En tota la historia d'aquests darrers dies tinc la impressi� de que hi ha hagut massa coses que se m'han escapat, de que no m'he enterat de la missa la meitat. I �s una sensaci� que no m'agrada gens.\nTot va comen�ar amb una s�rie d'assassinats... curiosos, per dir-ho d'alguna manera. Les v�ctimes apareixien a casa seva, en situacions de la mes absoluta normalitat, com si estiguessin veient la tele, dormint, banyant-se... excepte que solemant hi havia la seva pell i els seus ossos. Literalment. Tot el que no era la pell i els ossos havia desaparegut.\nA part d'aix�, no es veia cap ferida... res.\nEvidentment, semblava com molt poc natural i vaig pensar que m�s valdria donar-hi un cop d'ull. Evidentment, tamb�, el primer que vaig fer va ser anar a la policia per saber-ne tots els antecedents. L'Andrea ja te controlada la policia de Barcelona, es clar. �s important. O sigui que no va haver-hi cap problema perqu� els investigadors del cas em rebessin i m'expliquessin tot el que sabien.\nEl primer mort havia estat a Montsegur. Aquest el van trobar enmig d'un pentacle i unes espelmes, com si alg� hagu�s estat jugant a fer alguna mena de ritual m�gic. Solament que sembla que el ritual era m�s... efectiu del que es pensava i les proteccions ho eren menys. Alg� l'havia vesada o alg� no tenia ni idea del que estava fent... o alg� tenia molt mala llet. O les tres coses.\nLes altres victimes havien mort a casa seva, aparentment mentre feien la seva vida quotidiana. Cada una era m�s propera a Barcelona, com si marquessin l'itinerari de l'assass�. Vaig decidir anar a mirar la casa de la darrera victima, per veure si hi havia alguna cosa que jo pogu�s veure i la policia no.\nQuan vaig arribar a la casa, estaba precintada. Com que em sabia greu trencar el precint... i la porta... vaig passar a traves de la paret. Sempre m'ha semblat divertida aquesta m�gia de les fades. I es de les poques que se fer, s'ha d'aprofitar.\nLa casa estava endre�adeta. Solament hi havia fora de lloc les coses que la policia havia regirat. A la banyera hi havia dibuixada la silueta del mort. En una primera mirada no vaig veure res que em crid�s l'atenci�. Vaig acostar-me al dibuix per reviure la mort del difunt, a veure si m'aportava alguna cosa. Va ser m�s desagradable encara del que m'esperava. Una sensaci� tan gran de malignitat... alguna cosa se l'havia menjat des de dins, havia xuclat tota la seva subst�ncia.\nEstava encara una mica marejada per les impressions quan vaig sentir soroll al pany de la porta. Donat que ning� no havia d'entrar a la casa de manera "legal" vaig suposar que era alg� que tenia manera d'atravessar portes sense trencar-les... o sigui, for�ant els panys. Vaig invocar el meu poder d'amagar-me a les ombres i em vaig quedar esperant a veure que passava.\nVa entrar un home que semblava m�s a prop dels quaranta anys que dels trenta, amb una gabardina marr� i fumant una cigarreta. Va fer una ullada i va anar cap al quarto de bany. El vaig seguir, sense mostrar-me. Va mirar-se la banyera on havia mort l'home, la va tocar amb precauci� i va apartar r�pidament la ma, com si es crem�s. Es va quedar pensant i de cop va mirar aproximadament cap a on estava jo. Va venir cap a mi i em vaig apartar. Va sortir al menjador, va mirar cap a un costat i un altre, i finalment va dir un hola? solament conven�ut a mitges. Per algun motiu, aquell home no em va semblar una amena�a (darrerament, res no m'ho sembla, aix� no acabar� b�), o sigui que li vaig contestar. Hola. Per� no em vaig mostrar. Un silenci. On ets?. Em mostro, sense trencar el silenci. Suposo que tinc una aparen�a curiosa. Aparento sobre els vint anys, amb una gabardina ben llarga de cuiro negre, una armadura elfica i una espasa de fusta a la cadera. I roba d'alta costura feta a mida perqu� quedi b� el conjunt. Faldilles sempre, no m'agraden els pantalons. I botes, amb talons. Mostrant les mans perque qued�s clar que no era cap amena�a, se'm va acostar per mirar-me m�s de prop. No se fins quin punt pot tenir valor aquest gest... en un guerrer que necessita una arma per fer mal de deb�... per� qualsevol que domina la m�gia o altres poders sobrenaturals pot fer moltes coses amb les mans nues. En qualsevol cas, vaig decidir acceptar el valor simb�lic del gest i el vaig dejar fer, no sense una certa curiositat. De Granollers, no? Aix� no ho esperava... era evident que havia sentit a parlar de mi. Es clar que he estat en mig de... esdeveniments... molt grans. Ara em tens en desventatge, jo no se qui ets. John. Encantada.\nVarem estar parlant una estona, i al final ens varem explicar mutuament el que sabiem. No era gaire en cap dels dos cassos. El que vaig saber de nou es que l'assass� era un dimoni que els c�tars havien aconseguit tancar en els seus darrers dies a Montsegur. Aquest dimoni posseia a la gent fins que d'alguna manera tenia un nou hoste preparat. Aleshores s'alimentava del posse�t fins a matar-lo i es traslladava al nou cos. Matar l'hum� que el contenia no serviria de res (suposant que el trobessim) si ja tenia un nou hoste preparat. I no sabiem qu� passaria si no el tenia. Em va donar un numero de tel�fon per si m'assabentava d'alguna cosa m�s i jo li vaig dir com contactar amb el Geoffrey si m'havia de dir alguna cosa. Per cert, aquell n�mero de tel�fon era impossible.\nB�, el cas es que no tenia ni idea de per on continuar. O sigui que a falta de bones idees, vaig decidir anar a veure els llocs on el dimoni havia berenat abans.\nA la casa de la victima anterior no vaig trobar res que em crides l'atenci�. Tot en ordre i comen�ant a acumular un exc�s de pols pel meu gust.Fins que vaig pasar pel davant del mirall... dins el mirall hi havia algu que estava dient alguna cosa. El que passa �s que no el sentia. Vaig tocar el mirall i aleshores vaig sentir que em cridava. No sabia qu� fer... volia poder comunicar-me amb aquell �sser, fos qui fos, per� ni idea de com. O sigui que vaig pensar en trucar el John, a veure si ell tenia alguna idea. El tel�fon no tenia linia, o sigui que vaig sortir a buscar una cabina i vaig pensar en comprar un m�bil per un altre dia. Els hi tinc mania als m�bils... se que va ser amb l'ajut d'esperits i a trav�s del m�bil que constantment usava que els llops van atrapar a sir Gilles. Per� suposo que si el guardo desconectat i solament per emerg�ncies... vaig trucar el John i em va dir que el truques des de la casa, m�s a prop del mirall. Li vaig dir que no hi havia linia i em va dir que no importava. Li vaig fer cas. Encara no era prou a prop del mirall i em va dir que arrenques el cable de la paret i m'acost�s m�s. Per� a l'�sser del mirall tot aix� no li va agradar. Em va dir alguna mala paraula i va desapar�ixer.\nRes m�s en els llocs dels altres assassinats fins arribar a Montsegur. All� vaig invocar el passat. Ll�stima que no puc concretar dates... als darrers c�tars els van cremar en aquell pati. Per� vaig poder veure el que volia, la nit en que aquell desgraciat va invocar el dimoni, la cosa famolenca que va respondre, alliberant-se, a la seva crida i que el va devorar sense temps ni de pensar. I en rac�, mirant des de les ombres, sense que pogu�s veure-li la cara, una figura amb una gabardina llarga i una cigarreta encesa, una olor de tabac peculiar...\nVaig anar a casa del mort i vaig regirar-la. Sota una rajola, unes fotoc�pies d'un manuscrit antic, en llat�, el ritual d'invocaci� del dimoni. I en agafar-les, una imatge des d'un semisotan de la Torre de Pisa. Toca viatjar. I quina vulgaritat fer fotoc�pies d'un llibre aix�...\nPisa... un altre lloc del que no solen tornar els vampirs. No com Russia, alguns no troben res i surten, per� molts troben alguna cosa desconeguda... i no se'n torna a saber res. Com diuen els castellans... quien dijo miedo? (un dia d'aquests tindr� problemes, ho se).\nVaig anar a Pisa, evidentment. I vaig trovar el semisotan. Una copisteria, amb fotocopiadores en autoservei amb monedetes. I ara que faig? Surto al carrer i aquella olor d'aquell tabac peculiar... i entre dos llambordins una burilla d'aquelles cigarretes que hi portava ja temps.\nSense saber que fer (ni qu� pensar exactament del John, tan semblan a la figura que havia vist i fumant el mateix tabac) vaig comen�ar a vagarejar per la ciutat nocturna. Portava una estona passejant quan vaig percebre que alg� em seguia. Vaig aprofitar una cantonada, unes ombres i el meu poder d'ocultaci� per convertir-me en perseguidora del que em perseguia. Era un noi jovenet, i aviat va comen�ar a estar aterroritzat. I jo no havia fet, res! solament seguir-lo! Al final es va posar a c�rrer, completament hist�ric. Vaig decidir atrapar-lo i el vaig agafar de bracet, sense fer-li mal, per� sense permetre'l fugir. Es va posar a plorar completament fora de control per la hist�ria. Vaig acabar havent-li de pegar dues bufetades per veure si es calmava, i estava a punt de posar-me hist�rica jo davant de tanta por quan alg� em va dir que si em semblava deix�s anar el seu aprenent i parl�s amb ell. Em va semblar raonable i vaig deixar anar aquell nas de mocs que se'n va anar corrents i ensopegant. A prop hi havia un home de mitjana edat, amb un estil de vestir una mica arcaic i un bast� amb puny de plata.\nEm va preguntar qu� feia jo en aquella ciutat i li vaig contestar que era una hist�ria molt llarga que no convidava a ser explicada enmig del carrer. Em va dir que si volia podiem anar a parlar a casa seva. Li vaig dir que d'acord si m'asegurava que en sortiria de la mateixa manera que entrava. Em va dir que solament podia garantir que ni ell ni ning� dels que depenien d'ell iniciaria cap acci� hostil contra mi. Em va semblar suficient. Mai no he estat gaire exigent.\nEm va guiar fins a casa seva i all� li vaig explicar que estava perseguint un dimoni que estava matant gent i que el rastre sobre qui l'havia convocat m'havia portat fins la ciutat. Que en aquells moments estava pensant a veure com m'ho podria fer per trobar el llibre que havien fotocopiat, b�sicament per veure si igual que hi havia informaci� sobre com cridar-lo se'n podia treure alguna pista sobre com tornar-lo a casa seva. De ser possible per sempre. Va voler veure les fotoc�pies... i va resultar que ell era l'amo del llibre original.\nEm va mostrar el llibre, en els soterranis de la casa, en una biblioteca protegida per diverses barreres m�giques que ell va anar baixant al nostre pas. Realment era el mateix. Amb el seu perm�s, vaig mirar el passat del llibre i vaig sentir un home i veure un duplicat de fusta de la clau que el mag assegurava ser �nica. No vaig poder veure res de l'home, solament sentir la seva gran voluntat d'ocultaci�. Em va demanar les fotoc�pies per destruirles i no vaig veure inconvenient en donar-li. No li aportaven cap coneixement nou, i jo solament les hauria volgut per destruir-les. Vaig demanar-li poder estudiar el llibre per veure si deia res sobre com destruir el dimoni, per� em va assegurar que l'�nic que posava era com convocar-lo i com s'ho feia per passar d'un hoste a un altre. Vaig comentar que aix� darrer em semblava una informaci� prou important, que em podia ajudar. Em va dir que torn�s la propera nit i me la tindria copiada.\nMe'n vaig anar a buscar un lloc per passar la nit. A pesar de que el mag havia estat molt amable, tenia la sensaci� de que alguna cosa anava malament. Sempre que vaig a una ciutat tinc una casa o un pis que m'espera, per� vaig sortir als afores, vaig caminar una estona i vaig deixar que m'acollis la terra.\nQuan em vaig despertar, abans de desenterrar-me vaig enviar el meu esperit a mirar qu� feien a la casa dels mags. Tenia el convenciment de que m'estaven preparant alguna trampa. Vaig veure el mag de la nit anterior a una sala de lectura, fumant i llegint. La resta tampoc semblaven ocupats en res especial. No vaig trobar necessari mirar la biblioteca subterr�nia, no vaig pensar que hi hagu�s de tornar a entrar, ni que els mags volguessin que hi torn�s a entrar. vaig fer tornar a mi el meu esperit, per� amb aquella sensaci� de que hi havia alguna cosa terriblement malement, que estava passant per alt alguna cosa important.\nVaig anar cap a la casa dels mags. Em van fer passar cap a la part de baix (no em va agradar, cada cop estava m�s segura que era una trampa) i em va rebre el mag del dia abans amb roba de feina dient-me que el disculp�s, que havia estat treballant al laboratori. Mentida. Jo l'havia vist. No �s on era poc abans. No vaig dir res, es clar. Una no ha de perdre les bones maneres solament pel fet que sospiti que la volen matar. Si perd�s les bones maneres cada vegada que alg� em vol matar ja no les recordaria...\nVarem baixar cap a on era el llibre. Varem passar quatre barreres m�giques, com el dia abans. Varem arribar on era el llibre i, de cop, un esclat de llum em va treure la vista... per� no la oida. El mag corria i jo vaig c�rrer al darrera. A m�s, Campanilla si que el veia i em guiava. En un moment donat, em va dir que s'havia ficat per un forat de la paret. Vaig entrar darrera d'elli el vaig seguir per un passad�s paral�lel a l'altre mentre la vista m'anava tornant. vaig arribar a una sala amb varies sortides, unes espelmes enceses i un gran mirall en peu al bell mig. Dins el mirall, la imatge del mag, per� ja no se sentien les pases.\nEl mag em va preguntar si de deb� em pensava que em deixarien marxar ara que sabia on vivien. Li vaig recordar que si ho sabia era perqu� ell ho havia volgut aix�. Jo no havia fet res per trobar-los, ell m'havia convidat a casa seva. No recordo que m�s va dir. Excuses. Havia topat amb uns fan�tics que creien que s'havia de matar a qualsevol vampir pel sol fet de ser-ho i tota la resta solament eren paraules vanes. Em va dir que no sortiria mai dels seus soterranis. Jo vaig dir que si que ho faria. La resta son solament paraules.\nVaig comen�ar a caminar sense rumb pels soterranis. No volia creuar les barreres m�giques. No sabia qu� podien fer. Segurament era solament una certa por injustificada i injustificable. Potser hauria pogut intentar passar a la Umbra a trav�s del mirall, usar el poder que em va donar el C�rvol. Senzillament no hi vaig pensar. No importa, potser una altre vegada no far� tant l'idiota. Mentre caminaba pels soterranis em van estar molestant amb els seus cobards atacs protegits per la dist�ncia i els murs que ens separaven. No van aconseguir pr�cticament res. Per� jo cada vegada era m�s avall enlloc d'acostar-me a la superficie, i vaig comen�ar a pensar en les hores que quedaven fins la sortida del sol. Evidentment, havia de sortir abans d'all�. No podia tornar enrera, una de les coses que havien fet havia estat cambiar el lloc per on havia passat, o la meva percepci� dels camins. B�, ja m'havia cansat del joc. No solament poden atravessar-se parets amb la m�gia de les fades, el sostre es igual de bo si s'hi pot arribar i no �s massa gruixut. Vaig tornar al nivell en qu� havia trobat el mirall. El que passa �s que sembla que a ells no els hi va agradar que fes aix�. Les parets van comen�ar a escalfar-se fins al punt de que la roba i el cabell se'm cremaven. El terra tamb�. Vaig arribar fins aproximadament el lloc on havia passat per la porta secreta. La vaig buscar, per� no es una mena de cosa que s�piga com fer, o sigui que no la vaig trobar. Tampoc podia usar la magia de les fades amb aquelles parets ardents. Em vaig deixar dominar per la f�ria i vaig invocar la for�a de la meva sang. La paret era de pedra, de pedra ardent, i jo no hauria pogut respirar si hagu�s sigut mortal, l'aire cremava com foc. Per� encara que crem�s les meves mans, no em deixaria matar en aquell soterrani. Vaig empentar la paret fins que va cedir, vaig fer un forat apartant pedres fins que vaig poder passar. A l'altre costat l'aire era fresc i la pedra era com ha de ser tota pedra: freda i morta.\nEstava plena de f�ria. Tenia unes ganes irracionals de matar el mag. De destrossar-lo amb les meves mans. De fer-li mal. Vaig prendre el cam� de tornada, obrint les portes que trobava al meu pas. Tot eren biblioteques plenes de llibres antics, per� en una hi havia un llibre que semblava especialment important, lligat a un faristol. Jo tenia �nsia de venjan�a, i vaig decidir endur-me'l. M'havien declarat la guerra en intentar matar-me, doncs jo m'emportaria el bot� que volgu�s, perqu� aquells mags no m'aturarien. Soc filla de Saulot, soc la l�der del meu clan mentre ell dormi. No m'aturaran uns covards que menteixen i paren trampes contra alg� que no els ha mostrat cap hostilitat. A l'anar a agafar el llibre va sorgir un dimoni que va voler impedir-m'ho. Podria haver-me'n anat i deixar el llibre, per� ja he dit que les meves ganes de venjan�a en aquell moment eren completament irracionals, o sigui que vaig matar el dimoni amb les meves mans convertides en urpes i vaig seguir cap amunt. Evidentment no sabia com baixar les barreres. Despr�s de veure que la primera em deixava anar dues desc�rregues el�ctriques vaig passar les altres corrents. Solament em va deixar anar una desc�rrega cada una. Vaig pujar la darrera escala.\nI all� estava el mag, agafant un bast� amb les dues mans, horitzontal davant seu, mentre els seus ac�lits estaven al darrera, en dues fileres formant una V de la qual ell era el v�rtex. Jo tenia realment �nsia de vesar la seva sang. Vaig usar la m�gia de les fades per saltar la dist�ncia que ens separava, per� a mig salt em va deturar una barrera m�gica, invisible. Els seus ac�lits van comen�ar a llen�ar desc�rregues el�ctriques sobre meu. Per sort, un dels meus poders vampirics �s la resist�ncia sobrehumana. I, tamb� per sort, no solament soc una guerrera si no tamb� una sanadora. En altre temps els fills de Saulot eren una cosa o l'altre per� jo soc les dues. No solament aix�, sin� que el meu poder �s gran, he dedicat molt esfor� a aquests dos poders, la resistencia i la curaci�. I la meva sang �s molt propera a Saulot, el meu poder es gran. Mentre atacava el mur amb les meves urpes ells em disparaven els seus llampecs. Dues o tres vegades vaig haver de descansar un moment per invocar el meu poder de curaci�. Suposo que havia de ser frustrant per ells veure que aquells llampecs amb els quals devien estar acostumats a mataramb prou feines em feien res i que a m�s quan les feriedes comen�aven a ser un problema per a mi podia curar-me completament. Al final, el mag que aguantava el bast� va comen�ar a donar mostres d'estar arribant al final de les seves forces. Les meves ganes de destrossar-lo es van avivar... i la moral dels seus va comen�ar a caure. Els de darrera van comen�ar a abandonar la sala discretament. Despr�s els altres. Els darrers en abandonar la sala van oblidar la discreci�. El mag del bast� va caure.\nQuan va caure, les meves ganes de matar-lo, de fer-li mal, van desapareixer. De fet, en aquell moment, el que vaig pensar va ser en curar-lo. Hauria estat una mala idea, es clar. Ell hauria seguit essent un assass� dels meus, hauria seguit matant vampirs solament pel fet de ser-ho. Per� en qualsevol cas estava mort, havia aguantat fins els seu darrer al� la barrera perqu� els seus intentessin matar-me sense c�rrer perill. Potser algun dia podr� ressuscitar un mort, el que es segur es que ara encara no puc fer-ho. Els meus respectes per haver estat capa� d'aguantar fins a morir. I el seu basto com a bot� de guerra. No crec que em serveixi per res, per� encara que les ganes de matar-lo ja no hi eren encara em quedava el desig irracional d'emportar-me coses, i si no fos perqu� no em quedava gaire temps fins a trobar un refugi per les hores de dia i encara no sabia si hi hauria algun altre problema abans de sortir, crec que hauria destrossat tota la casa, tot el que contenia. Vaig anar cap a la porta sense trobar cap �nima viva.\nPer� hi havia un guardi� a la porta. Un home fort i fosc. Em va dir que no volia lluitar amb mi, per� que estava lligat i que el qui el controlava l'obligava a intentar impedir que jo sort�s. En realitat era un dimoni. I jo una est�pida. Despr�s de tanta lluita, de tanta sang, de tantes morts a la meva vida, resulta que soc incapa� de comen�ar un combat amb alg� que m'est� parlant amb educaci�. De deb�, sabia que era el millor que podia fer. Amb l'espasa o les urpes, tan se val. Ell mateix estava dient que no volia lluitar amb mi perqu� no veia que tingu�s gaires oportunitats de guanyar. Era un dimoni. Di-mo-ni. Sembla, clar, no? Per� m'estava parlant amb tota l'educaci� del mon. I un moment abans aquells mags em volien matar solament per ser el que soc, sense que els import�s qu� soc. Com es deu dir el racisme aplicat a esp�cies i no a races?\nAl final vaig acabar fent un tracte amb ell. Jo m'escapava de la casa usant els meus poders i la meva magia sense lluitar amb ell i a canvi ell m'explicava com destruir el dimoni que hi havia a casa meva. Vaig acceptar. Em va dir que l'anell que jo havia vist era el que marcava a la propera v�ctima del dimoni. Que si matavem a l'hoste quan encara duia l'anell a sobre, no tindria on fugir. I que l'anell no existia en el pla material, solament en el mon dels esperits, a l'Umbra. Vaig sortir de la casa a trav�s de la paret, sense lluitar amb aquell dimoni. En realitat, tampoc tenia gaire ganes de lluitar mes. M'havia desaparegut tota la roba, cremada, igual que el cabell i les celles i les pestanyes. De les botes quedava ben poca cosa. Si no fos per l'armadura estaria nua. Havia lluitat contra parets de pedra ardent, havia matat un dimoni i un mag... la veritat es que tenia ganes de ser ben lluny i dormir. La propera nit tindria cabell una altra vegada. Per� no em sentia gaire contenta amb mi mateixa per haver fet un tracte amb un dimoni. A m�s, sabia que em vindria al darrera perqu� el seu amo l'obligaria. Tard o d'hora el tornar� a trobar. I el que ell volia en realitat es senzillament no lluitar amb mi: si guanya torna a l'infern perqu� ha acabat la seva missi�, i si perd torna a l'infern perqu� l'hi envio jo. Per� qu� far� mentre sigui aqu�? I si el qui l'ha invocat no es prou fort, si mort... quedar� lliure? En qualsevol cas, ser� problema de la gent de Pisa... per� no quedar� lliure de responsabilitat si fa mal en aquest mon.\nA l'endem� vaig anar a veure els mags de Sant Sebasti�. Primer, perque he sentit a dir que no els hi agrada que els seus tractin amb dimonis, i volia avisar-los del que passa a Pisa. No va semblar que els interess�s gaire el tema. Segona volia saber si coneixien el John i qu� pensaven d'ell. Si que n'havien sentit a parlar. Opinaven que �s la persona m�s egoista del mon, que far� qualsevol cosa si �s en benefici propi, que si hi ha alguna posibilitat de que sigui ell qui est� darrera de l'aparici� del dimoni segur que �s la teoria certa i que allunyar-me tant com pugui d'ell �s el millor que puc fer a la meva vida. Al sortir de l'Alian�a el vaig trucar per quedar amb ell.\nVarem quedar al Casablanca, un bar de copes. Es raonablement discret i fosc, amb la quantitat adient de soroll ambient com per no haver de cridar i com perqu� els de la taula del costat no sentin el que parles. Evidentment, a mi la copa no em servia de res, per� la resta ja m'estava be. No m'agraden els bars de vampirs, all� s'acostuma a veure el m�s depravat de la nostra societat.\nEl John va arribar tard, per� va venir. Li vaig explicar tot el que havia anat veient, incloent aquella imatge de cua d'ull, aquella impressi� que tant feia pensar en ell. No em va oferir cap explicaci� sobre qui o qu� podia estar fent que sembl�s que ell estava darrera de tot, si no �s que realment era ell. Solament que d'enemics en te molts. De tota manera, per algun motiu irracional, mai no he cregut que el qu� estava passant fos culpa seva. I potser ho era. En qualsevol cas, jo no sabia per on continuar, esperava que ell aport�s alguna idea. I ho va fer, si... va dir que ja que semblava que jo no tenia por dels dimonis, ell en coneixia un que potser ens podria ajudar. Solament es tractava de fer algun tracte amb ell. Sembla que aquest dimoni colecciona informaci� i que igual jo li podia explicar alguna hist�ria que li interess�s prou. La idea era que a canvi ens digu�s on trobar el que estavem perseguint. No m'agradava la idea. Per� encara seguia amb el pensament dels mags de Pisa rondant-me pel cap. Els vampirs s�n dolents... els dimonis s�n dolents... i si �s tant falsa una cosa com l'altra? Vaig preguntar com es podia fer per tractar amb aquell dimoni. No semblava tant greu anar a explicar-li una historia. Senzill... solament es tractava d'anar a trobar-lo a l'infern i parlar amb ell. Es clar. Un passeig per l'infern... el que ve de gust abans d'esmor�ar. Ell em podia fer anar i esperava que tornar. Molt consolador dit aix�. I perqu� jo? Ell no podia... sembla ser que en el darrer tracte no havia estat tant... legal... com li hauria agradat al dimoni. Perfecte. O sigui que despr�s de totes les coses que he vist que fan que sembli que es el qui ha provocat que algun desgraciat invoqu�s a un dimoni sense saber el que es feia i que el dimoni qued�s fora de control, i tenint en compte que els unics mags amb els qui he parlat (tret d'ell) amb paraules i no amb armes m'han dit que �s la pitjor persona que em pugui imaginar vol que confii en ell per anar i tornar de l'infern (aix� si, sense oferir garanties) perqu� ell no pot tractar amb el dimoni amb questi� perqu� la �ltima vegada el va timar. Meravell�s. Definitivament m'he begut l'enteniment.\nNo se perqu� confiava en ell. Quan li vaig dir que uns mags m'havien parlat malament d'ell em va preguntar si havien estat els de Montserrat... o sigui, a Montserrat hi ha mags i tampoc l'estimen. De vegades penso si no haur� usat la seva magia contra mi per inspirar-me confian�a. Solament que quan alg� usa m�gia en contra meva, el tatuatge acostuma a avisar-me. I si realment el tatuatge �s cosa de Maria, no pot ser f�cil passar per sobre d'ell. Potser senzillament va tocar sense saber-ho alguna fibra del meu cor perdut.\nLa veritat es que no veia gens clar aix� d'anar a l'infern. A m�s, el dimoni de Pisa m'havia dit que per alli la gent est� mot cabrejada amb mi. Jo trobo que no n'hi ha per tant. Be, es cert que estic perseguint un dimoni y que m'he matat un... dos si contem el que guardaba el llibre de la biblioteca aquella. Per� no n'hi ha per tant, em sembla a mi. No �s l'�nica cosa que em va dir, es clar. Tamb� em va dir que encara que els Salubri d'altres temps lluitaven contra dimonis, el cert que els Baali tamb� eren del nostre mateix llinatge, que tamb� eren fills de Saulot. I els Baali, contra els quals va haver-hi una guerra d'extermini, eren dimonistes. No hauria d'excoltar les paraules d'un dimoni... i havia acabat fent un tracte amb ell i ara estava disposada a anar a fer un tracte amb un altre.\nEm sentia molt estranya. D'una banda no tenia ni idea de com localitzar el dimoni ni l'anell pel meu compte. D'altre banda no m'agradava anar a fer un tracte amb un dimoni per� estava disposada a fer-ho. Confiava en John, per� no del tot. Creia que no tornaria d'aquella excursi�. Vaig parlar amb el Roger. Volia que m'acompanyes l'endem�. No a l'infern, evidentment. Solament... solament volia que em venj�s si John em traicionava, si jo no tornava. No se perqu�. No �s res que hagi desitjat mai. Per algun motiu que jo mateixa no entenc, era el m�s important per mi. Que si jo no tornava de l'infern alg� em venj�s. El Roger va intentar conv�ncer-me de que no ho fes, de que no hi an�s, per� jo ja havia pres la meva decisi�.\nA l'endem� vaig anar a trobar el John amb el Roger i la Sara. Ells dos sempre van junts. Se que ella l'estima. Quan penso que ell pot acabar corresponent i que el perdr�, tinc ganes de seure en un rac� i plorar. Per� el que faig �s m�s aviat afavorir-ho. L'estimo tant... A Saulot no l'estimo. B�, de fet si... per� d'una manera completament diferent. Crec que si em digu�s que m'obr�s les venes i em deixes morir, sense donar-me cap explicaci�, ho faria. Soc seva, pel que ell vulgui disposar, �s el meu senyor... gaireb� el meu Deu. Per� fins i tot les poques vegades que parlo amb ell, fins i tot les vegades que vaig a dormir als seus peus... �s alg� tan distant, tant lluny de mi. Els altres... Andrea �s una filla perfecta. L'he carregada amb una corona abans del que hauria volgut, per� pel que jo se se n'est� sortint prou be. L'estimo molt, per� evidentment no �s el mateix. L'Arnau ens va trair una vegada, �s ambici�s... per� els germans no son mai el que una voldria que fossin. Com el Carlos, que no se si en treurem mai res de bo. La Lidia ara tamb� te una corona, com l'Arnau i l'Andrea. No crec que la volgu�s, per� crec que est� disposada a cumplir amb el seu deure. L'arnau si que vol la corona. Suposo que preferiria estar en el meu lloc, per�... tenir el poder sense la corona. B�, pot fer-ho quan vulgui, posar un altre a donar la cara sempre i quan ell mantingui el poder i faci el que jo li digui si en algun moment he de demanar-li res. El Simon segueix per la zona, encara que estic segura que preferiria desapareixer completament. Es queda perqu� tamb� ell es part de la familia, per estar all� si se'l necessita. Si, tots son bons germans i els estimo, i m'agradaria fer m�s per ells del que faig. Per� no �s el mateix. I el Jaume i el Sasha, ja son parents llunyans en realitat. Mai els he arribat a con�ixer de deb�. L'Ismael i el Nathaniel, els aprecio de deb�. Van ser els primers que van atrevir-se a sortir de les ombres de mil anys. Es necesita molt de valor. Com el Jean-Claude, que va venir davant meu a parlar en nom de tots els seus, aquells que havien estat Tremere i s'havien convertit en Salubri. Si, els aprecio molt a tots tres. Per� potser dir que els estimo ja seria una exageraci�. La Sara si que l'estimo... �s tant especial. De tots nosaltres �s qui m�s va perdre al convertir-se en vampir. I si no fos per ella el Roger estaria mort, i aix� �s un deute que no li podr� pagar mai.\nI dels altres, dels que no son de la meva esp�cie...son tant llunyans... fins i tot la meva mare, pobreta. Encara que l'escric sovint, es com un lleuger dolor en un rac� del meu cor, �s el que va ser, el que podria haver estat... les conseq��ncies de ser el que soc. Campanilla i Daeran son bones amigues, per� les fades s�n fades, y si les pogu�s entendre suficientment haurien deixat de ser el que son. Tampoc entenc a Alazais, ni a Maria, encara que d'alguna manera les sento com a amigues. Entre els llops no tinc amics, i dubto que mai en tingui. Massa odi entre la seva esp�cie i la meva. Marc no �s un amic, en realitat. M'agradaria, per� no ho �s. Solament accepta la voluntat del C�rvol. I John... ja que passo llista a tothom, qu� sento per John? Es un home especial, aix� �s ben segur. No, no l'estimo, no el conec prou... ni crec que l'arribi a estimar mai. Hi ha alguna cosa fosca en ell que posa dist�ncies a pesar del seu comportament fr�vol i desenfadat. Per� al mateix temps m'atrau. Se'l veu tant segur de si mateix... tant segur de que �s capa� de protegir-se de tota mena de monstres... em provoca. M'agafen ganes d'enfrontar-m'hi, per veure fins quin punt es cert tot aix�. No ho faria, es clar, no sense un motiu. Per� em provoca. M'agafen ganes de veure qui �s m�s fort dels dos. �s una criaturada, suposo. Perqu� posa dist�ncia d'aquesta manera? No com els mags de Sant Sebasti�, amb la seva superioritat. �s una manera de protegir-se dels altres? o �s un desconegut normal i corrent i estic projectant en ell les meves propies pors, les meves propies febleses? No se... tinc la impressi� de que podria tenir una aventura amb ell, per� no podria estimar-lo. La meva impressi� �s que ell sempre es protegiria de mi com de la resta, i que jo faria b� de fer el mateix.\nPer� ja n'hi ha prou d'aquest color. Estava explicant que me n'anava a l'infern a buscar un dimoni per fer un tracte amb ell. Tot d'all� m�s normal. Sonava normal quan John ho explicava. Pensant-ho be, que en parles amb tanta naturalitat resulta aterridor.\nMentre preparava el ritual va explicar que ell vindria amb mi per guiar-me. Arribats a un cer punt em dira com trobar el dimoni en q�esti� i m'esperaria fins que torn�s. I aleshores tornariem, se suposa que saben a on seria el dimoni que voliem destruir. I aix� podriem anar-lo a buscar i fer el que haguessim de fer. Va ser exactament el que varem fer. Solament que el dimoni preferia com a pagament la meva �nima, o b� l'�nima d'algun innocent. I em va assegurar que si, que jo podia donar-li l'�nima d'un innocent. Em vaig negar, es clar. I al sortir de parlar amb el dimoni hi havia una nena petita parlant amb el John, preguntant quan se'n podria anar, que all� li feien mal. John no la mirava, per� se'l veia tens. No vaig preguntar res, per� vaig pensar que a la que tingu�s un moment, un cop fora d'all�, li preguntaria per la nena.\nQuan em va veure va comen�ar a caminar i la nena es va anar quedant enrera. (I ja se que no he explicat gaire com va anar la cosa amb el dimoni, per� �s que no en tinc ganes. El que si que vaig decidir que mai m�s no ho tornaria a fer. Vaig pensar en les hist�ries que he sentit sobre els homes llop que es corrompen, la dansa de l'espiral negra, un pas petit cada vegada avan�ant en espiral cap al centre de la corrupci�. Cada pas sembla no res, el darrer et prepara pel proper. No. En algun lloc s'ha de posar la barrera que no s'ha de passar, i aquest �s un d'aquests llocs. Potser no tots els dimonis s�n dolents, per� no em parar� a descobrir-ho. En altre temps, quan tenia la meva fe, quan creia en Deu, no hauria arribat tant lluny, m'hauria aturat molt abans. No se qu� va passar amb la meva fe... la vaig conservar al principi de la foscor. Va ser amb les fades, plenes de llum, que la vaig perdre. Elles no tenen �nima, no de la mateixa manera que nosaltres. Una ess�ncia que es reencarna si moren, per� no una �nima. Solament les guia el seu cor... i aix� tenen menys contradiccions i s�n m�s incomprensibles per nosaltres. Per� saber que aquelles meravelloses criatures eren condemnades per all� que �s div� va ser m�s del que la meva fe podia resistir. I de tota manera... tot era m�s f�cil quan ella em guiava). Varem tornar sense entrebanc i sabent on trobar el dimoni. I en arribar vaig tenir una sensaci� curiosa. Alguna cosa havia canviat. Alguna cosa que abans estava malament i ara ja estava arreglada. Una sensaci� com d'una pres�ncia paternal. Per� no hi havia temps per mirar al voltant. Varem agafar les motos i varem anar cap a on ens havia indicat el dimoni. Sempre es divertit anar a aquestes velocitats enmig de la ciutat.\nQuan hi varem arrivar, no sabiem con distingir-lo. Decidirem passar a la Umbra, ja que l'anell solament existia alli, per veure si alli hi havia alguna cosa que ens permet�s veure qui era. La Sara i jo saltarem immediatament, el Roger no ho va aconseguir. una estona despr�s va arribar el John. Ens varem separar i cadasc� va comen�ar a buscar pel seu compte. Poc despr�s em va cridar l'atenci� un home que estava mirant un aparador. Semblava que al seu voltant la Umbra fos mes propera al mon f�sic, fins i tot es veien els cotxes circulant, que desapareixien un tros mes enll�, com si estigues a cavall entre els dos mons, o com si els dos mons se superposessin en la seva pres�ncia. A la ma tenia cargolat un fil, un cordill, que em va fer pensar en Ariadna. I tamb� en un lligam d'un dimoni per arribar a la seva propera v�ctima. Estava pensant si seguir el fil cap a l'altre extrem quan em va veure. Va semblar espantar-se i se'n va anar. El vaig seguir. Va comen�ar a c�rrer i jo darrera d'ell. Es va tirar sota les rodes d'un cami� i va sorgir un cos completament diferent: un dimoni. El vaig atacar, mentre cridava perqu� els altres tamb� vinguessin.\nB�, sempre he dit que aix� de lluitar se'm dona be, i m�s si arriba Sara per lluitar al meu costat. Veure'ns �s entendre perqu� un no s'ha de ficar amb les noies jovenetes com nosaltres. Sobretot si poden treure urpes com les nostres, es clar. No varem trigar gaire a tenir-lo gaireb� completament ven�ut. Per� es clar, portava uns dies idiota i no tenia perqu� cambiar ara. El dimoni va aixecar les mans com demanant una treva i li vaig concedir els pocs segons que necessitava. Es va enlairar i va volar a una velocitat incre�ble seguint el fil. M'hauria agradat parar i trencar el fil, per� per aix� m'hauria hagut d'adelantar a ell i amb prou feines si podia evitar perdre'l. Sara, en forma de llop, era for�a m�s r�pida. De cop, hi va haver com un esclat de llum i el fil es va cremar, tot ell. El dimoni va caure i va desapar�ixer. Suposo que ha tornat al lloc d'on mai no hauria d'haver sortit.\nPoc despr�s va arriva el John corrent. No es mou tan depressa com nosaltres dues. Vaig enviar Sara amb Roger, que li digu�s que tot estava be. Segur que Roger estava patint. Vaig explicar a John el qu� havia passat i li vaig preguntar si havia estat ell el qui havia fer escalatar el fil d'aquella manera, per� ho va negar. De tota manera, mentre parlavem va semblar notar alguna cosa i, despr�s de demanar-me perm�s, va fer alguna magia envers mi. Aleshores es va veure com un fil blau que sortia del meu cor i es perdia en la dist�ncia. Va dir que alg� tenia un lligam molt fort amb mi i que el color no semblava dolent. Per� no podia saber qui era. Tamb� va dir que si volia, podia intentar trencar-lo. Vaig dir que no. Hi ha hagut forces estranyes en la meva vida i no m'han portat pas per tant mal cam�. A m�s, ni que no ho vaig dir, podia estar relacionat amb aquella sensaci� que havia tingut en tornar de l'infern. No, millor deixar les coses com estaven, com a minim fins saber qu� eren.\nVaig tornar al mon material i vaig esperar que John torn�s. M'hauria agradat parlar amb ell... volia preguntar-li per aquella nena. Per� no va apar�ixer. Suposo que va donar per acabat tot el que s'havia de fer i una conversa amb finalitat senzillament social no entrava en els seus plans. Ll�stima. Potser algun dia els nostres camins es tornaran a creuar.\nVaig anar a recollir la moto i vaig tornar cap a casa...


