Els Camins de la Música: La música no té problemes de mestissatge: el so dels Zulús\nEls músics solen ser gent poc donada a rebutjar allò que ve de fora o no és de la seua "corda". Lamentablement no és així en altres aspectes de la vida segons es pot comprovar en llegir qualsevol diari. Llàstima.\nPerò la història que hui vos conte al programa, i la música que sona, són un producte que mescla varis orígens. Com vos conte al programa, ací hi ha una barreja de música del poble Zulú, una ètnia que habita, fonamentalment al que hui és la República Sudafricana, sembla que amb influència dels negres nordamericans, que varen fer algunes gires allà pels mitjans del segle XIX amb els espectacles de "negres" de l'època, una mena de vodevils per distreure el personal amb les seues arrels africanes i la prehistòria del jazz.\nLa història dels seus començaments va ser la de tantes coses. Arribaren uns senyors (?) i els obligaven a treballar en les mines que hi havien allí de coses variades (diamants, per exemple) i en les poques estones lliures que tenien, què anaven a fer? doncs cantar les seues cançons tradicionals.\nLes polifonies que podreu escoltar farien empal·lidir als Corelli i cia. Els seus potents i preciosos baixos, sobretot, fan feredat i em posen els pels de punta. I no saben escriure, generalment, ni una sola nota de música!! A més, a més, segons el lider del grup que aneu a escoltar més conegut de la música ISICATHAMIYA (que així és com anomenen esta classe de música, de clares referències antifonals) Joseph Sabalala, els Ladysmith Black Mambazo conta que les primeres cançons li venien al cap mentre estava dormint, inspirat pels esperits dels seus avantpassats, que li donaven el vist i plau després de fer-li algunes preguntes sobre la música. Bonic, no?\nEn definitiva, una música que és coneguda a l'occident (encara que no massa) gràcies al conegut àlbum "Graceland" tret a meitat de la dècada dels vuitanta per Paul Simon, Què se'ls va endur de gira pels EE.UUU., però que cal que cerqueu i escolteu. Al youtube hi ha uns quants videos del grup que aneu a escoltar, molt conegut a Sudàfrica i als qual Mandela va anomenar Embaixadors Culturals de Sudàfrica.\nPer cert, com seria d'esperar, les seues lletres son normalment reivindicatives degut a l'origen de la seua música, estant relacionades amb temes socials, racials, espirituals o d'actualitat. No els cerqueu als "40 principales" ;-)\nPublicat per E.P.R. a 12:37\nEtiquetes de comentaris: ISICATHAMIYA, Ladysmith Black Mambazo, Programes


