La UE aprova el carregador universal a partir de tardor de 2024\nEl model de carregador és USB Tipus-C.20BITS via Canva\nAquest carregador USB Tipus-C, que ja s'utilitza en molts dels nous telèfons intel·ligents, serà una realitat també per a càmeres i tauletes després de l'acord al qual aquest dimarts han arribat els eurodiputats\nDesprés de temps de negociacions i un llarg procés, aquest dimarts, els països membres de la Unió Europea han acordat establir un carregador universal per a mòbils, tauletes, llibres electrònics, consoles, auriculars i càmeres a partir de “tardor de 2024“.\nAquesta proposta permetrà als consumidors comprar nous dispositius sense haver d’adquirir un carregador addicional.\nLes intencions dels eurodiputats sobre aquest tema eren un fet, no obstant això, no s’esperava que fora una realitat abans de 2026. D’altra banda, el pacte haurà de ser aprovat en el Consell de la Unió Europea i el Parlament Europeu.\nEl model de carregador universal serà l’USB Tipus-C, que ja s’utilitza per a la majoria dels telèfons intel·ligents nous, a excepció dels iPhone. De moment, aquest carregador únic no serà compatible amb ordinadors portàtils, rellotges intel·ligents o els dispositius que mesuren l’activitat física, per raons tècniques com la seua grandària.\nL’objectiu de la Unió Europea amb d’aquesta llei és que els productes electrònics siguen, sobretot, més sostenibles; a més de reduir els residus electrònics i facilitar la vida dels consumidors.\nEls reguladors de la Unió Europea han arribat a un acord final que obliga a tots els telèfons intel·ligents, inclòs l’iPhone, a usar el connector USB-C per a ser carregats. Apple es veurà obligada a abandonar el seu connector Lightning i adoptar aquest nou estàndard en els seus futurs dispositius mòbils, ja que serà obligatori “a la tardor de 2024“.\nLa normativa també afecta a altres 15 dispositius com a tauletes (iPad inclòs també), càmeres digitals, altaveus portàtils, consoles portàtils, auriculars, portàtils (que abans no estaven inclosos) i lectors de llibres electrònics. A més de l’estàndard únic de càrrega la UE ha arribat a un acord per a “harmonitzar” els estàndards de càrrega ràpida.\nEl procés mai ha sigut del gust d’Apple, que des de fa anys defensa l’ús del seu connector Lightning. És cert que l’empresa de Cupertino fa ús del connector USB en els seus ordinadors i que també el va usar en el recent iPad Air (2022), però sempre s’ha resistit a fer aqueix canvi en els iPhone.\nCom explicaven els responsables del Parlament Europeu en una roda de premsa posterior emesa per streaming, la normativa intenta entre altres coses reduir la quantitat de residus electrònics que es generen per l’existència de diversos estàndards.\nDe fet en el Parlament Europeu també han parlat de la intenció que el carregador deixe de ser inclòs amb els dispositius de manera progressiva: gràcies a aquesta normativa augmentaran de manera clara les possibilitats que els usuaris ja compten amb un carregador compatible.\nÉs interessant comprovar que la llista de dispositius que adoptaran aquest carregador únic s’ha ampliat fins a 15 dispositius diferents i inclouen als ordinadors portàtils, que també hauran de fer ús d’aqueix connector per a la càrrega. En aquest cas els fabricants tindran 40 mesos per a adoptar la normativa arran de que aquesta entre definitivament en acció.


