Francesca Jones, establerta a Barcelona, és la primera tenista amb una malaltia congènita que es classifica per a jugar un Grand Slam\nFrancesca Jones, de 20 anys i amb residència a Barcelona, jugarà l’Open d’Austràlia amb només vuit dits a les mans. TOM DULAT / GETTY\nIstambul“Tots els humans tenen la seva història, i aquesta és la meva”, afirma a l’ARA Francesca Jones des de Melbourne, capital del tenis mundial durant el mes que ve. L’Open d’Austràlia, el primer Grand Slam de la temporada, és a tocar. I enguany hi participarà aquesta jove anglesa, la primera jugadora de la història que aconsegueix una plaça per al torneig malgrat tenir una malaltia congènita: displàsia ectodèrmica ectrodactília. Amb quatre dits a cada mà, tres dits en un peu i quatre dits a l’altre, participarà en una de les quatre grans cites anuals del tenis. I això que ho tenia tot en contra. “Em van dir que el meu cos no podria aguantar molts anys d’intensitat i esforç, que no estava construïda per a aquest estil de vida”, diu. Només era una nena quan li van dir que el seu futur havia d’estar allunyat de les pistes: “Recordo el moment, però sobretot la reacció del meu pare, la decepció”. La ciutat de Bradford la va veure néixer, Barcelona la va fer créixer. Amb deu anys va apuntar-se a l’Acadèmia Sánchez-Casal amb un objectiu que anteriorment se li havia negat: convertir-se en jugadora professional. I contra tot pronòstic ho va aconseguir. Amb força física, mentalitat i cap excusa.\nEl seu entrenador, Andreu Guilera, ho corrobora: “Moltes jugadores, si les coses es torcen, es deixen anar. Per a la Francesca lluitar és innegociable, ho porta a l’ADN”. I Jones ha assaborit l’èxit des que està en mans de Guilera -també director tècnic de l’acadèmia de joves promeses Next Level-, que juntament amb Jordi Samper i Roberto Vavassori han fet esclatar el joc de la tenista britànica a còpia d’entrenament al Reial Club de Polo. La classificació per a l’Open d’Austràlia és la conseqüència d’un llarg camí. “És fàcil pensar que el salt l’he fet en els últims mesos”, explica la jugadora. Però, conscient que no ha sigut així, Guilera en té la clau: “L’any 2019 portava un bon historial de derrotes, però va seguir treballant. De cop i volta va arribar a Minsk i va guanyar durant dues setmanes seguides”. Tot i un any 2020 de covid en què el calendari es va veure afectat, les possibilitats la van deixar destacar davant Sabine Lisicki, ex número 12 del rànquing WTA. Un cop començat el 2021, amb una gran actuació en les fases prèvies per a l’Open d’Austràlia disputades a Dubai i amb tres victòries consecutives davant jugadores consolidades, Jones es presenta a Melbourne com l’única representant britànica que va passar les fases prèvies.\n“No estic cansada que em preguntin per la meva condició perquè al cap i a la fi és la manera que la gent em conegui. És una part de mi i n’estic orgullosa”, afirma. El joc de l’esportista l’ha portat a situar-se en el número 241 del rànquing amb una singular condició que no és cap avantatge. El treball preventiu ho diu tot. “Tenint en compte el tema de les mans, fem exercicis amb què treballem l’adherència dels dits i possibles lesions de maluc, canells i genolls”, destaca Andreu Guilera. Però hi treu dramatisme. “Això és com tot, cada jugador té un treball específic. Per exemple, n’hi ha que tenen mal d’esquena o mal al genoll”, explica. L’evident desavantatge el supleix amb una gran potència de cops, treball d’anticipació, mentalitat de ferro i un perfeccionisme patent. “Molt poques vegades surto contenta de la pista”, exemplifica Jones, que no en té prou amb guanyar els partits.\nPoques setmanes abans d’iniciar el torneig, aquesta edició es presenta totalment atípica: rigorosos controls de covid i quarantenes per a molts jugadors que van arribar al país en vols en què es van detectar positius. Però Francesca Jones, a diferència d’altres, va tenir sort i pot sortir durant gairebé quatre hores per entrenar-se i anar al gimnàs. “Està clar que la preparació dels jugadors que estan confinats es veurà perjudicada -assegura-, però hi ha una setmana entre el dia que surtin de la quarantena i el començament del torneig”. Les mesures preventives per als jugadors vinguts de fora no impediran que les pistes tinguin presència de públic, un fet que els participants agrairan: “Austràlia és el millor país on es pot competir ara mateix. Hi haurà gent animant-nos i això serà refrescant després de tants campionats amb un ambient insípid”, destaca la jugadora. Francesca Jones, amb vint anys, farà història només trepitjar les pistes australianes i inspirarà altres joves perquè comencin a escriure la seva. Després demostrarà per què mereix ser-hi. “No vull que m’identifiquin només com la jugadora dels quatre dits”, manifesta.\nTENIS Obert d'Austràlia


El Govern presenta recurs al TSJC i enllesteix un decret "diferent" al de Cambray per afrontar el 25% en castellà La República\nEl Govern presenta recurs al TSJC i enllesteix un decret "diferent" al de Cambray per afrontar el 25% en castellà\nL’executiu admet que “no hi ha massa temps” però busca una resposta des del “màxim” nombre de grups polítics\nLa portaveu del Govern, Patrícia Plaja, durant una roda de premsa Data de publicació: dimarts 17 de maig del 2022, 14:26 Localització: Barcelona Autor: Natàlia Segura\nEl Govern ha presentat un recurs de reposició al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya contra la interlocutòria que li donava 15 dies per executar la sentència del 25% del castellà a les aules. Segons ha explicat la portaveu del Govern, Patrícia Plaja, qüestionen la “legitimitat” de l’Assemblea per una Escola Bilingüe i demanen que no s’apliqui el termini de 15 dies fins que es resolgui el recurs.\nEn paral·lel, Plaja ha anunciat que estan ultimant un nou decret “diferent” al del conseller d’Educació, Josep González Cambray. Mentre Educació continua treballant en la seva proposta, el Govern vol enllestir en “els pròxims dies” un decret llei per protegir les direccions dels centres de l’última interlocutòria del TSJC.\n“El que es vol és que es pugui donar resposta des del Govern, des del Parlament i des de l’àmbit judicial”, ha dit Plaja, preguntada per les converses a la cambra sobre l’acord per reformar la llei de política lingüística després que Junts es desmarqués del pacte inicial amb ERC, PSC-Units i els comuns.\nEn aquest sentit, Plaja ha defensat que s’ha de donar una “resposta” a la sentència del TSJC que “no sigui d’un o dos grups” polítics, sinó del “màxim” nombre de partits. “És veritat que no hi ha massa temps, però encara no estem treballant a contrarellotge. Hi ha marge per acabar-ho de polir i concretar”, ha remarcat. El termini per aplicar la interlocutòria s’esgota el 31 de maig.\n16 vols anul·lats aquest diumenge amb Catalunya com a origen o destinació per la vaga de Ryanair, segons el sindicat USO


John Bridges al Museu de la Vida Rural | Bonart\nJohn Bridges al Museu de la Vida Rural\nEl Museu de la Vida Rural de L’Espluga de Francolí presenta del 27 de gener al 23 d’abril del 2017 “Terminals còsmiques. Als confins del cap de Creus, l’obra mai vista de John Bridges”.\nLa tasca de comprendre no és replicar en forma conceptual una cosa que ja existeix, sinó més aviat crear tot un nou regne, que juntament amb el món donat als nostres sentits, constitueix la plenitud de la realitat. Rudolf Steiner\nEl Museu de la Vida Rural inicia un nou recorregut expositiu i introdueix, de manera habitual, l’art contemporani en la seva programació. La Sala Gran (Lluís Carulla) és escenari, en un acte d’inauguració multidisciplinària, de l’exposició Terminals còsmiques. Als confins del cap de Creus, l’obra mai vista de John Bridges. Comissariada per Jordi Carulla –amic i coneixedor de l’obra de Bridges–, la mostra aplega més d’un centenar d’obres que recorren la trajectòria artística d’un autor que tingué la valentia d’habitar una cambra pròpia des d’on poder cultivar la mirada.\nFill del pintor Joan Ponç, John Bridges –pseudònim de Joan Pons i Ferrer, Barcelona 1954-2002– visqué els diferents exilis del pare fins que, arribada la dècada dels 70, inicià en solitari el seu recorregut vital i artístic. Amb la seva companya de viatge, la també artista Rosa Maria Ruiz, s’instal·là a Eivissa, primer –on tingué el seu primer estudi–, i, posteriorment, a la ciutat Suïssa de Vesenaz, on s’interessà per l’obra del filòsof austríac Rudolf Steiner (Donji Kraljevec, Imperi austríac [avui Croàcia], 1861 – Dornach, Suïssa, 1925).\nRudolf Steiner fou fundador de l’antroposofia, una forma de coneixement que tracta d’elaborar una comprensió global de l’home i del món. Elaborà, també, l’educació Warldorf, un sistema pedagògic centrat en un profund coneixement de l’ésser humà i les seves diferents etapes evolutives. L’agricultura biodinàmica –l’avantsala de l’agricultura biològica–, la medicina antroposòfica, basada en certes nocions d’ocultisme i de la filosofia espiritual i que entengué la malaltia com a esdeveniments biogràfics vinculats al cos, l’ànima i l’esperit de la persona esdevingueren, junt amb l’eurítmia, l’art del moviment que aconsegueix enllaçar les emocions amb el món exterior, les seves aportacions principals. En aquest context d’investigació científica i filosòfica on l’observació del comportament de l’ànima humana es torna lenta i precisa, on l’aprenentatge esdevé procés i l’experimentació, una via de coneixement, és on rau el corpus creatiu de l’obra de Bridges. Quin, si no, fou l’interès de l’autor català vers l’obra de Steiner? Una energia vibrant recorre tots i cadascun dels elements amb els quals l’autor fabrica els seus artífexs; rostres anònims, ànimes a la deriva, insectes mil·lenaris, planetes vibrants, l’esclat d’una vida que brota i la sentenciada vida silenciada… el transcórrer, el passar, el viure i l’oblit, la pena i el dolor, el somni i la impotència, el bategar d’una cosmologia ancestral que ens il·lumina amb saviesa perquè se sap primigènia i perquè se sap, també, germinadora de la nostra existència.\nBridges i Steiner compartiren una mateixa forma d’atansar-se al món que els permeté, des de la plàstica i la paraula, experimentar el món espiritual per a arribar a copsar la llibertat individual.\nA la imatge, Boite d’insemination partielle.\nEtiquetes: John Bridges · Museu de la Vida Rural


La mostra etnològica 'Suera: vespra de reis, un poble al carrer', celebra enguany la seua XXV edició - Castellón Diario\nAquesta festa pionera en la província compleix un quart de segle amb la seua XXV edició el 2 de gener de 2022.\nLa mostra etnològica ‘Suera: vespra de reis, un poble al carrer’ celebra enguany la seua XXV edició, després de la cancel·lació, per primera vegada en la seua història, en 2020 a causa de la pandèmia. «Tornem amb moltes ganes, no només per la parada obligatòria per la covid-19, sinó també per la celebració dels 25 anys de la festa», declara José Martí, alcalde de Suera i Sereno durant la festa.\n“25 anys donen per a moltes vivències. El primer any, per exemple, va nevar i com va coincidir amb l’arribada dels Reis Mags, aquests van estar acompanyats pels cops de neu, altres anys ens ha acompanyat la pluja, però res ha pogut frenar l’esperit ni la il·lusió d’aquest dia”, manifesta Martí.\nEl coet d’inici el donarà a les 10:30 el bàndol de l’agutzil i el pregó de l’alcalde cridant a la festa: «Per ordre del senyor alcalde es fa saber que la mostra etnològica Suera un Poble al carrer va a començar». Des d’aleshores es pot gaudir de les exposicions, representacions, productes tradicionals, oficis i personatges antics o participar en el concurs de fotografia que s’organitza al voltant de la festa.\nEnguany es recuperen escenes que no havien estat disponibles en les últimes edicions com el festeig en la font o el bateig. Com a novetat, algunes de les exposicions que romanen actives durant tot l’any amb les visites guiades al ‘Suera Obert Museu’ han estat senyalitzades amb cartells identificatius per al recorregut del museu i facilitaran que els qui visitin Suera aquest dia no es perden cap detall. El Centre Cultural Suera també repartirà un mapa amb tota la informació de la jornada.\nA les 18:00 hores, abans d’acabar la festa, autoritats, veïnes, veïns i turistes donaran la benvinguda al patge real que visita el poble per recollir les cartes per als Reis Mags. “No s’ha d’oblidar que aquesta festa és una escenificació de com es prepara un poble per a l’arribada dels Reis Mags”, apunta Martí.\nTags: en valenciàSuera