20 veritables històries esgarrifoses per llegir a les fosques d’aquesta nit\n20 veritables històries esgarrifoses per llegir a la nit fosca\nL’home amb el vestit de conill\nQuan era més jove, vivia al costat del bosc i veia un cementiri des del meu porxo posterior. Una Pasqua que recordo despertar-me i veure el conill de Pasqua (un d’aquests vestits terrorífics) i el que realment em fa és que recordo d’olorar el fenc humit. Quan em vaig despertar no vaig dir a ningú, però a casa meva hi havia un ou més de Pasqua que els meus pares no van amagar. Anys més tard, quan estava a la secundària, vaig preguntar als meus pares si es vestien alguna vegada com el conill de Pasqua i van entrar a la nostra habitació, van dir que mai no passaven tants problemes. Aleshores, la meva germana petita, amb qui vaig compartir una llitera, quan va passar això, va dir que recorda quan el conill de Pasqua va entrar a la nostra habitació i va fer un comentari sobre l’olor del fenc. Em va espantar que tots dos recordéssim veure una persona vestida de conill a la nostra habitació. Perquè sigui encara més estrany, vaig dir als amics amb els quals estava assegut al dinar què passava. Una de les noies era la meva veïna a l'altre costat del carrer. Em va dir una Pasqua molt de temps que va mirar per la finestra durant la nit i va veure el conill de Pasqua que es trobava a la seva calçada. Tenia calfreds. A dia d’avui estic aterrit de la gent amb vestits de conill.\nEl cangur fantasma\nQuan la meva neboda era realment jove, estava a un rebot a casa de les meves germanes, jo era casa i cangur.\nL’havia deixat per anar a la cuina a agafar una mica d’aigua. Probablement, els meus laboratoris de xocolata s’esmicolaven i li llepaven el cap perquè podia sentir-la riure com si estigués fent una explosió. No m’havia adonat del fred que havia passat. Llavors ho vaig sentir. Un fort cop de fusta. Com si un gruixut de fusta s’hagués tret a la meitat sobtadament o un arbre va ser tombat.\nVaig córrer a l'habitació i allò que veia i feia olor em va espantar. Els gossos estaven clavats a la cantonada tot xiulant, la meva neboda només mirava a la cantonada del sostre amb els ulls amplis i feia fred i feia olor a Stetson.\nLa vaig agafar i vam decidir anar a una habitació diferent. Quan la meva germana finalment va tornar a casa, li vaig dir què va passar. Ella només va rodar els ulls i em va dir: 'Això és Hugh'. Estava confós. Va dir que Hugh era l'anterior propietari de la casa que havia mort deu anys abans que la seva dona la vengués. Va dir que li agrada seguir la meva neboda i que el pots dir a ell perquè els gossos es desfan, fa fred i fa olor de colònia barata.\nNo crec en aquesta merda, però crec que sentir-se en el budell quan alguna cosa no se sent bé.\nDesconegut a la casa\nA la universitat, aniria a casa tots els altres caps de setmana per treballar a la feina que tenia des de la secundària. Dirigiria directament del campus després de la meva última classe el divendres a la meva feina (aproximadament una hora) i, un cop acabat el torn, tornaria a casa dels meus pares que no era al mig del no-res.\nEls meus pares encara no eren a casa quan tornava de la feina (sovint passaven les tardes de divendres i dissabte bevent com si fossin els de la universitat), de manera que la casa estava fosca i, com que era a la tardor, també hi havia el pati. estalvieu per la llum del pati. Vaig entrar al meu lloc normal d’aparcament, vaig baixar del cotxe i després em vaig girar per obrir la porta del darrere del cotxe i obtenir la motxilla del seient posterior.\nVa ser quan vaig notar que la llum del bany estava encesa.\nVa ser aquesta llum encesa quan em vaig aixecar? Deu ser, no?\nMentre contemplava la llum i em cercava la motxilla, de sobte hi va haver una dona vella amb molta ràbia que estava a la finestra que em mirava. No estem parlant aquí de puta descansant, ella em va enojar i ho sabia.\nEstàvem allà mirant uns deu als altres durant deu segons quan el meu pare va entrar a la calçada i em va distreure la mirada cap avall amb la dona del bany. Quan vaig tornar enrere, la llum encara estava encesa, però la dona desapareguda.\nQuan els morts caminen pels vestíbuls\nJo solia fer de voluntari en una residència d’avis on teníem diversos casos en què els nous residents descrivien amb exactitud els antics residents fins a camises de nit específiques o color d’ulleres que jo i el personal sabíem que havien mort a l’habitació i es queixaven d’entrar a l’habitació de nit. Aleshores, una vegada caminava pel passadís i normalment estava incòmode per dins, però vaig sentir un refredament i una pell d'oca. Un dels CNAs va dir que acabava de passar per un fantasma. No he pogut tornar a escalfar-me durant la resta del dia. Hi havia llums intermitents i televisors que s’encenien. Diversos del personal eren del mateix país del sud-est asiàtic i parlaven de fantasmes i desprestig per als morts, tant que la direcció va venir algú a fer una cerimònia de llum d’espelmes i aquesta dama amb cristalls i espantalls va entrar a fer un raspallat de sàvia. . Les coses es van calmar després. Les llums es van mantenir millor i els residents semblaven més tranquils.\nVaig estar al meu segon any de secundària. Normalment em disposaria i després esperava que la meva mare em conduís a l'escola. Mentre ella s’estava preparant, jo només estava una mena de penjada al bany amb ella mentre es posava un maquillatge i s’arrossegava els cabells. Tenia una mica de fraseig i li vaig preguntar si tot estava bé. Ella em va parlar d’un fet estrany la nit anterior. Ella em va dir que s'havia despertat cap a dos quarts de dues de la nit per un soroll estrany. No va ser super sorollós, però va ser bastant constant. El meu pare no es va despertar, tot i que no és estrany perquè dormi com un tronc. De totes maneres, comença a buscar la font del soroll, primer comprovant el bany unit a la seva habitació, però no hi ha res.\nA continuació, surt al vestíbul i sent el soroll del bany proper. Quan entra, veu un assecador connectat i engegat, només assegut al mig de la estera de bany al terra. Ella creu que és estrany, però hi ha 4 nens que viuen a la casa, i va pensar que potser algú havia dormit i l'havia encès. El que sigui. Ella es desenganxa i se’l deixa. Es torna al llit i finalment s’adorm.\nAproximadament una hora després, es torna a despertar i sent el mateix soroll. Ha quedat enfadada i torna a revisar-la. Excepte, ara el soroll és de baix. La porta al bany de convidats del rebedor principal (la casa dels meus pares té, així com, 4 banys). Ella obre la porta i, de nou, hi ha un assecador encès, situat al mig del pis. En aquest moment, ella la va desenganxar, però la desenganxa i la deixa fora. Després d'això no va dormir gaire bé.\nAixí que m’explica aquesta història i, tan aviat com arriba a la conclusió, només ens congelem i convertim el cap en l’armari del bany. Tan aviat com mirem cap allà, la llum sencera del sostre es trenca. No la bombeta, sinó la coberta de vidre. Es trenca, envia fragments de vidre a tot arreu. Ajuda, som freqüents i fem el que ens fem. No sabíem què fer-ho, però realment no hem tingut experiències abans ni des de llavors, i cap de la meva família tampoc ha experimentat res.\nJo era cuidador d’una petita illa deshabitada de la costa de Maine i la meva xicota i vaig començar a sincronitzar malsons sobre coses que mai abans havíem discutit. Van tractar temes molt específics i després d’un mes d’aquest esdeveniment se’ns va donar un llibre d’història de l’illa que tenia un petit capítol a l’esquena que mencionava els embruixaments exactes.\nÉs per això que el soterrani està tancat\nLa meva mare sopava a la casa dels amics. Es tractava d'una petita caseta antiga que té aproximadament 100 anys. Intenta trobar el bany i tira sobre una porta que està tancada. L’amiga veu i em diu: “Ho sento que va al soterrani, el bany hi ha.” Pensant que és estrany, la meva mare pregunta per què la porta del soterrani està tancada. 'Està sempre tancat, de fet ni tan sols tinc una clau per això, l'agent immobiliari em va aconsellar no baixar-hi perquè no s'ha actualitzat com la resta de la casa. És poc més que un celler arrel. '\nel meu xicot vol dormir dins meu\nEndavant ràpidament unes setmanes, quan la meva mare (que treballa per a la divisió comunitària del departament de policia) treballa en un projecte sobre la història del departament de policia de la ciutat. Un vell arriba amb notícies sobre diversos esdeveniments de la comunitat, així com notícies dels anys 50 sobre un assassinat assassinat. La meva mare va ser una mica agrest. 'Ho sento, he oblidat que els retalls estaven aquí també.' 'No ... sé aquesta adreça, la casa dels meus amics! Què va passar allà? '' Oh ... 'va dir el vell. 'Bé, això era casa de la meva mare. Havia sortit amb aquest home que era cruel amb ella. Bateu-la horriblement. Intentava una i altra vegada evitar-ho, però sempre hi tornava. Finalment, la meva tieta es va mudar amb nosaltres, i la meva mare finalment es va separar amb ell. ”Comença emocionat.“ Després una nit va entrar i va lligar la mare, la tia, la germana i el germà al soterrani. Els va disparar tots davant de la meva mare. Llavors va disparar-la i es va matar, deixant una nota que no el deixaria mai més. Estava fora a la universitat ... Va començar a plorar.\nI així va ser que l’amiga de la meva mare es va assabentar que té una escènica assassina quadruple assassinat al seu soterrani. Ella es va mudar un any després.\nEl malalt moribund\nUn bon amic meu mentre feia les seves ronda de jove intern, ara és un neurocirurgià, acabava de buscar un pacient moribund. Després de fer còmode el pacient, va sortir de l’habitació, es va asseure a una cadira propera per escriure el seu informe. Al cap d’uns minuts va alçar la vista i va veure aquest pacient caminant pel passadís. Va trucar a la dona, però la seva no va respondre. Quan ell es va aixecar per caminar després d'ella, ella va desaparèixer. Va anar ràpidament cap a l’habitació dels pacients i va veure un llum sota la porta. Quan va obrir la porta, estava completament fosc a l’habitació. Així que va encendre la llum de la nit, es va dirigir al pacient i va sentir el pols. Ella havia mort. Aquest jura aquesta experiència.\nEl que vaig veure a la carretera de camp\nMentre era a la universitat, em va encantar trobar serps (jo era estudiant de biologia). Així que un amic del club d’herpetologia em va mostrar aquest camí que “creuaria” per serps. Creuar és quan circules lentament per les antigues carreteres posteriors, després de la foscor, que busquen serps que han baixat a la carretera més calenta per escalfar-se. El camí que vàrem fer va ser d’uns 4 quilòmetres i tenia al voltant de 4 cases. Havíem donat unes voltes per aquest camí i estàvem fent el darrer pas. Hi ha dues cases prop de l’inici del camí, una al final i una a prop del centre. Ens estàvem acostant a la casa del centre quan veiem un moviment a la part esquerra de la carretera. Hi ha molts animals (òbviament) per aquesta carretera, per la qual cosa no ens sorprèn veure-ho. Tanmateix, el que dispara és aquest nen, probablement al voltant de 8 o 9 anys amb texans blaus esquinçats i una samarreta fosca esquinçada.\nEns mira i la seva cara és una barreja de por i dolor. Va tornar a mirar ràpidament des d'on havia sortit, per després reservar-lo a la carretera. El tipus amb què sóc es va baixar del cotxe perseguint per veure si està bé i em llevo el cotxe fins al punt que el noi va entrar al bosc. Començo a baixar del cotxe quan el meu amic torna ràpidament de la pista i només em diu: “Deixa anar, ara!” Saltem al cotxe i ens arrenquem. Diu que hi ha un pati sepulcral a uns 10 metres al bosc on hi ha cinc pedres sepulcrals amb la mateixa data de defunció. Tots tenien el mateix cognom, i un era un nen de 9 anys. No vam tornar mai la resta de l’estiu a aquesta carretera (normalment sortíem un o dos cops per setmana).\nL’any següent, quan el meu amic s’havia graduat, vaig treure la meva xicota a la carretera. Havíem anat d’hora per intentar trobar diferents tipus de serps (les serps diferents solen moure’s en diferents punts del capvespre / nit). Arribem a la casa propera al cementiri i hi ha tres homes fent alguna feina al jardí. Vaig rodolar per la finestra explicant què feia i els vaig preguntar sobre el cementiri. Aparentment, la família del germà del seu pare havia mort quan el calefactor espacial es va incendiar fa uns vint anys. Vaig continuar empenyent i preguntant sobre això i em van dir que els bombers o qui ho faci haguessin trobat tots els cossos a les runes, tret del fill petit, però van suposar que estava massa cremat. Vaig preguntar si tenien un germà petit i l’home de 6 lliures de 250 lliures va dir que era el més jove. Quan vaig donar la descripció del nen vaig veure i tots es van tornar blancs.\nTots han vist individualment el nen de què parlava. I sempre corre cap a la tomba. Mai he tornat a baixar per aquest camí.\nUn esperit útil\nUnes poques setmanes després que la meva mare em parís, va anar a mi a meitat de la nit perquè estava plorant, quan va anar a l'habitació va veure una figura fosca d'un home que pensava que era el meu pare que m'aguantava i va decidir fer-ho. Torno a dormir, al matí, gràcies al meu pare per tenir cura de mi, ja que resulta que el meu pare ni tan sols estava despert i ningú més estava a l'apartament, empitjora més tard a la vida no només jo, sinó la meva germana , els cosins i els amics ho han vist en qualsevol lloc de casa nostra, tots en comptes separats i normalment no els diem a la gent a menys que ho hagin vist i ens segueixi cap a on ens desplacem i, en aquest moment, jo i la meva família han après tots. ignorar-ho tot i que tots ho sabem.\nQuan tenia 12 anys, jo i la meva mare veiem la televisió al seu dormitori. Va ser una d’aquelles tardes d’estiu realment farcides. Fent una obvietat, vaig dir en veu alta, 'aquí fa tanta calor'. De seguida, el ventilador que estava assegut a la còmoda a cinc metres de distància es va encendre.\nEl commutador no es podia encendre per accident ... era bastant 'enganxós' i necessitava una mica de força per anar des de cap a fora. Realment no puc explicar com va passar això, però m’agrada pensar que va ser un fantasma amable.\nA l'escola mitjana, el meu amic es trobava en un grup de joves de l'església i sovint tenien aquestes nits a l'església a les quals ell em convidaria i realment eren divertides. Cap al final de la nit, el noi que el dirigia (ell estava molt bé que el senyor estava amb aquell noi) ens deixava jugar a caça a tota la zona de l'església (lloc on es feia missa real, cuina, sala de descans, viver, etc.) . Girem literalment cada llum a tot el lloc i tot el que teníem eren petites llanternes. Va ser fantàstic, però molt divertit.\nUna d’aquestes nits vam estar jugant i vam decidir amagar-nos en un armari de la guarderia. Ens vam amagar durant aproximadament 10 minuts i fora del lloc vam sentir plorar un nadó. Ens vam espantar a la merda i allunyar-nos d'allà. Al matí vam tornar al viver per veure què hi podia haver causat, vam pensar que era una d’aquestes nines de joguina que plorava però no vam trobar res. Encara em va espantar fins avui, però donaria qualsevol cosa per reviure-la perquè m'encanta la merda paranormal.\nVa tocar el piano en un fosc i buit auditori del dia. Quan vaig acabar, algú em va aplaudir suaument. Semblava que sortís de tot arreu, però només d'una persona. Mai els vaig veure i l'auditori estava tancat amb excepció de la porta per la qual vaig entrar.\nAixò va ser realment un matí de Halloween d’un any. Jo vivia en un petit apartament de planta oberta on es podia veure tot l'apartament des de la cuina. Jo estava a la cuina empaquetant el dinar per anar a la feina quan el televisor s’encenia per si mateix, amb volum a ple volum, fins a algun canal estàtic i que continuava tallant dins i fora. Jo no estava en cap lloc del comandament o del televisor i no vivia amb mi altres persones ni animals que ho haguessin pogut fer accidentalment. Probablement no és el més espantós que he experimentat (estic segur que hi ha moltes explicacions perfectament raonables sobre com va passar), però definitivament em va espantar. Mai no havia passat abans i no passa des de llavors.\nLa dona enmig del no-res\nVaig créixer en una petita ciutat i vaig viure al camp. La meva mare i jo vam tornar a casa de Walmart realment tard una nit i vam decidir fer el camí de tornada cap a casa. Encara tenia el permís dels meus aprenents, així que volia agafar una carretera amb menys trànsit. Qualsevol que hagi viscut o hagi estat al país sap quina nit es pot espel·lir a la nit. Estava donant voltes per una corba, just abans d’un pont d’un carril, així que vaig alentir per si m’havia d’aturar. En cap lloc, aquesta dona salta davant meu al costat dels conductors del cotxe i comença a picar sobre el capó del cotxe. La boca es movia, però no sabria dir el que deia. La meva mare va començar a despertar-me i em va dir que no parava, i que continués conduint. Vaig seguir endavant i tots dos vam mirar cap enrere per veure on era ella i ningú no hi era. Fins avui, la meva mare i jo encara ho recordem clarament. Resulta que sembla que hi ha una llegenda sobre una dona que va morir al voltant del pont i que, suposadament, es pot veure a vegades tard a la nit. A dia d’avui tinc cops d’oca només pensant-hi.\nQui va encendre la ràdio?\nQuan tenia uns 10 o 12 anys, no ho recordo, vaig tenir una experiència estranya. En aquell moment, estava compartint habitació amb la meva germana. Teníem llits alts i jo dormia a la llitera superior. Teníem aquest estèreo i, quan premeu el botó per encendre'l, faria 'clic' i apareixerà un llum vermell. Les nostres llits estaven a un costat de l'habitació i l'estereofònic es trobava a un escriptori a la part oposada. Una nit em va despertar el so 'clic' que fa l'estèreè quan es prem el botó d'engegada. Vaig reconèixer el so i em vaig asseure al llit. Vaig mirar cap a l'estèreo i la llum parpelleja. Miro cap a la meva germana i ella està adormida ràpidament (el llit era sota el meu, però perpendicular, així que vaig poder veure la meitat superior d’ella des del meu llit).\nL’estèreo reprodueix aquell so de soroll blanc que fa quan no es troba en una emissora concreta. De cop, puc escoltar algú que diu: 'A distància', que ve de l'estereòfon. Només una paraula, 'Away'. En primer lloc, comença suau i gradualment es fa més fort, fins que es torna a cridar, “AWAY, AWAY, AWAY”. Es va trigar uns 10 a 15 segons, probablement, a augmentar el crit, i després es va morir fins a xiuxiuejar. Vaig pensar que això era un somni. Estava glaçat per por. Vaig pensar que aquesta havia de ser la meva imaginació i vaig intentar dir-me durant tot el cas. Gairebé m’havia convençut d’això fins que es va aturar. Després de morir la veu, l'estèreo es va tornar a la estàtica. Aleshores, vaig sentir el 'clic' familiar i la llum es va apagar. Vaig ser positiu que no somiava que el 'clic' acabés. Vaig mirar uns quants moments més la música estèreo, massa desconcertada per moure’m, vaig mirar cap a la meva germana i vaig veure que encara estava adormida i, finalment, em vaig ficar al llit, em vaig cobrir amb els llençols i em vaig tornar a dormir.\nEm considero una persona racional, però no tenia cap explicació racional. Merda més freqüent que m'ha passat mai.\nPer això, mai no heu de comunicar a ningú on es troba la vostra clau de recanvi\nTenia disset anys, encara vivia a casa dels meus pares. El divendres a la nit es va quedar tot el món, així que vaig tenir uns quants amics. Fumàvem una mica i estàvem refredats al soterrani jugant a videojocs. Dos dels meus amics van córrer a la planta de dalt per aconseguir alguns entrepans del rebost. Al cap d'uns segons, van sortir corrents i van cridar el meu nom. Diuen que algú acaba de treure a la meva calçada. Sent que el gos comença a despertar-se. Vaig entrar en pànic, pensant que els meus pares són a casa i em moro per amagar la mala herba i la pipa que teníem asseguts al costat de la porta del darrere.\nVaig pujar els esglaons i vaig mirar la finestra. A l’entrada no hi havia cap cotxe, però el meu gos seguia despertant-se. Vaig sortir a fora per veure si hi havia algú. Era tard, gairebé a mitjanit i feia fred. Estava descalç i mal vestit. Vaig passejar per casa meva, tremolant i nerviós, i no vaig trobar res. Vaig tornar a dins, vaig portar el meu gos al soterrani amb mi i vaig intentar relaxar-me.\nPotser vint minuts després, sentim un enorme xoc. Semblava que alguna cosa hagués explotat just davant de casa. Vam sortir per la porta del darrere i vam veure un cotxe embolicat al voltant d’un arbre just a la carretera del pati del davant del meu veí. El meu gos comença a despertar-se de nou. Era el cotxe del meu germà. El meu germà havia anat amb els meus pares a la meva tia i va deixar el cotxe al garatge. Vaig córrer a mirar cap a dins i no hi havia ningú.\nVaig trucar immediatament al meu germà, alliberat. Quan va respondre el telèfon vaig quedar alleujada i confusa. Em va encarregar que truqués a la policia. Va arribar a casa. La policia va venir i va mirar al seu voltant. Van prendre declaracions de tothom (ens vam ocultar que estàvem ben alts). Mentre el camió de remolc estava traient la cura del meu germà del pati de davant, la policia va rebre una trucada per trencar-se al carrer. Van deixar un oficial amb nosaltres i la resta van marxar per respondre a la trucada.\nResulta que un grup de persones passava pel meu barri, irromput en cases i robant cotxes fora de garatges. Jo era a la casa quan el robatori va robar el cotxe del meu germà. Pot ser fins i tot vaig haver passat per davant seu en algun moment. Quan van atrapar el grup, un dels nois va resultar ferit com si hagués estat en un accident de cotxes. Era el que havia entrat a casa meva. El coneixia. S'havia graduat de la meva secundària quan era un estudiant de primer any. Tenia casa a casa nostra. Sabia on guardàvem les claus de recanvi, sabia que si un de nosaltres era a casa que es desbloquejarien les portes i esperava fins que jo fos jo, sol a la casa.\nNo va ser paranormal, però encara em desconcerta fins al moment que el noi m'havia esperat a mi, o a qualsevol dels altres membres de la meva família, a estar sol a la casa i m'havia entrat. Em fa por que estigués tan completament desconeixent el meu entorn en aquell moment que hauria deixat que aquell noi em fes caure si tenia intencions hostils. Em fa malalt que algú en qui havíem confiat per quedar-nos a casa mentre érem fora tornés un parell d’anys més tard i faria alguna cosa així.\nLa nit vaig passar amb 20 cadàvers morts\nUna vegada vaig haver de treballar un torn molt tard al tanatori per preparar un cos per veure-ho al matí següent. Crec que finalment he acabat el treball cap a mitjanit. De totes maneres, era hivern i vaig acabar per nevar a la funerària. Vaig haver de romandre la nit fins que els arats van arribar a primera hora del matí per a llaurar. Permeteu-me que us digui: és un puto terrorífic dormir en un funeral que sap que hi ha vint persones mortes al soterrani.\nVal la pena llegir-ne: dues filles petites ballaven al meu dormitori\nEl meu promès i jo llogem una casa junts, i vivim sols.\nFa uns dos anys, el meu nuvi i jo vam estar al llit. De fet, era força tard al matí, a les 10:30 o a les 11:00 o més o menys. He estat despert durant uns deu o quinze minuts i el meu promès acabava de despertar.\nVam mentir allà, parlant suaument sobre si encara ens hauríem de despertar o intentar tornar a dormir una mica, ja que va tenir la primera meitat del dia lliure de feina, i potser seria agradable posar-se al dia. ja que teníem un parell de dies ocupats. Estava estirat a l’esquena, mirant cap al sostre, i jo estava al meu costat dret, mirant-lo, amb la mà al pit mentre parlàvem. En aquesta posició, tenia l’esquena a la porta del nostre dormitori, que es trobava potser a 8 o 9 metres de distància del llit que hi havia al darrere.\nDe sobte, una sensació estranya es va veure sobre la sala. De debò, sentia que l’aire de l’habitació sobtava, o bé es feia molt, molt pesat, i gairebé sentia que estigués sota l’aigua o que la gravetat canviava ... i la sala gairebé semblava que s’estava inclinant cap al costat. Sentia que l’aire de l’habitació s’estava pressionant damunt del cos, mentre que al mateix temps alentia el temps i em feia mareig i desordenat. Les meves orelles van sorgir\nBé, vaig pensar que només sentia això i, per un moment, em vaig preguntar si tenia una caiguda de la pressió arterial (en tinc algunes vegades, tot i que encara no era tot el que sentia), però el meu promès va dir a: una veu molt espantada que sonava com que no pogués respirar gaire bé, i com si no pogués treure les paraules sense lluitar, 'També ho sents? Què està passant ?! ... ”I va ser quan vaig saber que passava alguna cosa estranya i espantosa, perquè sentia exactament el mateix.\nVaig intentar parlar, però el meu discurs va sortir una mica esbojarrat i vaig haver de forçar les paraules de la boca per dir 'no ho sé ... no puc moure'm ...'\nVa dir 'no puc ... tampoc ...' i el vaig veure intentant capgirar el seu costat i intentant aixecar el braç. Ell continuava dient 'què passa? Que està passant?'\nTambé vaig intentar aixecar el braç i vaig trobar que no podia. De nou, va ser com estar sota l'aigua i en una habitació intensament pressuritzada. Vaig començar a intentar empènyer-me, per veure si podia seure ... no ho podia fer. Va ser massa pesat.\nAleshores, tots dos vam sentir que es girava la porta del dormitori.\nEs tornava una vegada i una altra ... gairebé com si algú intentava entrar, però no ho intentaven fer, ni intentava obrir la porta ... realment girava a ritme. Anava girant cap i volta, anant i endavant, amb un ritme aproximat al mateix ritme que un metrònom. Com un ritme a una cançó. Va ser molt deliberat.\nTots dos estàvem aterrats i ens vam quedar congelats; el primer pensament que tenia en la meva ment va ser que algú s’havia trencat, tot i que no podia esbrinar per què anirien cap endavant i cap endavant amb un ritme deliberat, la cambra de canó. la porta no té cap pany. Només podrien obrir-lo i entrar directament.\nNo ens podríem moure, aquella estranya sensació de gravetat que ens mantenia enfilats encara no ens permetria moure'ns, però jo estava intentant, i també podia sentir el meu promès intentant-ho. Tot el que he pogut fer era girar el cap molt lentament i mirar per sobre l’espatlla al canó i mirar-lo girar. Ho vaig poder veure.\nLlavors, tots dos ho vam sentir… cantar. Dues veus infantils, que semblava una parella de noies, van començar a cantar una cançó a la qual no podia escriure la majoria de les lletres, i l'única lletra clara que vaig poder fer va ser la darrera paraula al final de la frase. : 'Ballar'.\nPer tant, permeteu-me aclarir el que intento descriure: aquestes dues veus de la jove cantaven una cançó de tipus de rima gairebé bressol fora de la porta del nostre dormitori, mentre giraven cap endavant i cap endavant del nostre dormitori per combinar el ritme del que canten: el corredor va chhck-chhck, chhck-chhck, chhck-chhck, chhck-chhck, mentre canten les veus de les nenes:\n“Alguna cosa, alguna cosa, alguna cosa! Alguna cosa, alguna cosa, despertar-se! Alguna cosa, alguna cosa, alguna cosa, alguna cosa, alguna cosa, alguna cosa, descarada! '\n... i el bot de gir es giraria amb cada paraula que cantaven, mantenint el ritme perfecte.\nNo podia esbrinar gairebé cap de les altres paraules d'aquesta cançó que cantaven, tret de la paraula 'ballar' al final de cada estrofa.\nI la cantaven de manera amena i divertida ... potser, com per exemple, ho farien dues filles petites si tinguessin una germaneta més gran, o la seva mare o el seu pare, per venir a una habitació. estem entrant, sacsejant el tirador i cantant-los, només per burlar-la cançó gairebé sonava, la manera en què els nens canten cançons maquillades per ser tonto o juganer ... Simplement intenteu donar-vos la idea de com va sonar. També sonava com si estiguessin rient o intentessin no riure's mentre ho feien.\nAleshores, com tot això succeeix, i estic veient que el bot de gir es gira com aquestes veus ens canten, i prop del final de la cançó, giro el cap, en càmera lenta, cap al meu promès per veure si ve. i al sentir el mateix que sóc, i que ara puc veure, finalment ha aconseguit girar el cap i ell també estava veient la palanca, i la mirada a la cara ... era ... No l'oblidaré mai. Els seus ulls eren tan grans com els plats del sopar, mai no l’he vist tan xocant ni espantat ... la cara era de color blanc.\nI després va acabar la cançó. Va ser breu, només dues estrofes, i tan aviat com va començar, el botó no deixava d’encendre la darrera paraula de la cançó, 'daaaaanciiiing', i tot alhora, aquell pes pesat i marejat que ens havia estat mantenint enfilat. i és molt difícil moure’s i respirar només aixecat. Acaba de marxar. Tal qual. De cop i volta ens podríem moure, i l’aire i la gravetat es van sentir normals.\nEs va acabar seriosament, des del principi fins al final, en uns 10 segons.\nEl meu promès es va asseure i va dir 'Què dimonis acaba de passar?', I va saltar sobre meu i es va sortir del llit, va córrer a la porta i la va obrir. No hi havia res. No tenim un passadís, és una casa petita i la porta del nostre dormitori s’obre fins a la sala d’estar, i només va mirar cap a dins i va a “Ningú no és per aquí”.\nEm vaig aixecar i vaig topar amb ell i em vaig buscar. No hi ha ningú allà. Habitatge buit, i els nostres dos gats van estar recolzats a la llunyana paret de la sala, xisclant i grinyolant. Ja ho havien sentit, o fins i tot han vist què ho feia ... i des del lloc just davant de la porta del nostre dormitori, fins a la sala, pel menjador i fins a la porta de la cuina, hi havia aquest rastre de calor. No sé com descriure més, era només un rastre de calor. L’aire només se sentia calent i oliós, i gairebé podríeu veure una bruma, com la boira, des de la porta del nostre dormitori, per la casa, fins a la porta de la cuina.\nHem comprovat tant la porta principal com la porta de la cuina. Bloquejat. Tots dos tancats.\nEls dos ens vam asseure al llit i vam estar tremolant. Ens vam preguntar els uns als altres “De debò va passar? Tots dos vam sentir el mateix, no? ”I sí ... tots dos vam sentir que la pressió de l’aire ens va sostenir al llit i ens va fer moure’ns a càmera lenta i tots dos vam sentir i vam veure que el dormitori de la cambra es desplaçava endavant i endavant a ritme, i després tots dos Va escoltar les dues filletes cantant aquesta cançó. Així, sé que no va ser una al·lucinació ni res.\nL’única diferència era que el meu nuvi va entendre un parell més de les lletres de les que cantaven, tot i que no moltes; va dir que sonava alguna cosa com “i venim en un ball”, o “i anem a ballar!”\nEra tan inquietant i espantós. I, per ser sincer, com sonaven les veus de les noies, no semblava ni esgarrifós, sonaven seriosament com a dues nenes reals que es divertien i ens burlen. No sentia ni semblava malament, ni res ... encara ens va arrasar, tot i que va passar. Tots dos vam estar sacsejats durant la resta del dia i li vaig AGRADAR que no sortís a la feina aquella tarda (però ho va haver de fer). Durant tot el temps que estava treballant, vaig mantenir tota la llum a la casa, juntament amb els televisors de la sala d'estar i del dormitori. Mai no ha tornat a passar, però no deixa de parlar-ne.\nUna carta oberta al meu amic que empitjora, aquesta és la curació que us puc oferir\nQuan dius a una noia trencada és bonica\nUna peça del meu cor sempre us pertany\n7 paraules que utilitzen els homes per descriure les dones (i què signifiquen realment)\n7 coses que les noies intel·ligents no ploren mai\n10 coses que volen els INFP de la persona que es troba