811 ANGEL NUMBER: SIGUEU AGRAÏT PER TOTES LES BENEDICCIONS QUE ENTRIN A LA VOSTRA VIDA - NOMBRES D’ÀNGELS\nVeieu el 811 a tot arreu?\nNo tingueu por quan vegeu repetidament el número d’àngel 811. Tots tenim àngels guardians a la nostra vida, que l’univers ens encarrega de garantir que estem segurs i que seguim el camí correcte. La pregunta és: sabem realment quan l'àngel ens parla i què significa realment?\nEls àngels ens comuniquen de moltes maneres i moltes vegades fan servir la numerologia, que es considera el llenguatge principal a través del qual l’univers ens parla. Si heu estat veient el número d’àngel 811 a l’atzar en la vostra vida quotidiana, hi ha un motiu. El número 811 és un número d'àngel, que no s'ha de suposar que és cap altre número que es produeixi a l'atzar.\nÀngel número 811 Significat\nEls números en una seqüència determinada que es veuen regularment solen tenir un significat espiritual profund; Sovint representen els missatges dels nostres àngels guardians. Aquests missatges difereixen en funció de la seqüència específica i poden incloure un missatge que Déu està alineant les coses per a nosaltres i establint una transició perquè encaixem en els seus plans positius per a nosaltres.\nEl número 811 és una seqüència de nombres, amb un número 8 que es produeix abans de dos 1 ( Número 11 ). Per entendre el significat del nombre sencer i la seva importància, cal entendre què significa cada número.\nEl número 1 és el primer número després de zero en la seqüència de numerologia i representa nous inicis. Es pot considerar com a motivació i energia positiva cap al nou començament, per animar-vos a fer el pas. Es fa més fort pel fet que en el número 811 es produeix dues vegades, cosa que duplica la seva potència.\nEl número 8, en canvi, representa algunes qualitats positives, com ara confiança, poder, veritat i independència. El nombre treu karma positiu que al seu torn condueix a una millor moral. Quan el nombre es combina en una seqüència, la potència augmenta a causa de la potència que provoca la col·locació de números a Numerology.\nEl número 811 insta els que ho veuen a no parar tant a les portes tancades. Les portes tancades poden significar una calamitat per a nosaltres i, sovint, ens porten a renunciar a l’esperança i, posteriorment, a afeccions greus com la depressió. L’àngel número 811, però, vol assegurar-nos que, quan es tanca una porta, se n’obre una altra. Aquest nou capítol promet un començament millor, amb millors oportunitats.\nL’àngel us diu que us centreu en els pensaments que us vénen al cap repetidament, ja que són les respostes a les vostres oracions.\nSignificat espiritual de l’àngel número 811\nA cada número d'àngel se li assigna un propòsit específic a la nostra vida, abans de ser enviat com a senyal. Com que és un número que representa nous inicis, confiança en si mateix i independència, la seva importància principal és no renunciar als teus somnis i aspiracions.\nEls àngels et diuen que no deixis anar el teu somni perquè has arribat a un punt de desesperació. Els pacients amb malalties cròniques com el càncer sovint senten la necessitat de desistir, ja que pensen que la seva vida s'ha acabat i que el feliç capítol en ells ha desaparegut. El número 811 els pot ocórrer amb la seguretat que tot va bé, que fins i tot en la seva malaltia hi ha esperança de recuperar-se i començar de nou.\nL’àngel número 811 també és conegut per ajudar les persones a expulsar la negativitat i la respiració amb un nou optimisme i una energia positiva. La positivitat provoca un creixement en tots els àmbits de la vida, ja siguin econòmics o socials. També comporta la curació moral, en el cas que algú gairebé renunciï a la vida.\nLa importància principal d’aquest número és l’empenta que dóna a algú per treure’l de la zona de confort de desistir. Els àngels literalment et criden perquè deixis de rendir-te. Estan intentant dir-vos que on la vostra vida és on hauria d’estar, que tot el que necessiteu és avançar amb energia renovada.