Confirmada presencia d’aigua a la Lluna! | Astropallejà\nPàgina d'inici > Sistema Solar\t> Confirmada presencia d’aigua a la Lluna!\nConfirmada presencia d’aigua a la Lluna!\nChandrayaan-1 confirma la presencia d’aigua a la Lluna. Però no es troba en forma de llacs, ni glaçada en algun crater. Es tracta de molècules d’aigua (H2O) i hydroxyl (HO) que s’adhereixen a les molècules de pols i roques de la superfície en petites concentracions.\nLa quantitat d’aigua no es molta mes que la que es pot trobar als deserts de la Terra, però sense cap mena de dubte representa tot un canvi en la exploració espacial. Aquesta aigua, segurament, es forma per acció del vent solar que envia neutrons en forma d’Hidrogen carregats positivament (H+). A la Terra l’atmosfera absorbeix aquests neutrons però a la Lluna ,que no te aquesta protecció, xoquen amb els minerals rics en Oxygen i cristalls a una velocitat d’un terç la velocitat de la llum trencant la unió de l’Oxygen i creant altes probabilitats de produir aigua i/o hydroxyls.\nEs curiós el fet que les roques que van portar de la Lluna, fa 40 anys en les missions Apollo, contenia aquesta aigua, però aleshores es va pensar que era una contaminació de la nostre atmosfera per la forma en la que es varen transportar, cal pensar que la quantitat d’aigua trobada no era diferent de la que conté l’aire. Ara, la Chandrayaan-1 ha detectat l’absorció de llum típica de l’aigua i l’hydroxyl amb el seu instrument M3 analitzant la reflexió de la llum solar sobre el sol de la Lluna. Aquestes dades han estat confirmades per anàlisis anteriors de la sonda Deep Impact i el satèl·lit Cassini.\nfont d’informació: univers today, ciencia canija\nTransmissió en viu de l’impacte LCROSS a la Lluna Doble taca Solar


Tal bon punt la crisi irreversible que pateix la predominança de la forma de producció capitalista obrís una etapa en què els grans centres de l'economia mundial promoguessin el desenvolupament de països en què exercien o exerceixen governs d'esquerra, actes denominats progressistes, el processos polítics per a l'esquerra s'han vist visiblement molt difícils.\nEl que abans la dreta pràcticament només podia imposar amb el suport militar per al qual s'havien preparat sectors d'elit d'aquestes forces, a la Escoles de la Amèriques de l'altre temps imperialisme nord-americà, –avui sense sobirania i convertit en Estat gendarme–, van arribar a poder fer-ho electoralment, ara el que vingué és una altra història.\nUn lloc molt particular ha estat Equador, on la dreta en un moment d'ofec i en el govern, va eliminar la moneda pròpia. Recordem que a l'Argentina en el desenvolupament de la crisi del 2002, van arribar a coexistir 30 monedes diferents.\nAquesta situació, la manca d'una moneda pròpia, va impedir als traficants financers operar amb el desproveïment com si ho van fer a Argentina i ho fan a Veneçuela.\nLlavors una baixada del preu mundial del petroli, sense tenir la dreta el maneig monetari fa que una elecció complicada com la de l'Equador pugui resoldre favorablement a l'esquerra, tot i que el tema segueix sent l'esdevenidor de l'economia mundial.\nLa dreta no es pot mantenir avui electoralment sense les errades i horrors que els governs progressistes han vingut cometent particularment en el maneig de la moneda, però també en la gestió pública. Ara, els temps s'escurcen per a tothom, la crisi en el món encén totes les alertes i el programa que uniexi al millor de la humanitat –que amb prou feines va insinuar Mujica a l'ONU, setembre del 2013– segueix sent una mancança crucial per resoldre-la.\nUn exemple d'això és el que segueix:\nEl que planteja la periodista veneçolana Mary Pili Hernández (eliminació del control de canvis) seria un avenç molt important, perquè en primer lloc faria sinceres bona part de les relacions econòmiques, totalment distorsionades pels agents econòmics obstinats en l'enderrocament de Maduro, en primer lloc, i després en derogar tots els avenços socials bolivarians.\nAra cal entendre que encara això és insuficient, doncs la moneda veneçolana no podria competir amb el dòlar en el mercat real de valors. La dreta està finançada en dòlars, el petroli es ven en dòlars, i la gent del poble es mou amb bolívars la cotització del qual està en mans de l'especulació. Un cercle perfecte per a benefici de l'oligarquia.\nEn una època ja superada, les nacions podien disposar de la força de la seva moneda per planificar el desenvolupament econòmic, això avui no és possible ni tan sols als EUA, però aquest país per les circumstàncies del mercat mundial ha aconseguit una imposició política del seu signe monetari amb l'agreujant que això avui no significa cap avantatge per al seu poble i sí per a un petit sector, el mateix que es vol envoltar de murs.\nAra ¿com fer el que va fer l'Equador? i que a més ho va fer la dreta política en el seu moment de major ofec. Crec que ha de ser obra d'economistes avesats i amb un gran sentiment d'adhesió al poble de Veneçuela. Des del punt de vista polític no estaria malament que fos una proposta ben treballada i presentada per ésser resolta per l'Assemblea Nacional tenint en compte que allà es troben els representants de sectors que han finançat les seves campanyes amb l'especulació monetària i a més s'han enriquit amb el patiment popular. Passarien de ser enjudiciadors del govern a ser enjudiciats per la necessitat d'una decisió política transcendental per a Veneçuela.\nObligaria a més a l'Assemblea Nacional a acomplir amb el seu paper constitucional, ara subvertit a convertir-se per la crisi –particularment d'abastament– en un agent de doble poder enfrontat al govern constitucional, i cercant un suport militar que els més migrats dels seus membres només van poder comptar per hores quan es va produir el cop del 2002.\nEl desproveïment que pateix Veneçuela ja no tindria el suport de l'especulació monetària, i el lliure comerç imposaria condicionants que ningú podria gestionar en benefici propi.\nNo m'estenc més sobre com hauria de fer-se aquesta transició doncs els meus coneixements tècnics són insuficients. Però seria una bona consulta a fer al President Correa, independentment que ell moltes vegades s'ha manifestat en contra del que diu «dolarització», però que no obstant això ha deixat a l'Equador fora de la tàctica de desproveïment a la qual han estat sotmesos els governs progressistes, i que es repetiran a cada país on puguin gestionar la moneda contra la gent.\nÉs clar que el tema del lliure comerç cal analitzar-ho i regular-ho, doncs com a tal no existeix enlloc del món. Però així com no van poder evitar el comerç de Cuba en ple bloqueig per interessos contraposats dels empresaris capitalistes, tampoc tindran l'alternativa d'un bloqueig davant d'un govern que assumint aquest repte tracta de respondre a una de les necessitats populars més sentides.\nO el fragment d'un altre intercanvi:\nTranscric una resposta que vaig donar a un amic a propòsit d'aquest tema (les resolucions del Tribunal Suprem de Justícia). Per fer una nota necessito més elements doncs és important saber si aquesta és una ofensiva de l'equip de govern o és una resposta a la defensiva davant d'una pressió cada cop més gran dels agents econòmics internacionals.\nEn tots dos casos és notori que el govern de Veneçuela no disposa dels comandaments de la seva pròpia economia i això a la llarga es paga. El problema és que en la realitat actual del món cap govern disposa d'aquests comandaments, cosa que hem tractat d'explicar potser sense ser compresos.\nQuin és el problema de Veneçuela? ¿La democràcia? Cap país d'Amèrica té el nivell de transparència electoral de Veneçuela, i cap ha fet més eleccions.\nDesprés de la darrera elecció la majoria de l'Assemblea Nacional declara que el seu objectiu és enderrocar Maduro, i inicien un procés de recollida de signatures per al plebiscit revocatori. Fracassen. No arriben a les signatures. És més, en canal 4 (Montecarlo Uruguai) el dimarts, al programa que condueix Daniel Castro, el diputat de l'oposició reconeix públicament això, que no van arribar a prou signatures.\n¿Ara com guanya la dreta al parlament?, ¿és només un problema de corrupció?, o és com va passar amb Macri, que el maneig de la moneda i el proveïment dels productes de primera necessitat, provoquen en la gent un estat de molèstia que ni Argentina ni Veneçuela van saber encarar, però que no es donen per exemple, tot i la força de la dreta a l'Equador.\nAra resulta que el principal operador de Cristina, Lázaro Báez, l'anomenada ruta dels diners K, és també soci de Macri i hi ha un ruta dels diners M, en què les dues rutes s'ajunten.\nAra, pensar que el problema de Veneçuela es corregeix si es talla el problema de la corrupció i es lliura democràticament el govern a la dreta, és d'una enorme falsedat.\nI aquí el que estigui lliure de pecats que tiri la primera pedra, i en el nostre cas –Uruguai– la pedra més petita...\nI si bé Astori (ministre d'Economia), diu que té la inflació controlada, i la moneda, en la immediatesa no té problemes. Tots sabem que això es canvia en hores davant el poder econòmic si aquest apunta sobre el govern. Ara i per ara el poder econòmic confia més en el govern que en els «líders» de la dreta, cosa que té certa lògica.\nAra, la dreta econòmica sempre pren les seves precaucions, només cal veure el seu suport a Lula i ara la seva desesperació perquè no aconsegueixen l'equilibri.\nCompanys. ¿No els crida l'atenció que cap a les principals figures del chavisme, la premsa mundial no ha pogut gestionar denúncies com abans no ho van poder fer contra els líders de la revolució cubana?\nEn el cas d'Argentina aquestes figures denunciades, existien i resulta que ara aquestes mateixes són agents econòmics de Macri.\nPel que fa als «intel·lectuals d'esquerra» sento una profunda llàstima, i em recorda el paper acomplert per l'esquerra europea que va recolzar la primavera àrab, i com en aquest cas no estan donant suport al poble de Veneçuela sinó als que sempre han viscut de la seva explotació i intenten no perdre cap dels seus privilegis.\nEl president Vázquez en aquest assumpte ha mostrat equilibri i ser coneixedor del que està passant, i encara que molts cops hem discrepat amb el seu procedir, sap que el seu govern a l'Uruguai està basat en les organitzacions socials.\nUn altre aspecte sobre el qual convindria estar atent és sobre el paper de les forces armades. El altre temps Imperialisme Ianqui, avui ni tan sols és un Estat sobirà –el seu endeutament és demencial– ara convertit en Estat gendarme, en tota una etapa d'història de la nostra Amèrica tenia una ingerència directa sobre els exèrcits. El paper de Chávez que a més no l'hi perdonen, és haver convertit a aquest exèrcit en un exèrcit bolivarià. Que sempre existiran problemes és indiscutible però avui només en llocs molt puntuals allò que va ser la sustentació de la dreta està en retrocés.\nMontevideo, 3 d'abril de 2017.