Els vitralls medievals primària - Can Rigol\nL’activitat “Els vitralls medievals” està concebuda per als nois/es de Primària.\nConèixer l’origen del vidre.\nAfavorir la concentració.\nDur a terme una variant de la tècnica del vitrall.\nPotenciar la creativitat i l’esperit artístic.\nQui va inventar el vidre?\nHistòria dels vitralls\nEls artesans del vidre\nElaboració d’un vitrall\nL’Edat Mitjana és una època de gran expansió a l’arquitectura. En aquest moment històric es fan grans edificis: catedrals i monestirs. Aquests monuments són ombrívols i tristos i els artesans amb els vitralls van intentar posar llum i vida a la foscor. Abans de res veurem un vídeo del procés de creació d’un vitrall des de la creació del vidre. A continuació, ens convertirem en una colla d’artesans del vidre i ens portarem a casa una mica de la màgia dels majestuosos vitralls medievals.\nDescarrega la fitxa de l’activitat aquí


AVUI m'agrada... les copes musicals!\nHeu sentit a parlar alguna vegada de les copes musicals?\nHo hem vist moltes vegades per la televisió... però... i nosaltres.... ho podem fer?\nDoncs sembla que sí. Es tracta de copes de vi... que serveixen per a veure vi... però, com tots hem fet alguna vegada a la sobretaula d'un àpat, també les podem utilitzar per intentar que en surti música.\nsrc Luna & Curious\nLes marques determinen les notes musicals que corresponen a cada nivell del líquid a la copa... i, sembla ser, que, de manera ben acurada... donarem (amb) la nota!\nEtiquetes de comentaris: AVUI m'agrada..., curiós