\nEl número d’àngel 811 s’ha utilitzat en molts contextos i que donen diferents significats a aquest número angelical. Fem una ullada a alguns d’aquests contextos.\n811 Angel Number Doreen Virtue\nDoreen Virtue ens insta a prestar més atenció a diversos signes que els àngels ens donen i a deixar de suposar que els signes són mera imaginació. El número 811 segons Doreen Virtue és un número que representa nous inicis.\nLa vostra vida es dirigeix cap al final d’una fase significativa; Probablement, aquesta sigui una part de la vostra vida que desitgeu i pregueu perquè acabi. Somriu perquè els àngels us expliquen que les oracions han estat escoltades. Heu estat pensant en una bona vida millorada, plena de felicitat, i aquests pensaments es manifestaran. Tanmateix, heu de deixar anar allò que no funciona, de manera que les vostres mans puguin copsar el que encara està per venir.\n811 Angel Number Love\nL’amor és un aspecte important de la vida. En ser un nou nombre d’inicis, les persones que veuen aquest nombre solen tenir una voluntat forta i estar plenes de determinació a la vida. Quan es tracta d’estimar, les persones que veuen aquest número angelical no s’aturen. En el festeig, se sap que estan determinats i sempre obtenen la parella dels seus desitjos.\nL’àngel número 811 defineix a les persones que són molt exigents en l’amor i no enamoren per menys del que es mereixen. També prefereixen que la seva vida amorosa estigui plena d’il·lusió. Si veieu aquest número, el vostre àngel de la guarda us diu que continueu i estimeu incondicionalment ( 1 ).\nCom que és una sèrie de nous inicis, és important deixar-se entrar en una relació sense témer el resultat, ja que el vostre àngel cuidarà el vostre cor.\nPer a les persones que ja estan enamorades, és un senyal que no heu de defugir d’avançar en el compromís, com ara tenir un fill, proposar o casar-vos.\n811 Significat del número bíblic\nA l’àngel número 811 no li falta espiritualitat. El número parla de captivitat espiritual, que apareix en diverses parts de les Escriptures. La captivitat, en aquest cas, no és una captivitat física, sinó un tipus espiritual de captivitat, en què els enemics d’un mateix estan privats de veritats divines.\nAl llibre de Lluc, assenyala l’enemic que cau a l’espasa i representa un moment en què no els quedarà veritat.\n4 Fets inusuals sobre l'àngel número 811\nEl missatge diví darrere de l'àngel número 811 significa nous inicis.\nL’àngel número 811 també és un senyal que és hora de convertir els vostres somnis i passions interiors en realitat.\nSe us insta a seguir la vostra passió.\nNo deixeu que les decepcions i els fracassos us desanimin.\nVeure aquest número d’àngel és una benedicció i us hauríeu d’emocionar, ja que demostra que el vostre final és l’inici d’alguna cosa més gran.\nTanmateix, cal tenir molta cura amb els vostres somnis i energia, i sobre com la feu servir. En lloc de confiar massa, cal provar una mica d’humilitat.\n7777 àngel número amor\n244 significat de número d’àngel\n22 àngel número amor\njocs de Nadal per a la reunió familiar\ncoses que podeu fer amb un cricut


CONTRACTE DE SUBMINISTRAMENT, INS...\nCONTRACTE DE SUBMINISTRAMENT, INSTAL·LACIÓ I MANTENIMENT DE FINS A 15 PARQUIMETRES A LA ZONA BLAVA, TEMPORADES 2019-20\nContracte de subministrament, instal·lació i manteniment de fins a 15 parquímetres a la zona blava, temporades 2019-20\n24/05/19 23:59 h\nES PODRÀ PRORROGAR PER PERIODES D'UN ANY, FINS A UN MÀXIM DE 4 ANYS, PRÒRROGUES INCLOSES\n09/05/19 10:22 h Publicació acreditada pel Consorci Administració Oberta de Catalunya\nVolum anual de negocis referits a l'any de major volum de negoci dels tres últims finalitzats, que haurà de ser almenys una vegada i mitja el valor estimat del contracte per ser la seva durada no superior a un any. En el cas de què la data de constitució de l'empresa o d'inici d'activitat sigui inferior a un any comptat des de la data final de presentació de proposicions, el requeriment s'entendrà proporcional al període.