Guest House Enzo Zambrone Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 39 allotjaments a Zambrone.\nVia Paolo Borsellino 19, Zambrone, Zambrone, Itàlia, 89868 - Veure al mapa\nMés informació sobre Guest House Enzo\nAl visitar Zambrone, vosté es sentirà com a casa a Guest House Enzo, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Guest House Enzo, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, servei de llançadora.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Guest House Enzo.\nTots els tipus de viatgers (12)Parelles (10)Viatgers en solitari (1)Famílies amb infants petits (1)Grups (1)


Què és seriós? - blogs.flog.cat\nQuè és seriós?\nDiu la senyora Soraya Sáenz de Santamaria, amb el seu posat hostil habitual i amb to prepotent a què ens té habituats, que no és seriós no respectar la Constitució ni les lleis. Seriós no ho sé, perquè tot depèn de què entengui ella per "seriós", però quan les constitucions i les lleis estan al servei de l'opressió de la voluntat majoritària dels pobles, el que no és seriós és esquivar de drets democràtics.\nPer a mi, què voleu que us digui, respectar l'opinió d'una àmplia majoria és seriós. Votar, com a expressió màxima de la llibertat democràtica, és seriós. El que decideix un parlament lliurement i democràticament elegit, és seriós. Les mobilitzacions massives com les dels dos darrers onze de setembre, són serioses. Fer les coses pacíficament i democràticament, és seriós.\nEl que no em sembla seriós és negar qualsevol opció de diàleg. No és seriós instrumentalitzar les institucions perquè es moguin al dictat d'un govern. No és seriós avançar què es farà, o què faran altres, davant d'una llei encara no aprovada. No és seriós que la Guàrdia Civil es dediqui a robar banderes. No és seriós el menyspreu constant a la voluntat del poble i de les institucions catalanes. No és seriós afirmar que sense llei no hi ha democràcia, perquè les dictadures més cruels també dicten les seves lleis i les utilitzen com a arguments i com a armes.\nPerò ja se sap, quan els fonaments democràtics trontollen de manera alarmant, sempre es té el recurs d'apel.lar a l'ordre, a la veritat absoluta o a la seriositat, com sempre han fet els règims dictatorials per justificar-se.\nI com a exemple, si encara cal, del concepte de "seriositat" del PP, la seva estratègia per silenciar les veus que els són contràries, al laboratori de ca la Cospedal. Això sí que és seriós (i greu). I profundament antidemocràtic.\nComentaris (1)01-09-2014 06:08:32\nmiquelpuga , 05-09-2014 20:56:00\nTRACTANT-SE DEL PP,CAP SEROISITAT


– Festival GREC 2018 – Teatre – CUADERNO DE CAMPO – Jardí Botànic (🐌🐌🐌🐌) – 2018.07.10 (temp. 17/18 – espect. nº 345) |\n– Festival GREC 2018 – Teatre – CUADERNO DE CAMPO – Jardí Botànic (🐌🐌🐌🐌) – 2018.07.10 (temp. 17/18 – espect. nº 345)\nCUADERNO DE CAMPO (temp. 17/18 – espectacle nº 345)\nLa muntanya de Montjuïc es va revelar als “detectius d’objectes”, com un document ple de relats perduts. En aquestes aparicions, la muntanya també els va conduir a un lloc on van instal·lar l’oficina. Cap a aquest lloc seran també conduïts els espectadors perquè totes aquestes veus, aplegades, deixin de ser un secret de sumari.\nSegons llegim a la pàgina web de l’agència, els tres, cadascun per separat, han realitzat un treball de recerca sobre la poètica dels objectes i la seva articulació escènica. Cadascun parteix de mons molt particulars, comparteixen la passió per la memòria que s’acumula sobre els objectes quotidians i els espais. Els seus processos creatius transiten entre l’oníric i el documental, la fantasia i la vida, la micologia i la fragilitat.\nAquesta persona, en Pepe, curiosament abans de començar es va apropar a l’Imma i li va preguntar si ella havia viscut en aquell indret, ja que sembla li recordava molt a una persona amb la que havia conviscut.\nUna proposta que pretén ser la recuperació de la memòria a través dels objectes absents, ja que d’aquest enorme assentament no ha quedat pràcticament res, excepte el record dels que hi van viure o el que ha quedat recollit en llibres com el de Miquel Cartisano, “Las sombras se equivocaron de dueño”, que va néixer i créixer a Can Valero Petit.\nPerò la investigació d’aquests detectius no s’ha quedat només a la muntanya sinó que han explorat el fons del Museu i ens han parlat de Joan Soler i Pla, un republicà exiliat a Colòmbia que va estudiar, dibuixar i inventariar la flora d’aquell país. A la seva mort, els seus quaderns de camp i les seves col·leccions de plantes van ser donades a la ciutat de Barcelona, i es conserven en aquest Museu de Ciències Naturals.\nEn acabar visitem l’exposició que han preparat amb el material de Joan Soler i un munt de fotos i documentals cedits per les persones que un dia van viure aquí.\nCreació i interpretació: Xavier Bobés, Shaday Larios, Jomi Oligor\nFont del “cargol” a Montjuïc\nAquesta entrada s'ha publicat en Teatre i s'ha etiquetat amb Agencia el Solar. Detectives de objetos, CUADERNO DE CAMPO, Jardí Botànic, Jomi Oligor, Shaday Larios, Xavier Bobés el 11 de juliol de 2018 per Miquel Gascon.\n← – Festival GREC 2018 – Dansa – DANCING GRANDMOTHERS – EUN-ME AHN (🐌🐌🐌) – Mercat de les Flors – 2018.07.09 (temp. 17/18 – espect. nº 344) – Voltar per la Literatura – MASSA MARES PER A UN FILL de Dora Muñoz (🐌🐌🐌🐌) – 2018.07.11 (temp. 17/18 – llibre nº 044) →\n2 pensaments a “– Festival GREC 2018 – Teatre – CUADERNO DE CAMPO – Jardí Botànic (🐌🐌🐌🐌) – 2018.07.10 (temp. 17/18 – espect. nº 345)”\nArmand Lladó i Esteve 12 de juliol de 2018 a les 13:17\nVarem anar a la sessiò de teatre amb la Maite, en Joan i l’Anna\nEns va agradar un piló tota l’Obra.\nHan fet un gran treball. Són uns artistes i es mereixen un aplaudiment!!!\nMiquel Gascon 12 de juliol de 2018 a les 14:13\nArmand !!! Tens tota la raó. Han investigat a fondo i el resultat ha estat magnific. Esperem que puguin fer mes funcions en el mateix lloc.


Isabel de la Parte al capdavant del departament de Patrimoni Cultural - Poble Andorrà\nIsabel de la Parte al capdavant del departament de Patrimoni Cultural\nDe la Parte relleverà al fins ara director Xavier Llovera\nFoto: SFG El fins ara director del departament de Patrimoni Cultural, Xavier Llovera.\nIsabel de la Parte serà la nova directora del departament de Patrimoni Cultural. La fins ara cap d’àrea de Béns Immobles, passa a assumir el càrrec que ostentava Xavier Llovera, que s’ha jubilat després d’haver estat prop de 39 anys vinculat a l’administració. En la roda de premsa posterior al consell de ministres, el portaveu del Govern, Eric Jover, ha agraït els anys de dedicació i de feina al servei del patrimoni cultural del país.\nLlovera va ser el primer director del departament de Patrimoni amb el primer Govern després de l’aprovació de la Constitució. Al llarg de tots aquests anys ha estat estretament vinculat amb projectes relacionats amb la recerca històrica i l’arqueologia del país, com per exemple el jaciment de la Feixa del Moro, impulsant la Ruta del Ferro i el programa Primera Pedra i ajudant en la creació i impuls del museu de la Casa Rull (2000) i del museu Fàbrica Reig (2003). A més, Llovera també es va vincular amb el projecte de Centre d’interpretació de la Farga Rossell i la Ruta del ferro que va merèixer un reconeixement del Consell d’Europa i va ser impulsor de les monografies de recerca històrica de Patrimoni Cultural.\nPer la seva banda, de la Parte es troba oficialment vinculada al ministeri de Cultura des del 1996. Va estudiar a la universitat Rovira i Virgili, on ha participat de projectes de recerca diversos. En el marc del departament de Patrimoni Cultural ha participat en investigacions diverses sobre els canvis econòmics, socials i culturals que s’han produït al país al llarg del segle XX. També ha participat en els projectes museològics i museogràfics del museu de la Casa Rull (2000) i del museu Fàbrica Reig (2003), així com a exposicions.\nEntre les seves publicacions destaquen: ”La casa a Andorra. Dues històries de família’ (Alta Fulla i Govern d’Andorra, 2000) amb l’historiador David Mas; ‘Famílies, 20 maneres de viure’ (Fundació Julià Reig, 2004); ‘Història de la literatura oral catalana’ (Publicacions Universitat Rovira i Virgili, Universitat d’Alacant i Universitat de les Illes Balears, 2017) coordinat pels filòlegs Carme Oriol i Emili Samper; ‘Pastures Comunes i ramaderia a Andorra’ (Govern d’Andorra i Cenma, 2020) amb altres autors; i més recentment ‘Cal Rafeló, l’antiga fàbrica Reig’ (Fundació Julià reig, 2021) amb l’antropòleg Albert Moncusí.\nAndorra s'adhereix a la Coalició de ministres de finances per a l'acció climàtica


Plaça de la Fira - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n41° 54′ 48″ N, 1° 40′ 52″ E / 41.913249°N,1.681054°E / 41.913249; 1.681054Coord.: 41° 54′ 48″ N, 1° 40′ 52″ E / 41.913249°N,1.681054°E / 41.913249; 1.681054\nLa Plaça de la Fira és el nom que rep la que es podria descriure com la plaça Major de la vila de Cardona.\nEn un principi, el Firal era una àrea fora muralles del nucli antic primigeni. El seu domini requeia en la família vescomtal a recer de les dues torres o fortesa que s'aixecaven a tocar la plaça del mercat i l'església de Sant Miquel des del segle xii. Amb l'eixamplament de la vila entre els segles XIII -XIV, aquesta àrea acolliria algun aplec comercial amb caràcter anual que entre les seves característiques, requeria un major espai del que oferien la plaça i el Mercat. Amb la construcció del nou temple de Sant Miquel (1320) i l'enderroc de les dues torres vescomtals (1345) es va capgirar totalment la fesomia de la plaça.\nEntre 1350 i 1360 la Fira ja s'havia convertit en el punt de celebració dels Consells Generals i l'any 1391, el Comú ampliava el Firal, que a poc a poc pren la fesomia de la plaça major de la vila, ja dins els nous conceptes de l'urbanisme baix-medieval, en especial el 1440, quan la muralla va ser objecte de reformes en aquest sector. Es va construir el portalet de la Fira per donar accés al camí de la font de Canconills i al camí de les Salines. La primera referència escrita que s'ha trobat d'aquesta portella data del 1457.\nL'any 1405, el rei Martí I va ratificar, a precs del comte Joan Ramon Folc I i dels cònsols del Comú, la celebració de la Fira de Cardona. Aleshores ja s'havien construït la majoria de les cases amb porxos que envolten i delimiten el Firal.\nLa progressiva delimitació i urbanització de la plaça com a epicentre de l'activitat pública de la vila va tenir com a conseqüència la ubicació en aquest espai de la casa on el Consell del Comú celebrava les seves sessions. Ja hi ha constància que l'any 1417 se celebraven les reunions en una de les cases de la plaça. El Comú va comprar l'any 1630 l'edifici on hi ha l'actual Ajuntament.\nS'ha remodelat l'espai de la Fira de Dalt l'any 2011.\nLa Plaça de la Fira és l'epicentre de les activitats que tenen lloc al poble. S'hi celebra el mercat dels diumenges, els actes principals de les Fires de Cardona i de la Festa Major.\nPer la Festa Major s'hi construeix cada any la plaça de braus on té lloc el Correbou i la Cargolera, dues celebracions tradicionals de Cardona.\nS'hi pot trobar el monument commemoratiu fet per Josep Campeny amb motiu del segon centenari del setge de Cardona i l'Escultura eqüestre de Borrell II feta per Josep Maria Subirachs que commemora el mil·lenari de la vila.\nFira de Baix\nFira de Dalt\nEscultura de Borrell II\n↑ 1,0 1,1 1,2 Andreu Galera, Ajuntament de Cardona, Cardona Medieval. Itinerari per la vila i la seva història.\n↑ Ajuntament de Cardona, centre històric\n↑ Ajuntament de Cardona, Fires i festes\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Plaça_de_la_Fira&oldid=25593362»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 5 des 2020 a les 16:36.