Guardiola: “No prometo títols. Prometo jugar com contra el Milan” - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesGuardiola: “No prometo títols. Prometo jugar com contra el Milan”\nGuardiola: “No prometo títols. Prometo jugar com contra el Milan”\nEl tècnic blaugrana ha defensat el joc de l’equip contra la Reial Societat i l’AC Milan més enllà del resultat final. “Només espero que els meus jugadors es comportin com en aquests últims dies”, ha afirmat.\nGuardiola, en l'entrenament d'aquest divendres/ FOTO: MIGUEL RUIZ - FCB\nL'estil és innegociable. Per Josep Guardiola, ni els empats a dos gols contra la Reial Societat i l'AC Milan ni un possible mal resultat aquest dissabte contra l' Osasuna posen en dubte el segell d'aquest Barça. "Si no juguem bé, no podem guanyar. I de vegades jugues bé i no guanyes", ha explicat el tècnic, posant com a exemple el partit de Champions de dimarts. "Prometo jugar com vam jugar contra la Reial Societat o l'AC Milan. Contra els italians, 23 xuts a porta, 70% de possessió i jugar al futbol per guanyar. Només espero que els meus jugadors es comportin com en aquests últims dies", ha afirmat.\nRes de prometre títols\nAixò és l'únic que ha promès Guardiola: mantenir l'estil ofensiu. Res més. "No tinc la força per prometre títols. No prometo que guanyem res aquest any. Les coses es guanyen pas a pas, amb molt d'esforç i molt treball. Ara mateix som igual de candidats que els altres 19 equips de la Lliga", ha afegit.\nConscient de l'exigència\nJosep Guardiola, però, no ha negat l'evidència. A un equip que ha guanyat 12 dels últims 15 títols en joc se li exigeix més que als altres. Dos empats seguits poden generar crítiques als mitjans, com ha passat aquests darrers dies. "Ara pensem que ningú superarà Usain Bolt, però algun dia hi haurà algú que ho faci. Igual que algú guanyarà 13 títols de 15 i superarà el nostre 12 de 15, però llavors també se li exigirà com a nosaltres. Després de guanyar tant, el llistó puja i el nivell d'exigència també", ha assegurat.\nElogis a Mendilíbar i Busquets\nEl més important, ara, és el partit d'aquest dissabte contra l'Osasuna. "Mendilíbar, tant amb el Valladolid com amb l'Osasuna, és un tècnic que no especula i que adapta poques coses en funció del rival. Et pressiona a dalt, és molt agressiu, i són equips que sempre ens han creat problemes. Mendilíbar és un entrenador que transmet la seva personalitat i dissabte suposo que serà semblant", ha avisat Guardiola.\nEl de Santpedor també ha aprofitat la roda de premsa prèvia al partit per defensar la feina feta per Sergio Busquets com a central. "Després del 5-0 contra el Vila-real, Busquets era un gran central, i ara és un inútil. Jo no li demano que persegueixi en Pato, sinó que divideixi bé la pilota, perquè el necessitem, igual que en Valdés".


Menjador - Col·legi La Salle Manacor\nComptam amb quatre persones, dues per als alumnes d’Educació Infantil i dues per a Educació Primària, que atenen els alumnes des de les 12h fins a les 15h, tant dins el menjador, tenint cura de què els nins mengin i potenciant els seus hàbits alimentaris; com després de dinar, realitzant jocs i activitats, i ajudant en la higiene personal (rentar-se les dents, cara i mans…).\nEl menjador presta els seus serveis durant tot el curs escolar, inclosos els mesos de setembre i juny. L’alumne pot fer-ne ús tots els dies escolars o quan ho cregui convenient; en aquest cas, pot treure el tiquet a secretaria els matins o avisar i passar-li pel banc els dies sueltos. L’alumne que es queda a dinar habitualment i que en alguna ocasió no ho fes, per motius justificats, si avisa abans de les 10h a secretaria, no se li cobrarà l’import d’aquests dies.


La Regidoria de Cultura prepara una col·lecció amb 32 títols per visibilitzar la igualtat, la tolerància i la diversitat en l'adolescència.\nLa Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Castelló, encapçalada per la regidora Verònica Ruiz, ha fet lliurament de una col·lecció de 32 llibres amb perspectiva i temàtica LGTBI en onze instituts públics de la ciutat i al Centre de Pi Gros. La iniciativa, centrada especialment per a l'estudiantat d'entre 12 i 17 anys, pretén fomentar la convivència en igualtat, la tolerància i el respecte a la diversitat.\nEs tracta d'una compra extraordinària a les llibreries de la ciutat que, a més de distribuir-los en els centres de secundària, també es poden trobar a la Biblioteca Municipal.\nTal com ha explicat l'edil Ruiz, "els títols els hem escollit amb un criteri tècnic adaptat a les edats de l'estudiantat, i amb el doble objectiu de donar visibilitat entre l'estudiantat a les diverses realitats de gènere i promoure la igualtat i la diversitat sexual com a part de l'educació a Secundària, FP i Batxillerat ".\nA més, entre d'altres, la iniciativa també ofereix literatura de temàtica social com a eina de treball tant per al professorat dels claustres com per a l'estudiantat, perquè els instituts sigan espais de convivència en igualtat.\nEntre els llibres hi ha títols com 'El cap de l'armari', 'Un any sense nom', 'Transeducar. Art, docència i drets ',' Jo sóc així i això no és un problema ',' La cultura de l'homofòbia i com acabar amb ella ',' A la conquesta de el cos equivocat 'o' Com superar un bollodrama ', entre d'altres , amb gèneres que passen per la narrativa, l'assaig, la ficció, la novel·la gràfica o la poesia.\nconcretament, els lots de llibres LGTBI s'han distribuït pels IES Bovalar, Caminàs, Francesc Ribalta. Joan Baptista Porcar, la Plana, Matilde Salvador, Miquel Peris i Segarra, Penyagolosa, Politècnic, Sos Baynat, i Vicent Castell Doménech, a més del Centre de Pi Gros, i la Biblioteca Municipal.\nLa regidora de Cultura i també responsable de l'àrea de Feminisme i LGTBI, Verònica Ruiz, ha fet èmfasi en què "portem estes llibres als nostres instituts coincidint, també, amb la gran setmana de la literatura a Castelló i la celebració conjunta de la Plaça de l' llibre i la Fira de l'llibre, i així apropar-los diferents propostes amb perspectiva LGTBI ".


'Sálvame' traeix Lydia Lozano i aquesta amenaça de no tornar-hi ‘Sálvame’ traeix Lydia Lozano i aquesta amenaça de no tornar-hi – El Món\n‘Sálvame’ traeix Lydia Lozano i aquesta amenaça de no tornar-hi\nJennifer Navarro 21/05/2020 1:21 pm\n‘Sálvame‘ mai no ha tingut escrúpols a l’hora de criticar els seus col·laboradors. Aquesta setmana ha anat encara més enllà i ha revelat un secret que podria enfonsar Lydia Lozano. Un dels episodis més controvertits de la seva carrera té com a protagonista Ylenia Carrisi, la filla d’Albano i Romina. Quan aquesta va desaparèixer, la pròpia família va donar-la per morta. Però Lydia sostenia que s’havia fugat a la República Dominicana. Diversos testimonis van donar-li la raó, però mai no va poder demostrar del cert que fos veritat. Això va perjudicar-la molt, ja que la seva credibilitat va veure’s en entredit.\nDoncs bé, ara ‘Sálvame’ ha tingut accés a la gravació d’un polígraf que se li va fer a Lydia parlant sobre el tema el 2005. No se sap el resultat, però Telecinco va decidir guardar-ho en secret i no emetre’l mai. El problema és que ara el programa en té una còpia i amenaça Lydia de fer-ho públic.\nLa col·laboradora, indignada i molt dolguda per aquesta traïció, va marxar de plató entre llàgrimes i no va tornar l’endemà. En una connexió en directe des de casa, va fer un ultimàtum: si emetien el polígraf, ella no tornaria mai al programa.\nLydia Lozano amenaça de no tornar a ‘Sálvame’ / Telecinco\nAquest dimecres va decidir tornar, en veure que optaven per no emetre’l. Això no va impedir, però, que li preguntessin al respecte: “Encara no he superat el que va passar. Per mi ha estat una taca horrorosa que m’ha impedit ser feliç durant molt de temps. Mai no permetria que s’emetés aquest polígraf. Hi ha coses que no compensen, que no tenen preu en aquesta vida. He hagut de fer front a crítiques constants per aquest tema”.\nUn dels companys, Antonio Montero, aprofitava llavors per acusar-la de fer-se la víctima. La resposta de Lydia? “Tu em vas dir que et passés les meves informacions i que anéssim a mitges. Fals! Que ets un fals! Em posaves a parir, et vaig dir que no però tu creies en mi. Vas anar a Santo Domingo i et vas lucrar d’allò. Ara no callaré, perquè això m’ho he menjat jo sola durant molts anys”. Una història que de ben segur que el programa aprofita molt més.


ProACCIÓ 4.0: El programa d’ajuts i serveis 4.0 per a pimes. ACCIÓ - Agència per la competitivitat de l'empresa Agenda. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nProACCIÓ 4.0: El programa d’ajuts i serveis 4.0 per a pimes\nLa indústria 4.0 ja és una realitat que està transformant radicalment el món de l’empresa a tot arreu. L’anomenada quarta revolució industrial, passa per la digitalització de les pimes, adoptant tecnologies com la intel·ligència artificial, el big data, la internet de les coses, la mobilitat 5G o la robòtica, entre altres noves tecnologies.\nL’objectiu? Convertir la indústria en una indústria intel·ligent, amb processos de producció més eficients, més sostenibles i més competitius.\nTant si ja saps com sumar-te a la revolució de la digitalització i necessites un impuls econòmic, com si encara necessites identificar les tecnologies 4.0 més adients per al teu negoci, en aquesta sessió et presentem ProACCIÓ 4.0, el programa d’ajuts i serveis 4.0 dirigit a pimes perquè facin el salt cap a la indústria intel·ligent.\nT’explicarem els serveis i instruments financers públics que estan a la teva disposició i quins agents facilitadors a Catalunya et poden ajudar en el teu procés de transformació digital.\nTria la sessió de presentació del programa ProACCIÓ 4.0 i inscriu-t’hi!\nConsulta les diferents ubicacions


Es posa en marxa el Centre de Restauració i Interpretació Paleontològic dels Hostalets - La Veu de l'Anoia\nEs posa en marxa el Centre de Restauració i Interpretació Paleontològic dels Hostalets\nEl Centre de Restauració i Interpretació Paleontològic dels Hostalets de Pierola (CRIP), es va posar en marxa el passat dimarts amb la inauguració del curs “3D Geometrics Morphometric”, el primer dels sis cursos que el CRIP desenvoluparà conjuntament amb l’empresa Transmitting Science. L’acte va començar per la part acadèmica amb les paraules que la directora de Transmitting Science, la Dra. Soledad de Esteban, va adreçar als alumnes del curs “3D Geometrics Morphometric”. Els vint alumnes del curs provenien dels Estats Units, Colòmbia, Itàlia, Índia, Corea i Alemanya. Posteriorment, la Coordinadora Tècnica del CRIP, Judit Llopart, que va fer una explicació de la zona d’especial interès paleontològic dels Hostalets de Pierola i l’evolució del projecte del CRIP fins a l’actualitat, així com també les fases que manquen per desenvolupar i projectes futurs. La regidora de Cultura, Marta Casas, va posar de manifest la importància en l’àmbit mundial de la zona paleontològica dels Hostalets i la necessitat que aquesta ocupi el lloc que mereix en el panorama de la recerca científica internacional. Abans que l’alcalde dels Hostalets, Daniel Vendrell, donés la benvinguda a tots els científics internacionals assistents al curs i l’inici de les activitats, la directora territorial de Cultura a la Catalunya Central, Maria Àngels Blasco i Rovira, va incidir en el futur que aquest projecte significa per als Hostalets, en particular, i per tot el territori, en general, i va fer públic el compromís de les institucions del país amb el CRIP. L’acte va concloure amb un refrigeri per als assistents i un sopar de benvinguda al Casal Català per a tots els científics del curs. Activitats del CRIP El curs “3D Geometrics Morphometric”, és el primer d’un conjunt de sis cursos internacionals d’especialització paleontològica. Els cursos, organitzats per l’empresa Transmitting Science, tenen l’objectiu de donar a conèixer els últims avenços en la investigació paleontològica a científics, estudiants i professionals de la paleontologia. Tot i això, la resta de cursos que s’impartiran al CRIP durant els propers mesos seran, d’una banda “Quantitative Cladistics and use of TNT”, a més de “History of Life”, “Introduction to geometric morphometrics”, “Geometric morphometric and philogeny” i finalment, “The use of philogenies in he study of macroevolution”, fent un total de sis cursos. A més, ja estan programades un conjunt d’activitats per als propers mesos, com el Curs de la Institució Catalana d’Història Natural (ICHN), titulat “Gairebé Humans. La recerca sobre els hominoïdeus fòssils de Catalunya”. A més del primer Simposi Internacional sobre conservació de col·leccions naturals, que es farà a Barcelona entre els dies 18 i 20 de setembre i on també col·laboren els Museus Nacionals d’Escòcia, l’Institut Smithsonian dels EEUU, l’Escola de Conservació i Restauració de Béns Culturals de Catalunya i les empreses Transmitting Science i Escuela Taller de Restauración Paleontológica. I finalment, “Natura Viva – Natura Fòssil”, una sèrie de tallers i cursos divulgatius orientades a apropar aquesta biodiversitat que ens envolta a tots els públics amb l’objectiu de fer créixer el respecte, la comprensió i l’estima pel nostre entorn. L’alberg en marxa El CRIP és el projecte que posa en valor la importància del patrimoni paleontològic del nostre territori, fent difusió del mateix a estudiosos, especialistes i públic en general. El centre està format per un espai de formació en restauració de béns paleontològics, una zona dedicada a la difusió dels valors del patrimoni paleontològic i un alberg que acollirà els usuaris i visitants. Precisament, la primera activitat de l’alberg ha estat acollir els alumnes del primer curs internacional. En les properes setmanes l’empresa que gestiona l’establiment donarà a conèixer totes les activitats i accions projectades per a dinamitzar l’alberg.\nArticle anteriorUna nova passera completarà tot el circuit del Parc Fluvial de Vilanova del Camí\nPròxim articleBotiflers – Jaume Singla