Vidreres esperona els partidaris de l’abolició dels corre...\nVidreres esperona els partidaris de l’abolició dels correbous\nOfensiva dels animalistes al Parlament per prohibir-los i avisen amb una manifestació el 14 de setembre\nper Quico Sallés Parlament.\nLa fugida d’un toro en el correbou de Vidreres del passat diumenge comença a tenir repercussions. Aquest matí una desena d’entitats animalistes han presentat un pla que és una autèntica ofensiva per assolir l’abolició dels Correbous arreu de Catalunya. En un acte davant del Parlament, han reclamat als partits, Govern, institucions locals i societat civil impulsar no només els canvis legislatius per prohibir-los sinó fins i tot, una consulta ciutadana a les terres de l’Ebre i han avisat d’una manifestació el 14 de setembre a Vidreres si l’alcalde del municipi no els prohibeix.\nAïda Gascon, d'Anima Naturalis, que ha exercit de portaveu ha explicat que el cas de Vidreres s'ha d'aprofitar per debatre al Parlament. De fet, considera que la societat catalana rebutja aquest tipus d'espectacles. Els animalistes defensen començar les accions al Parlament i al territori. "Estem disposats a seure amb tothom, fins i tot amb els taurins,i aportar tota la feina feta fins ara", ha assenyalat. També ha reclamat als polítics "perdre la por" i debatre obertament.\nA més d'exigir un moviment del Parlament per ampliar la prohibició de les corrides de toro als correbous, sobretot o prioritàriament, amb el bou embolat o lligat. També plantegen una consulta ciutadana, o bé una enquesta, a les Terres de l'Ebre per constatar quin és el suport que veritablement hi ha. En aquest sentit, recorden que hi ha 450 correbous durant l'any a Catalunya i que només quatre localitat les han prohibides: Torroella de Montgrí, Badalona, Roses i Olot.


70 atletes estrangers participaran de la 26a edició del Míting Internacional d’Atletisme de Palafrugell • Ràdio Capital de l'Empordà\n70 atletes estrangers participaran de la 26a edició del Míting Internacional d’Atletisme de Palafrugell\n70 atletes procedents de 20 països diferents participaran aquest dissabte dia 26 de maig en la 26a edició del Míting Internacional d’Atletisme de Palafrugell. Consolidat després de més de 20 anys d’existència, aquest míting és un dels grans esdeveniments esportius de la temporada primaveral a la Costa Brava. Les proves s’iniciaran a les 5 de la tarda amb la disputa de les curses de promoció reservades a atletes de menys de 16 anys i a atletes amb discapacitat psíquica.\nEl programa preveu la participació de diversos plusmarquistes nacionals dels seus respectius països, així com participants i medallistes dels darrers campionats internacionals, els quals seran presents a l’Estadi Municipal Josep Pla Arbonès amb la idea d’assolir bones marques que els permetin participar als compromisos del proper estiu. Enguany s’ha comptat amb una excel·lent resposta per part dels organitzadors del circuit Europe Athlétisme Promotion, del que Palafrugell forma part i que servirà per portar fins al municipi representació de països com Hongria, Itàlia, França, Regne Unit, Països Baixos i Portugal.\nLa presentació de l’esdeveniment oberta al públic va ser dijous 24 de maig al Museu del Suro de Palafrugell, amb la presència de Joan Villuendas, de la Federació Catalana d’Atletisme, Carles Salgas, Diputat d’Esports de la Diputació de Girona, Josep Pujols, representant Territorial d’Esports de la Generalitat a Girona, els representants municipals i els tècnics encarregats de l’organització de la prova.\nArticle anteriorZayn ens presenta el seu nou videoclip "Entertainer"\nArticle següentKeko Domènech presenta el seu primer disc en solitari


Els consellers Bargalló i El Homrani presenten el cartell guanyador del programa Talent creatiu i empresa de l’alumne de La Gaspar Xavi Aznar — Ajuntament d'Igualada\n31º max. / 19º min. 07/07/2022 12:03\nEls consellers Bargalló i El Homrani presenten el cartell guanyador del programa Talent creatiu i empresa de l’alumne de La Gaspar Xavi Aznar\nSou a: Govern Obert i Ensenyaments Artístics / Notícies / Els consellers Bargalló i El Homrani presenten el cartell guanyador del programa Talent creatiu i empresa de l’alumne de La Gaspar Xavi Aznar\nEl programa d’innovació va plantejar com a repte als alumnes de les escoles d’art la realització de cartells de sensibilització sobre el col·lectiu LGBTI, per encàrrec del Departament de Treball, Afers Socials i Famílies\nEls consellers d’Educació, Josep Bargalló, i de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir El Homrani, van presentar dimarts 5 de novembre els cartells seleccionats d’un dels projectes del programa Talent creatiu i empresa a l’escola Llotja de Barcelona. Concretament, el projecte encarregat pel Departament de Treball, Afers Socials i Famílies per conscienciar sobre els drets del col·lectiu LGBTI.\nEs van presentar al projecte més de 130 propostes de cartells provinents de 10 escoles d’arts plàstiques i disseny d’arreu de Catalunya. Els guanyadors són:\nXavier Aznar, de l’Escola d’Art i Disseny La Gaspar (Igualada), Natalia Narro, de l’Escola d’Art Illa (Sabadell) i Enric Bages, de l’Escola d’Art Arsenal (Vilafranca del Penedès.\nEl repte al projecte consistia en dissenyar un cartell de sensibilització envers el col·lectiu LGBTI, que posteriorment es penjaria als instituts de secundària. Per fer-ho l’alumnat ha tingut contacte directe amb les institucions i persones afectades per discriminació en la seva orientació sexual, que van expressar als alumnes la necessitat de dur a terme propostes per a treballar en els seus drets.\nAlhora, el projecte mostra la dimensió de l’art i el disseny actual més enllà d’un producte exclusivament estètic, per esdevenir una eina de conscienciació i reivindicació social. Així, les escoles d’arts plàstiques i disseny treballen per traslladar a l’alumnat el compromís ètic com a futurs dissenyadors, amb exemples com els treballats en el projecte LGBTI.\nDurant l’acte de presentació d’aquest matí, el conseller d’Educació, Josep Bargalló, ha felicitat els guanyadors i ha agraït les aportacions de totes les escoles d’arts i disseny. Bargalló ha subratllat la importància d’iniciatives com aquesta i ha ressaltat que “l’escola ha de fer un pas endavant en el reconeixement de la diversitat. Els alumnes han de poder viure com són ells mateixos”.\nPer la seva banda, el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir El Homrani, ha destacat que “la defensa dels drets del col·lectiu LGTBI és la defensa de tots els nostres drets. Fer-ho és defensar que tothom estimi com vol en una societat diversa i de drets i llibertats”.\nTalent creatiu i empresa és un programa d’innovació del Departament d’Educació que posa en contacte escoles d’arts plàstiques i disseny amb empreses i institucions per tal de desenvolupar reptes reals de col·laboració.\nEl programa té com a finalitat, d'una banda, donar a conèixer el potencial de coneixement i la creativitat que els escoles d’Arts plàstiques i disseny poden aportar a les empreses, entitats i organismes col·laboradors. De l'altra, vol fomentar la formació i actualització dels professors d’aquestes escoles d’art, mitjançant la transferència de coneixements entre aquests i les empreses, per tal de millorar les competències dels alumnes participants. Algunes de les accions que inclou el programa són, entre d’altres, la cooperació entre centres i empreses, o la formació del professorat en matèria d’intercanvi de coneixement.\nAquest concurs s’emmarca en el desplegament de la Llei 11/2014, per a garantir els drets LGBTI i per eradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia i del Pla Interdepartamental de polítiques públiques LGTBI, en l’àmbit de l’educació.L’any passat la convocatòria va aplegar 100 alumnes de 10 escoles i estava focalitzada en la defensa dels drets de les persones grans LGTBI. Els treballs guanyadors es van penjar en centres de gent gran de Catalunya: residències, centres de dia, habitatges tutelats, casals, centres cívics, etcètera, i van tenir molt bona acollida. També es va organitzar una exposició itinerant amb tots els cartells\nPertany a: Escola Municipal d'Arts, EMA Gaspar Camps, Famílies, Govern obert i Transparència, Mancomunitat Conca d'Òdena, Ensenyament i universitats, Joventut


Quatre trucs perquè carreguis el mòbil més ràpid\nBarcelona. Diumenge, 19 de maig de 2019\nCada un fem un ús diferent del mòbil. Alguns es decanten per una utilització escassa i estrictament personal i d'altres l'utilitzen tant per al lleure com per a la feina de manera intensiva. Fins i tot, hi ha qui porta permanentment més d'un dispositiu. Però si hi ha una cosa que ens iguala a tots, és la necessitat de comptar amb el mòbil carregat en un moment o un altre del dia.\nSegur que moltes vegades t'has trobat que la bateria del teu telèfon està a punt d'esgotar-se i que necessites sortir aviat al carrer amb el mòbil llest. Aquells minuts no solen donar per a gaire i és habitual que la bateria amb la recàrrega que aconsegueixis, el telèfon se t'apagui al cap de poc temps.\nPer això, saber com carregar la bateria més de pressa de l'habitual pot convertir-se en un salvavides que convé conèixer per als casos de conflicte. Et mostrem com fer-ho amb els següents trucs.\nNi cotxe ni ordinador\nPosar a carregar el mòbil a través de l'USB del cotxe no és una bona idea, com tampoc no val la pena fer-ho connectant-lo a l'ordinador. Però és que més enllà del bé futur del dispositiu, tampoc no ajuda que la càrrega es realitzi ràpid. En ambdós casos la bateria tarda molt més a carregar-se. Per tant, si tens poc temps per sortir amb el mòbil amb certa càrrega, el millor és que utilitzis el carregador habitual endollat a la xarxa elèctrica de la llar.\nEl carregador oficial\nAvui dia són molts els dispositius que utilitzen carregadors compatibles entre si, no només els mòbils o les tablets. El que succeeix és que malgrat que gairebé tots serveixen per carregar el mòbil, el que ve amb el propi dispositiu quan es compra és el millor per a tant perquè el mòbil envelleixi millor com perquè la bateria arribi abans al 100% en carregar-lo. Sobretot en aquells mòbils que admeten el que es coneix com a càrrega ràpida, ja que no tots els carregadors estan facultats per a aquesta funcionalitat i si no s'utilitza l'adequat, la càrrega serà lenta.\nManera avió o mòbil apagat\nUna altra ajuda perquè la bateria es recuperi abans és activar la manera avió del telèfon, per a així no rebre trucades, ni utilitzar el wi-fi o el 4G, ni qualsevol notificació que ens arribi al mòbil. Es calcula que l'activació de la manera avió accelera la càrrega al voltant d'un 10%. Un augment que serà encara més gran si en lloc de recórrer a aquest mètode, realitzar la càrrega amb el telèfon apagat. En tot cas, en les dues situacions recuperaràs més bateria en el mateix temps que si el dispositiu està encès.\nDescartar les càrregues sense fil\nEls sistemes de càrrega sense fil per inducció han millorat molt en prestacions en els últims anys i són molt còmodes perquè alliberen al mòbil d'haver d'estar connectats a un cable. Però tot i així, encara no ofereixen la mateixa velocitat que els carregadors oficials connectats a un endoll de paret, pel que es recomana evitar-los quan tinguis pressa.\nTecnologia Car Thing, el nou dispositiu de Spotify per al cotxe El Nacional\nTECNOLOGIA Saps com utilitzar Whatsapp també al teu ordinador? El Nacional