Nacionalisme: Missatge a Catalunya | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nLa moderació d'Urkullu, la millor alternativa al rupturisme de Mas\nDe l'evolució del nacionalisme basc en els últims tres lustres se'n dedueixen dues conseqüències que poden ser d'utilitat per al nacionalisme català: que en política res és irreversible, i que en un context nacionalista, la moderació acaba donant vots a qui la practica. L'últim Euskobaròmetre reflecteix el retrocés de l'independentisme basc, especialment entre els electors del PNB: senten “grans desitjos d'independència” el 30% dels bascos, set punts menys que fa dos anys; i no superen el 27% entre els votants del partit d'Urkullu. Al començament del 2001, la radicalització sobiranista d'Ibarretxe es va traslladar als seus votants, el 53% dels quals es definien com a independentistes; però en el conjunt de la població el percentatge amb prou feines va variar, mantenint-se entorn del 33%.\nLa política de moderació d'Urkullu (i altres nacionalistes, com el finat alcalde de Bilbao, Iñaki Azkuna) ha portat al PNB a aconseguir en les eleccions de maig els millors resultats i l'acumulació més gran de poder institucional de la seva història. Això és en part conseqüència de la seva política d'aliances, preferentment orientada cap als socialistes; però també de la valoració positiva d'Urkullu i el seu govern que recull l'estudi. I sobretot, de la seva aposta per canalitzar el sentiment nacionalista cap a la millora de l'autogovern (reforma de l'Estatut) i no cap a experiments radicals com el fracassat d'Ibarretxe o l'actual d'Artur Mas.\nLa situació catalana ha actuat com a factor dissuasiu de recaigudes en sobiranismes i aliances frontistes (amb EHBildu), malgrat que el PNB no ha renunciat, en el terreny ideològic, a la identificació de la singularitat basca amb el dret a decidir. Però aquest principi ideològic no es trasllada tal qual a la política pràctica, sinó que se supedita a valors com el respecte de la pluralitat, el consens transversal i l'acatament de la legalitat.\nEl sondeig de Metroscopia que avui publica EL PAÍS torna a constatar una de les característiques més cridaneres de l'actual procés català: l'escepticisme sobre el seu desenllaç en aquells que li donen suport. L'objectiu independentista el veu possible el 32% dels consultats, i poc probable el 63%. Alhora, el 60% considera que ja és massa tard per intentar un acord que eviti una ruptura que el 39% considera dolenta per al seu país.\nLa distància (i la seva repetició en successius sondejos) és massa gran per atribuir-la a circumstàncies conjunturals. Per contra, pot ser indicativa de la contradicció entre el que diuen en públic els impulsors del procés i el seu convenciment íntim que s'han ficat en un atzucac; i que, com ja defensa un sector del moderantisme catalanista, és fals que no hi hagi sortides intermèdies entre la independència i l'statu quo. Per contra, les enquestes (i el resultat de la consulta del 9-N, amb els seus quatre milions d'abstencionistes), alerten d'una demanda d'opcions –federalisme, autonomia reforçada– capaces de conformar una majoria alternativa a la dels rupturistes. És a dir, una sortida pactada en el marc de la legalitat i que no dugui Catalunya fora de la Unió Europea.


Les notícies més llegides en Dénia.com del 11 al 16 de gener Les notícies més llegides en Dénia.com del 11 al 16 de gener\n17 de gener de 2016 - 00: 02\nLa primera setmana de "normalitat" del mes de gener ens deixa un rànquing d'allò més variat: esports, denúncies, polèmiques polítiques ... Aquestes han estat les cinc notícies més llegides en Dénia.com durant aquesta setmana:\n1. Neix l'equip ciclista Team Màster Bankal Bike la Xara\nLa creació d'un nou equip ciclista a la Xara ha estat la notícia més llegida durant aquesta setmana. Aquest projecte ha sorgit amb la filosofia de crear un bon grup humà que a més de compartir afició pel ciclisme, desitgen competir a un gran nivell en proves a nivell autonòmic i nacional.\n2. Retiren l'únic dels quioscs que quedava en peu a La Glorieta\nLa fesomia de la Glorieta ha canviat després que aquesta setmana hagen retirat l'únic quiosc que quedava en peu a la plaça. No hi ha hagut cap interessat en reobrir-, de manera que l'Ajuntament va decidir eliminar la caseta. Properament el departament de parcs i jardins omplirà l'espai que ara està buit.\n3. Una associació contra el maltractament animal denuncia els â € ~bous a la mara € ™ de DÃ © nia per incomplir la legislació AutonÃ²mica\nL'any ha començat fort per a la Festa d'Interès Turístic Nacional de Dénia, els Bous a la Mar. L'Associació Contra la Tortura i el Maltractament Animal (Actyma) ha interposat una denúncia davant la Direcció Territorial de Governació i Justícia en la qual assegura que els organitzadors d'aquest esdeveniment incompleixen la llei autonòmica. Aquesta notícia s'ha convertit en la tercera més vista de la setmana.\n4. L'alcaldessa de la Xara titla les declaracions del PP pel col·legi d'incongruents\nLa resposta de l'alcaldessa de la Xara, Maite Pérez Conejero, A la polèmica oberta pel Partit Popular sobre el retard en l'inici de les obres del col·legi s'ha convertit aquesta setmana en la quarta història més llegida en Dénia.com.\n5. Un mes de termini perquè les voreres de Marquès © s de Camp deixin de relliscar\nAquesta setmana han arrencat les obres de abujardamiento de la superfície de marbre de les voreres de Marquès de Campo per tal d'evitar nous relliscades per la pluja o pel contacte amb les fulles dels plataners del carrer. S'estima que els treballs tinguin una durada d'un mes. Aquesta notícia tanca el rànquing de les cinc notícies més llegides en Dénia.com durant aquesta setmana.


ARA Barcelona Actualitzada el 10/07/2012 10:29\n260x366 Felipe González a la cadena Ser Felipe González a la cadena Ser\nL'expresident espanyol Felipe González posa en dubte el pla de Rajoy per recuperar l'economia espanyola, i assegura que "la pulsió ideològica de les retallades brutals" no ens farà sortir del pou perquè està "deprimint la demanda" i provocant "una caiguda dels ingressos que no permetrà complir amb l'objectiu de dèficit. "Qui no creix, no paga", recalca González, que adverteix: "Estaria molt bé donar suport al govern si sabéssim què vol". El problema és que "cada dia vol una cosa diferent", diu González, que acusa l'executiu espanyol d'estar esperant només les propostes "que li facin des de fora".\nEn una entrevista a la Cadena SER, l'expresident espanyol ha augurat una contracció de l'economia d'entre 2 i 2,5 punts del PIB per quest any i ha fet una picada d'ullet a Europa assegurant que "Merkel té raó quan diu que hem abusat del crèdit durant 10 anys i hem descuidat les exportacions". Un argument que González ha utilitzat per sentenciar: "Hem viscut molt bé, però amb peus de fang".\nGonzález ha assegurat que creu el ministre d'Economia, Luis de Guindos, quan assegura que ningú li ha imposat res des de Brussel·les, però aleshores, si Espanya no té imposada cap condició, "les decisions sobre l'economia espanyola són responsabilitat" del govern espanyol. "Espero que més endavant l'explicació als ciutadans no sigui que Europa ens exigeix aquest esforç", ha dit González.\nL'expresident espanyol també ha carregat sobre les retallades en el sector de la mineria de l'executiu de Rajoy: "El ministre diu que no té 200 milions per a la mineria, però sí que té 23.000 milions per a Bankia. Aquest és l'argument", ha conclòs González.\nEn una picada d'ullet a la cúpula actual del partit, l'expresident ha assegurat que "actualment seria fàcil fer una oposició dura i majoritàriament entesa pels ciutadans". "El problema és de decisió responsable", ha dit González, que, no obstant això, ha llançat un missatge d'alerta al seu partit: "El PSOE no està bé i encara trigarà a recuperar-se. Rubalcaba n'és conscient".


Aprovat el vial paral·lel a la carretera de Mas d’en Gall per a ciclistes i vianants - Xarxa MOBAL - Diputació de Barcelona\n23/08/2021 13:50 h.\nAprovat el vial paral·lel a la carretera de Mas d’en Gall per a ciclistes i vianants.\nAprovat el vial paral·lel a la carretera de Mas d’en Gall per a ciclistes i vianants\nLa construcció del nou vial per a ciclistes i vianants de Mas d’en Gall tindrà una durada prevista de 10 mesos i un pressupost estimat d’1’3 milions d’euros.\nLa carretera de Mas d’en Gall tindrà un vial lateral per a la circulació de vianants, bicicletes i altres vehicles de mobilitat personal. Durant el darrer Ple municipal, celebrat el mes de juliol, el projecte per a connectar a peu i en bicicleta el barri de Mas d’en Gall va ser aprovat definitivament amb els vots favorables del PSC, Esparreguera en Comú i el regidor no adscrit. El nou camí té un pressupost estimat de 1.361.288 euros, iva inclòs, i incorpora una memòria d’expropiacions valorada en 29.312 euros. El projecte va ser aprovat inicialment el passat mes de febrer, moment en què alguns grups de l’oposició i l’associació de veïns del barri van demanar que el posicionament veïnal fos escoltat. Tot i això, el projecte ha estat aprovat de manera definitiva sense rebre cap al·legació durant el període d’exposició pública. Abans de l’execució dels treballs, amb un termini previst de 10 mesos, cal iniciar el procediment d’expropiació per a obtenir la disponibilitat dels terrenys i, posteriorment, licitar les obres.\nEl vial transcorrerà durant 2.305 metres pel marge esquerre de la carretera, en sentit ascendent, acabant a la recta d’entrada al barri. En aquest punt, la via creuarà a l’altra banda i, durant 316 metres, transcorrerà pel marge dret fins al casal del barri. La secció tipus estarà formada per una cuneta d’un metre d’amplada, que farà de barrera de seguretat amb la calçada, i una via ciclista de dos metres i mig d’amplada. El tram final de 88,3 metres, però, tindrà una amplada més reduïda, degut a què la mateixa carretera s’estreteix i a l’existència d’un edifici històric, l’antiga església i ara casal, on es construirà un mur de contenció de tres metres d’alçada i 36 de llargada. El creuament de la carretera es farà de manera segura mitjançant la instal·lació d’un semàfor a demanda, amb polsador manual. També hi haurà una zona de descans i pícnic i aparcaments per bicicletes.\nSegons el regidor d’Urbanisme, Rogeli de la Cruz, el nou vial per a ciclistes i vianants “dona compliment al Pla de Mobilitat Urbana, que posa de manifest la necessitat de connectar el barri de Mas d’en Gall amb el nucli urbà a peu i en bicicleta”. El projecte també dona resposta al compromís adquirit pel Govern municipal quan va reformar la carretera, al mandat passat. Tot i que el nom del projecte parla de via ciclista, el regidor ha aclarit que el vial podrà ser transitat també per vianants. El nou vial es dotarà d’il·luminació tipus LED amb la distribució de punts de llum cada 30 metres situats sobre columnes de 6 metres d’alçada arreu de la major part del recorregut. Les obres, un cop es portin a terme les expropiacions i es licitin les obres, es duran a terme en set fases per tal d’afectar el menys possible el trànsit de la carretera d’accés al barri i, des de que comencin, tindran una durada prevista de 10 mesos.\nPosicionament dels grups municipals de l’oposició\nLa construcció del vial paral·lel a la carretera de Mas d’en Gall es va aprovar al darrer Ple municipal amb els vots a favor de PSC, EC i el regidor no adscrit, i l’abstenció de la resta de grups municipals. El projecte ja havia estat aprovat pel Plenari de manera inicial amb molts dubtes expressats pels regidors de l’oposició sobre la prioritat d’aquesta obra, sobre la convivència entre ciclistes i vianants, i sobre el propi posicionament del veïnat del barri. En el debat a l’aprovació definitiva del projecte, E2031, Ciutadans i la CUP van retreure al govern la manca de comunicació amb el veïnat del barri per a consensuar el projecte, ja que consideren que el traçat no és segur per als vianants. Així mateix, ERC va afegir que es tracta d’una inversió important pel retorn que calculen que pot tenir en nombre de persones usuàries i va alertar també de possibles riscos en el traçat.\nEn declaracions a Ràdio Esparreguera, la presidenta de l’Associació de Veïns del barri de Mas d’en Gall, Susana Martínez, ha assegurat que el projecte podria ser beneficiós pels diversos ciclistes que utilitzen la carretera de Mas d’en Gall i els veïnat que baixa al centre urbà caminant, tot i que ha lamentat la manca d’informació rebuda per part de l’Ajuntament. Sobre aquest punt, durant la seva intervenció al darrer Ple, el regidor d’Urbanime, Rogeli de la Cruz, va respondre les intervencions de l’oposició dient que l’ajuntament havia facilitat el projecte a l’associació de veïns i que s’havien ofert per resoldre tots els dubtes que sorgissin. De la Cruz també es va mostrar sorpés per les abstencions de tots els grups de l’oposició en un projecte que no havia rebut cap al·legació.\nEsparreguera Baix Llobregat