25 de març: Celebrem la Jornada per la Vida – Arquebisbat de Tarragona\n25 de març: Celebrem la Jornada per la Vida\nHome / 25 de març: Celebrem la Jornada per la Vida\nEl dia 25 de març, solemnitat de l’Anunciació del Senyor, se celebra la Jornada per la Vida. Una jornada que s’emmarca en la Setmana de la Família i que celebrem del 22 al 29 de març. A les diòcesi amb seu a Catalunya la 13a edició d’aquesta Setmana, que enguany porta per lema «La família, escola i camí de santedat», està dedicada a enfortir la vocació i la missió de les famílies, així com també a promoure la transmissió dels valors de la vida familiar a la societat.\nA la nostra arxidiòcesi, la Delegació diocesana de pastoral familiar hi dona suport a partir d’un important nombre de serveis i activitats que tenen l’objectiu de fomentar la vida de fe en el sí de les famílies, acompanyant-les quan ho necessiten en el seu camí de plenitud matrimonial, primer, i també amb els fills quan aquests esdevenen part fonamental del seu projecte vital.\n> Article ‘Amb motiu de la Setmana per la família i la Vida’ de Mn. Josep Masdéu, delegat diocesà de pastoral familiar\n> Article ‘La família, escola i camí de santedat’ de Marcel Pallejà, membre de l’equip de la Delegació diocesana de la pastoral familiar.\n> ‘Projectes de Vida’, suplement del Full Dominical. Coneix tots els projectes i serveis que s’ofereixen des de l’arxidiòcesi.\nL’escola cristiana, en xarxaNotícies\n(25-03-20) Carta a tots els preveres i diaques, consagrats i consagrades, i laiques amb missió pastoralNotícies