La Fiscalia com a tentacle del poder polític | El Jurista\nLa Fiscalia com a tentacle del poder polític\n24/11/2014 24/11/2014 0\nPer Ton Mansilla.\nQuan Montesquieu deia que “no hi ha pitjor tirania que la que es perpetra sota l’escut de la llei i en nom de la justícia”, segurament ho feia pensant en la crueltat de les monarquies absolutes de la seva època. No obstant, segur que Montesquieu es sorprendria de com n’és encara d’aplicable aquesta frase en ple segle XXI a l’Estat espanyol. És més, segur que aquest pensador francès repetiria aquesta frase si veiés com Espanya utilitza, en nom de la llei, totes les seves armes repressives per aturar el procés sobiranista català. Montesquieu, que tant defensava la separació dels poders de l’Estat, quedaria perplex de veure com el Tribunal Constitucional espanyol actua tal i com li dicta el govern central, i de com el Partit Popular utilitza la Fiscalia com una arma política per reprimir la democràcia. Tots tenim molt clar que els jutges han de ser un poder independent, i per això ens escandalitzem quan el TC fa el que li diuen des de la Moncloa. Però, què passa amb els fiscals? Són independents? Haurien de ser-ho?\nExisteix una llarga discussió en la doctrina sobre com encaixar el Ministeri Fiscal en la separació de poders. Està integrat en el poder judicial, en l’executiu, o bé és un poder independent? Si fem un cop d’ull a la Constitució, trobarem que els fiscals tenen la missió de “promoure l’acció de la justícia en defensa de la legalitat, dels drets dels ciutadans i de l’interès públic tutelat per la llei” i de “velar per la independència dels Tribunals i procurar davant d’aquests la satisfacció de l’interès social”. Bé, així que una de les missions del Ministeri Fiscal és velar perquè els Tribunals siguin independents. Aleshores, la conclusió lògica és que ells també haurien de ser independents. Si no, com poden velar per la independència d’un altre òrgan? Doncs bé, la lògica a vegades brilla per la seva absència en el sistema jurídic espanyol. L’Estatut Orgànic del Ministeri Fiscal diu que aquest està integrat en el Poder Judicial. A més, el Fiscal General de l’Estat el nomena el Poder Executiu. Però, això sí, s’estableix que la Fiscalia actua amb “autonomia funcional”.\nI què vol dir exactament això? Segons la doctrina, que el Ministeri Fiscal actuï amb “autonomia funcional” vol dir que pot exercir les seves funcions sense necessitar un mandat singular de cap altre òrgan. És a dir, per sort, encara que la Fiscalia no sigui un poder independent, pot actuar com consideri convenient, sense necessitar que li ho ordenin des d’un altre òrgan. Fins aquí tot bé però, aleshores, a què venen les declaracions de la Sra. Sánchez Camacho –entre altres- assegurant que la Fiscalia posaria una querella pel 9N, si el Ministeri Fiscal “no necessita” cap mandat de ningú per actuar? El més preocupant és que l’actuació de la Fiscalia ha anat en concordança a aquestes afirmacions del PP. En un principi, el Fiscal General de l’Estat, Eduardo Torres-Dulce, va voler aparentar una certa autonomia posant en entredit les declaracions fetes des de l’executiu. El teatre mediàtic va seguir amb la oposició d’alguns fiscals catalans a acatar les ordres de l’executiu. Però la veritable naturalesa submisa del Ministeri Fiscal ha sortit a la llum ens els últims dies: després de reunir-se el Consell Fiscal, la Fiscalia General de l’Estat ha interposat la querella contra Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau per delictes de desobediència greu, prevaricació, malversació i usurpació de funcions. No és l’objectiu d’aquest article examinar la solidesa dels arguments jurídics d’aquesta querella. El que vull posar de relleu és la sospitosa relació entre les declaracions de certs membres del PP i del govern central i l’actuació del Ministeri Fiscal.\nA l’Espanya de l’Antic Règim, els fiscals eren anomenats “Homes del Rei”, i la seva missió era defensar els interessos del monarca. En un règim absolutista això té tota la lògica: si tot el poder es concentra en el rei, un braç d’aquest poder com es la Fiscalia estarà també directament controlat pel monarca absolut. Tot això ens pot sonar molt llunyà en ple segle XXI, però en Estats com l’espanyol, alguns d’aquests tics absolutistes segueixen molt vius. És possible que, en una democràcia europea actual, el Fiscal defensi a ultrança a la filla del rei perquè aquesta no sigui imputada? Que el partit polític que està al govern faci de portaveu de la Fiscalia, i que aquesta actuï exactament com se li ha dit des de l’executiu? Sembla que a l’Espanya actual no estem tan lluny d’aquesta figura del Fiscal com a “Home del Rei”.\nEs pot considerar que el grau de dependència que té Ministeri Fiscal respecte del poder executiu és inversament proporcional a la protecció del ciutadà enfront al poder punitiu de l’Estat. Al cap i a la fi, com menys separats estan els poders estatals, menys protegit està el ciutadà en front als abusos del poder públic. L’actuació dels fiscals té una indubtable afectació en els drets fonamentals dels ciutadans, per això és necessari que la Fiscalia actuï amb independència del poder polític. Precisament el drets fonamentals neixen per protegir els ciutadans del poder de l’Estat. Si els poders de l’Estat s’unifiquen en un de sol, neix un monstre capaç de passar per sobre de tots els drets i llibertats que tenim com a persones. Aquest monstre, que neix amb la falta de separació de poders, no és cap altra cosa que una dictadura, amb totes les lletres.\nA l’Estat espanyol, la separació de poders ja va brillar per la seva absència quan el Tribunal Constitucional va suspendre en temps rècord la llei de consultes i el decret de convocatòria del 9N a instàncies del govern central. Per si a algú li quedaven dubtes sobre l’evident politització de l’Alt Tribunal, la segona impugnació del govern –aquesta contra el procés participatiu conegut com el “nou 9N”- va ser estimada també en temps rècord i per unanimitat dels magistrats del TC. I ara, després de que el poble català demostrés que els tribunals espanyols ja han perdut tota autoritat moral a Catalunya, l’Estat torna a fer gala de la seva tradició repressiva i dictatorial utilitzant ara un altre dels seus tentacles: la Fiscalia.\nPotser, si Montesquieu veiés aquest panorama, es preguntaria si l’Espanya del segle XXI està tan lluny de la França absolutista del segle XVIII que ell va viure en pròpia pell.


L'ESCRIVIDOR Pep Elias: Fins aviat, Iu Forn i Joan Barril!!\nFins aviat, Iu Forn i Joan Barril!!\nLlegint el diari, avui he tingut dos disgustos. La mateixa setmana que hem hagut de suportar l'animalada que El Mundo va perpretar en la seva portada de dijous i que deixa per terra el prestigi del periodisme, la premsa catalana perd, de moment, dos grans articulistes: l'Iu Forn s'acomiada dels seus lectors de la contra de l'Avui i Joan Barril diu adéu a la secció d'opinió d'El Periódico.\nAmb l'Iu no puc ser objectiu, ja que, sense tenir-hi cap mena de compromís i sense fer-se pregar gaire, va acceptar de prestigiar el meu primer recull de contes amb un pròleg que no li agrairé mai prou. Però crec que hi ha molta gent que comparteix la meva admiració pel seu estil irònic, càustic, contundent i directe. Els seus lectors trobarem a faltar la dosi diària dels seus comentaris, que alguns metges ja prescriuen per suportar millor aquesta classes política que hem de patir. Per això se m'han fos els florolos quan he sabut que l'Avui es permet el luxe de prescindir dels seus serveis.\nI, pel que fa al Joan Barril, catorze anys com a columnista i una pila de llibres i premis com a novel·lista avalen prou bé la seva trajectòria. Per a un país com el nostre, poder llegir cada dia les seves reflexions era un altre luxe que ara perdem. En el seu comiat ell mateix explica que l'opinió està sent fagocitada per la propaganda. I precisament per això la seva veu i la de l'Iu són tan necessàries. Perquè la simple presència de les seves firmes fan que qualsevol diari ja valgui la pena.\nEn qualsevol cas, estic segur que després de l'estiu en tindrem notícies. L'Iu i el Joan Barril tornaran amb nous projectes i podrem recuperar les excel·lents plomes que avui, gairebé amb agosticitat, ens han manllevat. Perquè el consol és que, encara que ens hagin dit adéu, en realitat volien dir fins aviat. Passa-ho!\nPublicat per L'Escrividor a 17:48\nEtiquetes de comentaris: Actualitat, Algú ho havia de dir, Comunicació, Opinió\nVols llegir? ha dit...\nNo hi ha cap mena de dubte que els que manen els mitjans de comunicació, habitualment no saben de que va el tema, i està molt clar: els diners ho fan malbé tot. Com bé tu dius: no es un comiat per sempre, si no fins aviat. Per cert, l'Avui sembla un "fantasma del passat", i el "Periódico" s'estalviaran fins i tot el paper per imprimir. Quina professió !!!\nDonçs si que és una llàstima, recordo alguna llàgrima sostenint un cafè amb llet a primera hora del matí mentre llegía el "periódico".\nI si s'estalvien el paper...\na molta gent se li acabarà l'hàbit.\ncorren mals temps per a l'opinió en aquest país. Els poders polítics la volen mediocre, com ells. No saben seguir el ritme de la societat i estan desorientats i l'únic que se'ls acut és canviar l'opinió amb criteri per la propaganda. Però no els servirà de gran cosa... O sí\nNo puc entendre com es poden desfer de l'Iu Forn si és un dels millors periodistes caustics que hi ha hagut mai.Jo no en conec cap més. Guardo un munt d'articles que he anat retallant de l'Avui doncs que no hi ha cap paraula desaprofitada, sempre he esperat.quan he agafat l'Avui, de llegir el seu article. Evidentment no sabrem que ha passat,però de moment hem perdut uns comentaris brillants i que a mi,a vegades, m'han fet riure molt. Endavant Iu !