La Fira de l’Oli rasca els dos milions d’euros d’impacte econòmic\nTant des del Patronat de la Fira com per part dels expositors s’ha fet un balanç molt positiu de la 56a Fira de l’Oli i les Garrigues, que s’ha celebrat a les Borges Blanques aquest cap de setmana. Segons les primeres dades de l’organització, el certamen ha tingut un impacte econòmic d’aproximadament dos milions d’euros al municipi, superant les dades d’edicions anteriors.\nMilers de persones han visitat la Fira de l’Oli Verge Extra i les Garrigues que s’ha celebrat a les Borges Blanques. Des de l’organització s’ha fet un primer balanç molt positiu i es creu que s’ha superat l’assistència i les vendes d’anteriors edicions, deixant un impacte econòmic, segons les primeres dades, d’aproximadament dos milions d’euros al municipi.\nEls expositors que han participat en el certamen també en fan una valoració positiva.\nEl certamen ha comptat amb la presència d’una trentena de productors d’oli, confirmant la bona salut de la fira que des de fa anys s’ha consolidat com un referent del sector.\nJ. Cama i M. Rebull


Calafell farà un Centre Cívic a la urbanització de Valldemar\nS'ha presentat un primer projecte, tot i que encara no hi ha un calendari d'obres\ndimecres, 6 de març 2019 - 13:13h\nLa zona de Valldemar on s'ha de fer el nou centre cívic calafellenc. | Ajuntament de Calafell\nL’Ajuntament de Calafell ha informat que manté la intenció de fer un centre cívic a la urbanització Valldemar, i ha presentat un primer projecte sobre aquest edifici. Ha de ser un equipament que doni servei tant al nucli de Valldemar com al de les Brises, segons el consistori, i que es construirà al carrer de Molina. L'objectiu és que sigui «un punt de trobada i d’activitats a uns dels barris més llunyans del centre de municipi», tal com han apuntat des de l'Ajuntament.\nEl govern municipal ha recordat que aquest centre cívic «era una promesa per completar la xarxa de centres cívics als principals nuclis del municipi, així també com la de casals a les urbanitzacions que no tenien cap espai d’aquestes característiques». Per aquesta raó, el consistori també està treballant en el projecte del centre cívic de Mas Romeu, tot i que encara no s'han donat més especificacions sobre aquest equipament.\nAl costat es posaran pistes de l'estil Cruyff Court\nPel que fa al centre cívic de Valldemar i les Brises, aquest es farà a un terreny que ja és de propietat municipal i ocuparà una superfície d’uns 400 metres quadrats edificats en una sola planta. El projecte presentat contempla que tingui un bar, i dues sales per a activitats, una de gran que serà polivalent, i una altra de més petita, pensada especialment per a fer-hi reunions.\nTambé hi haurà uns vestidors i dutxes, ja que a l’exterior es farà una pista poliesportiva. La intenció de l’Ajuntament de Calafell és que sigui una pista de l’estil del Cruyff Courts, uns camps de futbol amb un disseny molt peculiar. Segons explica la Fundació Johann Cruyff, aquestes són unes pistes «que volen ser un punt de trobada segur i on els infants coneguin la importància de la unió, de fer amistats descobrir el propi talent i d’aprendre tant a guanyar com a perdre».\nCalafell aprova un pressupost continuista pel 2019 gràcies al suport d'ERC.\nLa Generalitat anuncia un projecte de millora de la C-31 al seu pas per Segur.\n"El grup de dones Al-Manar del Vendrell fa una cursa solidària pel 8-M" "La Giralda de l'Arboç, la història d'un edifici únic a Catalunya"


El multiculturalisme mata | Taranis\n← Transversalitat: el secret de l’èxit del SNP a Escòcia\nDibuixos des del gulag →\n10 Mai 2011 · 8:08 am\nEl multiculturalisme mata\nEl multiculturalisme mata. Fer conviure en un mateix lloc comunitats que res no tenen a veure les unes amb les altres, i que fins i tot són antagòniques, no pot provocar res més que conflictes socials i la substitució de la identitat pròpia de la zona per un poti-poti social i cultural descohesionat. Els multiculturalistes són els principals enemics de la diversitat. Les seves idees comporten la substitució de les identitats pròpies de l’àmbit geogràfic receptor de l’allau immigratòria per aquest aiguabarreig que difícilment se sap com culminarà, però que el que és segur és que ens farà viure anys de conflictes i problemes. Amb sort, després de dècades es crearà una identitat nova, però amb quin guany? Una identitat nova sorgida per l’eliminació de l’anterior després d’una llarga època de conflictes. Això és diversitat? Diversitat és estimar totes les identitats del món. Cada cultura té el seu àmbit geogràfic on ha nascut, ha crescut i on s’ha desenvolupat. El tracte de tu a tu, el respecte a la casa dels altres, en definitiva, una convivència noble i pacífica sí que és defensar la diversitat. El que no ho és, i ara parlo de casa nostra, és amuntegar un munt de nacionalitats i cultures diferents arreu del país. El multiculturalisme a Catalunya és la mort de la nostra nació. És d’estúpids pensar que encabir immigrants en barris sencers de casa nostra i convertir-los en guetos és defensar la diversitat. Si una cosa és, és la mort de la catalanitat, és anar en contra de la diversitat al món, és matar una identitat.\nEl multiculturalisme és un invent del poder, i un discurs que l’esquerra ha fet seu. A l’actual sistema capitalista li convé aquest gran moviment migratori, perquè els beneficia econòmicament. Convertir Europa en un gran mercat. Aquest és el seu interès. I per això els defensors de les identitats, els defensors de la diversitat, som els seus enemics, som la principal nosa, i per això necessiten de l’esquerra i el progressisme, així com també dels partits més de “dretes”, per promoure la multiculturalitat. CiU i PP sempre han estat al costat del poder econòmic. Aquí, tot i que intenten amagar-ho, també podem ficar-hi sense por el PSC. Tanmateix, com és que els grups d’extrema esquerra són violents defensors d’un invent del poder econòmic per defensar els seus interessos i acèrrims enemics de la gent normal que no vol veure com li destrossen i li furten la casa? Segurament perquè, a part d’haver-hi entitats ultrasubvencionades pel poder polític, com moltes de les que es veuen en les plataformes autoanomenades “antifeixistes”, l’extrema esquerra té un odi immens cap a la societat occidental, a la que no perdona haver rebutjat el seu sistema de dictadura del proletariat i d’instal·lació de gulags. Aquí potser exagero, però l’antitradicionalisme i el rebuig de la majoria dels valors occidentals per part de l’extrema esquerra és digne d’estudi psiquiàtric.\nAls defensors de les identitats, als amants de la diversitat, només ens queda combatre aquesta ideologia totalitària amb totes les nostres forces. Els grups que s’autoanomenen “antifeixistes” sortiran al carrer, convertits en beneits útils del capital, per amenaçar i cohibir els qui no ens dobleguem davant del règim; els partits polítics tradicionals i els mitjans de comunicació serviran els seus amos i intentaran criminalitzar-nos, però igual que un dia es va derrotar el nazisme i l’estalinisme, tornarem a vèncer, perquè no deixarem de lluitar. Matem el multiculturalisme abans no ens mati a nosaltres. Som-hi!\nFiled under Actualitat, Catalunya, Europa, identitari, immigració, immigracionisme, Jovent, nacionalisme, Revolució\nTagged as antifa, antifeixista, capitalisme, Catalunya, diversitat, Europa, identitat, immigració, immigracionisme, Jovent, multiculturalisme, Racisme, Revolució, ultraesquerra, xenofòbia


Druni - Botigues - Centre Comercial Heron City Barcelona\nDes de 1987 al seu servei amb més de 300 botigues a Espanya. Perfumería especialitzada en cosmètica, perfums i neteja personal. Comptem amb la nostra pròpia marca a preus molt competitius. Milions de productes i assessorament personal dels nostres professionals t'esperen a Druni SOM Multiespai.\nA més, gaudeix de la nostra targeta client amb descomptes, promocions, etc ...


DR. AGUSTÍN LÓPEZ NÚÑEZ – Testimonios para la Historia\nPortada » PC, 17è VOLUM. Especialitats Mèdiques de Catalunya, II » DR. AGUSTÍN LÓPEZ NÚÑEZ\nDR. AGUSTÍN LÓPEZ NÚÑEZ\nActualment, es pot fer una operació de tres hores i el pacient es desperta al cap de deu minuts com si no hagués passat res.\nEl Dr. Agustín López Núñez és especialista en anestesiologia i reanimació, professió que va triar sense cap influx familiar ja que no té cap parent relacionat amb el món de la medicina. Treballa a l’Hospital Germans Tries i Pujol com a metge adjunt, responsable de l’anestèsia obstètrica. També forma part d’un grup d’anestesistes que col·laboren amb l’Hospital de Barcelona. “L’anestesiologia i la reanimació permeten que el pacient pugui rebre un tractament quirúrgic sense que tingui consciència de tot allò que li estan fent.”\nEstà plenament convençut que els avenços produïts en el camp de l’anestèsia han col·laborat d’una manera decisiva en l’important progrés que ha viscut la cirurgia en els darrers anys. “Les intervencions a cor obert i els trasplantaments es fan amb circulació extracorpòria i poden durar fins a catorze hores. Si el pacient no tingués controlades i mantingudes les seves constants vitals per un especialista en anestesiologia i reanimació, al cirurgià se li moriria la gent al cap de poc.”\nA Catalunya ha tingut molt predicament l’analgèsia obstètrica. “Ara, l’ésser humà no està preparat per resistir certs tipus de dolor. Les dones saben que hi ha la possibilitat de tenir la criatura sense dolor, gràcies a l’anestèsia epidural, i aquelles dones que escullen l’opció del part natural, sense anestèsia, són vistes com a bestioles rares.”\nEl Dr. López Núñez va fer la carrera a l’Hospital Clínic i després va anar ampliant el seu currículum per tal d’obtenir mèrits per ingressar com a resident a l’Hospital de la Vall d’Hebron. “En aquella època, la residència es regulava mitjançant un concurs lliure de mèrits. Havíem de presentar-hi mèrits que sumessin punts. Per obtenir els necessaris, vaig estar durant dos anys fent cursets intensius, tasca que alternava amb la medicina general.”\nA l’Hospital de la Vall d’Hebron, hi va treballar tres anys i s’hi va formar com a metge anestesiòleg. En acabar l’especialitat, l’any 1980, se’n va anar a treballar a l’Institut Dexeus, centre on es va quedar durant onze anys. “A la Clínica Dexeus em van enverinar amb l’anestèsia obstètrica, vaig quedar totalment enamorat del tipus d’anestèsia que s’hi feia.”\nEra l’època de la fascinant aventura que va suposar el naixement del primer nadó de l’Estat espanyol per fecundació in vitro. El Dr. López, amic de la doctora Anna Veiga i del doctor Barri, hi va participar. “Vaig viure tota l’experiència de prop, perquè hi era quan es va fer la cesària, mitjançant la qual va néixer la nena Victòria Anna.”\nDesprés, se’n va anar a treballar a l’Hospital Germans Trias i Pujol, on va fer anestèsia general i clínica del dolor. Recorda que la intervenció que el va acontentar més va ser un trasplantament renopancreàtic. “Vam implantar al pacient els ronyons i el pàncrees. Aquesta intervenció em va satisfer molt, perquè va ser el primer malalt operat a l’hospital que va sobreviure a una intervenció d’aquest tipus.”\nDes de fa cinc anys, centra la seva activitat professional en l’àrea de l’anestèsia obstètrica. També s’encarrega de la formació dels metges que fan aquesta especialitat. “Quan vaig anar a l’Hospital Germans Trias i Pujol, no hi havia obstetrícia. Finalment, hi va arribar, i des del començament vaig anar-hi introduint innovacions apresses a l’Institut Dexeus. L’Hospital Germans Tries va ser el primer hospital de l’ICS on es va aplicar l’anestèsia epidural a totes les parteres.”\nEn aquest hospital s’hi han format entre 150 i 200 anestesiòlegs. “No sé si els metges que preparo seran o són mestres. Intento que siguin responsables, amb això ja em dono per satisfet.”\nCompara l’anestèsia amb el vol d’un avió. “Normalment, quan hi ha més incidents és al començament i al final, com ocorre amb els avions. Quan emprèn el vol, el pilot és conscient que hi ha un risc i que l’aparell pot estavellar-se, però això no fa que es quedi a terra. Amb l’anestesiologia, d’entrada, pots pensar que un pacient serà difícil d’anestesiar i de controlar, per la seva morfologia o perquè té una patologia afegida, però quan comences fas tot el que pots i utilitzes l’experiència, el bagatge científic i els recursos tècnics disponibles, perquè tot surti bé.”\nObserva que els incidents produïts en el camp de l’anestèsia són més freqüents en operacions curtes i de poca entitat que en grans intervencions quirúrgiques. “A les grans intervencions, tota la infraestructura està alerta i tothom està atent. A les petites, és més fàcil que es disminueixi la precaució que s’ha de tenir sempre abans de començar una operació.”\nDe la seva infantesa ençà ha viscut el gran canvi de l’anestesiologia. “Als anys trenta, quan hi havia l’èter i el cloroform, els cirurgians havien de ser molt hàbils i operar una vesícula en vint minuts, perquè si es demoraven el pacient moria a causa de la toxicitat de l’anestèsia. Recordo que els efectes de l’anestèsia eren tan temuts que la gent feia testament abans d’entrar a la sala d’operacions. Actualment, un cirurgià pot estar operant una vesícula durant tres hores i el pacient es desperta al cap de deu minuts com si no hagués passat res.”\nEl Dr. López explica en què consisteix la feina que fa a l’Hospital de Barcelona. “Treballem amb els cirurgians que ens demanen, perquè els inspirem confiança. Per poder afrontar tranquil una operació, el cirurgià s’ha de sentir confiat amb tota la gent que l’envolta. Hi ha cirurgians que escullen uns determinats anestesistes sense els quals no volen operar, però també els anestesiòlegs ens sentim més tranquils a la sala d’operacions amb certs cirurgians. Es tracta d’una empatia que fa que la tasca sigui més agradable.”\nEn el transcurs d’una intervenció quirúrgica és fonamental controlar les constants vitals, que la pressió es mantingui en uns nivells acceptables i que el ritme cardíac sigui l’adequat, però del que s’ha d’estar més pendent és del manteniment de la via aèria del pacient. “Quan es fa una anestèsia general, llarga, el pacient està intubat, i el fem respirar mitjançant un respirador. Si la respiració del pacient no és la correcta, tard o d’hora tindrem problemes greus. El pacient pot sagnar o pot tenir arítmies cardíaques, però si no respira pot morir o en el millor dels casos quedar afectat. Si el pacient respira bé, tot va bé.”\nActualment, tothom que ha de sotmetre’s a una operació ha de passar abans per la consulta de l’anestesista. “Aquest és el protocol. L’anestesista demana el consentiment al pacient i li explica en què consisteix l’anestèsia, i li aclareix els dubtes que pugui tenir sobre els detalls de l’operació.”\nMalgrat els vint-i-cinc anys d’experiència dins del món de la medicina, de vegades encara es commou. “La darrera vegada que em vaig emocionar va ser durant la intervenció quirúrgica d’una dona de trenta-cinc anys. Vam entrar a la sala d’operacions amb el pronòstic de càncer d’ovari terminal, la qual cosa em va afligir. La vam anestesiar, li vam obrir la panxa, i vam veure que, efectivament, tenia un tumor a l’ovari, però sortosament no era cancerós.”\nPrevAnteriorDR. ALFONS BONET SARIS\nSiguienteDR. ANTONIO BORDAS COSTANext