Sebastià Taltavull: “Tot se’ns ha regalat” | CatalunyaReligió.cat\nInici Sebastià Taltavull: “Tot se’ns ha regalat”\nDll, 5/04/2010 Tweet\nQuè aporta el cristianisme a la recerca d’espiritualitat? És la pregunta que respon el bisbe auxiliar de Barcelona Sebastià Taltavull en la intervenció en el Simposi "Religions i espiritualitat" organitzat aquest abril a Barcelona per la Fundació Claret. La novetat que continua representant Jesucrist és l’eix de la seva intervenció, on detecta algunes llacunes del cristianisme actual i, alhora, tota la seva riquesa espiritual basada en la mirada en l’altre i en l’amor.\nEl bisbe Sebastià Taltavull és llicenciat en Teologia Dogmàtica per la Facultat de Teologia de Catalunya. Va néixer a Menorca i va ser ordenat capellà el 1972. Des de llavors ha tingut diverses responsabilitat relacionades amb la pastoral i la catequesi a Menorca i a la Conferència Episcopal Espanyola. El 21 d’abril del 2009 va ser ordenat bisbe auxiliar de Barcelona. És autor de diversos llibres i articles sobre qüestions de pastoral, catequesi, família, joventut, espiritualitat i doctrina social de l’Església.\nDurant els dies de Setmana Santa presentem un resum en vídeo de les tres ponències centrals d’aquest simposi: la d’Antoni Puigverd, la de Xavier Melloni i la de Sebastià Taltavull.\nEtiquetes: cristianisme, espiritualitat, Fundació Claret, Jesús, religions, Sebastià Taltavull, Notícies Inicieu sessió o registreu-vos per enviar comentaris\tImprimiu\tEnvieu a un amic\tCreeu PDF