Audiència Pública sobre Sants-Montjuïc | Sants-Montjuïc\nParticipació. Dijous 14 a les 18 h des del Saló de Plens de la seu del Districte. Donat que la sessió tindrà aforament limitat, per assistir-hi cal inscriure's de forma prèvia fins dimecres a les 18 h a través del web Decidim.Barcelona.\nL'Audiència Pública és la compareixença de responsables municipals perquè la ciutadania hi pugui plantejar qualsevol tema en relació a l'actuació del Districte i la situació dels barris de Sants-Montjuïc. Aquest òrgan de participació del Districte es reunirà dijous 14 d'octubre a les 18 h al Saló de Plens en format presencial per als membres de la Mesa i semipresencial per al públic. Per garantir les distàncies de seguretat entre persones, l’aforament de la sessió serà limitat.\nPer participar-hi i formular les vostres preguntes, queixes o propostes, hi ha tres opcions:\nDeixant la vostra qüestió escrita als comentaris de la pàgina web de l’Audiència Pública fins a 24 hores abans de la sessió, o sigui, abans de dimecres a les 18 h. Per poder-hi publicar aquests comentaris, cal un perfil d’usuari a Decidim.Barcelona: obrir-lo és molt fàcil 👉🏽 consulta com registrar-t’hi.\nIntervenint a l’Audiència Pública per videoconferència i exposant-hi en directe les preguntes, queixes o propostes que es vulguin plantejar. Per connectar-vos-hi, feu clic aquí.\nPresencialment, intervenint a l’Audiència per exposar les preguntes, queixes o propostes que es volen plantejar. Per garantir les distàncies de seguretat entre persones, l’aforament serà limitat, motiu pel qual es requereix realitzar reserva prèvia de plaça abans de dimecres a les 18 h. Durant les 24 hores anteriors a l’Audiència es confirmarà la reserva de plaça per correu electrònic.\nL’Audiència Pública serà retransmesa en vídeo en directe a través de YouTube, d’aquesta mateixa pàgina que esteu llegint i de Decidim.Barcelona, la plataforma digital de participació de l’Ajuntament de Barcelona. Per tant, en inscriure-vos per participar presencialment o en connectar-vos-hi a través de videoconferència, manifesteu la vostra autorització perquè resulti enregistrada i retransmesa la vostra veu i/o la vostra imatge a través dels esmentats canals de comunicació, i aquestes actuacions queden legitimades en base al vostre consentiment.\nEl regidor Marc Serra, amb el suport de l’equip de govern del Districte de Sants-Montjuïc, respondrà totes les preguntes o peticions formulades tant presencialment com per escrit o per videoconferència. La sessió tindrà una durada màxima de dues hores. Si hi ha preguntes a les quals no s’arriba a donar resposta en aquest temps, les persones que les hagin formulat rebran la contestació per escrit amb posterioritat.\nPer dubtes o incidències vinculades al funcionament de l’Audiència Pública, podeu adreçar-vos per correu electrònic a dte03_participacio@bcn.cat.\nActa de la sessió del 13 de juliol de 2021 (a aprovar en aquesta sessió)


Com potenciar el seu disseny web - GestinetCom potenciar el seu disseny web - Gestinet\nLa primera impressió compta, especialment en el món digital, on la seva carta guanyadora és la imatge.\nPer això, el seu disseny web ha de ser potent, atractiu, funcional i, sobretot, ha d’estar optimitzat pels motors de cerca, ja que així també serà beneficiós pel seu posicionament web.\nLa seva pàgina corporativa ha de mostrar els seus productes i serveis de manera adequada i ha de donar la suficient confiança perquè, els usuaris que hi entrin, facin el pas de comprar o realitzar la conversió que l’empresa desitgi.\nEl seu disseny web, a més, ha de poder difondre els seus valors com a marca i donar una sensació d’actualitat i modernitat. El seu valor afegit serà aquest.\nGràcies a una estratègia cuidada, podrà aconseguir els seus objectius de negoci i estar dins les primeres posicions de Google, essencial per obtenir més visibilitat a internet.\nPotenciï el seu disseny web\nLa pàgina de la seva empresa ha d’incloure molts aspectes per poder potenciar la seva imatge. Alguns són:\nAgradable visualment: quan un usuari entri a la seva web, li ha de donar bones sensacions. Per aconseguir-ho, no ha d’haver-hi molts elements que el distregui i marxi sense poder consultar el que volia. Un disseny minimalista, amb fons de color blanc i imatges de molta qualitat, és perfecte. Així, podrà llegir correctament el contingut i tindrà una bona experiència de navegació. Els textos, a més, han d’estar estructurats i ordenats, per facilitar la lectura.\nColors equilibrats: tota la seva web ha de desprendre sintonia i els colors utilitzats han de seguir una línia, és a dir, faci servir sempre els mateixos i que ofereixin harmonia. Tingui molt en compte que, segons el seu sector, ha d’utilitzar una gamma de colors en concret perquè els visitants ho associïn.\nMida de la lletra: aquesta ha de ser prou gran per facilitar la lectura i d’una font que es reconeguin fàcilment les lletres. En tota la web ha de ser la mateixa, tot i que en els títols, evidentment, pot canviar la mida i la forma per destacar.\nEn el cas d’haver-hi promocions, descomptes, etc. està clar que el disseny s’ha d’adaptar a les circumstàncies.\nContingut: el contingut és el clar protagonista i el que farà retenir l’usuari i farà que el cercador el posicioni millor o pitjor. Aquest ha de ser original, únic i d’interès pels seus visitants. A més, ha d’estar en constant actualització.\nValoracions: les ressenyes i els testimonis són, cada vegada més, molt importants en una pàgina web i han d’ocupar un espai fix. Si és així, és una manera que els usuaris, en entrar, coneguin casos d’èxit i valoracions d’altres persones i tinguin confiança per comprar, contactar amb la seva empresa, etc.\nSi vol potenciar el disseny de la seva pàgina i fer-lo més potent i competitiu, posi’s en contacte amb Gestinet. Elaborem estratègies de màrketing on-line a mida i ens adaptem a totes les empreses, sectors i necessitats.\nPosi’s en contacte amb nosaltres i rebrà una atenció professional, qualificada i eficient.


L’experiència d'un titulat que desenvolupa la seva activitat professional dissenyant circuits electrònics\nEl Sr. Albert Pijuan va néixer l’any 1959 i és enginyer tècnic industrial elèctric, especialitat electrònica industrial, titulat l’any 1988 a l’aleshores Escola Politècnica de Girona. Des de la seva incorporació al món laboral com a enginyer sempre ha treballat a l’empresa JMC Electrònica, on desenvolupa tasques d’enginyer de disseny electrònic.\nDescriu l’empresa on treballes i les característiques de les tecnologies utilitzades.\nResultat de la fabricació en sèrie\nde petits circuits electrònics\nJMC Electrònica és una empresa situada al Gironès, a Sant Julià de Ramis, que es dedica al disseny i fabricació de circuits electrònics pel que fa a components bàsics. L’àmbit d’actuació inclou el disseny del circuit electrònic i la seva fabricació tant en tecnologia tradicional com superficial sobre circuit de fibra de vidre o alumini.\nLa major part dels dissenys són encàrrecs de clients que fabriquen algun equip que requereix un control i no disposen d’un departament electrònic propi. Després de finalitzar el disseny, alguns clients es fabriquen ells mateixos els circuits, però el més habitual és que els fabriquem nosaltres i els subministrem muntats i provats.\nAl llarg del temps hem dissenyat i fabricat gran varietat de controls: per a persianes, per a portes de garatge, per a plats magnètics, per a pirotècnia, per a equips de megafonia, per a centrals d’alarma, etc. Fa anys la principal activitat eren els controls per a recreatius infantils. En l’actualitat la majoria de la producció es dedica a la il•luminació utilitzant LED de potència.\nPrototip de circuit electrònic\npel control de motors brushless\nTenint en compte la varietat de dissenys que fem, utilitzem moltes tecnologies diferents, des de control de motors sense escombretes o de corrent continu amb MOSFETS o IGBTS fins a control de LED per a il•luminació utilitzant fonts commutades. Molts circuits inclouen comunicacions ja sigui via ràdio, a base de mòduls RF híbrids, o via cable, utilitzant formats propis o estàndard com CAN, RS485 o USB o també utilitzant telèfon o GSM. Altres tècniques que apareixen repetidament serien la utilització de pantalles LCD o de transductors de temperatura, pressió, etc.\nCom a microcontroladors utilitzem habitualment la família PIC de Microhip. Com que vàrem començar a treballar amb els PIC quan van sortir al mercat, i llavors només hi havia disponible l’assemblador, vàrem desenvolupar un compilador Pascal propi que hem anat millorant i encara utilitzem.\nTot i que no som una empresa dedicada al software, quan cal per als nostres dissenys desenvolupem els programes de suport necessaris per PC, normalment utilitzant Delphi per Windows.\nCircuit pel control de LEDs de potència muntat sobre circuit imprès d'alumini\nMàquina de muntar SMD muntant els circuits de LEDs\nDescriu les tasques que fas habitualment en el desenvolupament de la teva feina.\nCom que es tracta d’una empresa petita, és normal que un enginyer porti un projecte de principi a final, i això podria incloure el següent:\nAcordar les especificacions amb el client a partir de les seves demandes i les possibilitats tècniques. Aquest pas és molt important, ja que si no es fa bé pot portar a projectes inviables per motius tècnics o econòmics\nDissenyar el circuit electrònic que satisfaci aquestes especificacions. Això pot incloure la recerca de materials especials, tenint en compte les característiques tècniques, però també el preu i la disponibilitat.\nFer el corresponent pressupost i presentar-lo al client. Aquest és un altre moment delicat ja que cal donar un preu i un termini d’execució sense haver muntat ni provat el circuit i, per tant, amb el perill que puguin aparèixer problemes inesperats.\nImplementar el disseny: dibuixar el circuit imprès, posar en marxa prototips i verificar el disseny electrònic, escriure i verificar el programari, etc. Al final, lliurar prototips al client perquè ell els pugui provar. Aquest pot ser un procés iteratiu. Segons els resultats es pot haver de refer qualsevol dels passos anteriors, des de petits canvis en el circuit imprès fins a la redefinició de les especificacions d’acord amb el client.\nAnys enrere, quan s’arribava a aquest punt, amb el circuit en funcionament i d’acord amb les especificacions, pràcticament s’havia acabat la feina de disseny. Actualment, però, els procediments de certificació per verificar que el disseny compleixi la normativa aplicable poden encara requerir canvis en el disseny i repetides visites als laboratoris d’assajos.\nRedactar les instruccions.\nRespecte de la producció la tasca de l’enginyer seria:\nElaborar la documentació necessària per a la fabricació: plànols i procediments o equips de test.\nDonar suport, per exemple adaptant el disseny en cas que alguns materials esdevinguin obsolets.\nSupervisar els equips produïts per detectar possibles problemes.\nSupervisar les reparacions i intentar detectar problemes de disseny en cas d’avaries recurrents.\nEncarregar-se del manteniment i l’actualització del parc de material de laboratori, eines de desenvolupament, informàtica i instal•lacions internes de l’empresa.\nResumeix els coneixements tècnics que habitualment apliques a la teva feina.\nConeixements teòrics bàsics en matemàtiques, física, mecànica, teoria de circuits, etc., provinents de la carrera.\nConeixements pràctics i de materials i circuits concrets adquirits majoritàriament fora de la universitat.\nEstàs satisfet amb els estudis universitaris escollits i amb la feina.\nEn general n’estic satisfet. La feina que faig és la que se suposa que ha de fer un enginyer: dissenyar solucions tècniques als problemes que es plantegen. Sempre es pot pensar que si haguéssim escollit una altra carrera podríem haver tingut millors oportunitats, però no serveix de res perquè no ho podrem saber.\nAssenyala aspectes negatius de la feina que realitzes.\nNo sempre els projectes que s’han de fer són interessants, ja sigui perquè no aporten cap novetat o perquè, per raons econòmiques o altres raons, cal adoptar solucions poc innovadores o poc elegants tècnicament. Altres vegades, projectes interessants que semblen ben solucionats tècnicament acaben no tenint l’èxit esperat.\nPotser és un tòpic, però está estesa entre tècnics que fan aquest tipus de feina l’opinió que la seva tasca és poc valorada en comparació amb altres departaments de l’empresa, com ara comercial o de màrqueting. En el meu cas això no passa perquè l’empresa està formada principalment per tècnics.\nValora la necessitat de formació teòrica i pràctica en matèries instrumentals (matemàtiques, física...), tecnològiques (electrònica, electricitat, automatització...), de gestió, etc., per al desenvolupament de la teva feina.\nÉs important la formació teòrica bàsica en matemàtiques, física, etc., perquè moltes vegades no hi ha formació continuada en aquests temes. La que tenim durant tota la vida és la que hem après durant els estudis. En canvi, en les matèries tecnològiques que s’utilitzen cada dia per treballar, sí que es produeix un aprenentatge continuat i una adaptació del que s’ha après durant la carrera al que es requereix en la vida professional.\nTrobo necessari que la universitat doni una formació tecnològica teòrica i pràctica bàsica, però cal tenir en compte que en aquest camp no es pot donar una formació completa i que sempre caldrà acabar d’aprendre el que requereix el lloc de treball concret. Així, en el meu cas diria que la major part de la formació tecnològica que utilitzo habitualment en l’actualitat no procedeix de la universitat\nValora la necessitat de formació en competències transversals: expressió escrita i oral, treball en equip, lideratge, capacitat per a la presa de decisions i solucions de problemes, pensament crític...\nAixò és important independentment de l’activitat professional de què es tracti. Algunes competències, com l’expressió escrita i oral, s’haurien d’adquirir abans. La universitat les hauria de potenciar totes, però no crec que s’hi pugui dedicar temps específic dins el Pla d’estudis.\nQuines necessitats tens o has tingut de formació continuada? Com ho has solucionat?\nPer la meva feina la formació continuada és important, ja que la tecnologia evoluciona molt ràpidament. Per estar al dia es poden llegir les publicacions tècniques i assistir a seminaris i cursets. A vegades et pots trobar que necessites coneixements sobre algun tema, ja sigui perquè no va formar part dels estudis o perquè no s’hi va tractar a fons. En aquest cas normalment no hi ha la possibilitat de tornar a la universitat a fer un curs d’especialització, i cal recórrer a un bon llibre o recollir informació per Internet. Segurament en una empresa gran hi ha més facilitats en aquest aspecte.\nIndica quin nivell d’anglès necessites per desenvolupar la teva activitat professional.\nLa comprensió escrita és imprescindible. La comprensió oral també és molt necessària, ja que moltes vegades en fires, seminaris o presentacions de productes les xerrades tècniques es fan directament en anglès. Ser capaç d’expressar-se en anglès és també una necessitat, encara que per a les necessitats professionals no és imprescindible un nivell molt alt.