\nJustificant de l'existència d'una pòlissa de responsabilitat civil de 300.000 euros, així com aportar el compromís de la seva renovació o pròrroga que garanteixi el manteniment de la seva cobertura durant tota l'execució del contracte. Aquest requisit s'entendrà acomplert pel licitador o candidat que inclogui amb la seva oferta un compromís vinculant de subscripció, en cas de resultar adjudicatari, de l'assegurança exigida, compromís que haurà de fer efectiu dins del termini de 10 dies al que es refereix l'apartat 2 de l'article 150 de la Llei de Contractes del Sector Públic.\nL'acreditació d'aquest requisit s'efectuarà per mitjà de certificat expedit per l'assegurador, en el qual constin els imports i riscos assegurats i la data de venciment de l'assegurança, i mitjançant el document de compromís vinculant de subscripció, pròrroga o renovació de l'assegurança, en els casos en què procedeixi.\nS'acreditarà amb una relació dels principals subministraments i serveis relacionats amb l'objecte del contracte realitzats durant els darrers 3 anys per un import igual o superior al pressupost estimat anual del contracte. Aquests subministraments i serveis s'acreditaran mitjançant certificats expedits o visats per l'òrgan competent si el destinatari és una entitat pública o quan el destinatari sigui un subjecte privat mitjançant certificat expedit pel mateix. A falta de certificats, en aquest darrer cas, es podrà acreditar mitjançant una declaració responsable.


Vi del celler Alvear. | DECÁNTALO\nVi del celler Alvear\nExperiència vinícola desde 1729\nD.O.: D.O. Montilla-Moriles, Espanya\nAmb gairebé 300 anys d'història, els Alvear han consolidat una autèntica estructura bodeguera no només afermant la seva presència a Còrdova, sinó també amb altres projectes bodeguers a Extremadura i Argentina.\nLa història d'aquesta família arrenca a l'antiga Trasmiera de les muntanyes de Burgos, que des de la primitiva casa pairal a San Miguel de Aras, la família Alvear arriba a Nájera (La Rioja) a principis del segle XVI i des d'allà a terres cordoveses.\nJoan Baptista García d'Alvear i Garnica neix a Nájera en 1657, va ser alcalde de l'Estat noble de Nájera, i quan exercia aquesta activitat va ser destinat a Còrdova com a Administrador de les Rendes Reals. Allà es casa en segones núpcies amb una noble senyora cordovesa i del matrimoni neix Diego d'Alvear i Escala, el primer de la saga vinícola.\nDiego es trasllada a Montilla i allà neix la seva afició pel camp i una passió per la vinya i el vi, el que el porta a fundar en 1729 el celler Alvear.\nEn principi era un celler petit i dissimulada en l'atapeït laberint de Montilla, però amb el temps va adquirint una gran extensió de terres a la zona que el converteixen en un dels majors propietaris de la ciutat.\nAmb el seu fill Santiago impulsa el celler fins metes desconegudes en Montilla, quan aconsegueix portar un carregament de vins a Anglaterra a finals d'aquell segle. Entre els seus successors destaca Diego d'Alvear i Ponce de Lleó, que va compaginar la seva vocació vinatera amb una atzarosa vida militar i política, havent estat capità de la fragata Mercedes, enfonsada en la batalla del Cap Santa Maria pels anglesos, avui famosa gràcies a l'empresa caça tresors Odyssey.\nD'aquella època destaca per dret propi la figura de Carles Billanueva, assistent que Diego d'Alvear i Ponce de Lleó va portar d'Argentina i que va arribar a convertir-se en el seu capatàs de confiança i enòleg del celler. Carlos Billanueva (C.B) marcava amb les seves inicials les millors botes de la casa, i d'aquí neix una de les marques més emblemàtiques de la casa.