CorroC - Temporada Alta - Club TR3SC\nDel 26 al 26 de novembre de 2016\nMuseu d'Història. La Carbonera - Girona\nEscarlata Circus està a punt de celebrar 30 anys dedicats a reinventar el circ, missió reconeguda amb un Premi Nacional de Circ i una atapeïda agenda internacional. Amb Devoris Causa (TA08) van causar impacte en el públic i la crítica. Van tornar amb Pugilatus (TA11) i ara presenten CorroC. Un muntatge que ho diu tot al mateix títol: una visita guiada a una col·lecció de pedres amb forma de cor, que cobren vida, expliquen històries. Una revisió dels antics gabinets de curiositats on ciència, art, joc i imaginació convivien perfectament. Un nou exercici de proximitat, basat en l'estímul de tots els sentits.


El Matí Digital - Pep ‘Botifarra’, una altra xamba genètica\nCruïlla a l'Euromed\nPep Gimeno 'Botifarra', l'home que ha revolucionat la cançó tradicional al nostre país\nQualsevol país sense política està condemnat a avançar amb els impulsos de personalitats excepcionals, d’iniciatives personals\nDiu que fou Vicent Ventura qui una vegada va definir Joan Fuster com una 'xamba genètica' que havíem tingut la sort de gaudir al País Valencià. Sens dubte, amb aquesta enginyosa hipèrbole el periodista castellonenc volia fer justícia a dos trets definitoris –i de naturalesa antagònica– de la figura del pensador suecà. Per una banda, allò que tenia d’excepcional i que només els gens poden determinar: una intel·ligència única (“l’home més intel·ligent que he conegut”, en paraules de Pierre Vilar) i una capacitat d’anàlisi portentosa. I per l’altra, allò que va bastir a partir del que suposadament l’haurien d’haver aportat el context, els referents, la tradició... i que, en absència d’aquests, Ventura atribueix irònicament –i ací rau la hipèrbole- a la xamba genètica. És clar que Fuster no crea un relat de país del no-res, a partir d’una tàbula rasa, però gairebé. Hi ha quelcom de genialitat genètica en un xiquet de primària que proposa als seus amics de fer un diccionari en valencià a la Sueca dels anys 30. Fet i fet, Ventura certificava amb aquell comentari que qualsevol país sense política -seguint precisament el relat fusterià-, qualsevol país que no fa la seua política i al que, per tant, li la fan, està condemnat a avançar amb els impulsos de ‘xambes genètiques’, de personalitats excepcionals, d’iniciatives personals i de la societat civil més o menys reeixides, en definitiva.\nL’última i més rutilant d’aquestes ‘xambes genètiques’ valencianes ha estat sens dubte el ‘cantaor’ xativí Pep Gimeno ‘Botifarra’. La genètica hi feu la seua feina amb una poderosa veu de tenor, un carisma singular amarat d’autenticitat valenciana i una capacitat de comunicació amb el públic tan innata com insultant. I de nou ens trobem, però, amb un context que no feu tant la tasca que li pertocava. Quan Botifarra comença a cantar al carrer Puig de Xàtiva pels volts del 1975, amb només 15 anys, el cant tradicional valencià estava tocat de mort després del tall brutal de quatre dècades de franquisme en el moment cabdal de l’entrada en escena dels grans mitjans de comunicació de masses que havien de canviar –uniformitzant– per sempre el panorama musical de tot el món. En aquell any el grup Al Tall tot just iniciava una carrera esplèndida, erigint-se immediatament com a referent de la forma de fer música tradicional no només a València, sinó als Països Catalans i a tota la Mediterrània.\nQuè feu, però, que un xiquet d’escassos 18 anys decidira investigar entre la gent gran de les comarques centrals valencianes, entre el vells ‘cantaors’ i ‘cantaores’, per enregistrar en cintes de cassette les cançons que havien cantat sempre? Què feu que es llançara a una operació d’urgència per salvar les cançons de l’última generació que havia començat a cantar abans de les aparicions letals de la ràdio i la TV i que romania més lliure d’aquestes influències? Era l’any 1978, quan ningú no donava cap valor a les cançons dels ‘uelos’, i encara faltaven sis anys perquè el grup comandat per Vicent Torrent engegara la monumental recerca de cançons de la Fonoteca de Materials, una iniciativa en tot cas desconnectada de la tasca de Botifarra. Què ho feu si no aquesta irònica ‘xamba genètica’ de què parlava Ventura?\nDesprés vindrien els temps d’aprenentatge casolà i a la manera tradicional de les cançons (escoltant-les desenes de vegades), els temps de rodatge artístic amb els grups de cançó i dansa tradicional de la Costera, i finalment l’impuls definitiu per llançar una carrera en solitari des del 2006 i triomfar en el panorama musical dels Països Catalans convertint en èxits moderns cançons que entonaven fa cent anys els nostres avantpassats. Una cosa inaudita o, com diu Botifarra que li diu la filla de l’alcalde a son pare: “pare, això mai s’ha conegut”.\nAra tenim l’oportunitat de recuperar en un documental aquesta peripècia vital meravellosa que s’amaga darrere de la figura prominent del ‘cantaor’ xativí, una història singular com només els grans personatges són capaços de bastir. I esperem que la pugueu gaudir enguany per TV3.\ntory burch slipper\npolo by ralph lauren men\nValència, 1979. Guionista i realitzador de documentals. Sempre ha tingut necessitat d’expressar-se, d’explicar el món tal com el veu, i va trobar en el documental la forma d’oferir una manera subjectiva, però alhora reflexiva i honesta, de mostrar petites -o no tan petites- històries de la vida i de la gent. Ara ens acosta píndoles del País Valencià.