Hotel-Skischule Krallinger Obertauern Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRomerstrasse 73, Obertauern, Obertauern, Àustria, 5562 - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Obertauern, no busqui més enllà de Hotel-Skischule Krallinger. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hotel-Skischule Krallinger, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, esquí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel-Skischule Krallinger.


Torroella autoritza les vaquetes amb el vot de qualitat de l'alcalde - El Gerió Digital\nEls republicans podrien trencar el pacte de govern\nDijous, 16 de juny de 2016 10:32h\nEl moment de la votació © ACN\nXavier Pi, ACN / Baix Empordà / Torroella de Montgrí\nTorroella de Montgrí tindrà vaquetes per la festa major de Sant Genís. La Junta de Govern Local ha tirat endavant l'autorització a la Penya San Marcos, que és qui s'encarrega d'organitzar-les, perquè se celebrin els dies 20 i 21 d'agost al tancat dels Jardins de Santa Clara.\nLa votació, però, no ha estat exempta de polèmica. De rerefons hi havia la moció que va aprovar el ple municipal, i que va declarar Torroella vila lliure de correbous. Quan s'ha debatut aquest punt, s'ha permès l'entrada de públic a la sala de reunions. Apart dels regidors, en un costat de la taula s'han assegut dos membres del partit animalista PACMA; a l'altre, dos integrants de la Penya San Marcos.\nEl debat ha estat curt, perquè les posicions d'uns i altres ja van quedar clares quan es va aprovar la moció. L'alcalde i els dos regidors de Convergència hi han votat a favor; i els tres d'ERC, el seu soci de govern, en contra. Per desempatar, Jordi Cordón ha fet servir el seu vot de qualitat.\nTorroella de Montgrí, doncs, celebrarà les vaquetes. Però l'autorització deixa un ambient enrarit políticament. Cordón justifica l'aval emparant-se en un informe jurídic que va encarregar el consistori, i en el fet que les vaquetes segueixen inscrites a l'annex de la Llei 34/2010, aprovada pel Parlament i que regula les festes tradicionals amb bous.\nNo és un acord, sinó una voluntat\nL'alcalde explica que una moció no és pròpiament un acord de ple. "M'agrada dir les coses pel seu nom; una moció no expressa res més que la voluntat dels regidors", indica. A partir d'aquí, Cordón es remet a la seva interpretació de l'informe, i assegura que la moció no afectava només els correbous, sinó totes les festes que se celebren amb animals (entre les quals, la Fira de la Màgia o la Fira de Sant Andreu).\nL'alcalde assegura que, autoritzant les vaquetes, s'ha fet allò que corresponia, i més tenint en compte que la festa figura a l'annex de la Llei 34/10. "Aquest 2016 farà 37 anys que se celebren al municipi sense cap mena de problema; allò que hauria estat antidemocràtic hauria estat no acceptar la petició de la festa de les vaquetes", ha subratllat, insistint en què la moció no era vinculant.\n"Malnom per al municipi"\nEl seu soci de govern, ERC, però no ho veu així. El primer tinent d'alcalde, Josep Maria Rufí, interpreta l'informe jurídic d'una manera diferent a la que ho fa l'alcalde. Sosté que la moció només es referia als correbous, que és un acord de ple i que ha de prevaldre per damunt de la Junta de Govern Local.\n"Més enllà de la legalitat hi ha la legitimitat; per tant, des del punt de vista democràtic, l'acord de ple s'ha de complir", ha subratllat. Rufí tampoc ha amagat que l'autorització s'ha fet amb presses. De fet, durant el debat, ell mateix ha demanat adoptar una solució "transitòria", que passaria per permetre les vaquetes aquest 2016 "però pactant que l'any vinent, parlant-ne d'una manera més pausada, es deixés de fer; però això no s'ha posat mai sobre la taula".\nRufí també ha recordat que la moció també demanava explícitament al Parlament que tragués Torroella de Montgrí del llistat de municipis que organitzen festes amb bous. Un tràmit que el consistori ja ha fet per via telemàtica.\nArran de l'autorització, Rufí ja ha avançat que sotmetran el pacte de govern a consideració de l'assemblea local. "Ho valorarem tot, ho posarem sobre la taula i decidirem; no negaré que és un punt delicat, no per les vaquetes en si, sinó pel malnom i el dèficit democràtic que això genera per al nostre municipi", ha subratllat.\nDe la valentia a l'insult a la democràcia\nDesprés de la votació, les reaccions dels defensors i els detractors del correbou no s'han fet esperar. El portaveu de la Penya San Marcos, Manuel Aladid, ha dit que "és un plaer" que puguin tornar a fer la festa. "Volem tirar endavant, crec que l'alcalde ha demostrat que és valent i coherent: la moció era clarament discriminatòria, perquè només posava el focus damunt dels correbous", ha subratllat.\nLa portaveu del PACMA, Pilar Ferrándiz, ho ha valorat de manera diametralment oposada. "Ho he trobat un insult a la democràcia; que un alcalde passi per sobre de la decisió del ple municipal, i sigui capaç de fer servir el vot de qualitat per trencar un acord que s'havia pres prèviament, evidencia que a Torroella tenen un problema polític", ha dit. Ferrándiz ja ha avançat que els animalistes faran accions els dies que se celebrin les vaquetes i que intentaran de totes totes que no es faci la festa.\nL'autorització de les vaquetes només es refereix a aquest 2016. L'any vinent, si es volen continuar celebrant, la penya haurà de demanar-ne una de nova. Tot i que aquest tràmit fa tres anys que es passa per la Junta de Govern Local, ERC ha demanat que s'estudiï si se'n pot retornar la competència al ple de Torroella de Montgrí.


