més conservadors) com a forma de defensar la nimietat del cartell cupaire tampoc trobo que siguin maneres, per més que siguin les que sempre proliferen.\nSi jo no haguera llegit titulars com: "han posat al mateix nivell Mas i Rajoy" etc., envers el cartell, no ho hauria percebut com a tal, per la senzilla raó que és més que clara l'aversió de la CUP cap al President, de fa temps i no resulta estrany que aparegui al cartell (sí en canvi que no hi aparegui altra gent, però aquest és un altre tema). Llavors està clar que ens volen dividits i treuen punta de tot, i que s'hi cau de quatre grapes; com Bonvehí, per exemple: lamentable.\nSr. Dedéu, crec que tothom té dret a dir la seva. I jo diré que confesso amb tristesa que vaig votar a la CUP, i dic això perquè tot i reconéixer que de vegades l'encerten i tenen raó, altres vegades les seves sortides no tenen gens d'alçada política i em fan desconfiar. El motiu? Segurament perquè els falta maduresa política. Haurien de mesurar més algunes manifestacions. Potser amb el temps...\nL'escombra de la CUP és tan primitiva i intolerant com la del que "netejava Badalona", o la de la campanya "fora xarnegos" de principis dels '80 (aplicada, això sí, al President Mas, en un mapa dels PPCC on l'escombra expulsa de CAT a Artur Mas) o la del camarada Vladimir Lenin.. Convido a qui vulgui, articulista inclòs, a traduir del rus el text del cartell original pro-soviètic que la CUP copia. Davant l'ou de la serp, ni banalitzo, ni callo.\nQui dona importància desmesurada, ja no a la cup, no ens equivoquem, sinó als sectors arran, endavant enlucha, és el dependentisme. Els necessita per atacar el procés. I ells si presten per u problema d'inteligència emocional q no els deixa actuar de forma racional.