La UAB acollirà un acte pel referèndum amb primeres espases del sobiranisme | BellaterraDiari\nLa UAB acollirà un acte pel referèndum amb primeres espases del sobiranisme\nCartell de l'acte central d'Universitats per la República\nLa Universitat Autònoma de Barcelona concentrarà dijous 21 gran part de les mirades dels sobiranistes. En el marc de la campanya Universitats per la República, que impulsen els principals sindicats estudiantils amb altres organitzacions polítiques, se celebrarà un gran acte en favor del referèndum a la UAB.\nUna actuació castellera serà l'avantsala d'un acte polític ple de cares conegudes. Hi parlaran el diputat de Podem Joan Giner, el cantautor Lluís Llach, la presidenta de l'Associació de Municipis per la Independència Neus Lloveras, l'ex-diputat de la CUP David Fernàndez i l'ex-conseller de cultura d'ERC Josep Mª Terricabras.\nL'acte acabarà amb els concerts de Miquel del Roig i Ebri Knight, la banda de folk-rock del Maresme.


2 min. Barcelona 10/08/2015 14:19\n260x366 Neymar / FOTO:M. DALDER / REUTERS Neymar / FOTO:M. DALDER / REUTERS\nEl jugador del Barça, Neymar, estarà durant 15 dies de baixa per parotiditis (galteres). El davanter brasiler, tot i estar vacunat, ha patit aquesta malaltia, que acostuma a afectar nens d'entre 2 i 12 anys. Des del Canal Salut de la Generalitat s'expliquen les principals afectacions de la malaltia.\nÉs una malaltia vírica que provoca la inflamació d'una o més glàndules salivals. Els primers símptomes són: dolor facial, febre, mal de cap, cansament i pèrdua de gana.\nLa malaltia és benigna, de manera que no causa complicacions gaire greus. Acostuma a afectar els més petits, però es pot donar en totes les edats. En el cas dels adults, les complicacions són més habituals.\nRequereix assistència mèdica si es donen els següents símptomes: enrogiment dels ulls, somnolència persistent, vòmits o dolor als testicles.\nEls problemes més seriosos, però menys freqüents, són: sordesa, encefalitis, meningitis i inflamació dels testicle o ovaris.\nLa vacunació és la mesura fonamental de prevenció de les galteres. S'administren dues dosis de la triple vírica (xarampió, rubèola i parotiditis) als 12 mesos i als quatre anys d'edat.\nSí, es pot transmetre per contacte directe amb les secrecions nasals o de la gola de la persona infectada. El temps en què els malalts poden contagiar altres persones va des de tres dies abans fins a quatre dies després d'aparèixer la inflamació de les galtes, encara que pot allargar-se fins a nou dies.\nQuan triguen a aparèixer els símptomes?\nDes del moment de la infecció, poden passar entre 14 i 25 dies.\nNo hi ha tractament específic per a les galteres. Tot i així, Salut aconsella la ingesta de líquids addicionals i aliments tous, fer gàrgares d'aigua tèbia amb sal i prendre paracetamol per alleugerir les molèsties.


Obertes les inscripcions pel Memorial Pelegrí Pi de ciclisme - somMollet\nObertes les inscripcions pel Memorial Pelegrí Pi de ciclisme\nEl CC Plana Lladó recuperarà el memorial el dia 2 d'octubre\nDimecres, 15 de juny de 2022 | 12:50h\nLes inscripcions pel Memorial Pelegrí Pi ja estan obertes | CC Plana Lladó\nEl Memorial Pelegrí Pi de ciclisme torna el 2 d'octubre. El CC Plana Lladó organitzarà la 32a edició de la prova després de dos anys d'absència per la pandèmia. Les inscripcions ja estan obertes i tenen un màxim de 400 participants.\nLa marxa cicloturista del CC Plana Lladó mantindrà les seves marques d'identitat en aquesta edició. Es mantindran les dues versions del recorregut: la de 80 km que passa per Gallifa i la de 94 km que passa per Granera. La jornada també servirà per homenatjar els ciclistes Melcior Mauri, Juan Cariñena i Juan Carlos Cariñena. El dia de la prova es farà un acte dedicat als tres esportistes i se'ls hi entregarà un reconeixement. A la prova, hi haurà premis pels tres millors en categoria masculina i femenina.\nLa prova estarà inclosa en el calendari de la Challenge Catalana de Mitja Distancia que organitza la Federació Catalana de Ciclisme.\nEl president del CC Plana Lladó, Germán Viejo, destaca la tornada del memorial després de la pandèmia: "Tornem a agafar un projecte pel qual tothom tenia molta il·lusió". El dirigent reconeix que "costa tornar" després de dos anys tan difícils, però que no podien permetre's la "llàstima" de perdre un esdeveniment com aquest.\nLa inscripció a la marxa està disponible des de 35 €, maillot inclós, i es pot fer des d'aquest enllaç.


Govern engega un campanya a Europa explicant que hi ha molts casos perquè es fan molts tests - Poble Andorrà\nGovern engega un campanya a Europa explicant que hi ha molts casos perquè es fan molts tests\nL'executiu ha fet arribar a les agències de comunicació i les xarxes diplomàtiques un resum de quina és la lluita contra la pandèmia a Andorra\nAndorra es troba entre els països amb més capacitat de diagnòstic setmanal. El criteri de ‘nombre de proves diagnòstiques per cada 100.000 habitants’ que s’aplica setmanalment, serà determinant a l’hora d’establir restriccions de viatges i no discriminar aquells territoris que realitzen esforços addicionals per protegir la població resident i també per garantir condicions segures per als viatgers entrants, segons informa el Govern aquest dimarts a través d’un comunicat que s’ha distribuït a agències europees d’informació i a la xarxa diplomàtica, referent a la gestió d’Andorra davant l’emergència sanitària.\nAndorra té una economia poc diversificada, amb un 30% del PIB directament o indirectament dependent de sectors vinculats al turisme, i una ràtio de 100 turistes per resident (8 milions de turistes a l’any per a una població resident de 77.500 persones). Malgrat que Andorra és un país situat entre dos estats membres de la UE, per la seva condició de país tercer no té accés als mecanismes de solidaritat i reactivació que proporciona la Unió. En aquest context, el Govern ha d’anticipar tots els mitjans necessaris per evitar aturar la seva economia i no veure disminuïda l’entrada de visitants, especialment a les portes de la temporada d’hivern.\nL’executiu ha prioritzat una estratègia, davant l’emergència sanitària, que consisteix a tenir la capacitat diagnòstica suficient per detectar als portadors del virus SARS-CoV-2 i poder confinar selectivament els afectats pel virus i als seus contactes. L’estratègia de detectar massivament portadors de la malaltia, arribant als asimptomàtics o amb símptomes lleus, permet prevenir complicacions clíniques i evitar la pressió sobre el sistema sanitari, així com contenir la taxa de letalitat.\nDurant el mes de maig es va realitzar un cribratge serològic massiu a tota la població (es van dur a terme 150.000 proves), que va permetre aixecar gradualment les restriccions al confinament general i reprendre les activitats relacionades amb el turisme. A partir d’aquest moment, setmanes més tard, es van dur a terme cribratges sectorials periòdics amb proves diagnòstiques (PCR i TMA) a professionals vinculats al turisme. De la mateixa manera, es va cribrar a la població escolar (professors i alumnes), així com a altres diferents sectors de diverses activitats. Actualment, la capacitat de diagnòstic setmanal és de 7.000 proves per cada 100.000 habitants, molt per sobre de la mitjana europea.\nLa letalitat global de les dues onades de la malaltia (primavera i tardor) és de l’1,9%; en aquesta segona onada la incidència ha disminuït fins al 0,2%, ja que l’augment de la capacitat de detecció dels portadors permet als serveis sanitaris actuar amb molta rapidesa i efectivitat. Així mateix, les dades relatives als recursos sanitaris indiquen que una capacitat diagnòstica tan significativa protegeix els recursos assistencials permetent que la taxa d’ocupació de la Unitat de Cures Intensives de la Covid-19 no superi el 13% i l’ús de la capacitat de ventilació mecànica sigui inferior al 10%.\nEls estats membres de la UE establiran, a partir d’ara, noves restriccions de viatge que es basen principalment en dos criteris: el nombre de casos identificats recentment durant els darrers catorze dies per cada 100.000 habitants i la taxa de proves positives realitzades durant la setmana anterior. Els territoris afectats per aquestes mesures també hauran d’informar el Centre Europeu de Prevenció i Control de Malalties del nombre de proves diagnòstiques per cada 100.000 habitants realitzades durant l’anterior setmana.\nAquest tercer criteri reflecteix els esforços destinats a lluitar contra la propagació de la malaltia entre la població resident i per garantir les condicions de seguretat per als nostres visitants. Per aquest motiu, ha de tenir un paper essencial en l’establiment de les mesures de restricció que s’adoptaran. En cas de no ser així, podríem caure en la paradoxa que els esforços dedicats a combatre i contenir la pandèmia es girin contra els territoris, les regions o els països que els han implementat.