Asignatura (*) ACCIÓN EXTERIOR DE LA UNIÓN EUROPEA Código 15073202\nGONZÁLEZ BONDIA, ALFONSO\nInformación relevante La Unió Europea constitueix actualment un actor rellevant de les relacions internacionals com a conseqüència de la seva consolidació interna i del desenvolupament de la seva projecció exterior, que es manifesta a través de les relacions exteriors. Ara bé, malgrat tot, la visibilitat de la Unió Europea al món i la eficàcia de la seva acció no sempre ha estat acompanyada per l'èxit, i situacions com les que es varen produir durant la invasió d'Iraq han afectat notablement la seva credibilitat. Amb l'assignatura Acció exterior de la Unió Europea es pretén resoldre qüestions d'actualitat com aquestes: - Per què la Unió Europea va ser incapaç d'actuar unida davant del conflicte d'Iraq? - Quin és el pes real d'Europa al món? - Com es prenen les decisions de la política exterior de la Unió Europea? - S'està militaritzant la Unió Europea? - Hi ha un trencament real entre Estats Units i Europa? - Europeistes, atlantistes, neutrals... massa sensibilitats per a una veritable política exterior europea de seguretat i defensa? - Com pot fer front la Unió Europea a la irrupció de la Xina al sistema comercial internacional? - Com es poden combinar els interessos comercials de la Unió Europea amb la seva política de cooperació al desenvolupament? - Com afecta l'ampliació de la Unió Europea a la seva política exterior? L'assignatura tindrà caràcter semipresencial, per aquest motiu es combinen les sessions presencials amb la presència d’experts sobre la matèria i la realització d’activitats i la consulta de materials a través del campus virtual de la URV, al qual es podrà accedir a través d'Internet. Aquesta assignatura compta amb el suport de la Comunitat Europea (Acció Jean Monnet 2005).


El partit del no - Editorial - VilaWeb\nEl partit del no\nAhir Albert Rivera va proposar de crear una majoria alternativa a l'independentisme, on creu que podria haver-hi Ciutadans, el PP i el PSC —fins i tot sectors d'ICV i Unió. Rivera fa la crida pensant en les eleccions de caràcter plebiscitari que ens esperen passat Nadal, i evidentment en reacció a la proposta d'unitat de les forces sobiranistes. Seria important que la seua idea arribàs a reeixir, perquè, efectivament, ens trobaríem amb un autèntic referèndum, aquesta vegada impossible d'aturar ni de desmentir per part de les autoritats espanyoles.\nQue és difícil que Ciutadans, PP i PSC acaben anant junts a les eleccions? Si fa no fa tan difícil com ho és que acaben anant junts CiU, ERC i Moviment d'Esquerres. És cert que la proposta de 'llista de país' aparta les sigles de partit i que això ho facilita tot: ja no es parla de coalicions, és tota una altra cosa. I també és evident que el suport de l'ANC i Òmnium a la llista de país, amb tot allò que representen, fa molt més factible un projecte de llista pel sí, que podria atorgar-se prou representació del país per a sacsar la comunitat internacional i obligar-la a intervenir-hi. A donar suport a la negociació posterior a la victòria.\nL'unionisme, en aquest aspecte, encara és molt lluny del sobiranisme. Simplement no té organitzacions civils sobre les quals fer pivotar la difícil unitat dels partits. Però, això a banda, tampoc no n'hi ha tantes, de diferències, en realitat. Ciutadans i PP competeixen bàsicament pel mateix mercat electoral: com CiU i ERC. Pel que fa al PSC, podria fer com d'ICV, a la inversa. Presentar-se sol, desmarcant-se del bloc central, per aguantar els equilibris interns i per la poca definició ideològica que vol exhibir, sense aclarir què pensen votar el dia decisiu.\nComplicat? Molt. Però alerta a la proposta, que podria esdevenir inevitable. Si el partit del sí acaba formant-se serà per l'evidència que cal convertir les eleccions en un referèndum per tal de guanyar un mandat popular indiscutible i poder-lo presentar a l'opinió pública internacional. I si això funciona a l'una banda de l'arc polític possiblement acabarà funcionant també a l'altra. O us penseu que els espanyolistes no es preguntarien també com és que els seus partits no saben unir esforços, tenint davant una cita tan històrica i definitiva?\nLLegint l’editorial d’avui me’n dono compte de la discrepància que tinc amb Vicent en quan a definir l’unionisme espanyol, tant del que se’n diuen dretes com esquerres. El canemàs ideològic comú és senzillament la indisoluble unitat d’Espanya. El programes dels diferents partits són fullaraca per farcir la democràcia formal que els dóna un lloc a Europa. Amb tanta simplicitat d’idees, llavors, sembla que davant de l’”actac" independentista dels catalans s’haurien de poder establir estratègies conjuntes per fer-li front. Però això seria considerar aquests partits, com democràtics, quan ferotgement ens la neguen als catalans, quan el que volen és involucionar la mena de democràcia que tenim.\nNo ho són. En el tema de les llibertat nacionals, tots volen una Catalunya vençuda, res més que això, i per tant no hi pot haver una oferta pel “no”, seria tant com acceptar el referèndum, i això és feblesa per a ells. La lliga que juguen és sobre qui té més força per imposar la anihilació de Catalunya i aqui guanya el partit que té l’estat al darrere. Qui del PP, voldria anar amb els "pobrets unionistes" de la tercera via, del federalisme de fireta…no és la seva lògica. Vicent diu: "L’unionisme està en aquest aspecte encara molt lluny del sobiranisme. Simplement no té organitzacions civils sobre les quals fer pivotar la difícil unitat dels partits". Amb tots els respectes, la comparació em sembla d’un altre món. Els fets diran si m’equivoco.\nI tant que és possible tal coalició! En Pedro Sánchez àdhuc parla d'un acord entre el seu partit PSOE i el PP a les Corts, això sí, postelectoral. Tot sigui per conservar l'status quo, tant a Catalunya com a Madrid.\nAl final, són faves comptades. El nostre bloc és majoritari, està molt més motivat, més mobilitzat i molt il·lusionat. Diuen que ens falten 250.000 ó 300.000 vots. Fins i tot tenint en compte el vot unionista ocult, a ells els en falten molts més.\nTal i com està portant Espanya el procés, anem per bon camí perquè la independència sumi els votants que ens calen. Si hi anem junts.\nA banda de la proposta de Ciutadans, crec que s'ha pogut observar ja que l'estratègia unionista en aquesta probable propera convocatòria electoral és menystenir el seu potencial de crear un nou estat i considerar el pla de Mas com una fugida cap al no-res. Seria molt bo que es creés una coalició pel no a la independència, tant de bo fos així, però és més convenient per a la majoria de grups polítics no sobiranistes basar-se en la idea que aquestes seran unes eleccions qualsevols en les quals, si és especial alguna cosa, és l'oportunitat de destruir políticament a Mas.\nSi hi hagués un acord entre ERC i CiU per a una sola llista, probablement altres partits, especialment Podemos, podrien aprofitar l'argument que el que és més important és acabar amb el domini dels grups actuals de poder, amb la corrupció que sembla generalitzada arreu, que no pas "baixar una bandera per a pujar-ne una altra" com diu David Fernàndez. És molt sorprenent que tanta gent amb ganes que això surti bé ignori que les possibilitats d'una llista amb el suport d'ERC i CDC d'aconseguir una majoria absoluta indiscutible no són altes, deixant al marge centenars de milers de vots independentistes que necessiten recolzar-se en una voluntat de canvi social per a adherir-se al projecte. Si les perspectives de vot favorable a la independència indiquessin una majoria amplíssima, la proposta unitària seria indiscutible. En les circumstàncies actuals, no ho és. Si la suposada llista única del sí no obtingués majoria absoluta, es podria identificar amb total nitidesa les opinions interessades, que ja hi són ara, en la contemplació de la falsa conclusió que simplement no hi ha una majoria a Catalunya que vulgui la independència.\nMolt d'acord amb lo interessant que seria que arribés a formar-se una llista unitària pel No. No només reforçaria el caràcter referendari de les eleccions, és que a més desmuntaria la falàcia de que qualsevol persona humana resident a Catalunya que no 'participa' o vota a favor de la independència és perquè està en contra.\nEm sembla molt significatiu que Alberto Rivera propose un front a favor del no. Després de demonitzar el referèndum, d'afirmar que mai es farà, que els independentistes només son quatre gats i tot el que se us puga acudir, incloses les pintoresques declaracions de l'Esteban González Pons, que condemna a Catalunya Independent pels segles dels segles amén, o les no menys inefables del senyor Rajoy tancat a Barcelona amb els seus fidels, ara han canviat el discurs radicalment.Cavallers. Han encetat la campanya pel no. Això vol dir que tenen coll avall que es farà el Referendum. S'hauran adonat d'això que fan o tampoc?\nDius: “L’unionisme està en aquest aspecte encara molt lluny del sobiranisme”. Que és una “lliga d’autonomistes” emprenyats encara. Perquè el contrari de l’independentisme, és el colonialisme. Que és la lliga de Champions que s’hi juga en el segle XXI. Lligada als drets socials.\nTindria gràcia que “Alberto” Lerroux II, tornara a crear-los l’España del segle XXI. Diners i mitjans no li’n mancaran. Com a l’Alejandro. Paga l’estat neutral. I el Lara-Bosch i els altres del Pont Aeri. Ja els ficaran al carreró fosc i posar firmes els mandamassos de l’IBEX35.\nTenint copat l’espai comunicacional; quina falta els cal de tenir-hi una xarxa de teixit associatiu?\nCap. Com sempre, les accions efectives a l’estat espanyol es prenen des de la cúpula o vèrtex superior de la piràmide social. Des d’Isabel de Castella a Felipe VI d’EspaÑa hi “hagen” continuum. Sols fan que aprofundir-hi en llur tradició. Nihil nuovo sub sole. Encara els farà l’Alberto un estat més democràtic. Amb l’ajuda de l’altre, Pablo Iglesias II. Jo si els veig tots dos aplegats i en aliatge indestriable sota el lema “España, lo único importante”, d’aquell celebrat demòcrata nordafricà que “ha” de nom Fraga Iribarne.\nEncara pelarem dos pardals d’un sol tret: independència del Principat i un veïnat quasi-filodemòcrata. La millor foto finish serà veure els “siudadanos” i els “podadors” junts i acompanyats dels selectes clubs d’icetes, dels herrerians, dels sanchezcamachistes i de les colles “d’avalentaors” de voxistes i duranistes en la processó d’enaltiment del colonialisme.\nSi visqués en P.P. Passolini ens podria fer un segon lliurament d’aquell mític film “Pajaritos y Pajarracos”.\nUs penseu que els espanyolistes no es preguntarien també com és que els seus partits no saben unir esforços, tenint davant una cita tan històrica i definitiva?