Converses amb la nevera: de novembre 2013\nEl pa artesà\nFa algunes setmanes vam explicar la guerra de preus del pa. Uns grans productors havien posat a la venda pa a preu molt baix. Els petits forns es queixaven perquè deien que no podien competir. I és cert que un forn petit no pot oferir preus tan baixos.\nPer això, molts forns han decidit optar per un producte diferenciat del pa barat que produeixen en massa els grans distribuïdors. Han decidit orientar el seu negoci a un tipus de client diferent, que busca aquell pa que fa olor a pa, que té la crosta cruixent i no es converteix en xiclet al cap de poques hores. Un pa que recordi al pa d'abans.\nA Barcelona, el Gremi de Flequers ha creat un segell que identifica aquells forns que han decidit fer pa de forma artesana. És una manera senzilla d'anunciar al públic que aquell pa és diferent del que es trobarà al supermercat. Podeu trobar un forn artesà a través del web del Gremi.\nEl pa artesà no sempre és excessivament car. Podem trobar barres per un euro. I tampoc és garantia de ser millor que l'industrial, tot i que ho acostuma a ser, ja que intenta competir en qualitat i no en preu. Alguns forners artesans intenten crear pans diferenciats de la resta i això és el que li dóna un valor afegit al pa artesà i el que assegura la viabilitat del negoci.\nPublicat per Sergi a 20:00 2 comentaris:\nMengem pitjor que els nostres avantpassats?\nGreixos industrials, additius alimentaris, transgènics, pesticides, carbohidrats refinats... sembla que estiguem vivint en l’època de les grans plagues alimentàries.\nEls defensors de l’alimentació natural opinen que els aliments moderns provoquen càncers, al·lèrgies, obesitat i diabetis.\nProbablement tinguin part de raó però també crec necessari recordar que el passat s’acostuma a pintar més maco del que en realitat va ser.\nPer començar, és cert que els nostres avis no estaven tan grassos com nosaltres. Diuen que és perquè no eren tan sedentaris com nosaltres però em temo que la principal raó és que passaven molta gana.\nAlmenys això era el que m’explicava el meu avi. Ell va tenir sort de viure al camp. Això li permetia menjar més sovint que els de la ciutat per la simple raó que estava més a prop del menjar. Durant la postguerra es requisaven les collites però sempre es podia amagar part del gra per alimentar la família.\nEls pitjors records eren de l’època de la mili. Els qui no tenien la sort de treballar a la cuina passaven una gana terrible. Tanta, que l’afició preferida dels reclutes per ocupar el temps lliure era anar a robar pomes als camps propers. Els amos dels camps donaven bones pallisses als lladres quan els sorprenien però això no els dissuadia de tornar-ho a intentar l’endemà mateix.\nTambé un altre parent, que vivia a ciutat, explicava en les seves memòries que de petit robava garrofes dels vaixells del port. És una simpàtica anècdota d'abans de la guerra.\nLa cotització actual de la garrofa està pel terra.\nDesprés de la guerra es van viure situacions molt pitjors. Fixeu-vos en aquest relat de la vida als campaments de refugiats:\n"En alguno de aquellos primeros amaneceres, pude contemplar, como si fuera un horrible escenario de sombras chinescas, como una procesión de bisoños matarifes, seguían las huellas de algún animal que iban a sacrificar, generalmente alguna vaca o mulo, no importaba demasiado, armados de hachas, cuchillos o cualquier objeto cortante con el que poder proveerse de un pedazo de carne tan pronto alguien se decidiera dar al animal su primer cuchillazo.\nEl animal, ignorante de su suerte, caminaba arrastrado por la brida de su conductos, y como estaba amaneciendo, con el mar de fondo sólo se adivinaban sus siluetas, lo que le daba un aspecto fantasmagórico e irreal, lo mismo que a los del grupo que le seguían.\nEn cuanto la primera arma había abatido al pobre animal, una nube, como de buitres hambrientos, se arrojaba sobre la presa para ver quién sacaba la mejor tajada de la inocente víctima."\nEsta escena se repitió durante varios días hasta que no quedó ningún caballo, vaca o mulo en aquellos campos.\nExtret del llibre 1936-1945 de Joan Magich Capella.\nAixí que, si volem respondre a si abans es menjava millor que ara, caldria preguntar a quina època ens estem referint. Perquè potser és cert que potser avui tenim molts problemes relacionats amb una mala alimentació. Però si en el passat no hi havia cap epidèmia de sobrepès potser era senzillament perquè gran part de la població passava gana.\nPublicat per Sergi a 10:00 3 comentaris:\nCom distingir un bon pa?\nEn articles anteriors, hem parlat de la proliferació de pa de mala qualitat. Hi ha qui ho justifica dient que molts consumidors no són capaços de distingir i apreciar el bon pa . I que, en no distingir un pa ben fet d'un altre de dubtosa qualitat, molts forners ja no s'esforcen a oferir bons pans.\nAvui ens centrarem a explicar què és un bon pa. Hi ha qui parla del pa artesà, en contraposició al pa industrial. I és cert que un pa tradicional acostuma a ser millor que un pa industrial però no sempre és així.\nFabricar bon pa requereix bons ingredients, instal·lacions adequades i un bon control dels processos (temperatura de cocció, temps de fermentat, de cocció...) . I ambdues coses es poden fer bé o malament, tant en el pa artesà com en l'industrial.\nEn qualsevol cas, els consumidors no veiem el procés de fabricació del pa. Per tant, necessitem altres criteris per saber si el pa d'un forn és bo, regular o dolent .\nIbán Yarza ens dóna uns consells en aquesta entrevista :\nEl pa ha de saber a pa. El pa dolent es pot disfressar amb tota mena d'additius: nous, olives, formatge, llavors diverses... Per això és recomanable provar el pa sol i que sàpiga a pa.\nEl pa ha de fer olor a pa.\nEl pa ha de durar. Hi ha fogasses que duren diversos dies. El pa de barra dura menys però, al final del dia, ha de mantenir una frescor suficient . Que no estigui dur ni amb la textura d'un xiclet .\nRecordant aquests tres senzills consells podem millorar el nostre criteri i menjar pa de millor qualitat. A partir d'aquí, hi ha gustos per tot. Hi haurà qui gaudeixi amb una crosta dura i qui valori un molla esponjosa. I, per descomptat, no hi ha res dolent en afegir pipes o sèsam a un bon pa. L'únic que hem de vigilar és que aquests additius no siguin el camuflatge d'un mal pa.\nPublicat per Sergi a 20:00 Cap comentari:\nProductes de proximitat. Raons en contra del quilòmetre zero.\nCom quasi tots els debats tenen dues cares, avui donem veu a aquells que no estan del tot d’acord amb la filosofia de consumir productes de quilòmetre zero. La setmana passada vam donar arguments a favor del quilòmetre zero. A continuació us presentem alguns dels arguments que s’hi han contraposat:\nSocietat global: La tecnologia ha escurçat les distàncies del món. Antigament es creaven grans rutes marítimes i terrestres pel comerç d’espècies i altres productes que només podien comprar els rics. Avui tothom pot comprar productes de tot el món i això és una conquesta social.\nMés varietat: L’antic consum estacional ha estat substituït per un consum a la carta. El món ofereix diferents climes i això fa que les fruites i verdures que consumim ja no siguin únicament les de temporada. Podem tenir raïm a la primavera (ja que és tardor a l’hemisferi sud) o fruites tropicals o exòtiques tot l’any.\nEl proteccionisme no és bo per a l’economia: si tots els països decideixen consumir productes propis, els nostres agricultors també ho tindran més difícil per exportar. Així que, a la pràctica, el proteccionisme duu a una economia de costos majors.\nAntixovinisme: els productes de la terra són dels millors del món? Això passa a tots els països? La intuïció diu el contrari. Hem de renunciar a consumir els millors productes només perquè són estrangers?\nSolidaritat: Molts països en vies de desenvolupament basen gran part de l’economia en l’exportació de productes agrícoles. Que puguin competir lliurement no és la millor ajuda que els podem donar al seu desenvolupament?\nI vosaltres, consumiu productes de proximitat o de tot el món? Teniu motius diferents als que hem plantejat en aquests dos articles?\nEl pa car és millor que el barat?\nHem parlat en aquest blog de la guerra del pa, que ha portat al carrer barres de pa a 20 cèntims. Molts sospitaran que aquest pa és d'una qualitat inferior al que es ven per preus 5 o 10 vegades més cars. És així?\nBé, no he provat el pa de 20 cèntims però no he sentit dir a ningú que sigui un bon pa. Està clar que aquest producte es ven degut al seu preu, no a cap altra qualitat. Després, hi ha algun truc per fer passar millor aquest pa, com escalfar-lo o torrar-lo abans de menjar-se'l.\nMalauradament, comprar pa car tampoc és garantia d'un producte de qualitat. Sí, per menys d'un euro és difícil trobar una bona barra de pa. Però podem trobar pans molt dolents a preus escandalosos. Darrerament estan proliferant boutiques de pa que són elitistes quant a preu però no sempre pel que fa a la qualitat. Aquí en teniu una crítica ferotge.\nAlgunes argúcies utilitzades en aquests llocs són:\nFer passar per artesà un pa que no ho és.\nOferir moltes varietats de pa (barra gallega, txapata, pa d'olives, de nous...) creades totes a partir d'una massa mediocre.\nOferir el pa calent.\nEn el fons, el problema és que molts consumidors, o no saben distingir el bon pa, o ja es conformen amb el pa dolent. I això acorrala els forners artesans que, d'una banda tenen la competència del pa barat i, de l'altra, la de pans que es fan passar per artesans sense ser-ho.\nI enmig de totes aquestes batalles de farina es troben els consumidors, una mica desorientats. Properament donarem uns consells per aprendre a distingir el bon pa.\nProductes de proximitat. Raons a favor del quilòmetre zero.\nAl món actual, el transport de mercaderies és tan barat que fins i tot podem trobar fruita vinguda de l’altra banda del món a preus més baixos que la conreada a pocs quilòmetres.\nDarrerament s’està impulsant el consum de productes de quilòmetre zero, explicant els avantatges de comprar productes elaborats prop del consumidor. Els avantatges principals serien:\nPetjada ecològica: Un mango que ha recorregut milers de quilòmetres en avió està contribuint al canvi climàtic i malbaratant uns recursos naturals que es podrien fer servir de forma més adequada.\nAliments frescos: Com més a prop estiguin els aliments, acostumen a arribar més frescos. En alguns casos, la proximitat permet collir el fruit en un punt de maduració més avançat, com passa amb els plàtans de Canàries.\nSuport als productors locals: comprar productes conreats prop de casa nostra ajuda a mantenir el teixit productiu del país i també l’equilibri territorial i paisatgístic.\nSuport a un model de producció respectuós amb el medi ambient i amb els drets dels animals: els pagesos locals estan sotmesos a una sèrie de lleis que encareixen els productes. A d’altres països, això no passa. Per tant, podem trobar al mercat molts productes que han estat conreats d’una forma que aquí està prohibida.\nLa setmana vinent, per ser equànims, parlarem dels inconvenients dels productes de proximitat.\nPublicat per Sergi a 10:00 Cap comentari:\nEn els últims anys alguns grans productors i distribuïdors han rebentat el preu de la barra de pa. Mentre molts forns venien la barra de pa a 60 cèntims, Mercadona va començar a vendre-la a 40 cèntims. Altres supermercats, com Dia o Lidl van fer el mateix.\nA València, un empresari anomenat José Navarro va anar un pas més enllà i va posar a la venda 50.000 barres de pa diàries a 20 cèntims. Podeu veure-ho en aquest reportatge, si us interessa:\nSi no teniu tants minuts, us ho resumeixo. El reportatge gira al voltant de l’enigma “com pot ser que pugui vendre el pa tan barat?” que no s’acaba resolent. Però si que s’apunten alguns factors:\nEconomia d’escala: està clar que el preu per barra pot ser més baix si se’n fan milers en comptes de centenars o desenes.\nBaixa qualitat dels ingredients, processos de fabricació accelerats: està clar que compraran la farina més barata que trobin, gastaran el mínim en mà d’obra, energia, etc.\nEstratègia comercial: s’insinua que hi ha un grup d’empresaris darrere de José Navarro. En una primera fase volen escombrar la competència venent a preu de cost i que, més tard i sense competència, ja recuperaran la inversió.\nI és cert que molts forners han hagut de tancar degut a aquesta competència ferotge. D’altres han vist que era inútil competir en preu i han decidit optar per fer un pa de qualitat o especialitzar-se en altres productes.\nAmanita muscaria: un bolet tòxic o al·lucinogen?\nLa setmana passada parlàvem de l'amanita phalloides, el bolet que més morts causa a Europa. Hi ha altres bolets perillosos i un dels més famosos és l'amanita muscària. Potser també haureu sentit a dir que aquest bolet té efectes al·lucinògens.\nExemplar d'amanita muscaria trobat als boscos del Montseny.\nI és cert. L’amanita muscaria s’ha utilitzat com a al·lucinogen i narcòtic, degut al seu contingut en isoxazols. Entre 30 i 90 minuts després del seu consum apareixen confusió, alteracions visuals, espasmes musculars i deliri. Després el consumidor cau en un son profund i, generalment, oblida l’experiència.\nHi ha qui diu que el disseny de les cases dels barrufets es basa en l'amanita muscària. Casualitat? Imatge.\nPerò compte, que l’amanita muscaria també conté muscarina, una substància musquicida. La intoxicació per muscarina provoca un augment de la salivació, suor i llàgrimes. També vòmits, diarrea i un alentiment del pols.\nPer tant, si voleu veure coses estranyes, vosaltres mateixos, però jo, en comptes de menjar-me una amanita muscaria, preferiria mirar una peli del David Lynch.\nProductes de proximitat. Raons en contra del quilò...\nProductes de proximitat. Raons a favor del quilòme...