50a Festa de la Cançó de Muntanya | FEEC – Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nIniciActivitatsActivitats culturalsFesta de la Cançó de Muntanya50a Festa de la Cançó de Muntanya\nEl 50è aniversari de la Festa de la Cançó de Muntanya es va celebrar a la muntanya de Montserrat l’1 de juny de 2014.\nAquell any la comissió organitzadora la van formar la Unió Excursionista Catalunya de Gràcia, l’Agrupació Excursionista Catalunya, el Centre Excursionista Els Blaus, la Unió Excursionista de Sabadell, l’Associació Excursionista d’Etnografia i Folklore, la Coral Madrigalistes de Catalunya, els Antics Cantaires de l’Orfeó Gracienc, i el Club Excursionista de Gràcia.\nAquesta festa es va començar a celebrar l’any 1965 a Hostalric per l’Agrupació Excursionista de Catalunya, i ha estat organitzada des de llavors per diferents entitats cada edició. En el 2014, les entitats que la van preparar van escollir l’emblemàtic Monestir de Montserrat per celebrar-la, ja que era on el 27 de maig de 1962, en l’Aplec de Cantaires de Montserrat, va sorgir la idea de celebrar una festa com aquesta.\nEn motiu de l’efemèride, diverses entitats van organitzar la festa del 2014, que va comptar amb la presència i la col·laboració del president de la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya, Jordi Merino. La festa va aplegar a 275 persones, de les quals 165 eren cantaires de les diferents corals.\nLa Festa de la Cançó de Muntanya vol fer honor al lligam que hi havia entre la cultura i la natura, i per això es va escollir peces musicals arrelades a les tradicions excursionistes. Al llarg de la celebració es cantaren cançons com la “Missa dels excursionistes” i la “Cançó de la Rosa”, i peces relacionades amb la natura d’autors com Geisser, “El Virolai” de Josep Rodoreda i Jacint Verdaguer o “La muntanya”, de Pere Jordà. Com és tradició, cada grup cantà un parell de cançons i després totes les corals es van unir en un cant comú.\nLa festa va començar diumenge amb la benvinguda a totes les persones assistents i l’esmorzar. Al migdia, la Comunitat de Monjos, encapçalada pel Pare Abat de Montserrat, Josep Maria Soler, va donar la benvinguda als participants abans de procedir a la missa dominical. A la tarda les corals es van unir per oferir un concert amb diferents peces musicals. Com és tradicional, el Cant dels Adéus va tancar la celebració.\nCartell de 50a Festa de la Cançó de Muntanya


El Saló del Manga més suculent\nLa cita del còmic japonès es trasllada a la Fira de Montjuïc amb la gastronomia com a protagonista\nEl Saló del Manga celebra la majoria d'edat traslladant-se a Barcelona. Des d'avui fins diumenge es pot fer un recorregut saborós per la cultura popular japonesa, del còmic a la gastronomia.\nXAVI SERRA BARCELONA 01/11/2012 00:00\nÉs probable que hi hagi bojos pel manga que no estiguin enamorats de la cultura japonesa, però ningú ho diria mai al Saló del Manga. Bona part dels assistents a la gran cita anual amb el còmic japonès són àvids consumidors de manga, però també devoren menjar japonès, són addictes a les sèries i pel·lícules d' anime i alguns fins i tot escolten pop japonès. "El Saló del Manga és un fenomen que va més enllà del manga -diu Carles Santamaria, el director-, és una festa de la cultura popular japonesa".\nEn aquest sentit, el Saló fa anys que ha transcendit la condició de fira de sector per esdevenir un pont entre la cultura catalana i la japonesa. Enguany això es manifesta en l'elecció de la gastronomia com un dels eixos de l'edició que arrenca avui a Fira Montjuïc. L'exposició Manga a la carta examina el rol que juga la cuina japonesa en el manga, i destaquen obres de temàtica culinària com El gourmet solitario de Jiro Taniguchi i la trepidant sèrie d'aventures gastronòmiques Toriko , de Mitsutoshi Shimabukuro.\nPer completar l'homenatge a la gastronomia japonesa, Fira Montjuïc es convertirà durant els quatre dies que dura el Saló -des d'avui fins diumenge al Palau 2 de la Fira de Montjuïc- en una gran aula de cuina on primeres espases dels fogons impartiran tallers sobre temes com l'etiqueta a la taula, el tall de peix per a sushi i el bento manga , és a dir, menjar per emportar inspirat en personatges manga. El taller estrella, però, serà el que faran dissabte Ferran Adrià i Hiroyoshi Ishida, del prestigiós restaurant Mibu de Tòquio. Els cuiners reviuran l'estada que l'equip de Mibu va fer a elBulli el 2003, unes jornades d'aprenentatge que estan narrades en detall al manga Mibu - elBulli .\n'Porco Rosso' aixeca el vol\nEl Saló del Manga també celebra el vintè aniversari del clàssic anime de Hayao Miyazaki Porco Rosso . El fascinant univers dels pirates aeris que retrata la pel·lícula serà revisat en una exposició sobre un dels films més personals i pessimistes de l'autor d' El viatge de Chihiro , en què conflueixen els seus grans temes i obsessions. I també fa 20 anys de l'arribada a les llibreries del manga Bola de drac , una fita que marca el començament del desembarcament massiu del manga al mercat nacional. Una exposició repassarà les dues dècades de vida de l'univers d'Akira Torikyama al nostre país, les diferents edicions i el merxandatge de la saga. I avui, a la 1 del migdia, es farà un intent de batre el rècord Guinness reunint el màxim nombre de persones disfressades de personatges de les diferents sèries de Bola de drac .\nSeguint amb l'afició a disfressar-se d'un personatge de manga, una altra de les exposicions d'aquesta edició estarà dedicada al cosplay , un fenomen sorgit al Japó als 70 amb molta tradició al Saló, que cada any celebra un concurs de disfresses. A Fashion Cosplay es podrà veure una selecció de vestits de cosplayers internacionals com Nadia Baiardi i Laura Salviani.\nVideojocs, concerts i convidats\nA imitació del Saló del Còmic, fa uns anys que el Saló del Manga es va obrir també a empreses d'entreteniment audiovisual. Enguany hi haurà una zona dedicada als videojocs on Nintendo estrenarà la seva nova consola Wii U i els aficionats podran jugar en primícia a Halo 4 , l'esperat nou títol de Xbox 360. I com altres anys, també hi haurà concerts. Arribats del Japó, Loverin Tamborin defensaran en directe el seu repertori de j-pop enganxós.\nTot aquest desplegament d'actes al voltant de la cultura japonesa i la indústria de l'oci podria provocar que el manga i l' anime passin a un segon pla, i seria un error. Aquest any visiten el saló autors rellevants del gènere, encapçalats per Hiro Mashima, l'artífex d'obres de culte com Rave i Fairy Tail i que presentarà a Barcelona la minisèrie Monster Soul . Nozomu Tamaki presentarà el primer volum del shonen Bailando con vampiros , considerat el True Blood japonès, ja que s'ambienta en un món on els vampirs volen coexistir pacíficament amb els humans. I també visitarà el Saló Masao Maruyama, deixeble d'Osamu Tezuka i fundador de l'estudi d'animació Madhouse, que ha produït les sèries d'èxit Monster i Death Note i cims del cinema modern d'animació com Metropolis i Summer Wars . I, per descomptat, una allau de novetats, entre les quals destaca el sanguinari Hikari Club del mestre de l' ero-guro Usamaru Furuya i Hokusai de Shotaro Ishinomori, l'autor amb el rècord del món de pàgines dibuixades. La festa dels otakus , en definitiva, ja ha començat.


El dispositiu dels serveis municipals per a la revetlla ja està a punt | Notícies | Pàgina Principal | El web de la ciutat de Barcelona\n»Envia a un amic/iga El dispositiu dels serveis municipals per a la revetlla ja està a punt publicat el 22/06/2013 a les 10:00 h.\nJaume Recasens L'Ajuntament ja té preparat el dispositiu específic amb més de 461 operaris durant tot aquest cap setmana, 300 dels quals, amb cinquanta vehicles, a més del personal tècnic i de suport, concentraran els esforços a recuperar la netedat de les platges.\nVídeo 'Dispositiu de neteja per Sant Joan'\nEls equips de neteja tenen especial cura de l'espai públic després de la celebració de la nit més curta de l'any, que milers de persones gaudeixen als carrers, les places, els parcs i les platges de la ciutat.\nUn dispositiu que ja es deplegarà la nit de diumenge a dilluns, en coordinació amb la Guàrdia Urbana i els Mossos d'Esquadra. A les sis del matí es desallotjarà el litoral barceloní per optimitzar la feina dels diversos equips de neteja. Tot perquè a les deu estiguin a punt per als banyistes i visitants. L'any passat unes 70.000 persones van gaudir de la revetlla a les platges barcelonines.\nPer minimitzar els residus generats al llarg de la celebració, també s'instal·laran 500 papereres de cartró i 84 contenidors addicionals. El dia de Sant Joan també hi haurà 128 operaris en tasques de neteja, i 30 que es dedicaran específicament a la neteja dels espais de les fogueres autoritzades, un cop acabada la revetlla, i durant tot el dia.\nEl regidor de Medi Ambient i Serveis Urbans, Joan Puigdollers, assegura: "Estem preparats per donar resposta a les situacions que es puguin donar durant la revetlla de Sant Joan". Puigdollers ha assenyalat que es tracta del mateix dispositiu que l'any anterior, "que va funcionar molt bé". I ha sentenciat: "Per tant, quan una cosa funciona bé, del que es tracta és de repetir-ho, consolidar-ho".\nI un Sant Joan més, Transports Metropolitans de Barcelona donarà servei de metro tota la nit, de manera que haurà funcionat 67 hores sense interrupció, comptant dues nits de servei continuat, dissabte i revetlla, i fins a les dotze de la nit de dilluns.