\nAl llarg de la seva llarga història, Bodegas Alvear ha conservat el seu caràcter familiar, transmetent-se la titularitat de pares a fills de tal manera que, avui dia, la propietat del celler compta amb més de 50 socis familiars, i l'empresa està en mans de la vuitena generació, on totes han contribuït a poc a poc tant a la modernització tècnica del celler, com a la conservació del seu patrimoni arquitectònic.\nLa majoria de les marques actuals i les elaboracions de brandi procedeixen de principis del segle XX sota la direcció de Francisco d'Alvear, comte de la Cortina, temps en què també es van adquirir nombroses vinyes i es van ampliar els cellers.\nLes instal·lacions d'elaboració de Bodegas Alvear es divideixen entre el Lagar de les Ponts, a la Serra de Montilla, principal zona de qualitat de la denominació gràcies als seus sòls marcadament calcaris, i l'anomenada Casa Central, un conjunt d'edificis que s'estenen per uns 60.000 m2 a la localitat de Montilla, on es troben gairebé la totalitat de les 6.000 botes de criança d'entre 500 i 600 litres amb què compta el celler, en la qual destaca el vell celler "de la Casa" del segle XVIII, primer emplaçament d'Alvear, situat al casc antic, i considerat d'interès històric-artístic.\nAquesta antiga casa pairal del segle XVIII, tanca les soleres més antigues de la zona, amb vins amontillados amb més de 200 anys de criança. El celler té una capacitat de criança de 10 milions de litres en bótes de roure, distribuïdes en gairebé una vintena de cellers, que acullen les diferents etiquetes de la casa. Els cellers de la Sagristia, el Liceu, la Gran, i la de l'Escut, al costat de la casa pairal, acullen els preuats vins vells. A Las Mercedes, avui coneguda com la del Capatàs, es troben la major part de les soleres d'un dels vins més coneguts d'Alvear: el Fi C.B. Una altra de les bodegues més carismàtiques és la de Comte de la Cortina, a més d'El Trabajadero, Ronda, Les Palmeres, Oloroso Vell, Els degans, Sant Rafael, Don Diego i President, en què conviuen actualitat i història.\nLa base dels vins són 150 hectàrees de vinya en propietat situades en els més famosos pagaments de la serra de Montilla i Moriles, tot plantat de la varietat Pedro Ximénez, més altres 200 de viticultors locals.\nA Bodegas Alvear cep protagonista és la Pedro Ximénez, raïm que es converteix en la base única dels seus vins dolços, fins, olorosos i amontillats. És la varietat blanca reina de la DO Montilla-Moriles i també de les vinyes i vins d'Alvear.\nLa vinya es conrea en general en sòls molt calcaris, i a la zona es distingeixen dos tipus: les "albarizas o àlbers", terrenys molt calcaris i permeables, amb escàs contingut de matèria orgànica i poc productius, on s'obtenen els raïms de maduració més llarga i equilibrada; i els "arenes", terrenys vermellosos per la presència de sals de ferro, Més precoços. Posteriorment, en aquests vins es produirà el miracle de la criança sota el vel de flor, un procés biològic natural pel qual es desenvolupa, en la superfície del vi una raça de llevats autòctons, que formen una capa de color crema.\nL'activitat d'aquests llevats aporta al vi una aroma i sabor peculiar molt diferent a l'inicial. Per afavorir el desenvolupament d'aquests llevats es mantenen unes condicions de temperatura i humitat en els cellers, i s'omplen només dues terceres parts de la capacitat de les bótes, deixant la superfície lliure suficient per al desenvolupament òptim del "vel". Els fins més envellits, quan esgoten la seva capacitat nutrient per a la "flor", es diuen amontillados, adquirint un color daurat.\nEn els olorosos, a diferència dels fins, s'impedeix el desenvolupament del vel de flor mitjançant encapçalat -afegit d'alcohol vinícoles fins al 18% i omplert complet de les botes. D'aquesta manera, la criança es redueix a l'empremta que el roure i el temps deixen en el vi. El vi Pedro Ximénez és un vi dolç i suau, i s'obté mitjançant l'assolellat del raïm, on els raïms s'estenen en un trenat d'espart on es passifican lentament els grans. Un cop premsades les panses s'obté un most dens, un veritable suc de panses. L'elaboració i criança posterior donarà lloc als grans dolços Pedro Ximénez.