Aquells petits records inoblidables (HHH) - Club 7 Cinema\nAquells petits records inoblidables (HHH)\nPermeteu que reprodueixi unes declaracions que m’agraden molt d’entre les que, ran de Three Times / Tiempos de amor, juventud y libertad, ha fet HOU Hsiao-hsein:\nLes nostres vides estan plenes de petits records. No els podem anomenar, ni classificar-los i no tenen pas tanta importància. Tanmateix, els tenim al cap, inalterables. Per exemple, quan jo era jove, tenia el costum de jugar al billar i recordo la cançó Smoke Gets in Your Eyes, que no parava de sonar a la sala de billar. Ara m’acosto a la seixantena i aquesta mena de records, fa tant que els duc al damunt, que sembla que formin part de mi mateix. Potser filmar-los és l’única manera que tinc de pagar-los el deute.\nJo penso en aquests records com els millors moments de la meva vida.\n"Els millors", no pas perquè ens són inoblidables, ni perquè ara ja els hem perduts. Són els millors perquè només existeixen en les nostres memòries. Tinc el presentiment que no serà pas l’ultima pel·lícula que faré en aquesta vena.\nThree Times té, en xinès, el títol Zui hao de shi guang, que (pel que em diuen) podríem traduir com "Els nostres millors moments" (i de fet, inicialment, la pel·lícula s’havia de distribuir internacionalment com The best of our times). Són tres episodis que transcorren en tres èpoques diferents (1911, 1966 i 2005), protagonitzats per la mateixa parella (Shu Qi i Chang Chen). Un conte sentimental que evoca la triple reencarnació d’un amor etern (com, de manera ajustadament poètica, resumeix la publicitat de la pel·lícula)


València sic transit\n‘València sic transit’, de Francesc Bayarri, és la primera novel·la editada per la Companyia Austrohongaresa de Vapors. Des del final del franquisme fins als casos més recents de corrupció política, des del colp d’Estat del 23-F fins a la celebració de la Copa de l’Amèrica, ‘València sic transit’ abraça un període de quaranta anys de la història valenciana. Plantejada tècnicament com un juí sumaríssim al període conegut com la Transició, la novel·la mescla personatges reals, com ara Vicent Ventura o Joan Monleón, amb altres completament de ficció, per tal d’oferir una visió iconoclasta de les últimes dècades.\nPerò ‘València sic transit’ no és una novel·la política, sinó una narració sobre la inconsistència d’una vida humana i la perplexitat davant dels moviments de la Història. Els seus principals personatges són sovint ridículs, quasi sempre alcohòlics, de vegades drogoaddictes i en ocasions suïcides. Una galeria de caràcters i de situacions on es pot reconèixer la caricatura de tota una generació.\nTítol: València sic transic\nAutor: Francesc Bayarri\nEdita: Austrohongaresa de vapors


Bloc dels alumnes de 5è de l'escola ARDENYA: Experiment nº 1\nEls nens i les nenes són curiosos per naturalesa. Com sabeu, quinzenalment dedicarem una sessió a realitzar experiments. Aquests ens faran pensar, definir, comprovar, a plantejar-nos hipòtesis... en definitiva, ens ajudaran a entendre algunes de les coses que ens envolten.\nPer començar hem muntat el següent experiment:\nHem agafat un ou i l'hem posat a dins d'un pot amb aigua i vinagre.\nHem fet el mateix amb un os\nDeixem l'os i l'ou reposant uns 10 dies aproximadament.\nQuè creieu que passarà amb l'ou?\nQuè creieu que passarà amb l'os?\n... penseu ....\nau, va: HIPOTESIS!!!!\nAtreviu-vos a escriure les vostres hipòtesis a comentaris.\nPublicado por Smarquez en 23:30\nMarina 28 de septiembre de 2012, 5:10\nJo crec que els resultats de l'ou seran que perderà la capa de pell que té; quedarà tot blanc i de l'os, primer perd la carn que queda i després...Com dic jo: TOP SECRET!!!\nSusana Marquez 28 de septiembre de 2012, 10:57\nAquesta és una de les característiques, però a l'ou li succeïrà alguna coseta més...\nMarina 29 de septiembre de 2012, 0:39\nUffffffffffff!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!! No serà comestible?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!?!\nSusana Marquez 30 de septiembre de 2012, 1:07\nHome, menjar es pot menjar, però no t'ho recomano. Deu estar fastig...\nMarina 1 de octubre de 2012, 12:01\nEs clar!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!, m'he equivocat igual que a mates quan tinc que repassar una multiplicació, o encara pitjor: una divisió!, i tampoc tinc que exsagerar perqué si arribo a parlar-te de les faltes que arribo a ensenyar-te als deures, si no m'ho repassa la MEVA mare (i de la MEVA germana) et quedes desmayada i ens quedem sense "tapper" una setmana!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!! ( perdona per el retard de la contestació, es que jo només mirava els comentaris del més nou!!!!!!!!!)\nHola sóc la Sheyma he vist totes les fotos.Pobres ous ohhh\nAnónimo 6 de octubre de 2012, 13:22\nSon molt maques les fotos com as fet per que pasin elles soles\nSon molt maques les fotos. Com as fet per que pasin elles soles?\nMarina Llano (opinant quina foto li ha agradat més) 7 de octubre de 2012, 1:47\nA mi la foto que més m'ha agradat a sigut la del ou al terra... La d'en Christian i jo!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!\nMartina Segui 17 de octubre de 2012, 9:36\nA mi m'agrada la ciència\nCrecque ens podiem aber portat mes be a per cert soc en Marc\nAaron 22 de octubre de 2012, 9:12\nHola ma agradat molt el esperiment i a busaltres?\nsi i per sert el huevo!!!! soc en giampiero!!!!!


Campanya de reciclatge de taps de suro “Gràcies a tu” | DECABA - Turisme i Desenvolupament Local\nMiquel Alimentació, RETECORK i ICTA van presentar el passat dia 4 de maig a Palafrugell la campanya “Gràcies a tu”, la primera campanya que té per objectiu la sostenibilitat de les suredes i la millora del medi ambient a través del reciclatge dels taps de suro.\nEn el marc d’aquesta campanya, que s’implementarà simultàniament a 250 establiments de diferents comunitats autònomes de l’Estat espanyol, s’instal•laran uns contenidors específics on els clientes podran dipositar els taps de suro. Els taps recollits es traslladaran a empreses especialitzades que els reutilitzaran en altres aplicacions. Quan els clientes entreguin un nombre determinat de taps, se’ls obsequiarà amb un regal fabricat amb suro, promovent així la seva implicació amb el reciclatge i donant a conèixer els valors ambientals dels espais naturals surers i la seva sostenibilitat.\nLa campanya inclou una aportació econòmica de Miquel Alimentació Grup que serà destinada a accions de caràcter silvícola en determinades zones de suredes de l’Estat espanyol, les quals seran gestionades per ICTA (Institut de Ciència i Tecnologia Ambientals) i RETECORK (Xarxa Europea de Territoris Surers).


“T’estàs follant la dona del teu fill mort” (Mònica Planas)\n3 min. 16/05/2018 21:06\n651x366 “T’estàs follant la dona del teu fill mort” “T’estàs follant la dona del teu fill mort”\n“T’estàs follant la dona del teu fill mort”. Pronunciada sense pressa, amb la contenció emocional necessària perquè resulti encara més dràstica. Amb la veu profunda i la dicció clara de l’actriu Marta Angelat. “T’estàs follant la dona del teu fill mort”. Categòrica i fulminant. D’una cruesa indiscutible. La vam sentir dilluns a Com si fos ahir, la sèrie de la sobretaula. En Vicenç li ha confessat a la Joana, la seva dona, que li ha posat les banyes amb l’Helena, la seva jove. L’Helena estava casada amb en Ferran, que fa menys d’un any va morir en un accident de trànsit. L’Helena perd el marit. En Vicenç perd el seu fill preferit. I consolant-se s’acaben embolicant. Fa setmanes que es cova el melodrama que ara ha esclatat.\nEn Vicenç intenta justificar-se amb la seva dona utilitzant el pretext de la follia de l’amor, diu que ho ha intentat evitar però que no se n’ha sortit, i que malgrat fer-li el salt i enamorar-se de la jove, ell continua estimant-la (no amb la mateixa passió amb què ara s’estima la dona del seu fill mort, esclar). I l’única resposta que troba de la seva muller és la fredor d’una realitat incontestable: “T’estàs follant la dona del teu fill mort”. Un aplaudiment per a l’equip de guionistes i dialoguistes. Quan en Vicenç obre les portes del seu despatx per recollir un parell de coses, se’l troba buit. “Ho he llençat tot a les escombraries”, li diu la dona, lacònica i amb un aplom glacial.\nPer fi ha passat alguna cosa mínimament impactant a la sèrie. Després d’aquells incestos dels germans Montsolís a Nissaga de poder no vèiem res tan pertorbador. Fer-s’ho amb el sogre és innovador i sense precedents a la ficció catalana. La dosi d’escàndol necessari per trasbalsar els espectadors sensibles, sobretot aquells a qui costa diferenciar entre realitat i ficció.\nEl millor és com han plantejat la serenitat tràgica de la Joana i, per contrast, la joie de vivre d’en Vicenç i l’Helena, que mentrestant van fent trobadetes a l’hotel i fantasiegen sobre viure junts i dir-ho a la canalla. “Si els ho expliquem bé, els nens tenen una capacitat d’entendre les coses que no tenen els adults!”, diu ell optimista i lliurat a la causa. “No ho entendrien: ets el seu avi”, li recorda l’Helena amb tendresa, acariciant-li els pèls del pit. Bravo, bravo!\nCom si fos ahir és lenta de nassos. Aquest costumisme que avança al mateix ritme que les nostres vides i aquesta voluntat que tot el que passi entronqui amb la vida quotidiana de qualsevol mortal pot arribar a ser desesperant. Té, això sí, un subtilíssim sentit de l’humor a l’hora d’enfocar les relacions familiars que a vegades crea bones escenes. Però aquest gir tan còmic com pertorbador és el que la sèrie necessitava. “T’estàs follant la dona del teu fill mort” és un dels grans moments televisius que ha de passar, directament, a la història de TV3.\n“Prefereixo veure l’Andreu que el George Clooney”


reobrir | BonDia Diari digital d'Andorra.\nInici / reobrir\nEl cap de Govern, Xavier Espot, durant la compareixença de la tarda.\nDv., 18/12/2020 - 20:05\nEspot apunta una escletxa per avançar l'obertura de pistes\nUna tímida escletxa per replantejar l'obertura dels camps de neu a principis del gener. Això és el que ha deixat entreveure el cap de Govern, Xavier Espot, en la compareixença d'aquesta tarda. Un replantejament que aniria lligat al "concert europeu", però.\nLlegir més sobre Espot apunta una escletxa per avançar l'obertura de pistes