Els visionaris de Davo\nper Aiats Agustí / Aida Corón 20 de gener de 2016 16:22\nD'entre la llista de personatges mediàtics o que han tingut un paper clau en el desenvolupament tecnològic, en la lluita contra les desigualtats des de camps tan distants a l'economia com ara el cinema o la investigació universitària, destaquem vuit noms rellevants dels visionaris assistents a Davos:\nKevin Spacey - És una de les cares més conegudes del panorama serièfil del moment. Encarna el paper de Frank Underwood a House of Cards, qui després de molt lluitar, aconsegueix convertir-se en President dels Estats Units a la tercera temporada.\nMalgrat aquest fil tan prim que lliga l'actor amb el panorama polític, la seva assistència al Fòrum Econòmic de Davos està justificada pel seu paper com a ambaixador de la companyia líder en ciberseguretat WISeKey. L'empresa va justificar la tria de Spacey assegurant que l'actor és una de les persones del món mediàtic que més interès i preocupació mostra per l'ús de la tecnologia.\nMaria Eitel - Fundadora i CEO de la Fundació Nike. Una de les campanyes principals d'Eitel és el Girl Effect, amb la qual persegueix proporcionar recursos a les noies de més de 12 anys perquè puguin sortir del cercle de la pobresa i la desigualtat un cap deixen de ser considerades nenes.\nOprah Winfrey – A més de ser la presentadora del programa televisiu The Oprah Winfrey Show, ostenta el títol de ser, segons la revista Forbes, l'afroamericana més rica del segle XX i una de les 100 dones més poderoses del món. El magasín Life, per la seva banda, l'ha qualificat com la dona més influent de la seva generació; mentre que el Business Week la va considerar la filantropa negra més gran dels Estats Units.\nWill.i.am - William James Adams és, principalment, conegut per ser el cantant del grup The Black Eyed Peas, però el cert és que Adams també és empresari amb la companyia discogràfica A. M. Records i ha dissenyat la seva pròpia línia de roba amb la firma i.am.\nAl passat Fòrum de Davos de 2015, el músic va presentar la Fundació I.Am.Angel, des d'on se centra en ajudar els joves en situacions de dificultat i fomentar l'emprenedoria a partir de la tecnologia.\nLeonardo Di Caprio – Actor i etern candidat a l'Oscar. La presència del protagonista de El lobo de Wall Street o Shutter Island a Davos pot semblar estranya. Di Caprio ha pronunciat un dels discursos més aplaudits al Fòrum Econòmic: s'ha de defensar el medi ambient. "L'aire i l'aigua neta, així com un clima que permeti viure, són un dret humà inalienable", aquesta va ser una de les frases més aplaudides pronunciades per l'actor. Di Caprio ha criticat en un dur discurs les empreses del sector del carbó i el petroli per contaminants: "Simplement no podem permetre que les empreses del carbó, petrolieres i gasistes determinin el futur de la humanitat".\nCharlize Theron – Actriu i activista contra el sida, Theron va ser guardonada amb l'Oscar com a millor actriu l'any 2003 pel seu paper a Monster. Theron, ambaixadora de la pau de les Nacions Unides i fundadora de Charlize Theron Africa Outreach Project, acudeix a la trobada de Davos per donar a conèixer la seva fundació per lluitar contra el virus de la sida.\nTim Berners-Lee – L'inventor del World Wide Web el 1989. Acut a Davos per aportar idees i solucions tecnològiques i a parlar sobre el valor econòmic de la xarxa.\nJonathan Zittrain – És professor de dret i ciències computacionals a Harvard. És autor del llibre The Future of the Internet and How to Stop It, on intenta explicar l'èxit de la cultura digital i els perills d'intentar aixecar murs a dins de la propia xarxa.


El nepotisme dins del club financer és la fi d’Espanya (17/4/2019) - Vicenç Plans - Blogs de l'indirecte!cat\nDimecres, 17.4.2019. 12:33 h\nA hores d’ara, ja és ben sabut que la darrera crisis financera s’ha pagat entre tots. S’ha socialitzar l’error majúscul de les elits financeres. Els qui opinen el contrari no tenen veu ni vot i són arraconats. No poden parlar.\nEl nepotisme espanyol, tan característic del funcionament de l’estat i de les seus polítics, ha estat la causa d’un problema que només s’ha dissimulat. Quan hi ha vincles socials i polítics com a sistema de gestió, la veritat no interessa i molesta, tot traslladant informació esbiaixada cap amunt fins a l’extrem de construir una realitat virtual que no té cap relació amb el món en el que vivim.\nS’estima que el rescat bancari té un impacte superior als 50.000 milions d’euros, ja que no es podran recuperar. La societat, en general, els haurà d’assumir, per medi d’una fugida endavant que només farà empitjorar encara més la situació de partida. Els òrgans de supervisió no van funcionar ni funcionen i els sistemes de control (estrès de solvència) tampoc van ésser fiables. Buscar els responsables, més enllà dels consells d’administració de les diferents entitats liquidades o salvades, passa per mirar dins l’estructura profunda de l’estat, amb milers de càrrecs amb sous elevats que no assumeixen cap responsabilitat i només protegeixen els interessos dels qui els han posat o permès viure d’aquesta manera.\nEl col·lapse del sistema financer no es pot descartar. Hi ha massa judicis pendents, males pràctiques i deutes opacs dins d’aquesta indústria. La custòdia dels dipòsits, en darrer terme el tema que realment té una magnitud política pels responsables del sistema financer, no es podrà garantir en la propera crisis. I tot i així, milers de milions hi estan immobilitzats voluntàriament pels seus propietaris esperant una inversió o unes prestacions que no arriben ni arribaran.\nLa realitat és tossuda i obliga a buscar fons per satisfer el cost del darrer rescat. Es presenten solucions diverses per la recuperació dels imports sufragats: la creació d’un impost a la banca, més vendes d’actius bancaris,... I el problema persistirà si com sembla els bancs ja no saben com guanyar diners, si no és a través del cobrament dels serveis que presten que també els podria prestar algú altre o el mateix usuari de banca electrònica. Una posició dominant que no podran continuar mantenint.\nPer guardar dipòsits, en un escenari de tipus baixos i poca capacitat d’endeutament, la banca pública, o els bancs centrals, ho podrien fer perfectament bé. Una simple decisió com aquesta obligaria a tancar desenes de sucursals i a la liquidació de moltes fitxes bancàries. Però cap govern espanyol ho farà. La xarxa de nepotisme és densa i actua com un ariet contra tot aquell que l’amenaça. Seria una solució dura però és necessària i urgent.\nLa industria bancària només pot ajudar en l’activitat econòmica d’un país si té la capacitat de guanyar-se la vida de forma ordinària. L’escenari actual és d’absoluta excepcionalitat i el sistema bancari no ajuda a fer les coses fàcils. El blindatge nepotista, instal·lat còmodament dins les estructures de l’estat, des d’hisenda als reguladors, no permet cap solució que no sigui la centrifugació cap a les administracions perifèriques i els més febles de la societat.


Published on agost 13th, 2013 | by companysdeviatge\nLandmannalaugar, les Terres Altes d’Islàndia\nAl cor d’Islàndia els colors es desborden i tenyeixen el paisatge de tons tan intensos que semblen irreals. Les remotes valls, les muntanyes escarpades i els deserts rocosos de la zona geotermal de Landmannalaugar constitueixen un dels paisatges més espectaculars de la “terra de gel”.\nCaminant pel camp de lava de Laugahraun\nDurant segles, la inaccessibilitat a les terres altes de l’interior de l’illa, les va convertir en el refugi de malfactors que robaven ovelles i es mantenien allunyats dels islandesos respectables. Avui existeixen dues rutes, tot i que encara és difícil arribar fins allà, obertes exclusivament a l’estiu i només aptes per a vehicles tot terreny amb tracció a les quatre rodes que no siguin de lloguer –les assegurances de les agències no cobreixen la circulació per aquestes carretes muntanyoses, plenes de sots i rius pels quals s’ha de creuar com en un rally–. La millor opció és anar-hi amb autobús, oblidar-se de la delicada conducció i gaudir del paisatge, que et deixa sense alè. El final del trajecte és el campament base des del qual comencen totes les rutes de senderisme, amb un petit refugi, zona d’acampada amb banys i dos microbusos reconvertits en cafè-biblioteca i supermercat. Aquí es pot trobar tot el mínim imprescindible per passar la nit i cafè calent pel matí.\nExcursionistes pujant cap al volcà Brennisteinsalda\nFumaroles als peus del volcà Brennisteinsalda\nLandmannalaugar ofereix moltes possibilitats, des d’excursions d’unes hores fins el famós trekking Laugavegur, que en 4 dies recorre 55 kilòmetres des del campament base fins a Thórsmörk. Si passes un sol dia a Landmannalaugar hi ha una ruta circular molt recomanable que coincideix en un tram amb la primera etapa de Laugavegur i que només en un parell d’hores permet admirar tots els fenòmens naturals i geològics de la zona. El sender comença darrere del refugi, s’enfila uns metres fins a assolir una mica d’alçada per gaudir del paisatge i discorre entre el camp de lava fossilitzada de Laugahraun, amb formes arrodonides i cobertes d’una espècie de molsa blanquinosa que semblen ovelles petrificades. El camp de lava desemboca en una preciosa vall parcialment coberta de flors silvestres blanques i al fons s’eleven elegants muntanyes de riolita grisa i rogenca, encara amb algunes clapes de gel. El camí puja de nou fins l’impressionant volcà actiu Brennisteinsalda, envoltat de fumaroles que emeten constantment pudents gasos sulfúrics. Els tons marrons, grisos i vermells del volcà contrasten amb el verd quasi fosforescent de les clarianes d’herba que creixen als seus peus. En aquest punt, la travessa de Laugavegur continua cap al volcà, mentre que la ruta circular es desvia i baixa per la gorja de Grænagil, que serpenteja seguint el curs d’un petit riu que flueix entre el turó Blánúkur i novament els camps de lava de Laugahraun. El congost, que limita el camp de visió, acaba a la zona d’acampada.\nVistes de Landmannalaugar i del campament base\nSi es disposa d’una mica més de temps, sortint del campament per la carretera per on arriben els vehicles, s’agafa un camí força empinat a mà esquerra. Simplement pujant fins al punt més alt, fins que el terreny s’aplana i sense necessitat de continuar el camí que forma part d’un itinerari més llarg, es gaudeix d’unes excel·lents vistes d’ocell de la gran vall per la qual s’obren pas els rierols que baixen de les imponents muntanyes de Landmannalaugar, així com del volcà Brennisteinsalda i les seves fumaroles.\nPiscina natural i refugi de Landmannalaugar\nDesprés de les passejades, una de les millors recompenses és gaudir d’un bany en una piscina natural d’aigua calenta, un plaer reconfortant tenint en compte les fredes temperatures i la humitat que cala al cos fins i tot les nits de ple estiu. L’experiència a Landmannalaugar culmina passant una nit allà, sota un cel pur, sense contaminació acústica ni llumínica, i despertar entre majestuoses muntanyes, els cors de les quals bateguen enèrgics i amaguen, de be segur, racons inexplorats. En resum, sentir-se un minúscul gra de sorra enmig d’una natura viva, immensa i salvatge.\nNisiros, una illa grega per descobrir →\n4 Responses to Landmannalaugar, les Terres Altes d’Islàndia\n15/08/2013 at 12:54\n18/08/2013 at 08:26


El Palau de la Música de València ha informat que el mestre israelià Yaron Traub ha comunicat "aquest mateix matí" la seua decisió de no renovar com a director associat de l'Orquestra de València (OV), càrrec que va assumir la temporada passada, després de deixar la titularitat de la formació simfònica valenciana.\nLa presidenta de l'auditori i regidora de Cultura, Glòria Tello, ha agraït a l'artista "la professionalitat, implicació i el seu treball artístic i musical que ha desenvolupat en l'orquestra, tant com a titular com en aquesta última etapa".\nDes de l'entitat cultural han explicat que, "abans de començar qualsevol negociació de continuïtat, el mestre israelià ha enviat el comunicat, on manifesta que no renova per la seua agenda internacional de concerts, així com altres projectes personals i professionals".\nLa regidora Tello ha afegit: "Comprenem els seus motius i estem molt contents que Traub tinga tants projectes, que desitgem siguen molt reeixits". Al seu torn, el director del Palau, Vicent Ros, ha afegit que "aquesta sempre serà la seua casa i comptarem amb ell per a pròximes temporades".


Votarem l’adverbi guanyador » Eva Piquer · escriptora -\nVotarem l’adverbi guanyador\ndimarts, 30 octubre\nNOU RAONS PER UN NOU PAÍS (1) *\nLa meva primera gran decepció política es va dir Nacionalistes d’Esquerra. Els pares van tornar emocionadíssims d’un míting, convençuts que aquell era el seu partit. Em van regalar una auca que vaig tenir penjada durant molt temps al capçal del llit. Encara en recordo l’última estrofa: “I en direm un, perquè és ell/ el que avui ens representa:/ salut, Jordi Carbonell!”. Quan es van celebrar les eleccions del 1980, jo tenia onze anys i encara no sabia que era dona de minories. M’havien educat en una escola progre, activa i catalanista on m’havien fet creure (a finals del franquisme: té mèrit) que vivíem en un país normal. Em va caldre sortir d’aquella bombolla per descobrir que el món era més gran, més divers i més hostil del que m’havia imaginat. En fi, que fa 32 anys només l’1,6% dels catalans van apostar per Nacionalistes d’Esquerra.\nNo he votat mai el partit guanyador. Deu ser una sensació estranya, la de constatar que el teu vot coincideix amb el de la majoria dels electors. Tan estranya com la que tenim els independentistes d’un temps ençà: nosaltres no ens hem mogut, però el món se’ns ha acostat. Hem passat a ser mainstream, ves quina cosa.\nNo ho negaré: la idea d’estar-me estandarditzant em provoca certes nàusees. Ni miro la tele ni llegeixo best-sellers ni bec coca-cola. Però que l’estelada hagi passat a ser la bandera de tots és una gran notícia. Perquè només serem independents si l’independentisme és mainstream. Si fem un referèndum i el sí és majoria.\nSerà bonic, votar a favor de l’adverbi guanyador. I que en Jordi Carbonell ho vegi.