Plaça Nova d'Olesa de Montserrat - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nDiumenge, 09 d'agost de 2020 ON MENJAR AQUESTA SETMANA...\nDiumenge, 09 d'agost de 2020\nInici > Pobles i ciutats > Baix Llobregat > Olesa de Montserrat\nPlaça Nova d'Olesa de Montserrat\nPODEU VISITAR-LA VIRTUALMENT EN 360º\nLa plaça Nova, a redós de l’església parroquial de Santa Maria, és un dels espais urbans més singulars de la vila d’Olesa de Montserrat, amb una càrrega històrica molt notable. La plaça s’obre just a l’espai on era ubicat l’antic Hospital.\nEstem a la part alta de la població i malgrat les nombroses i profundes transformacions provocades pels canvis soferts al temple parroquial al llarg dels segles encara podem observar alguna resta dels murs del desaparegut castell d’Olesa.\nPel que fa als edificis que trobem al voltant cal destacar el conjunt de tres habitatges entre mitgeres que configuren i tanquen la Plaça Nova, alineant-la amb el carrer Hospital. Les façanes d'aquests edificis destaquen sobre la resta de les que hi ha en ambdós costats per la seva composició arquitectònica malgrat que les alçades de cadascuna són desiguals.\nPel que fa a la Casa Gual (núm. 9) s'aixecà l'any 1917 però s'ignora qui és l'autor del projecte. L'obra, però, denota la influència de l'arquitecte Joan Rubió i Bellver. L'any 1990 va ser objecte d'una reforma que la va desvirtuar de manera substancial. La composició està centrada en un balcó central i una capelleta amb un plafó del Sagrat Cor, al primer i segon pis respectivament.\nLa façana més interessant és la de l'habitatge situat al mig (núm. 10-11), edifici de planta i dos pisos amb terrat, construït amb maó i reble i elements decoratius de ceràmica als balcons. Sobta la proporció que agafen els forats de les finestres en la planta primera (rematades amb frontons semicirculars) que gairebé prenen tota l'alçada el pis. En aquest primer pis les llindes de cada finestra estan rematades per unes interessants peces de ceràmica. Originalment per damunt del terrat s'aixecava una torre-mirador de base quadrada rematada amb els mateixos elements decoratius que la barana del terrat.\nLa casa de la dreta (número 12) presenta una distribució en tres crugies, amb un estil elegant però de tendència més popular, propi del final del segle XIX. Segons consta en les reixes de les finestres, l'any de construcció podria ser el 1871. i Al seu costat s’aixeca l’espai de l’antiga capella de l’hospital i davant la fita commemorativa Memorial 158 en record dels 158 soldats austriacistes que van morir defensant les llibertats de Catalunya en el transcurs de la Guerra de Successió (1705-1714).\nPer últim, en un dels costats de la plaça hi ha la casa num. 15. Originalment destacava un balcó amb barana de maó, la llosana del qual era sustentada per tres grans mènsules esglaonades fetes també de maó, de les quals únicament se’n conserven dues amb un balcó molt transformat. Sobre la obertura que dona al balcó hi ha una majòlica semicircular de ceràmica de la Verge de Montserrat envoltada de l’escolania, emmarcada per un arc de maons. Destaquen les mènsules de les golfes que suporten el voladís de la teulada.\nCom arribar a Plaça Nova d'Olesa de Montserrat ?\nCtra. N-340 Parc Torreblanca\nTel: 93 685 24 00\nPoblació: Olesa de Montserrat


Chardonnay - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl chardonnay és una varietat de cep blanca. El raïm és menut i el gra és petit, esfèric, de pell groga i fina que el fa fràgil. La brotació i maduració primerenca resultant sensible a les gelades. S'adapta bé a diferents tipus de sòls que no siguin humits.\nAubaine, Beaunois, Gamay blanc, Melon blanc\nChablis, Burgundy blanc, Xampany, Franciacorta italià\nMillerandage, oïdi, gelada i coulure\nMagre, cruixent, molt àcid\nMel, fruita tropical\nÉs possible que la varietat hagi sorgit d'un creuament antic amb el pinot noir. De fet també es coneix com a pinot blanc i a Austràlia com pinot chardonnay.\nA diferència d'altres varietats viníferes, té una tendència a la mutació produint uns vins amb característiques variables segons cada regió vitícola. Típicament el vi varietal de raïm chardonnay és de color blanc de palla, sec, amb cos, fruitós i elevada acidesa. Pot envellir en fusta adquirint una aroma característica de mantega i avellana. És la varietat principal utilitzada en l'elaboració del xampany i altres vins escumosos francesos.\nEl chardonnay és originari de la regió francesa de la Borgonya i pren el nom del poble de Chardonnay, del departament de Saona i Loira. És una varietat que s'ha estès a les principals regions vitícoles anomenades del nou món: Austràlia, Nova Zelanda, Sud-àfrica, Argentina, Xile i Califòrnia; a més d'Itàlia i Espanya. El vi de chardonnay és força apreciat sobretot als Estats Units.\nÉs una varietat introduïda recentment a Catalunya, Mallorca i València, on s'ha adaptat perfectament i s'utilitza com a varietat millorant en els cupatges de vins blancs amb varietats tradicionals. El chardonnay és una de les varietats autoritzades a la majoria de les denominacions d'origen d'aquestes regions vitivinícoles, inclosa la DO Cava encara que com a varietat secundària.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Chardonnay\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Chardonnay&oldid=24697699»\nDarrera modificació: 29 ago 2020 a les 08:13\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 ago 2020 a les 08:13.


Josep Martí: “Els dirigents del Procés van practicar el despotisme il·lustrat” (David Miró)\nVa ser secretari de Comunicació de la Generalitat amb Artur Mas. Des de dins, del 2011 al 2015, i després des de fora com a assessor, ha sigut un observador privilegiat dels últims anys de la política catalana\n5 min. 18/04/2018 23:10\n651x366 Josep Martí repassa en el seu llibre el període que va de l’arribada d’Artur Mas al poder a la declaració d’independència del 27-O. / PERE TORDERA Josep Martí repassa en el seu llibre el període que va de l’arribada d’Artur Mas al poder a la declaració d’independència del 27-O. / PERE TORDERA\nA poc a poc van apareixent veus des del sobiranisme que fan autocrítica de com s’han fet les coses. Una d’elles és la de Josep Martí, exsecretari de Comunicació de la Generalitat, que publica Cómo ganamos el proceso y perdimos la república (EDLibros). Quan se li pregunta què s’ha de fer ara, respon: “Pensar”.\nEn quin moment es torça tot?\nEl Procés entra en una dissociació en el moment en què no se sap llegir el resultat de les eleccions plebiscitàries del 2015 . I el resultat diu que tenim mandat per fer un govern independentista, per situar l’ambició d’un estat propi al bell mig de l’agenda política, però no per iniciar el camí de la unilateralitat. Aquí el Procés es desdobla en dos vies de tren: la de la realitat i la del discurs.\nCom hi influeix el pes que té la CUP amb els seus 10 diputats?\nJo sempre dic que la CUP és honesta i té persones políticament molt capaces, que van aconseguir en aquell moment guanyar-se el Procés per a la seva lògica, la de la desobediència i la unilateralitat, que ens porta al cul-de-sac del 27-O.\nLlavors els exculpa?\nNo els hi puc censurar que no aprovin uns pressupostos o llencin Mas a la paperera de la història. Puc pensar que això és un desastre per al Procés, però la culpa és de l’espai polític de la centralitat, representat per JxSí, que és incapaç de defensar-se.\nEn aquest període recent també hi ha hagut molt de protagonisme de les entitats, que vostè assenyala com un factor negatiu...\nLa vida és una combinació de prosa i poesia, i els versos creen estat d’ànim, però passats per la lupa la majoria són mentida. És a dir, no és veritat que tot estigui per fer i tot sigui possible. Hi ha hagut un excés d’emotivitat...\n¿Els polítics es van deixar arrossegar per gent externa a la política?\nEl Procés entra en un situació en què partits i entitats es retroalimenten, i les decisions polítiques acaben molt subjectes a l’opinió de gent que s’atribueix la representativitat del poble, i diu: “Si no fas això et traurem targeta groga”. La política institucional ha actuat des de la debilitat.\n¿Els partits tradicionals són responsables d’això?\nUn altre dels factors que hi han influït és que hi havia partits en competència, i això feia que si un frenava el premi era per a l’altre. La por a perdre vots ha fet molt de mal.\nA vostè li agrada més la idea d’un sol partit independentista, a l’estil de l’SNP escocès...\nSí però no soc gaire optimista. Tenim un subsistema polític molt semblant a l’espanyol, amb un partit de centreesquerra i un de centredreta. En política no es comença mai de zero i per això ho veig difícil, però dic que tenir l’SNP és un avantatge per als escocesos perquè els permet no caure en un excés de tacticisme, mentre que aquí lluites en molts fronts alhora.\nEl front intern s’ha ignorat?\nSens dubte, i tens mig país per guanyar encara. Aquest és el principal front i necessita temps.\nVostè diu que els dirigents que anaven pels pobles explicant que es podia desconnectar de l’Estat eren o ignorants o mentiders...\nO cínics. O irrespectuosos amb la gent. Perquè, tot i fer el discurs que a la gent se l’havia de tractar com a adulta, en realitat estaven aplicant una mena de despotisme il·lustrat i pensant que se’ls havia de donar caramelets perquè si sabessin la veritat ens abandonarien.\n¿Ho diu per allò de les estructures d’estat que s’havien de fer?\nQualsevol que conegui l’administració catalana sap que no es podia fer: tens juristes, interventors, procediments reglats... que són Estat. I no tots els funcionaris són independentistes. El màxim que pots fer és deixar-ho preparat al màxim dins el marc legal actual.\nQui feia aquest discurs ràpidament era titllat de tebi o traïdor...\nAl conseller Baiget el van cessar per dir la veritat, i és que el referèndum es va externalitzar. S’entenia que, en una lògica de guerra, la discrepància s’havia d’eliminar perquè desanimava la tropa. I aquest desànim el pots ajornar, però arriba un dia en què la realitat s’imposa. ¿De veritat calia esperar a l’últim dia per reconèixer que cap país del món ens reconeixeria? ¿O que no hi havia res perquè no es podia fer res?\n¿El fet de tenir presos i exiliats frena l’autocrítica?\nSí, i ara estem en un partit de tenis sense cops guanyadors. Tothom fa doble falta. Però per guanyar has de fer cops guanyadors perquè Espanya no és l’URSS a l’any 91.\nAra toca pensar. I renovar els lideratges, perquè el Procés ha sigut com Verdum, una carnisseria.\nMalgrat tot és optimista?\nSí, perquè les coses han canviat. Ara Catalunya és un actor internacional, tens la centralitat del país convertida al sobiranisme, i el pròxim dirigent català que s’assegui a negociar a Madrid ho farà mirant als ulls al seu interlocutor i dient: jo no reconec la teva legitimitat, i estic esperant la meva oportunitat. Això no havia passat mai. Valorem-ho!


Tots els camins porten a la Marató de València\nA sis mesos de la celebració de la Marató València Trinidad Alfonso, l’organització de la prova prem l’optimisme que es viu en el carrer amb l’arribada de la nova i esperada edició del 2016. Són 36 anys de marató a València. Anys d’il·lusions i de treball per un projecte que després del seu enlairament al 2011, s’està guanyant un espai entre els més representatius de l’àmbit europeu.\nTant la SD Correcaminos en el paper de co-organitzador juntament amb el Ajuntament de València, com la Fundació Trinidad Alfonso en qualitat de Col·laborador Principal, treballen de valent per a oferir una marató amb molta cura per al corredor. Al mateix temps, també una ciutat cada vegada més bolcada amb la seua prova esportiva més representativa.\nDurant esta setmana, Paco Borao, President de la SD Correcaminos i José Puentes, Director d’Esdeveniments de la Fundació Trinidad Alfonso, analitzaven les potencialitats de València i la seua marató de cara a l’edició del pròxim mes de novembre. Una entrevista on podeu sentir les parts més importants ací.\nEntre tots els aspectes tractats, cal destacar una dada: Ja són 8.000 els inscrits per a la marató del pròxim 20 de novembre. I sí es pot, València pot somiar amb una marató de fins a 20.000 corredors. Unes xifres espectaculars que confirmen que València, la Ciutat del Running, és cada vegada més la destinació escollida per milers de maratonians d’arreu del món.\nI tu, d’on véns?\nJustament, cal destacar que els 8.000 participants ja inscrits, 5.800 són corredors espanyols, però ja són 58 són les nacionals representades. Un mapamundi del running que, ara mateix, marca el seu rànquing de representació de corredors internacionals en esta classificació:\n[vcr_button url=”https://www.valenciaciudaddelrunning.com/va/marato/inscripcions-marato/” target=”blank” background=”#000000″ size=”10″ wide=”yes” center=”yes” radius=”20″ icon=”icon: pencil-square-o” text_shadow=”0px 0px 0px #010101″ class=”boton-vcr-std”]Inscripcions Marató[/vcr_button]\nEntrada prèviaAnterior València conquista Boston i viceversa\nEntrada següentSegüent L’entrenament per a una marató, millor amb GPS i música