Capítol 352 | One Piece Català Wiki | Fandom\nEls treballadors d'en Tom\n24 de gener de 2005[ref]\nEpisodi 247 (p. 2-7)\nEpisodi 248 (p. 8-19)\n"Els treballadors d'en Tom" és el capítol 352 de One Piece. El seu llançament va ser el dia 24 de gener de 2005. Forma part del volum 37.\nVolum: 37; Pàgina: 106-107\nPortada a color: Els Pirates del Barret de Palla estan a sobre de tres galls, excepte en Zoro, que és a sobre d'un pollet.\nMozu i Kiwi creuen que que els que estan a l'altre costat de la porta són en Zambai i els altres membres de la Família Franky, però en Franky diu que farien servir l'altre entrada. Tot i així, les noies insisteixen en que deuen haver agafat els Pirates del Barret de Palla. L'Usopp afegeix que no l'aniran a salvar ja que ja no eren companys de tripulació. El timbre continua sonant, i la Mozu i la Kiwi decideixen respondre mentre en Franky explica que l'Usopp hauria de tornar a la tripulació dels Pirates del Barret de Palla ja que el problema està resolt. Així s'inicia una altra discussió entre la parella, ja que l'Usopp es nega a abandonar el Going Merry malgrat les afirmacions que si ell s'enfonsa juntament amb el vaixell, mai morirà feliç.\nLa Kokoro, l'Iceburg, en Tom, en Franky i en Yokozuna\nEn aquell moment, la Mozu és enviada volant fins on està la parella, xocada al veure la Kiwi sent colpejada per la Califa. Furiós per l'atac als seus amics, en Franky es llança a l'atac però és bloquejat per en Blueno. En Franky aixeca fàcilment en Blueno a l'aire però és llançat al costat de l'Usopp, que està sorprès al veure els treballadors de la Galley-La Company que havia conegut el dia anterior. En Franky, confús perquè no sabia per què l'atacaven i enfadat per l'atac a les seves "germanes" pregunta com han pogut trobar l'amagatall.\nTot seguit en Rob Lucci els informa que els quatre atacants són espies del Govern Mundial i que tota la seva vida a Water 7 era una mentida. També revelen que ells saben el nom real d'en Franky, Cutty Flam, sorprenent-lo un cop més. Tot i així, en Franky actua calmadament i els pregunta com està l'Iceburg. En Lucci els diu que està mort i que han anat fins allà a buscar els plànols del Plutó. En Franky es queda commocionat i molt xocat en escoltar-ho. Després recorda un Iceburg molt més jove anomenant-lo "Franky" i ataca en Lucci, que en uns segons estavella en Franky contra una paret i a dins d'una altra habitació mentre l'Usopp s'ho mira, incapaç d'evitar qualsevol cosa.\nEl CP9, sense saber que hi havia una altra habitació, comença a buscar els plànols a dins. Hi troba plaques gravades amb els noms de "Cutty Flam", "Iceburg" i "Tom". En Franky els diu que surtin de l'habitació, ja que és on es va criar i on vivia el millor mecànic de vaixells. En explicar això, una foto de tots els membres dels Treballadors d'en Tom es veu a l'habitació.


Dissenyar una tardor online és més eficient que una tornada a l’escola presencial – Beatriz Rojo\nDes de l’estiu de 2019, polítics, rectors d’universitat i alguns professors universitaris han basat la decisió que el curs 20-21 serà presencial en l’argument que l’educació online és pitjor que l’educació presencial perquè res no pot reemplaçar el contacte personal, i que l’educació online discrimina els estudiants amb pocs recursos. Aquesta afirmació tan categòrica no és del tot correcta. L’ensenyament online pot ser més apropiat per una alumna amb mobilitat reduïda o per un estudiant que viu a una zona rural i vol fer un màster. Una metodologia no és ni bona ni dolenta per se, depèn de molts factors.\nJa he comentat en altres posts que la causa de la bretxa digital no és l’educació online, sinó una gestió poc eficient per part de les autoritats. Igualment, també he defensat que l’ensenyament que va tenir lloc durant el confinament no és ensenyament online, sinó que té un nom: Emergency Remote Instruction. Dit això, vull argumentar per què deixar de banda els prejudicis sobre l’ensenyament online i enfocar els esforços i recursos en crear una educació online de qualitat, sostenible i accessible per la tardor de 2020 a secundària és més eficient que planejar una tornada a les classes presencial.\nPrimer, les experiències a altres països demostren que als centres que van decidir a l’estiu que la tardor seria online, els docents van tenir molt menys estrès, perquè sabien què els esperava i què havien de fer. És important dir que, juntament amb la decisió, es va posar en marxa una sèrie de formacions per ser un docent online eficient.\nPlanejar una tardor online és molt més senzill que apostar per una tornada a l’escola presencial. En primer lloc, no s’han de considerar tantes variants i la casuística és molt menor. Hem discutit sobre què passa si una nena està en quarantena, qui paga i quant al progenitor que s’ha de quedar a casa, què fer si uns pares no volen portar la seva nena a l’escola … L’educació online elimina aquestes consideracions i tots els esforços es poden enfocar a l’ensenyament de qualitat i la seguretat digital.\nL’educació online elimina les consideracions que no són estrictament educatives i centra tots els esforços en l’ensenyament online de qualitat i en la seguretat digital.\nLes escoles han de comprar gel hidroalcohòlic, mascaretes, termòmetres, fer obres a l’entrada per organitzar un accés escalonat i ordenat, contractar més personal de servei de neteja per desinfectar sovint les instal·lacions, etc. Si ens concentrem en l’ensenyament online, es poden reduir els costos que generen aquests aspectes i invertir-los en una bona arquitectura digital, en formar correctament els docents, i en contractar-ne de més.\nI la bretxa digital?\nPels alumnes que no poden quedar-se a casa i que necessiten un lloc d’estudi o fins i tot un dispositiu electrònic, aquesta és la meva proposta. Es poden habilitar aules d’estudi a l’escola. L’escola estarà oberta durant els horaris habituals, i cada alumne tindrà assignada una aula, on hi haurà un docent que faci de suport, i uns quants ordinadors que es poden usar prèvia desinfecció per part de l’alumne que l’usi. Les mesures de mascaretes, gel, distància física, entrada escalonada, neteja de les instal·lacions, control de temperatura, etc. seran les usuals i les que el sentit comú estableix, però a menor escala, cosa que redueix la quantitat de contactes que una persona té a l’escola, i facilita el rastrejament.\nL’ensenyament online és una solució apropiada en situacions extraordinàries com una pandèmia. Es pot discutir si és desitjable treure als joves la possibilitat de gaudir de tot el que l’escola presencial ofereix, però una de les pitjors solucions és retardar el començament de les classes i crear una generació Covid-19 amb un dèficit clar de formació respecte a altres països del nostre entorn.\nPosted in LearningTagged "educació online"


El Grup Social ONCE va contractar 758 persones a Catalunya durant 2017\nONCE celebra els 80 anys de la seva fundació amb el compromís d'inclusió social en plena forma. Ho demostren les xifres: l'any passat, l'entitat va arribar als 70.000 treballadors i treballadores a tota Espanya. "Tot un orgull i una responsabilitat", en paraules del president de l'Organització, Miguel Carballeda.\nDes de l'ONCE, Fundació ONCE i ILUNION es van impulsar 11.449 llocs de treball, dels quals, prop de 2.000 són interns i més de 9.500 han estat creats a través de terceres entitats -especialment empreses- amb el suport del Grup Social ONCE.\nA Catalunya, es van aconseguir 758 llocs de treball i en total treballen a terres catalanes 7.261 persones al Grup Social ONCE.\nEs tracta dels fets més destacats de "l’Informe de Valor Compartit 2017" del Grup Social ONCE, que realitza un recorregut per l'activitat socioeconòmica de l'ONCE, Fundació ONCE i les empreses ILUNION durant el passat any.\nFundació ONCE va augmentar igualment la seva capacitat d'inversió en un 15% fins als a\n86,5 milions d'euros, repartits en les àrees més destacades del seu esforç d'inclusió social per a persones amb discapacitat: ocupació i formació (61,2 milions) i accessibilitat (25,3\nEs tracta d'una inversió que es distribueix transversalment en totes les comunitats\nautònomes i en totes les províncies gràcies al impuls de 1.771 projectes tramitats\nmitjançant 787 associacions i organitzacions de la discapacitat, de les quals 116 són aquí,\nFundació ONCE va intensificar la seva tasca de formació de qualitat per a estudiants amb\ndiscapacitat, en aquest cas a la universitat, mitjançant l'abonament de més de 620\nbeques, de les quals 40 van ser per universitaris catalans.