10 millors llocs de treball més remunerats de França - aprenentatgesLlegir Més\nPrincipal aprenentatges 10 millors llocs de treball més remunerats de França\nQuan penseu a França, probablement penseu en un vi fantàstic, potser fins i tot formatge. En el millor dels casos, potser fins i tot penseu en la torre Eiffel, però el que pocs de nosaltres associem a França és la prosperitat financera. No obstant això, el salari mitjà al país és de 2.157 € (1.180 €), que és superior a 1.000 € més que la mitjana de la Unió Europea. Això significa essencialment que, si teniu la possibilitat de traslladar-vos a aquest país divers, segurament podreu guanyar-vos la vida.\nA continuació, es mostren els llocs de treball més ben pagats a França per ajudar-vos a triar amb prudència.\n10. Gestors de màrqueting\nQuè fan: Els gestors de màrqueting combinen exclusivament creativitat, pensament analític i habilitats de lideratge per desenvolupar estratègies que els permetin promoure eficaçment els seus serveis o productes. Essencialment, són els responsables de crear, implementar i supervisar estratègies de màrqueting. Poden ser responsables d’un sol producte, tot i que treballen amb més freqüència amb una àmplia gamma de serveis o productes.\nQuè guanyen: els gestors de màrqueting a França poden guanyar una mitjana de 72.000 € (61.778 £). Tingueu en compte que treballar per a una PIME pot significar un salari significativament inferior, mentre que les empreses més grans solen ser més generoses.\nCom convertir-se en un: Per convertir -te en gestor de màrqueting, generalment necessitaràs un títol de llicenciatura en màrqueting, mentre que un MBA amb especialització en màrqueting et pot obrir més portes. Els gestors de màrqueting també han d’estar molt enfocats, orientats al detall i extremadament entusiastes.\n9. Agents de policia\nQuè fan: Hi ha dues divisions de la policia francesa: la Police Nationale, que és la policia civil i que és responsable de les ciutats i zones rurals, i la Gendarmerie Nationale, que forma part de les forces armades i que té com a missió la prevenció de la delinqüència i fer complir la llei, a més de garantir la seguretat als aeroports i ports.\nEl que guanyen: com passa a la majoria dels països europeus, el fet de ser un empleat del govern paga bé, i els agents de policia definitivament no poden discutir-ho, ja que guanyen una mitjana de 74.000 € anuals.\nCom fer-ne un: Per ser agent de policia a França, cal ser nacional francès. Altres requisits inclouen una bona vista i una excel·lent condició física. Les persones interessades en aquesta professió també han de passar exàmens escrits, entrevistes i exàmens físics.\nQuè fan: Hi ha bàsicament dues àrees en què els advocats a França practiquen el dret: una àrea inclou l'assistència i la representació dels clients en un tribunal de dret, i l'altra inclou els deures que també poden exercir professionals sense antecedents legals, com ara el dibuix. documentació legal\nQuè guanyen: els advocats generalment guanyen tant com els agents de policia: 74.000 € (63.500 £) a l'any. No obstant això, han de córrer riscos molt menys significatius i, amb tot el que està passant a França durant els últims anys, els advocats porten definitivament vides menys estressants que els agents de la policia.\nCom convertir-se en un: Haureu de passar un total de quatre anys a la universitat. Els primers tres anys us permetran obtenir una llicència, mentre que l'any final és essencialment un màster imprescindible per accedir a la representació del client, etc. Tingueu en compte que si teniu un títol de dret d'un altre país, podeu obtenir la llicència. un cop passat el bar francès.\n7. Assessors financers\nQuè fan: Els assessors financers bàsicament proporcionen assessorament financer als clients. Normalment treballen estretament amb els seus clients per ajudar-los a gestionar els seus diners i solen proporcionar informació i consells sobre assegurances, fons de jubilació i estalvis. Per la seva experiència, també poden donar assessorament sobre inversions, accions, bons, etc.\nQuè guanyen: per la seva experiència en el sector financer, els assessors financers poden guanyar una mitjana de 75.000 € (64.400 £).\nCom convertir-se en un: Haureu de obtenir un títol de llicenciat en el sector financer. Un màster i una especialització poden millorar les vostres possibilitats laborals, per la qual cosa val la pena tenir en compte. Tingueu en compte que també heu de ser regulats per treballar en aquesta professió.\n6. Pilots d’avions\nQuè fan: viousbviament, els pilots d'avió volen avions, de manera que sereu els responsables de transportar passatgers o càrrega. Els vols poden ser curts (dins del país) o poden ser de llarg recorregut (transatlàntics, etc.). Al contrari de la creença popular, els pilots no poden gaudir de viatjar a destinacions, ja que sovint tindreu només unes hores entre els vostres vols, tot i que és fonamental mantenir-se en una forma física i mental adequada.\nEl que guanyen: com una de les professions més lucratives a França, els pilots guanyen una mitjana de 88.000 € (75.570 £).\nCom convertir-se en un: Per convertir-se en pilot d'avió, hauràs de trobar una escola de pilotatge (hi ha moltes a França) i comprometre's a la seva intensa formació.\n5. Funcionaris públics\nQuè fan: El servei públic a França està dividit en quatre divisions: la funció pública de l'Estat, el poder judicial, el servei civil dels hospitals públics i el servei civil dels governs locals. En funció de quina divisió funcionen els particulars, els seus deures poden variar amb el fil conductor que necessiten per proporcionar un servei de qualitat al públic.\nEl que guanyen: El servei públic a França és altament jeràrquic i per convertir-se en un màxim guanyador, cal pujar pacientment les files. Tanmateix, un cop aconseguit, hi ha un gran potencial d’ingressos i els funcionaris de serveis públics poden guanyar una mitjana de 103.000 € (88.000 £) a l’any.\nCom convertir-se en un: La majoria de càrrecs de la funció pública estan oberts a ciutadans europeus i, segons el rang de la posició que us interessi, potser necessiteu o no un títol. No obstant, caldrà aprovar un examen molt competitiu.\n4. Directors de l'empresa\nQuè fan: un director de l'empresa gestiona essencialment una empresa. Les responsabilitats inclouen supervisar les activitats quotidianes i el desenvolupament de polítiques, així com vetllar pel compliment normatiu. Un director de l'empresa també està obligat a gestionar diferents equips i a assegurar-se que les decisions preses seran rentables per a l'empresa.\nEl que guanyen: els administradors de la companyia tenen moltes responsabilitats, se'ls paga bé. El salari mitjà a França és d'aproximadament 115.000 € (98.700 £).\nCom convertir-se en un: Per convertir-vos en director d’empresa, generalment haureu d’iniciar com a empleat de primer nivell i treballar a l’altura. Per aconseguir-ho, necessitareu determinació i compromís amb el vostre objectiu. Tingueu en compte que un títol de batxillerat us pot ajudar a obtenir feina en una de les millors empreses del país, mentre que obtenir un MBA recorrerà un llarg camí per ajudar a impulsar la vostra carrera professional.\nQuè fan: un corredor bàsicament organitza i facilita la transacció entre un comprador i un venedor i rep una comissió quan s’executa l’acord. Els corredors han de conèixer el mercat per dins, de manera que han de seguir les novetats de la indústria i poder anticipar-se a les tendències.\nEl que guanyen: Encara que és una professió relativament nova, els corredors han aconseguit ràpidament el seu camí cap amunt i poden guanyar una mitjana de 115.000 € (98.700 £) a l’any.\nCom convertir-se en un: Es preveu que els corredors tinguin una llicenciatura en el sector financer. Tanmateix, per convertir-vos en agent intermediari amb llicència, també haureu de passar un examen, mentre que, amb més qualificacions i experiència relacionades amb la indústria, disposeu de majors probabilitats.\n2. Els metges\nQuè fan: El sistema sanitari a França és finançat en gran mesura pel govern i, com a tal, els metges treballen essencialment per al govern quan treballen a hospitals públics, tot i que també hi ha oportunitats en el sector públic.\nEl que guanyen: En ser el segon lloc de treball més remunerat a França, els metges guanyen molt. Els metges amb experiència poden guanyar una mitjana de 118.000 € (101.000 £) a l’any.\nCom convertir-se en un: Per convertir-se en metge a França, cal estudiar entre 9 i 11 anys, segons l'especialitat que desitgin. Els estudis es desglossen en cicles de tres anys, i el darrer va dels tres als cinc anys.\n1. Membres del Consell d'Administració\nQuè fan: El consell d'administració d'una organització és essencialment responsable de posar en pràctica estratègies dirigides al creixement i generar beneficis. Normalment, aquest organisme representa als accionistes de la companyia i és responsable de garantir que la direcció prengui les decisions correctes.\nQuè guanyen: ja que el consell d’administració està al capdavant de la cadena alimentària, també guanyen els sous més lucratius. A França, això es tradueix en 250.000 € (214.000 £) cada any.\nCom convertir-se en un: Els membres d’un consell d’administració solen ser també accionistes, és a dir, que si voleu convertir-vos en un, haureu d’obrir la vostra escala per a reclamar aquesta posició. Posseir qualificacions acadèmiques com un màster definitivament us serà útil, però el que realment importa és que podeu demostrar el vostre pensament al llarg de la vostra carrera.\nViure i treballar a França pot suposar salaris més baixos del que hi hauria al Regne Unit, però també significa clima més assolellat, París i la Riviera francesa.\nSi aquestes professions a França no són prou lucratives per a tu, potser voldràs consultar els llocs de treball més ben pagats del món.\nLa informació salarial es basa en dades recopilades i publicades per Mon Portail Financier (només en francès). Les conversions en euros són lliures basades en tarifes del 19 de maig de 2017.\nAquest article es va publicar originalment el juny de 2015.


Termòmetre infraroig LAS6701\nTermolàser termòmetre digital per infrarojos amb punter làser mesura temperatures sense tocar els productes. El termòmetre funciona amb una pila i porta incorporat un punter làser per localitzar amb més precisió el punt on es vol prendre la temperatura. ?Compacte i fàcil d’usar, només encendre i prémer el botó. ?Gran pantalla LCD mostra les lectures en graus Fahrenheit o centígrads. ?La lectura apareix en 0,5 segons i es manté en pantalla durant 7 segons. ?Amb un punter làser per a major precisió. ?Il•luminació de la pantalla per utilitzar-lo en la foscor.\nMesura la temperatura a distància de qualsevol objecte. Ideal per a mesurament de temperatura en motors, instal•lacions, aparells, aires condicionats,... És compacte i fàcil d’utilitzar. Pot mesurar la temperatura d’una superfície calenta, en llocs perillosos, o difícils d’aconseguir, objectes sense haver de tocar-los.