Encara que últimament parlaves amb ell i deia tot sense dir res. Alfonso era un tipus vital, vivaç i tots els adjectius que s'aproximen al que significa vida i passió. El cas és que el ramader dels pedraja no s'ha alliberat d'una cornada d'eixes que dóna el destí i se't porta per davant la vida, el retir o la placidesa de la lluita guanyada abans que vinguen les muletes.\nEstes quatre lletres no s'escriuen des del dolor que provoca la mort d'un ser volgut, d'un amic amb què em separava molta terra pel mig: dos generacions distants en temps i encastes. És una espècie de retrobament; un relat d'allò que s'ha viscut en primera del singular. O, tal vegada, l'alleujament d'una pena.\nVaig aprendre molt amb Alfonso: assentats junts en la meua plaça que ell sentia quasi seua o en corrals de prova en sa casa.\nAcí vaig detectar més el seu caràcter íntim. Perquè em recorde que els capotassos de més a les vaques li dolien una barbaritat\nI això que jo no sé el que va ser una pena al costat d'Alfonso. Sempre amb les seues rialles, les seues coses, el seu conya, la seua gràcia i la seua broma, també, quan es posava en sort. I la seua serietat més que ningú quan tocava posar-se seriós. Sinceritat a flor de pell.\nUn dia en l'hotel Astoria, 13 de març del 2001, ens vam prendre unes copes en la barra. Alfonso acabava de veure el toreig d'una correguda seua aigualida de raça, fluixa de rems, fràgil de casta. El ramader i el periodista en l'hotel; Zotoluco, Manolo Carrión i José Luis Moreno, en el cartell. L'hivern havia sigut plujós i els ramaders —curar-se en salut s'anomena això— s'afanyaven a dir que l'any seria roín per l'aigua que inundava les deveses i el camp, que no sempre és brau ni encastado. “Això de l'aigua e una favada. La correguda no hi ha zervío perquè no ha tenío casta, ni bravura, ni espenta. I ensima s'ha caío”.\nVaig aprendre molt amb Alfonso: assentats junts en la meua plaça que ell sentia quasi seua o en corrals de prova en sa casa. Ací vaig detectar més el seu caràcter íntim. Perquè em recorde que els capotassos de més a les vaques li dolien una barbaritat. I després contava el que es recordava de la pulcritud dels corrals de prova antics.\nA vegades era més seriós d'allò més habitual; quan tenia prop la responsabilitat d'una conferència o un acte públic. L'audiència, els lectors, els oients en la ràdio, per pocs o molts que siguen, sempre mereixen el respecte de dir-los la veritat. Moltes vegades el vaig veure sembrao amb auditoris que quedaven enamorats d'un ramader que arribava fàcil als estesos. En una vam estar junts amb Cano, el gran Canito, degà de la fotografia taurina i costumista d'Espanya, la càmera del qual va immortalitzar el dia en la foto d'este article.\nA Alfonso li agradava la Festa que no s'entén sense bou i menys sense bravura. I va lluitar per millorar-la, seleccionar-la i mai edulcorar-la o pervertir-la. També li agradava dir que la primera orella de Josétomás en Las Ventas li la va tallar un bou seu criat en El Toruño, laboratori del bou de toreig.\nPerò es va apagar el ciri, Alfonso. No fa ni quinze dies vaig estar amb el teu amic Paco Castelló en el festival d'Alqueries i vam estar parlant de tu. I amb la teua amiga Pilar, bona aficionada, que et volia —et volíem— amb sinceritat. Fa res vaig telefonar a Rocío, la teua dona, una senyora, per a preguntar-li per tu. Em va dir el que se sol en estos casos: que caminaves fluix. També em va dir que em volies molt, cosa que jo ja sabia perquè sempre m'ho feies saber dient i sense dir. Era recíproc, ramader. Sempre m'ho vaig passar molt bé amb tu. Com s'ho van a passar ara els que tinguen la sort d'estar prop de tu.\nPD: Les ressenyes i els òbits van dir que Alfonso Guardiola Domínguez, propietari de les ramaderies de María Luisa Domínguez Pérez de Vargas i Port Frontino, va morir un tardor de 2011 als 74 anys. El mateix dia que van matar a Gadafi i el mateix dia que ETA va comunicar que no matarà més. Dos dies després, va seguir el teu camí el mestre Antoñete. Els dos vau aportar grandesa a la Festa: tu vas criar la bravura en el camp i Antonio va crear la bellesa en les places.


Una de les principals fonts ornamentals de Llinars del Vallès i que l'Ajuntament ha tancat com a mesura de precaució.\nLes víctimes són dues persones d’edat avançada i amb patologia prèvia greu\nActualitzada 31/10/2017 a les 20:23\nDues persones han mort i tres més han hagut de ser ingressades com a conseqüència d'un brot de legionel·losi a Llinars del Vallès (Vallès Oriental), segona ha informat el Departament de Salut. L’Agència de Salut Pública de Catalunya, conjuntament amb l’Ajuntament de Llinars del Vallès, està investigant l'origen d'aquest brot de legionel·losi que s’ha produït els darrers dies al municipi de Llinars del Vallès. Les víctimes són dues persones d’edat avançada i amb patologia de base prèvia greu. Els afectats són tres homes i dues dones, la majoria d’edat avançada, i van iniciar símptomes entre el 15 i el 28 d’octubre.\nSegons ha indicat el Departament de Salut, tant la investigació ambiental com l’epidemiològica es van iniciar el mateix dia de la notificació dels malalts. Es va recollir la informació clínica i epidemiològica necessària per delimitar on s’han pogut contagiar els malalts i es van inspeccionar les instal·lacions de risc, com instal·lacions industrials de torres de refrigeració d’aigua, i recollida de mostres d’aigua d’aquestes instal·lacions per analitzar.\nAixí mateix, s’ha ordenat netejar i desinfectar els circuits implicats en la investigació dels quals s’han recollit mostres, a l'espera d'obtenir resultats analítics que orientin sobre l’origen del brot.\nParal·lelament, l’Ajuntament ha deixat sense activitat elements que faciliten l’aspersió important d’aigua, com fonts ornamentals, regs i vehicles de neteja viària.\nSegons el Departament, a data d’avui no es pot descartar que puguin aparèixer més afectats en els propers dies, ja que el període d’incubació de la malaltia pot ser fins a catorze dies.\nDes de l’Agència Pública de Salut es continua amb la investigació del brot i s’han reforçat tant les activitats de vigilància epidemiològica com d’investigació ambiental, i s’ha informat a tots els centres sanitaris de la zona, mentre es resta a l’espera dels resultats de les analítiques practicades a les instal·lacions amb possible implicació.\nLa legionel·losi es contagia per inhalació d’aigua polvoritzada o aerosols, i no es transmet d’una persona a una altra. Les persones que tenen més risc són les fumadores, les que pateixen malalties cròniques que afectin al sistema immunitari i les d’edat avançada.


Marxes de la Dignitat: Fotos i crònica de Sagunt | CGT València\nHome / Acció Social / Marxes de la Dignitat: Fotos i crònica de Sagunt\nMarxes de la Dignitat: Fotos i crònica de Sagunt\nMés d’un centenar de persones van rebre als companys que continuen la marxa de la dignitat que van arribar a l’entrada de Sagunt poc abans de les 12h, entre aplaudiments i consignes entre els quals hi havia un grup nombrós de companys de la federació local del Camp de morvedre i alt palancia.\nA continuació es van sumar a la marxa a través dels carrers de la població per la qual es van manifestar durant una hora fins arribar a la plaça cronista chabres, al costat de l’ajuntament de la capital del Camp de morvedre, en la qual es va procedir a realitzar una assemblea.\nEl divendres 14 es partirà a les 9’30h des de l’estacion de renfe de Puçol fins a arribar a Meliana.\nEl dissabte 15 a les 9h partirà l’última jornada des de la plaça de l’ajuntament de Meliana, on es sumés l’assemblea d’aturats de CGT, fins a la plaça de Patraix a València, on es realitzarà una assemblea i un dinar, per posteriorment a les 17h iniciar la manifestació fins al palau de la Generalitat.\nFotos i crònica: risu i Font


L’esperanto demana paraula | Xarxa Penedès\nArticle de Carmina Malagarriga del 17 setembre 2014 a Veus del territori · 6 Comentaris\nCarmina Malagarriga. Llicenciada en Geografia Humana, és locutora i guionista de Catalunya Música. Una de les iniciadores de la Plataforma NoFemelCIM, membre del grup de debat i acció El Taulell i de l’Ateneu Arbocenc.\nNotícia anterior Vicent Partal analitza a l'Ateneu de Sitges l'escenari posterior a la Diada Notícia següent Arriben les 4 Milles Femenines\nCarmina, hi estic absolutament d’acord, però, com és possible que s’hi pugui fer res ?.\nFa anys que em moc pel món esperantista i sempre he sentit el mateix discurs, tan difícil és fer-se sentir ?.\nM. Doloors Godoy Rotllens\nBravo, Carmina! Jo crec que tothom qui tingui manera d’arribar a algun mitjà de comunicació l’ha d’aprofitar per engrandir la xarxa esperantista que lluita per la justícia lingüística. M.Dolors\nAnna M. Lavara Raventós\nGràcies Carmina, ho has explicat molt bé. L’Esperanto sempre s’expandeix amb les llibertats i amb la democràcia real a la vegada que es minimitza amb les dictadures. Per nosaltres els catalans ara és un bon moment per l’expansió d’aquesta llengua de pau que ens igual a tots.\nHola Carmina, soc en Robert Pardo, el nebot de la Lluïsa Pardo. Ha sigut un plaer llegir aquest article teu justament quan m’acabo d’apuntar a un curset d’Esperanto. Jo també he observat que l’imperialisme lingüístic de l’anglès és un problema per nosaltres. També ho és per els castellanoparlants, en una altre mesura ja que nosaltres el tenim per duplicat, amb el castellà i amb l’anglès. Quina mala impressió em dona anar caminant per els carrers de Barcelona i anar veient botigues de roba, i d’altres coses, amb els rètols només amb anglès. Quina vergonya!\nGràcies per l’article i records.\nRobert… bona nit!\nEm fa il·lusió que ens uneixi l’esperanto! On faràs les classes? potser ens veiem. Ja diràs el què. Una abraçada molt forta.\nHola Carmina, podríem comunicar-nos per correu electrònic en contres de fer servir un mitjà públic.\nCom no sé el teu correu electrònic em pots escriure tu a contacte@gmx.ca


Els Mossos d’Esquadra protagonitzen un nou abús de poder a la UAB | KRIDA\nPosted on 3 febrer 2010 by lskrida\tDeixa un comentari\nUn estudiant de la Universitat Autònoma de Barcelona, militant del SEPC i Maulets, ha estat detingut aquest dilluns a la tarda, cap als volts de les cinc, després d’acostar-se a protestar per l’abús de poder que estaven cometent dos agents de paisà dels Mossos d’Esquadra davant de dos estudiants. Els dos estudiants retinguts i increpats pels Mossos d’Esquadra estaven realitzant pintades contra la presència de seguretat privada dels Ferrocarrils de la Generalitat al campus i l’augment de preus del transport públic.\nCap a les onze de la nit va ser posat en llibertat. Se l’acusa de desobediència greu i atemptat a l’autoritat. Prop d’una seixantena de persones es van concentrar al llarg de la tarda i nit davant la comissaria dels Mossos d’Esquadra de Cerdanyola per tal de mostrar el seu suport.\nDimecres a les 12h concentració a la plaça Cívica.\nL’estudiant detingut, juntament amb altres estudiants, es va acostar a la sortida dels Ferrocarrils a la Plaça Cívica en veure que dos agents de paisà i nombrosos membres de la seguretat privada dels Ferrocarrils amb gossos increpaven dos joves que havien fet una pintada. En sentir les queixes d’aquests estudiants, els Mossos d’Esquadra es van llençar damunt l’estudiant que després va ser detingut i el van tirar contra la paret. Un cop identificat, varen cridar diverses dotacions dels Mossos d’Esquadra uniformats que van fer fora tot aquell estudiant que s’acostava a veure què passava i van prosseguir a detenir el jove que protestava.\nPrevious post ← Una nova “okupació” després del desallotjament de “La Rimaia” al centre de Barcelona\nNext post Acció a la UAB contra l’abús de preus del transport públic i la detenció d’un estudiant →