La seguretat va molt més enllà dels llaços (Montserrat Tura)\nTraguem els Mossos d’Esquadra del debat dels llaços grocs; no és un debat policial\nMONTSERRAT TURA Metge, exconsellera de Justícia i d'Interior | 10/09/2018 19:31\nHe escoltat més de tres vegades el moment de la roda de premsa posterior a la Junta de Seguretat que la setmana passada es va fer al Palau de la Generalitat, en què el ministre de l’Interior, Fernando Grande-Marlaska –després d’haver definit el terrorisme i el crim organitzat com a estructures criminals transnacionals capaces de fer escac a l’estat de dret i per tant a la seguretat de tots els ciutadans– diu que, en la seva experiència de magistrat de l’Audiència Nacional, ha realitzat múltiples investigacions amb cooperació o amb la col·laboració dels Mossos d’Esquadra com a policia integral i afirma que el resultat del seu treball (el de la policia de la Generalitat) ha estat efectiu i amb paràmetres de professionalitat molt importants.\nSón paraules difícils de sentir dels ministres de l'Interior i encara més dels magistrats de l’Audiència Nacional. A mi, particularment, m’agrada sentir-les i em sembla que estaria bé que les escoltessin tots els membres del Poder Judicial. Li correspondrà al mateix Grande-Marlaska repetir-les a tots els components de les forces de seguretat i a tots els responsables d’organismes i agències internacionals dedicades a la seguretat col·lectiva.\nAtès que les situa en la seva experiència en la investigació criminal no poden ser flor d’un dia sinó mostra de la convicció i decisió que el cos de Mossos d’Esquadra no només s’integri de manera efectiva en el termini d’un mes en el Centre d’Intel·ligència contra el Terrorisme i el Crim Organitzat, sinó que no torni a ser qüestionat mai més per cap jutge instructor ni per cap membre de les agencies d’intel·ligència o forces de seguretat.\nGrande-Marlaska afirma que el resultat del treball dels Mossos –quan hi ha col·laborat– ha estat efectiu i amb paràmetres de professionalitat molt importants\nQue ho digui en aquest precís moment, quan els comandaments són investigats per uns delictes greus, per una ordre de processament que no els tracta com a funcionaris públics –és a dir, servidors a les ordres d’institucions de govern, que és el que són i no governants, que és el que sembla insinuar l’atestat–, té encara més mèrit.\nAmb la mateixa sinceritat que agraeixo aquest reconeixement fet en veu alta i clara, em cal en aquest precís moment recordar que el desplegament dels Mossos d’Esquadra és un dels actes polítics més valents i de més significació que hem viscut en l’exercici de l’autogovern, quan l’Estat va acceptar que fos un desplegament per substitució i no de complementació. Els Mossos substituïen la Policia Nacional i la Guàrdia Civil, i des de l’Estatut d’Autonomia va quedar consagrat el comandament suprem de les funcions de seguretat pública i les funcions governatives sobre l’exercici dels drets de manifestació i reunió. Per tant, l’ordre públic és (per bé i per mal) competència del Mossos d’Esquadra i només si ho sol·liciten seran els altres cossos de seguretat els que els han d’ajudar, sota les seves ordres operatives. Recordem-ho amb la calma, prudència i intel·ligència necessàries.\nÉs difícil fer referència a la Junta de Seguretat –presidida pel Molt Honorable President de la Generalitat també per les importants atribucions de l’Estatut del 2006 en matèria de seguretat pública– del passat dia 6 de setembre i no parlar de la presència als carrers, places, carreteres, ponts i filats de multitud de llaços de color groc en expressió de rebuig al contingut d’unes ordres impietoses de presó preventiva a representants polítics i socials.\nTraguem els Mossos d’Esquadra d’aquest debat. No és un debat policial. Davant d'un plantejament polític de rebuig i denúncia del que es considera una injustícia, sempre n'hi ha que discrepen, i poden penjar una pancarta en sentit contrari. El que ha canviat, doncs, és que ara no es penja una pancarta o uns llaços d’un altre color, sinó que s’elimina el pensament no coincident. És inacceptable que els màxims dirigents de Ciutadans s'hi prestin i incentivin aquest canvi d’expressió de la dissidència. Tant de bo sigui un entreteniment d’estiu.\nAra bé, si els alcaldes volen mantenir l’autoritat necessària per fer retirar llaços d’altres colors, pancartes amb altres lemes, hauran de fer complir les ordenances de via pública. En l’exercici de l’autoritat política la neutralitat no és mai neutral del tot, però només fent complir les normes als que criden les mateixes consignes que el govern municipal, aquest podrà obligar a complir-les als que criden consignes amb les quals no coincideixin.\nLa posició dels vells revolucionaris era "fem normes justes perquè les hauran de complir el nostre millor amic i el nostre pitjor enemic". Traguem els Mossos d’Esquadra d’aquesta qüestió, retornem-la a les ordenances de via pública i canviem uniformes per reixeta 'tramex'.


Una quinzena de vaques ocupen un monestir de la Noguera\n27/06/2021 a les 10:09\nRestaurat per la Generalitat i l'Ajuntament d'Os de Balaguer\n© Una vaca entrant al corral que hi ha a prop del Monestir de Santa Maria de Vallverd.\n© El Monestir de Santa Maria de Vallverd.\n© El Monestir de Santa Maria de Vallverd i les restes romanes descobertes.\nUna quinzena de vaques ocupen el Monestir de Santa Maria de Vallverd, al desaparegut poble de Tragó, a Os de Balaguer (Noguera). Declarat Bé d'interès local i pendent de ser declarat Bé d'interès nacional, va ser restaurat pel Govern i l'Ajuntament d'Os a finals de 2020.\nA més, la Diputació de Lleida hi va fer el 2018 una actuació que va deixar al descobert unes runes romanes. La Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (CHE), propietària dels terrenys, va col·locar una tanca al voltant per protegir l'espai però les vaques d'un ramader amb permís per pasturar a la zona han aconseguit accedir-hi, posant en risc la integritat del monestir. L'Associació Amics de Tragó de Noguera van informar per carta la CHE, que s'ha compromès a reforçar la tanca.\nNo hi ha encara data per reparar la tanca, però el vicepresident de l'Associació Amics de Tragó de Noguera, Francesc Antillach, espera que sigui en les pròximes setmanes. Va ser l'associació la que fa poc més d'un mes va enviar una carta a la CHE posant de manifest que la tanca estava malmesa i que les vaques accedien fins al monestir.\nTant Antillach com la CHE atribueixen els desperfectes a un "acte de vandalisme", tot i reconèixer que no saben qui pot haver estat.\nEl fet però, és que les vaques pasturen lliurement a l'entorn del monestir, dins de la tanca de protecció, que es protegeixen del sol sota el monument i que deixen els excrements per tota la zona, on s'han trobat restes romanes. No hi són sempre però s'hi poden trobar sovint.\nEl motiu és que la granja del ramader està a només uns 300 metres del monestir i que la porta del corral està oberta perquè els animals puguin sortir i entrar ja que tenen permís de la CHE per pasturar per la zona. El vicepresident de l'Associació Amics de Tragó de Noguera reconeix que és "incompatible" l'accés "involuntari" de les vaques amb la recuperació del monestir a través d'inversions públiques. "És evident que hi ha un problema que requereix una solució immediata", diu, però destaca la bona resposta de la CHE i confia que arreglin la tanca en les pròximes setmanes.\nEn el mateix sentit s'ha pronunciat l'alcaldessa d'Os de Balaguer, Estefania Rufach, que lamenta que les vaques "campin lliurement" i posin en risc el monument, després d'haver-s'hi fet diverses inversions per restaurar-lo i mantenir-lo dempeus. "Els animals provoquen brutícia i malmeten la zona", explica, i per això demana a la CHE que arregli la tanca i la reforci per evitar que les vaques hi puguin tornar a accedir. "No sabem ben bé què passa però sí que cal més manteniment i més cura", afegeix.\nPer la seva banda, des de la CHE reconeixen que l'Associació els ha fet saber el problema amb la tanca i els animals i asseguren que ho arreglaran en breu, tot i que no posen data.\nRecorden que, tot i que van cedir el monestir a l'Ajuntament d'Os, va ser la CHE, propietària dels terrenys, qui va assumir la instal·lació d'un tancat "pel bé de tots". Es mostren convençuts que la tanca ha patit un acte vandàlic i que per això està en mal estat i demanen responsabilitat per part de tothom i que es tingui cura de l'entorn.\nAntillach destaca que el monestir és l'únic edifici emblemàtic que queda del poble de Tragó, desaparegut sota les aigües del pantà de Canelles amb la construcció de la presa. Afegeix que Santa Maria de Vallverd és un monestir cistercenc femení del segle XII, que enguany celebra el 850 aniversari de la seva fundació, i un dels quatre monestirs que hi ha a la comarca de la Noguera, la més extensa de Catalunya.\nA més, destaca, les restes romanes que s'hi van trobar, augmenten el valor del monestir i permeten donar a conèixer el poble de Tragó de Noguera.\nUna quinzena de vaques ocupen un monestir de la Noguera restaurat per la Generalitat i l'Ajuntament d'Os de Balaguer\nL'alcaldessa d'Os de Balaguer, Estefania Rufach, reconeix que és una llàstima que les vaques campin lliurement perquè s'han fet diverses inversions per restaurar el monestir.\nL'alcaldessa d'Os de Balaguer, Estefania Rufach, demana a la CHE que faci el manteniment de la tanca.\nL'alcaldessa d'Os de Balaguer, Estefania Rufach, explica que tot i que s'hi ha posat una tanca, les vaques hi entren i posen en risc el monestir.\nEl vicepresident de l'Associació Amics de Tragó de Noguera, Francesc Antillach, lamenta que entrin les vaques al monestir perquè malmeten el lloc i són incompatibles amb la restauració del monument.\nEl vicepresident de l'Associació Amics de Tragó de Noguera, Francesc Antillach, explica que el monestir és l'únic edifici emblemàtic que queda del poble de Tragó.\nEl vicepresident de l'Associació Amics de Tragó de Noguera, Francesc Antillach, diu que van informar a la CHE que les vaques havien accedit al monestir i espera que ho solucionin aviat.\nEl vicepresident de l'Associació Amics de Tragó de Noguera, Francesc Antillach, creu que la tanca s'ha trencat a causa d'actes de vandalisme.


El Rubius obre la caixa dels trons anunciant que es trasllada a viure a Andorra, on pagarà un IRPF quatre vegades més baix\nLa generació ‘youtuber’ descobreix els impostos ARA\nQuan Ibai Llanos va engegar la càmera per dirigir-se als seus seguidors mitjançant el canal de masses que avui és Instagram, poc s’imaginava que la conseqüència seria acabar capitanejant un dels bàndols enfrontats en el debat del moment més d’un any després. O potser sí, perquè en l’univers influencer es fa polèmica de tot. Però aquesta última té un aire diferent: en l’habitualment frívol món de les xarxes socials, l’última discussió és sobre fiscalitat i impostos.\nAquesta icona dels esports electrònics i ara un dels reis d’internet a Espanya s’adreçava als seus seguidors per posicionar-se en un altre debat que no tenia res a veure amb la seva activitat. Però entre els missatges es va colar el seu pensament al voltant de la tributació: “És normal que a la gent que guanya molts diners o que és rica els hi retinguin moltíssims diners: més que n’haurien de ser, i menys n’haurien de treure als que guanyen 2.500 euros, 2.000 o menys”. “A mi tant me fa que me’n retinguin la meitat, perquè continuo podent viure de sobres -afegia-. Si no he anat a Andorra és perquè no m’ha sortit dels ous”.\nParla d’Andorra perquè s’ha convertit en el paradís fiscal dels gamers espanyols. I, de fet, aquí ha sorgit l’última polèmica: El Rubius, el creador de contingut d’oci espanyol amb més subscriptors a YouTube (39,5 milions), va anunciar que s’hi traslladava dies després que Gabriel Rufián rescatés a Twitter el vídeo d’Ibai Llanos.\nRubén Doblas (El Rubius) ho va explicar mentre jugava a un videojoc en directe, i va assegurar que la veritable raó al darrere de la mudança era que la majoria dels seus amics ja vivien a Andorra. “[Pagar menys impostos] és un plus, evidentment, però literal que tots els meus amics viuen allà”, explicava. La qüestió és que feia només sis mesos havia explicat amb pèls i senyals en un altre dels seus directes la mala relació que mantenia amb Hisenda. Entre les frases que recull ara El Mundo hi ha diverses claus: “Hisenda em té en el punt de mira des del dia u”, “Em tracten com un criminal des del dia u”, “Ho he fet tot bé, tot legal, i per ser l’únic tonto que s’ha quedat a Espanya em putegen a mi”, “Em toca els collons: si han d’estar així amb mi, potser marxo”.\n“Hisenda em tracta com un criminal des del dia u, em putegen per ser l’únic tonto que s’ha quedat a Espanya”\nI, de fet, sense ser conscient que el seu missatge serviria de munició per a un debat que ha tingut Twitter i la majoria de mitjans de comunicació de l’Estat ocupats aquesta setmana, Ibai Llanos també confessava que entenia que fos temptador: “Quan et diuen la diferència de diners entre Andorra i Espanya, tenint-ho tan a prop, la veritat és que esgarrifa”.\nA Espanya el percentatge d’IRPF que paguen les rendes superiors als 300.000 euros és del 47% (amb alguns matisos), sense comptar els tipus autonòmics. A Andorra, en canvi, el màxim que es tributa és un 10%. I això ha fet que una gran part dels noms més coneguts d’aquest sector hagin decidit progressivament establir-s’hi. De fet, el debat ha revifat després que TheGrefg fes història la setmana passada captant 2 milions d’espectadors en el seu directe a Twitch per presentar l’uniforme que portarà el seu personatge al conegut joc Fortnite. Arran d’això, diversos internautes van aprofitar Twitter per manifestar el seu rebuig a tanta celebració davant un ciutadà espanyol que va decidir ja fa temps anar-se’n a Andorra per una qüestió econòmica. Allà hi ha també Vegeta777, segon youtuber espanyol amb més subscriptors, Willyrex (que va ser el primer nom important que s’hi va traslladar), Lolito, Alexby i Ampeter, tots youtubers molt coneguts al món gamer.\nPerò que El Rubius també s’hi apunti ha sigut massa. Alguns usuaris de Twitter se li han tirat a sobre i uns altres han criticat la tolerància dels seus seguidors davant d’aquesta mena de decisions. A l’altra banda hi ha qui ha defensat que cadascú faci el que vulgui i altres han aprofitat l’avinentesa per ficar-hi cullerada i passar a discutir si és just o no que es cobri segons quina quantitat d’impostos a les persones que ingressen tants diners. El debat central, en definitiva, ha sigut si és ètic que els nou-rics abandonin el teixit econòmic que sustenta els serveis públics espanyols, com la sanitat, l’educació i les pensions.\nAl final, la conclusió més evident és que l’entreteniment a les xarxes socials ja és una indústria del tot inserida en la realitat empresarial espanyola. Tant, de fet, que ja s’hi viuen debats que no fa tant perseguien grans corporacions. Els que s’hi troben ara estan més preparats per la controvèrsia i han sabut no fer-ne gaire cas. L’única cosa que ha fet Ibai Llanos és escriure un tuit: “Jo no me’n vull anar a Andorra, jo me’n vull anar a Tailàndia amb Frank de la Jungla i la seva llúdriga Chispitas. Qui s’hi apunta?”