CineBaix - LA PORTUGUESA\nTítol original: A Portuguesa Direcció: Rita Azevedo Gomes Guió: Rita Azevedo Gomes (novel·la: Robert Musil) País: Portugal Durada: 137 min Any: 2018 Gènere: Drama, històric, romàntic Interpretació: Clara Riedenstein, Marcello Urgeghe, Ingrid Caven, Rita Durão, Pierre Léon, João Vicente de Castro, Luna Picoli-Truffaut, Manuela de Freitas, Alexandre Alves Costa, Adelaide Teixeira, Maria Carré, Fernando Rodrigues, Guilherme Gomes, Mauro Soares, Leonardo Mouramateus, Dinis Gomes, Luís Lucas, Luís Vilaça, Akira Gomes da Costa, Guilherme Lopes Alves, João Dória, Patricia Saramago, Nuno Rodrigues, Daniela Pinheiro Música: José Mário Branco Fotografia: Acácio de Almeida Distribuïdora: Nocturama Estrena a Espanya: 26/04/2019\nEn algun moment de l'Edat Mitjana tardana, el noble Herren von Ketten (Marcello Urgeghe), en ple conflicte amb l'Episcopat de Trento, busca matrimoni en un país llunyà, Portugal. La seva esposa serà una dona portuguesa (Clara Riedenstein) que s'instal·larà al castell dels von Ketten al nord d'Itàlia. Reclosa allà, amb el seu marit a la guerra, quedarà embarassada del seu primer fill. La seva vida transcorrerà entre criats, lectures, jocs amb un cadell de llop i l'aprenentatge d'alguns oficis manuals. Serà un univers pautat pel ritme masculí i en el qual les dones han de parir, criar i esperar.\nLa realitzadora Rita Azevedo Gomes (La venjança d'una dona, Altar) sempre s’ha posicionat amb la seva càmera en universos que li permeten construir una reflexió sobre rols i situacions que descriuen un estat de situació. A portuguesa (2018) no n’és l'excepció i proposa, en aquesta oportunitat, un viatge a una època en què la dona només tenia alguns rols establerts i, pensar en d’altres o transgredir l'ordre imposat, era motiu de sanció i rebuig.\nInspirada en el conte de l'alemany Robert Musil i protagonitzada per Clara Riedenstein, la portuguesa del títol és una noble que ha de tancar-se en un castell vingut a menys a Itàlia per poder, primer, tenir el seu embaràs allunyada de la problemàtica de conquesta que impera al seu voltant, i a més, parir lluny de la seva terra, i després, i no per decisió pròpia, sinó per acompanyar el creixement del seu fill.\nLa directora decideix explicar aquesta història a partir de la construcció de situacions que són plasmades amb plans generals, simulacres de quadres, imatges d'una bellesa única que no fan altra cosa que reafirmar l'habilitat de Rita Azevedo Gomes per compondre artesanalment a la pantalla.\nSense la contundència de les seves anteriors propostes, però amb la sensació de respectar el gènere històric en què sempre es pot reinventar i construir des d'un altre lloc, no intenta acostar-se a la pedagogia documental, sinó utilitzar la referència temporal com un element més del motor creatiu que atorga el marc del relat. Així, si bé els fets s’esdevenen durant les guerres a Europa per territoris, en les quals els homes tenien la seva primacia, la directora prefereix reposar la càmera en aquesta dona que posterga el seu present darrere d'un futur millor per al seu fill i invisibilitzar aquests homes en pugna. La sorprenent delicadesa i estilisme de la posada converteixen en testimoni cada escena en què aquesta portuguesa només vol continuar la seva vida en pau allunyada de conflictes.\nAmb intervencions de cors a manera de tancament de cada situació plantejada a l'estil grec, i una fotografia d'un preciosisme únic que crea una imatge amb una paleta de colors primaris per destacar des del cabell de la dona (només un punt més de coincidència amb aquella Orlando de Sally Potter) fins als verds que envolten l'espai corroït pel temps en què està esperant, A portuguesa serveix per comprendre, un cop més, que amb idees i talent res és impossible portar a la pantalla.\nRolando Gallego – Escribiendocine.com


Casa Barbarossa Colico Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 111 allotjaments a Colico.\nVia Santinetta 2, Colico, Colico, Itàlia, 23823 - Veure al mapa\nMés informació sobre Casa Barbarossa\nEspai comú 2 llits individuals, 1 llit extragran, 2 llits de llitera, 1 sofà llit\nDissenyat tant per oci com per negoci, Casa Barbarossa està situat idealment a Colico; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Casa Barbarossa és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, s'admeten animals de companyia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, TV satèl•lit/cable, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, solàrium, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Casa Barbarossa no troba competidors en cap categoria.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Casa Barbarossa de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 250 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


Sr. Santiago Cabestany Soto\nresponsable de Suport Jurídic de la DS\nAssessorar jurídicament el subdirector general i les diferents unitats del Departament en les matèries i assumptes de la Subdirecció General.\nElaborar estudis i informes jurídics sobre les propostes d'avantprojectes de llei i els projectes de decret que es dictin en les matèries de la competència de la Subdirecció General i que afectin els diferents col·lectius de personal que presten servei al Departament.\nElaborar propostes i criteris de coordinació per a una aplicació homogènia de la normativa sobre matèries de la competència de la Subdirecció General.\nProposar i preparar les circulars i les instruccions en matèria de recursos humans quan afecten el personal d'administració i serveis, d'acord amb les directrius del subdirector general.\nSupervisar les qüestions jurídiques dels expedients que es tramiten en les matèries de la competència de la Subdirecció General.\nSupervisar les propostes de resolució dels recursos administratius interposats en l'àmbit de les matèries de la competència de la Subdirecció General, així com els informes corresponents per als procediments que se segueixin davant de les instàncies judicials.\nExercir funcions d'assessorament o d'instrucció en els procediments disciplinaris del personal d'administració i serveis.\nFer recerca, anàlisi i estudi de normativa, jurisprudència, dret comparat i dictàmens en relació amb els assumptes de competència de la Subdirecció General.\nAnalitzar el recull de les disposicions normatives en les matèries de la competència de la Subdirecció General i fer-ne la difusió corresponent.\nParticipar en reunions de treball de l'àmbit de la gestió dels recursos humans amb altres unitats directives del Departament.\nQualsevol altra funció que se li encomani de naturalesa anàloga.\nRESOLUCIÓ INT/355/2016, de 8 de febrer, per la qual es resol la convocatòria de concurs específic de mèrits i capacitats per a la provisió del lloc de treball de responsable de Suport Jurídic de la Direcció de Serveis del Departament d'Interior (convocatòria de provisió núm. INT/27/15). (DOGC núm. 7061)


L'Ajuntament es suma a la celebració del Dia de la Memòria Democràtica\nLa Comunitat Valenciana ha triat per a la commemoració del Dia de la Memòria Democràtica el 28 de març, data en la qual el poeta alacantí Miguel Hernández va morir en una presó franquista després de la Guerra Civil.\nSent el primer any que se celebra aquest dia en la comunitat, l'Ajuntament de Massamagrell s'ha volgut sumar a la celebració, i ahir dimecres al matí alguns membres de l’Equip de Govern van fer una ofrena floral en el cementeri del municipi on es troba el monòlit en record i homenatge a les víctimes de la Guerra Civil i la Dictadura.\nEn el ple celebrat a la vesprada, es va guardar un minut de silenci i el mateix Equip de Govern va presentar una moció conjunta per a adherir-se a la querella 4591-10 del jutjat nº 1 de Buenos Aires, Argentina, sent aprovada amb els vots a favor de Compromís, PSOE, Empoderem i Esquerra Unida, mentre que Partit Popular, Ciutadans i Veïns per Massamagrell es van abstenir.\n“Estic molt orgullosa de com estem treballant des de l'Equip de Govern en aspectes sobre memòria històrica, ja que per primera vegada l'ajuntament està esforçant-se en la reparació de la memòria dels nostres veïns i veïnes” ha assegurat la regidora de Memòria Històrica, Carmen Gurillo.\n“Des de Massamagrell hem volgut sumar-nos a la celebració del Dia de la Memòria Democràtica i fer el nostre propi homenatge a les víctimes del nostre poble que van patir els efectes de la Guerra Civil i de la Dictadura” ha comentat l'alcalde, Pep Galarza.


L'acord d'ERC i Junts contempla una prova pilot d'una renda bàsica universal\nPublicat 17/05/2021 23:32CET\nRecull més professionals per a la vacunació i concretar la candidatura olímpica Barcelona-Pirineus\nL'acord de Govern ERC-Junts per investir Pere Aragonès com a president de la Generalitat contempla una prova pilot per "avaluar les possibilitats i els impactes" de la renda bàsica universal i de feina garantida, aspecte que estava inclòs en el pacte entre els republicans i la CUP.\nSegons l'acord, recollit per Europa Press, es crearia una Oficina per al pla pilot de renda bàsica, que dependria de la Conselleria de Presidència (ERC), malgrat que Drets Socials és un departament que comptarà amb un titular de Junts.\nAmbdues formacions volen reordenar i compactar les prestacions econòmiques socials, incloent la renda garantida de ciutadania i exigint el traspàs de l'Ingrés Mínim Vital, que la Generalitat gestioni el 100% dels recursos procedents del 0,7% de l'IRPF i l'acord contempla un Pla Integral d'Abordatge del Sensellarisme.\nTambé conté garantir l'accés als subministraments bàsics de la llar a les persones i famílies en situació d'exclusió social o en risc d'estar-ho, així com la creació d'una plataforma telemàtica i un òrgan centralitzat de gestió, destinant-hi els recursos necessaris.\nERC i Junts aposten per un pla de rescat social per a la crisi de la Covid-19, amb la mobilització "de forma immediata" de 700 milions d'euros per fomentar la contractació de joves, dones, més grans de 45 anys i persones en situació de vulnerabilitat.\nL'acord proposa un Pacte Nacional de Salut amb la participació de tots els agents i dotar el pressupost destinat a polítiques sanitàries i socials amb 5.000 milions d'euros addicionals durant els propers cinc anys, mitjançant la millora del finançament de la Generalitat.\nContempla la creació d'una Agència Integrada Social i Sanitària, com a gestora dels recursos sociosanitaris per a la tercera edat i la diversitat funcional, participada per les conselleries de Drets Socials i Salut; reforçar l'atenció primària amb una inversió global de prop de 300 milions d'euros en tres anys; aprovar un Pacte Nacional per la Salut Mental; i reformular l'Agència de Salut Pública de Catalunya.\nSobre la pandèmia, l'acord recull el desplegament i acceleració del pla de vacunació amb la contractació de 3.700 professionals per efectuar la vacunació massiva, la implementació del testeig massiu d'antígens i PCR, aprofitant la xarxa sanitària i de farmàcia per controlar els brots, millorar el sistema de rastreig i adaptar les restriccions de manera descentralitzada, en funció de les dades sanitàries i demogràfics.\nL'acord recull la voluntat de les formacions d'ampliar i actualitzar el model del servei de primera acollida; aprovar, desplegar i dotar de pressupost el Pla Nacional de Joventut; la creació del Pla Integral de Suport a les Famílies 2022-2025; i una nova llei de l'esport i l'activitat física a partir del Pacte Nacional de l'Activitat Física.\nEl pacte remarca concretar la candidatura Pirineus-Barcelona per acollir els Jocs Olímpics i Paralímpics d'Hivern a partir "d'un ampli consens territorial, social i polític que garanteixi la seva governança social i ambiental", i l'impuls de totes les iniciatives per al reconeixement oficial de les seleccions esportives catalanes i del Comitè Olímpic Català.\nEn l'àmbit educatiu, ERC i Junts volen incrementar progressivament el pressupost fins a aproximar-se al 6% del PIB que recull la Llei d'Educació de Catalunya; desplegar el Pacte contra la Segregració Escolar; l'universalització i "gratuïtat progressiva" de l'educació 0-3 anys; elaborar un nou currículum de Batxillerat en clau competencial, i preservar el català com a llengua vehicular i enfortir el model d'immersió.\nPACTI NACIONAL PER LA LLENGUA\nERC i Junts advoquen per impulsar un Pacte Nacional per la Llengua per protegir, incentivar i incrementar l'ús del català en tots els sectors, i donar compliment a la Llei del cinema català amb l'objectiu d'incrementar la quota de pantalla de productes produïts, doblegats o subtitulats en català i occità.\nL'acord contempla enfortir el lideratge de la CCMA, amb "una direcció professionalitzada, finançament suficient i estable, plantilla proporcionada, rejovenida i diversa", i impulsar un pla de xoc per reactivar el sector audiovisual, així com promoure la coordinació d'aquest sector de Catalunya, Comunitat Valenciana i Balears.