Hàssan al-Utruix - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Hasan ibn Ali al-Utrush)\nAbu-Muhàmmad al-Hàssan ibn Alí ibn al-Hàssan ibn Alí ibn Úmar al-Àixraf ibn Alí Zayn-al-Abidín, més conegut com a Hàssan al-Utruix (literalment “Hàssan el sord”) o, en tant que imam, pel seu làqab An-Nàssir al-Kabir (Medina, 844 - Amol, 917) fou imam alida de Tabaristan, considerat el més gran dels imams alides d'aquesta regió. No pertanyia a la dinastia zaidita, els dominis de la qual havien estat annexionats pels samànides l'any 900.\n914 (Gregorià) (74/75 anys)\nEl husainita medinès Hasan ibn Ali al-Utrush (el sord), que s'havia establert al Tabaristan durant el regnat de Hasan ibn Zayd. Muhammad ibn Zayd (germà i successor d'Hasan ibn Zayid) en desconfiava i el va apartar dels nuclis dirigents, i llavors va intentar crear un estat propi; va obtenir el suport del governador de Nishapur Muhammad ibn Abd Allah al-Kudjistani, que va arrabassar Gorgan a Muhammad ibn Zayd. Però llavors Muhammad ibn Allah va desconfiar d'al-Utrush i el va empresonar (a Nishapur o a Gurgan) i el va fer fuetejar i va perdre l'oida d'una orella (del que deriva el seu malnom al-Utrush (el sord). Alliberat es va reunir amb Muhammad ibn Ziyad i va participar amb aquest a la batalla de Gurgan (que algunes fonts situen el 900 i altres el 901/902) contra Muhammad ibn Harun que estava en aquell moment al servei del samànida Ismail I ben Ahmad. Muhammad ibn Ziyad va morir d'una ferida i al-Utrush es va refugiar llavors a Damghan i després a Rayy on va viure clandestinament.\nEl 902, mort el califa al-Mutadid, va obtenir el suport de Muhammad ibn Harun, ara enfrontat als samànides i va sortir de l'amagatall, i es va dirigir a la cort del rei djustànida de Daylam (les fonts parlen de Djustan III o del seu fill Wahsudan), que li va prometre suport per recuperar el Tabaristan.\nNasir ho va provar en dues campanyes que no van tenir èxit i llavors es va establir a Hawsan i es va dedicar a convertir a l'islam als daylamites i gilanites a l'est del riu Safid; les seves doctrines eren una mica diferents de les de l'imam Kasim ibn Ibrahim al-Rassi (mort 860) que havien estat adoptades al Ruyan i al Daylam oriental, i els seus convertits van formar un grup separat d'alides coneguts com els nasirites (nasiriya). Les seves predicacions al Daylam (on va passar 13 anys) van convertir a molts caps daylamites. La fortalesa de Čalus, que era punt de vigilància alida sobre els daylamites (que abans no eren musulmans) fou destruïda en prova de confiança i Djustan III el va reconèixer com sobirà espiritual.\nEl 910 l'emir samànida Ahmad II ben Ismail va enviar un exèrcit al Tabaristan dirigit per Muhammad ibn Saluk; aquest exèrcit va dominar el país fins al 913 quan fou derrotat pels daylamites molt inferiors en nombre i equipament a Shalus (desembre del 913); una part de l'exèrcit dirigit per Abu l-Wafa Khalifa ibn Nuh es va refugiar a la fortalesa de Shalus i es va rendir a canvi de salvar la vida però foren massacrats pel general alida Hasan ibn Kasim ibn Hasan ibn Zayd ibn Hasan ibn Alí ibn Abi Tàlib, gendre d'al-Utrush. Aquest darrer es va establir a Amol a l'antic palau dels sobirans zaydites. També va instal·lar funcionaris a Sari sense ser inquietat pels samànides degut a la mort inesperada de l'emir samànida Ahmad II ben Ismail el 914. L'ishpabad bawàndida Sharwin ibn Rustam (els bawàndides s'oposaven tradicionalment als alides) va fer la pau amb al-Utrush.\nVers el 914 es va fer una campanya contra els samànides que fou un fracàs però el 915 es va fer una segona campanya de 40 dies que va aconseguir expulsar-los totalment de les províncies de Tabaristan i Gurgan: va derrotar l'exèrcit samànida al riu Burrud, a l'oest de Čalus i va poder dominar tot el Tabaristan i Gurgan.\nNasir va fer abolir l'antic sistema daylamita derivat d'Afridun i conegut com a Kaddkhudha, en què els homes eren caps de la família, en favor de la institució islàmica que establia el control de les famílies musulmanes. Això segurament no va agradar als daylamites i sembla que Djustan III es va revoltar i va encapçalar aquesta oposició (no obstant les lluites les situen els historiadors vers el 913).\nPer un moment fou enderrocat i empresonat pel seu gendre el general Hasan ibn Kasim ibn Hasan ibn Zayd ibn Hasan ibn Alí ibn Abi Tàlib, però aquest va haver de fugir a Daylam davant una revolta popular.\nEl seu govern fou considerat just per al-Tabari i a diferència dels anteriors imams alides, fou considerat com un verdader imam per la seva saviesa religiosa i la seva conducta exemplar (es conserven algunes de les seves obres teològiques). Només fou imam o da'i per uns tres anys (914-917) però és considerat el més gran cap alida.\nVa morir el 31 de gener del 917 i sota pressió dels notables el va succeir el seu gendre (i antic cap del seu exèrcit) l'hasànida al-Hasan ibn al-Kasim al-Dai al-Hakk (conegut com al-dai al-sagir, és a dir "el missioner petit"), en preferència sobre els seus propis fills, que tenien el suport dels alides de Daylam i Gilan. Un d'aquestos fills, Abu l-Kasim Djafar es va oposar a Hasan, mentre l'altra, Abu l-Husayn Ahmad al començament li va donar suport.\nAl-Utrush fou enterrat a Amol; la seva capella va esdevenir lloc de peregrinació pels nassirites, i els seus descendents van portar el nom honorífic d'al-Nàssir.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Hàssan_al-Utruix&oldid=26484327»\nDarrera modificació: 26 feb 2021 a les 21:27\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 feb 2021 a les 21:27.


Els arbres, entre el cel i la terra: Abraçar un arbre, a càrrec de Xavi Sabaté.\nAbraçar-nos a un arbre és un gest senzill que ens permet connectar-nos íntimament amb la natura. I si, a més, l’arbre presenta un port generós, i permet que l'abracem més persones a la vegada, la connexió és encara més profunda perquè ens uneix amb qui ens estrenyem les mans.\nSegurament per aquesta raó també és un acte carregat de simbolisme. A Espai TReS · Territori i Responsabilitat Social vam aprofitar aquesta imatge per al nostre web (www.espaitres.net ), per transmetre la idea que la cura pel territori és una responsabilitat compartida entre tots nosaltres.\nLa imatge va ser presa durant una excursió estiuenca al Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, al sector de Boí, durant la qual vam trobar-nos amb aquest majestuós pi negre, que ens va convidar a abraçar-lo de manera espontània. Aquesta abraçada amb l'arbre més característic de l’alta muntanya va ser un moment d'agraïment i comunió amb la natura, que el fotògraf va immortalitzar sense saber llavors que serviria de portada per al nostre web corporatiu.\nEns hem documentat i hem vist que es tractava del Pi de Peixerani, declarat arbre monumental per la Generalitat de Catalunya, i que ostenta el "títol" de ser el pi de la seva espècie amb el canó més gruixut i de capçada més gran mesurat a Catalunya. Un dels pins més gruixuts que es drecen entre el cel i la terra a Catalunya!\nFoto: Xavi Basora.\nPublicat per Josep Gordi a 10:15


monteverdi | monteverdi – Cartes a la Laia\nLa felicitat en la dissonància\nPer Joan Vilarnau | 27 desembre 2013\nSí, aquesta entrada va de música. Parlar de dissonància pot portar a altres camps, però avui tinc ganes de compartir un parell de reflexions sobre la música, o sobre la meva vivència de la música. La música és la vida, i com vivim la música és com vivim la vida. Hi ha qui busca en la música distracció, acompanyament, hi ha qui busca la lletra d’un poema en un format audible, hi ha qui hi busca la reivindicació i el canvi social… Hi ha mil motius per viure la música. Naturalment una sola persona pot tenir uns quants motius per viure-la, per això sovint ens agraden estils ben diferents.\nbez uma / Foter.com / CC BY-NC-ND\nEn el meu cas, un dels molts propòsits que tinc en buscar música és en la cerca de la bellesa. Millor dit, de la Bellesa, aquella que per si sola justifica viure la vida. I és aquí on trobo la Bellesa en les formes més simples, perquè és on hi ha espai per les subtilitats més sublims.\nI és en aquest punt on avui em vull aturar un moment. En una d’aquestes subtileses: les dissonàncies. Primer, per als neòfits, les dissonàncies es produeixen quan sentim simultàniament dues notes molt properes. Com més properes, com més agudes i si les dues notes són de la mateixa escala, més dura és la dissonància (recordeu el “cri, cri” de l’escena de la dutxa de Hitchcock). Les dissonàncies creen tensió, quan sentim una dissonància és que passen coses, sentim que alguna cosa no va bé. Sortim de la zona de confort que explica tan bé en Mario Alonso Puig. La zona de confort ens permet viure còmodament, però el que en la música realment m’emociona és quan passen coses.\nUn dels meus compositors preferits és Claudio Monteverdi. Compositor del principi del Barroc, Monteverdi és el clar exemple que sap trobar la màxima bellesa en la simplicitat. I, naturalment, era un mestre en l’art d’utilitzar la dissonància. Comproveu-ho, si no, ja només en el primer compàs d’aquest madrigal Ohimè, dov’è il mio ben.\nCategories: Música Pensaments Etiquetes: alonso puig, bellesa, monteverdi, música


La Biblioteca Valenciana rep l'arxiu de Francesc Bosch i Morata i Pilar Trenzano\n13 de desembre de 2019 (13:59 CET)\nvivlioteca valenciana bosch\nLa Biblioteca Valenciana ha rebut l'arxiu personal del metge i polític Francesc Bosch i Morata i de la seua muller Pilar Trenzano. La donació ha sigut feta pels nets, Pilar Bosch Morata i Francisco de Paula Bosch Morata.\nFrancesc Bosch i Morata, nascut a Xàtiva en 1901, va ser secretari del Comité Polític de l'Agrupació Valencianista Republicana, líder del Partit Valencianista d'Esquerra i, posteriorment, d'Esquerra Valenciana.\nEn 1937, creat el Consell Provincial de València, va ser anomenat conseller de Sanitat i, posteriorment, de Cultura, des d'on va dur a terme una tasca cultural important: va crear premis literaris i musicals i va impulsar decisivament la creació de l'Institut d'Estudis Valencians i la Biblioteca del País Valencià. Després de la Guerra Civil es va exiliar a Mèxic, on va morir en 1950.\nL'arxiu personal que ha arribat a la Biblioteca Valenciana està dividit en tres parts. Una part correspon a l'arxiu personal de Bosch i Morata (1901-1950) que es compon de 183 documents: fotografies, manuscrits i correspondència, dels quals 41 són postals de l'exili.\nD'altra banda, l'arxiu de Pilar Trenzano (1904-1995) concentra 127 documents entre fotografies, correspondència i premsa, amb 23 postals dels anys deu, vint, trenta i quaranta.\nEl tercer arxiu fa referència als articles escrits per Francesc Bosch i Morata, actes oficials de les institucions que gestionava, així com correspondència oficial i publicacions del polític.\nTots els documents rebuts estan digitalitzats en format TIFF i PDF en un disc dur que també ha sigut lliurat a la Biblioteca Valenciana.\nAixí mateix, el dissabte vinent a les 22.30 hores en la sala Berlanga de la Filmoteca Valenciana s'estrena el documental 'Bosch i Morata. Sempre els quatre', dirigit per Rafal Alborch i Miquel Notari i produït per Endora Producciones amb el suport de l'Institut Valencià de Cultura i À Punt Mèdia.\nEl documental inclou també documents, fotografies, cartes, publicacions i materials fins ara inèdits sobre una de les figures més importants de la política i la cultura valenciana de la primera meitat del segle XX.\nD'aquesta manera, es divulga la figura de Francesc Bosch i Morata, que va ser un dels artífexs del moviment autonomista valencià i les primeres manifestacions institucionals i administratives que va tindre durant la Segona República.