La mare - Diari de Girona\njordi costa subirós 17.03.2021 | 00:04\nLa mare Diari de Girona\nLa mare que matà la seva filla ha estat condemnada a 20 anys de presó. Després d'obligar-la a prendre tranquil·litzants la submergí a la banyera. Havia estat ingressada en diverses ocasions pel seu trastorn bipolar.\nEmissaris de la psiquiatria explicaren al tribunal que l'acusada tenia les facultats mentals conservades –que sabia el que s'empescava, ves!– a pesar de la malaltia mental.\nQuè passa a l'interior del cervell d'una mare, d'un pare, que mata el seu fill? Funciona exactament igual que el de l'àvia a qui la filla deixa confiadament els nets? El cas d'un pare que se suïcida amb els fills. Ell sobreviu. Se l'ingressarà en un centre psiquiàtric o se li deixarà caure sobre les espatlles tot el pes de la llei?\nCom a metge forense sempre que he hagut de declarar davant un tribunal sobre l'estat mental d'un acusat he tingut la sensació que caminava sobre la corda fluixa. Si la majoria de les vegades no sé per què penso el que penso, per què actuo com actuo, què s'amaga darrere els meus estats d'humor, com puc estar convençut que he estat capaç de hackejar una ment desconeguda i desencriptar tots els seus secrets?\nUn dels cavalls de batalla de la teologia ha estat la presència insubornable del mal. Sant Agustí ho justificà amb l'argument que el Creador ens havia fet entenimentats i lliures. Prou espavilats per saber diferenciar el bé del mal i lliures per triar segons el nostre desig. Per aquella època un home de lleis, rigorista, lector apassionat de debats teològics i inquisitorials, es posà a escriure a la llum tènue d'una espelma i sota la mirada afligida del Crist crucificat els criteris de Sant Agustí aplicats a la justícia terrenal i que servirien per enviar un acusat a la garjola.\nLa qüestió no és que sapiguem el que fem, sinó perquè ho fem. Pràcticament tothom sap el que es porta entre mans, fins i tot els que pateixen un brot psicòtic o que actuen fora de si. Qui en un moment de ràbia o frustració no ha trencat un plat o ha dit paraules gruixudes? Oi que sabíeu el que fèieu? Si m'apureu –i espero que se m'interpreti bé– fins i tot un gos sap que pot ser castigat quan surt lleuger de la cuina amb la cua entre cames i un tall de cansalada a la boca.\nDesprés de segles la justícia continua fidel a la jurisprudència establerta en nom de la instància suprema que no admet apel·lació. Eren temps revoltats i per això a ningú li ha d'estranyar el biaix teològic i inquisitorial.\nLa neurociència, jove i descarada, ens recorda que no som tan lliures com sembla. Com a criatures biològiques el que fem o pensem té una causa i on hi ha causa no pot haver-hi llibertat plena. Només un ésser espiritual com ara un angelet podria posseir lliure albir. Només aquest ésser alífer podria ser bo o dolent. Quan sento en boca d'un col·lega que un acusat és dolent, flairo l'olor de carn cremada de l'època que s'enviaven les bruixes a la foguera.\nPer descomptat que la maldat existeix, sinó que li ho preguntin al pare de la nena morta. Però en el camp neurològic no hi ha sinapsis cerebrals bones o dolentes. No hi ha neurotransmissors bons o dolents.\nQuan es preguntà a la mare durant el judici per què ho havia fet respongué que ho veia tot negre. Qui ho veia clar era la gent togada i experta de la sala com si una llum blanca que no procedia de cap finestra els il·luminés les mirades. Temo que un dia la mare deixarà de recordar els fets com si contemplés una pel·lícula i s'identificarà amb el personatge de la mare malvada. Aleshores començarà la veritable condemna. Reclosa en la pròpia pena.


Sunset Apartment Sesimbra Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nVeure tots els 152 allotjaments a Sesimbra.\nSunset ApartmentApartamentRua A, Bloco B, Sesimbra, Sesimbra, Portugal, 2970-149 - Veure al mapaBé6,3Basada en 4 comentarisSunset ApartmentVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 30 fotos\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Sunset Apartment és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Sesimbra. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Sesimbra. Transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes, àrea de fumadors són només algunes de les comoditats que fan que Sunset Apartment sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per satisfer els clients més exigents. Buceig, pesca, jardí, esports d'aigua (no motoritzats) de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Sesimbra, faci de Sunset Apartment la vostra llar.


dilluns, 25 de maig de 2020 00:37h\nMoment de la reunió d'aquest dilluns entre el Govern i diputats de Podem.\n15-02-2016Podem Illes Balears\nLes desavinences; una vegada més, degudes a la territorialització de l’impost (el repartiment dels fons recaptats segons la petjada humana que pateix cada una de les illes) que exigeix Podem.\nPel diputat de Podem, Aitor Morràs, ha estat una «negociació dura per salvar una ecotaxa que valgui la pena la idea d'aquest concepte; que sigui realment eco».\nA la sortida de la reunió, el mateix Morràs, afirmava que la postura de Podem «no és una amenaça», sinó que és la manera que «tenim d’entendre com ha de ser el fet de tenir un impost eco de veritat que ha de servir per mitigar el mal que pateix el medi ambient de les nostres illes com a conseqüència del turisme».\nAixí doncs, l’impost arriba aquest dimarts al debat del Parlament sense la garantia de ser aprovat. El Consell Ciutadà de Podem deixa en mans dels seus diputats la decisió de votar a favor o no de les esmenes a la totalitat presentades pel PP i Ciutadans a l’aplicació de la taxa. Tot i això els «recomana» l’abstenció.


→ Traduccions búlgar català 'PRESSUPOST GRATIS! Traducció del búlgar al català barat i bo\nTRADUCCIÓ DEL BÚLGAR Al CATALÀ\nTraduccions i traductors búlgar català\nLa nostra agència de traducció, amb més de 18 anys de trajectòria, compta amb traductors especialitzats del búlgar a l’català en textos jurats, tècnics, jurídics, científics, mèdics, financers, turístics, informàtics, econòmics, literaris, farmacèutics, químics, de publicitat, de pàgines web, per a hotels i restaurants, sobre alimentació i d’altres especialitats.\nEl que més aprecien els nostres clients del nostre servei de traducció professional del búlgar català es la qualitat, el preu, la rapidesa, l’atenció al client, la disponibilitat i adaptació al client, així com la puntualitat en les nostres traduccions i interpretacions.\n¿Necessita traduccions del búlgar al català?\nEls preus de les nostres traduccions són molt competitius i sobre els mateixos realitzem grans descomptes per volum (en funció del nombre de paraules). Si necessita traduccions barates búlgar català, demani’ns informació sobre la nostra modalitat de traducció low cost per a textos no especialitzats.\nSi precisa traduccions urgents del búlgar al català, la nostra empresa de traductors també pot oferir-li aquest servei..\nLa nostra agència li ofereix traduccions búlgar català de qualitat\nEl nostre Sistema de Gestió de la Qualitat per a traduccions sobre la base de la normes de qualitat ISO 9001 i la norma europea de qualitat UNEIX EN 15038 garanteix el rigor i la precisió de les nostres traduccions del búlgar al català.\nTots els nostres traductors del búlgar al català són natius de l’idioma de destinació, és a dir, la seva llengua materna és el búlgar.\nEls nostres traductors natius búlgar català són professionals avalats amb una àmplia experiència, formació acadèmica i realitzen només traduccions de textos en els quals estiguin especialitzats.\nFormació dels nostres traductors de búlgar a català perquè compleixin els nostres estàndards de qualitat.\nSi necessita servei de traduccions del búlgar al català nosaltres som la seva millor opció.\n¿On presta el seu servei la nostra agència de traduccions de búlgar a català?\nLa nostra empresa ofereix traduccions de búlgar a català a Madrid, Barcelona, Bilbao, València, Sevilla, Saragossa, Màlaga, Palma, Coruña, Las Palmas de Gran Canaria, Pamplona, Santa Cruz de Tenerife, Sant Sebastià / Donostia, Tarragona, Oviedo, Múrcia, Badajoz, Valladolid, Toledo, Santander, Logronyo, Granada, Navarra, Menorca, Alacant, Cantàbria, Guipúscoa, Pontevedra, Burgos, Almeria, La Rioja, Girona, Castelló, Gijón, Andorra, Lleida, Huelva, Guadalajara, Orense, Lanzarote, Granada, Salamanca, Segòvia, Àlaba, Lugo, Santiago de Compostel·la, Àvila, Melilla, Lleó, Ciudad Real, Lugo … (veure totes les províncies).\nServei d’intèrprets del búlgar al català\nLa nostra agència de traducció també compta amb servei d’interpretació del búlgar al català (traducció oral) en les seves 3 modalitats:\nInterpretacions simultànies del búlgar al català (traduccions per a congressos amb molts participants).\nIntèrprets de búlgar a catalá consecutius (traduccions per a esdeveniments, conferències i presentacions amb menys assistents).\nInterpretacions búlgar català d’enllaç (traduccions per a reunions de negoci amb poques persones, judicis, fires, etc.).\nInformació sobre el búlgar i el català\nEl búlgar, pronunciació [ˈbɤɫɡɐrski], és una llengua indoeuropea pertanyent a la branca de les llengües eslaves, de la seva branca meridional juntament amb l’eslovè, el serbocroat i el macedònic, llengua que, d’altra banda molts consideren un dialecte del búlgar. També fou la primera llengua eslava en la qual es va produir literatura, i encara una forma del primer estadi d’aquest idioma és fet servir com a llengua eclesiàstica per l’Església Ortodoxa.