Tres professors de Formació professional de l'IES Felanitx han pogut visitar, en el curs 2017/2018, la regió de Turku pel que s'anomena un job shadowing. Aquest tipus de visita consisteix en visitar centres de formació professional i les empreses que col·laboren amb ells per conèixer de primera mà el seu sistema educatiu, la seva organització i com es relacionen amb les empreses. Els professors finesos es van mostrar interessats també per la nostra manera d'impartir la FP Foto 3 .\nFoto 3.Presentació de la FP a les Illes Balears\nFoto 4. Espai per incentivar els alumnes en la creació d'empreses\nFoto 5. Formació contínua en Floristeria\nFoto 6.Alumna en pràctiques de Fruticultura\nD'aquesta manera s'aconsegueix comparar la formació en diferents contexts europeus i actualitzar el professorat en competències docents d'FP. A més a més, possibilita assabentar-se de com les empreses contribueixen a la formació dels seus treballadors i de les novetats de cada sector. En aquesta immersió a la regió de Turku s'ha pogut sobre la importància que es dóna a l'emprenedoria i la creació d'empreses Foto 4 i aprendre sobre les FP de Floristeria Foto 5, Fruticultura Foto 6, Viverisme Foto 7, Centres de jardineria Foto 8, Picapedreratge Foto 9, electricitat i electrònica Foto 10,\nFoto 7. Empresa de producció intensiva de planta ornamental\nFoto 8. Garden center que podrà acollir alumnes en pràctiques de l'IES Felanitx\nFoto 9. Formació en Edificacions\nFoto 10. Empresa d'electricitat\nindústries gràfiques, jardineria, viverisme i floristeria). Aquestes beques de mobilitat pels professors Tomàs Clar, Ana Ramal i Joan Rosselló han estat possibles gràcies al projecte EuroFP Balears II (2016-1-ES01-KA102-024450.) coordinat per la Direcció General d'FP i Formació del Professorat de la Conselleria d'Educació i Universitat


Comunicació de presa de possessió i cessament de llocs reservats a FHN. Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública\nComunicació de presa de ...\nComunicació de presa de possessió i cessament de llocs reservats a FHN\nAdministració pública 11383 - Comunicació de presa de possessió i cessament de llocs reservats a FHN Departament de Governació, Administracions Públiques i Habitatge governacio\nD'acord amb l'article 92 bis. 9 de la Llei 7/1985, reguladora de les bases del règim local al Ministeri d'Hisenda i Administracions Públiques existirà un Registre de funcionaris d'administració local amb habilitació de caràcter nacional integrat amb les Comunitats Autònomes, on s'inscriuran tots els actes que afectin la vida administrativa d'aquests funcionaris.\nA aquests efectes, els ens locals han de comunicar a la Direcció General d'Administració Local del Departament de Governació, Administracions Publiques i Habitatge les preses de possessió i cessament en llocs reservats a funcionaris amb habilitació de caràcter nacional que es trobin en l'àmbit territorial de Catalunya.\nComunicar les preses de possessió i cessaments


Antoni Cerdà i Antonio Suárez s’enfronten a un presumpte delicte de suborn\nEl jutjat d’instrucció número 1 de Palma investiga a l’ex cap de la Policia Nacional en Balears, Antoni Cerdà, per un presumpte cas de suborn. El jutge també ha imputat en la causa a l’actual inspector del cos, Antonio Suárez.\nCerdà i Suárez s’enfronten a un delicte de suborn per presumptament haver cobrat doblers procedents dels narcotraficants de Son Banya. Tots dos responsables policials han estat citats a declarar el proper mes d’octubre davant el jutge Juan Manuel Sobrino. S’acaba d’aixecar el secret de sumari i en aquest moment la recerca es troba en fase inicial. La causa va néixer arran d’una declaració de Francisco Fernández Cortés, més conegut com el Ico, fill de qui va ser la matriarca del poblat gitano de Son Banya. El Ico acusa l’ex cap de la Policia de rebre doblers procedents del narcotràfic. Cerdà ha assegurat que no té constància oficial de la seva imputació en aquesta causa judicial.\nSegons algunes fonts, el magistrat que investiga el cas a més de proves testificals, disposa d’imatges i converses intervingudes, que apuntarien al fet que els narcos de Son Banya haurien subornat als comandaments policials a canvi de rebre informació sobre recerques que els afectaven.\nEl Ico acusa l’ex cap de la Policia de rebre doblers procedents del narcotràfic. Cerdà ha assegurat que no té constància oficial de la seva imputació en aquesta causa judicial\nRelated Topics:Balearscapsdelicte de suborninvestiguennarcotràficPolicia NacionalSon Banya\nPugen els delictes a Balears\n89 equips internacionals de futbol base participaran en el torneig ‘East Mallorca Cup’\nEs disputarà del 17 al 21 d’abril 89 equips internacionals de futbol base masculí participaran d’aquest torneig de futbol. Els municipis...


TOLMO DE MINATEDA. EL LLOC DE LES COSES (SS. VI-XIV). HAR2015-67111-P\nEl Tolmo de Minateda (Hellín, Albacete) acull un projecte sistemàtic de recerca i difusió patrimonial autoritzat i finançat per la Direcció general d'Educació, Ciència i Cultura de la Junta de Comunitats de Castella-la Manxa, amb l'adreça científica de la Universitat d'Alacant i el Museu d'Albacete, que va conduir a la seua declaració com Bé d'Interès Cultural en 1992 i que ha cristal·litzat en la creació del Parc Arqueològic del Tolmo de Minateda i del seu centre d'interpretació, impulsat per la Junta de Comunitats de Castella-la Manxa\nEl Parc Arqueològic Tolmo de Minateda s'inclou en la xarxa de Parcs Arqueològics creats per la Llei 4/2001 de la Junta de Comunitats de Castella-la Manxa, juntament amb els de Segóbriga a Conca, Carranque, a Toledo, Alarcos a Ciudad Real i Recópolis en Zorita dels Cans (Guadalajara). La xarxa de Parcs Arqueològics de Castella-la Manxa té com a objectius protegir, millorar i transmetre els elements del patrimoni arqueològic de la regió; divulgar aquest patrimoni; fomentar del desenvolupament sostenible en l'entorn i propiciar la coresponsabilitat, col·laboració i coordinació de les administracions públiques amb competència en matèria de patrimoni. Segons el que es disposa en la Llei, aquests parcs han de reunir una zona arqueològica de gran importància històrica i un entorn mediambiental adequat que permeta el seu gaudi. El parc arqueològic del Tolmo de Minateda naix amb aquesta vocació d'articular la riquesa arqueològica amb els valors culturals i mediambientals. El seu Pla Director i projecte museológico originals es van redactar l'any 1998, encara que la versió definitiva es va realitzar entre els anys 2005 i 2007. El desenvolupament del parc ha comportat l'execució de forma simultània de tres projectes diferents però estretament relacionats: el del centre d'interpretació, el museográfico i el d'urbanitzación. Resultat de tot açò és l'exposició, musealización i explicació dels vestigis arqueològics i dels aspectes mediambientals i geològics del jaciment i del seu entorn. Dins del parc s'inclouen les pintures rupestres de Minateda, declarades Patrimoni de la Humanitat.\nEn 1988 es va iniciar un projecte sistemàtic impulsat per la Universitat d'Alacant i el Museu d'Albacete, amb finançament de la Junta de Comunitats de Castella-la Manxa, i que ha comptat amb la col·laboració de diverses institucions com el Museu d'Hellín i la Delegació de Cultura d'Albacete. El projecte està dirigit per L. Abad, S,. Gutiérrez, B. Gamo i P. Cánovas. Afecta a diversos jaciments superposats i, en conseqüència, a problemes històrics molt diferents en la seua pròpia seqüència diacrònica, que són tractats per diversos equips. D'entre totes les línies desenvolupades, interessa destacar, a l'efecte del marc que ens ocupa, la significació del Tolmo de Minateda per a la recerca de l'Alta Edat Mitjana. La peculiar diacronia de l'assentament, pràcticament deshabitat abans del segle VII i abandonat en la seua condició urbana després de l'IX, ho converteixen en un laboratori espectacular per a analitzar les fases altomedievales que habitualment es dilueixen en altres centres urbans d'origen romà o islàmic. La precisa entitat dels nivells altomedievales del Tolmo ha sigut sobradamente contrastada per una seqüència estratigràfica sense solució de continuïtat entre els segles VII i IX, les evidències numismàtiques contextualitzades fa llegible el procés d'islamització de la societat visigoda i les tensions derivades de la instal·lació de noves poblacions. Aspectes com l'urbanisme i la cultura material permeten analitzar aquest procés en un estat previ al de la plena islamització social; si el Tolmo haguera sigut abandonat dos segles més tard, per posar un exemple, la realitat urbana que podríem estudiar seria la pròpia d'una ciutat islàmica en procés de transformació, amb les cases de pati característiques, mentre que la cultura material seria igualment similar a la de molts altres assentaments d'època taifa. Per contra, el Tolmo mostra un espai urbà d'època visigoda en vies d'islamització, però que encara no reflecteix el triomf de la societat islàmica. S'obrin, per tant, noves perspectives de recerca que requereixen replantejar el problema de la reviviscencia de certes ciutats en època visigoda en un marc de suposada crisi de la vida urbana; la materialitat dels seus equipaments urbans i el nivell del seu edilicia; la transformació de les estructures domèstiques i la influència de la islamització en aquesta evolució; la definició de l'urbanisme islàmic precalifal; la pervivència de tradicions indígenes en la cultura i els indicadors materials del canvi social i cultural, etc


DestacatBarrisEl PutxetSant Gervasi\nL’entitat social “Caliu-Ateneu Obert” -referent de barri i de ciutat en el treball amb gent amb discapacitats- convoca un gran acte reivindicatiu per intentar evitar ser desnonada\nRubén Sànchez, de Grup Caliu, a un dels actes que han fet per informar sobre el problema @ Juanjo Compairé\n“La nostra situació és dramàtica”, afirma la senyora Amezquita, d’una de les famílies més involucrades en el treball de “Caliu”. L’entitat, dedicada al treball amb persones amb discapacitat, està en perill de ser desnonada pel propietari. Així es pot llegir a les pancartes que omplen les parets: “28 anys lluitant per una societat justa i inclusiva” o “Som barri. Tenim dret a un local”.\nEfectivament, l’entitat va ser fundada l’any 1991 i va anar creixent. Des de sempre, el seu objectiu ha estat “possibilitar i acompanyar les persones amb discapacitat perquè es puguin incloure en l’oferta sociocultural de la comunitat”. L’oferta inclou tant activitats esportives, de lleure i formatives com culturals; fins i tot sortides, excursions i viatges. També planegen actes de sensibilització per a la ciutadania.\nL’any 2003 es va traslladar al local actual, a Pàdua, 30. Tenien un lloguer per a 5 anys (1250 € al mes, més impostos), prorrogables a 5 anys més. Al llarg d’aquests darrers 5 anys, han fet inversions per condicionar el local (inversions per valor de 20.000 €!): l’havien de fer accessible, crear espais per activitats simultànies, etc. Però tenir aquest local també els va permetre arrelar-se molt al barri (del Putxet, però també als barris de la vora) fins arribar a les xifres actuals: atenen unes 150 persones (amb les seves famílies) i compten amb un equip de 45 professionals.\nEl propietari, sense respectar l’acord que preveia la prolongació del lloguer 5 anys més, vol vendre el local a un grup inversor. “Caliu” té, doncs, a sobre l’espasa de Damocles: el lloguer des del mes de desembre passat es renova mes a mes, fins que es trobi un comprador. A partir de llavors, tenen 2 mesos per marxar.\nPer al dimecres 9 de gener decideixen convocar un acte públic que resulta ser multitudinari. Hi ha TV3 i algun altre mitjà, a banda d’El Jardí. Hi són les persones usuàries, els seus familiars i molta gent que els dona suport. Mentrestant, entre la gent assistent, estan gravant un vídeo amb el lema “Som barri. Som Ateneu divers. L’Ateneu divers no es toca”.\nEn Rubèn Sànchez, coordinador de l’espai, explica la situació. Diu que estan en negociacions a dues bandes: d’una banda amb el propietari (tot i que es temen que, en tot cas, els demani una apujada de lloguer impossible). D’altra banda, amb el districte (per al dilluns 14 tenen concertada una entrevista).\nÉs clar: no és fàcil trobar un local que s’adigui a les necessitats del treball: un mínim de 250 m2i accessible a persones amb mobilitat reduïda.\nLa visió de les famílies\nComelles, una de les famílies també més implicades, ho explica clarament: “Els nostres fills han guanyat molt, sobretot en independència. Ara poden fer coses sols”. Amezquita rebla l’afirmació: “Aquí, entre tots s’ajuden. Tothom té alguna dificultat, però entre tots fan un. Això els dona molta confiança els uns amb els altres”. El senyor Serrat diu que s’arriben a fer relacions de parella.\nFamílies Amezquita, Comelles i Serrat\nDels professionals, afirmen que són “fantàstics” i que “tenen una sensibilitat especial”. “La tasca que fem aquí és primordial per la cultura, una cultura diversa, una cultura oberta, perquè no es tanquen a res. Aquests nanos arriben a tenir un nivell de cultura que molta gent de fora, dins la normalitat, no tenen. I això és fonamental, perquè la cultura fa créixer les persones”. Els familiars estan, doncs, molt amoïnats, però pensen que guanyaran: “Siguem optimistes”.\nCaliu Ateneu Divers