\nEls recipients emprats per a la criança del fi es denominen "botes" d'una capacitat aproximada de 500 litres. La fusta preferida, per la seva porositat, és el roure americà. Les botes es disposen dins dels cellers en files de diversos pisos anomenades "cachones". El passadís entre dues cachones s'anomena "andana", i cada un dels pisos de botes es diu "criadera". La criandera més propera a terra és la "solera"; la situada immediatament a sobre, primera criadera; la següent, segona criadera i així successivament. Cada criadera conté vi del mateix nivell de criança; la solera, el de més criança, la primera criadera el següent grau de criança i així fins a les criaderas més joves.\nVins de Bodegas Alvear\nBodegas Alvear elabora una més d'una vintena de productes, entre vins fins, olorosos, amontillados, Pedro Ximénez, brandis i vinagres. Les seves etiquetes més representatives són:\nFino C.B. és un vi elaborat per criança biològica (vel de flor) durant més de quatre anys en bótes de roure americà mitjançant el tradicional sistema de criaderas i soleres amb saques i rosades periòdiques. Cal destacar com a peculiaritat que el fet que s'elabori a partir de mosts procedents de raïm Pedro Ximénez molt rics en sucres, no és necessària la seva alcoholització en cap de les fases de la seva elaboració i criança. És un vi de color palla pàl·lid i brillant, amb aroma net, elegant, i una mica punxant, amb records de molla de pa i llevat. En boca és lleuger, sec, franc, saborós, i amb records de fruits secs.\nPedro Ximénez 1927 és un vi elaborat a partir de raïms pasificadas al sol, i amb una criança de cinc anys en bótes de roure americà, mitjançant el tradicional sistema de criaderas i soleres, amb saques i rosades periòdiques. El PX 1927 és el senyal d'identitat del celler i és un cupatge de vi de la Solera i la primera criadera. Posseeix un color caoba brillant amb tons iodats. En nas és potent, amb notes torrefactes i records de pastisseria i licor de cafè. En boca és dolç, ampli, i untuós amb records de caramel de cafè amb llet i cacau sobre fons de raïms passa i final llarguíssim.\nMoscatel Alvear és un vi de licor dolç sense anyada elaborat a partir de raïm moscatell lleugerament sobre madurada, envellit mitjançant criança oxidativa i enriquit en la barreja final abans d'embotellar amb una mistela de raïm moscatell. En nas és potent i net, amb aromes de raïm de taula típiques de la varietat. Té un sabor dolç, amb una acidesa ben integrada i és un vi de licor fàcil de beure.\nMarqués de la Sierra Blanco és un vi jove afruitat, elaborat avançant lleugerament la verema per aconseguir un grau alcohòlic potencial més baix i un vi més fresc que en les elaboracions tradicionals amb el raïm Pedro Ximénez. No té criança en bóta, i exhibeix un color brillant, pàl·lid groguenc amb matisos verdosos. Fresc i suau en nas, amb lleus notes anisades. És molt fresc en boca, afruitat i amb bona acidesa.\nFino en Rama és un vi elaborat d'una sola collita durant més de trenta mesos en bótes de roure americà. Aquest vi no ha estat sotmès a tractaments d'estabilització per fred, ni al seu habitual posterior filtració per terres de diatomees, mantenint les seves característiques originals. Presenta un color palla-daurat i brillant, amb aroma de llevat de flor. En boca és ple, ampli i lleugerament salí amb records de fruits secs, amb gran persistència i tipicitat.\nFino Capataz és un vi elaborat amb criança biològica (sota vel de flor) durant més de sis anys en bótes de roure americà, mitjançant el tradicional sistema de criaderas i soleres amb saques i rosades periòdiques. Posseeix un color palla amb lleus tons verdosos, pàl·lid i brillant, d'aroma punyent, amb records de flor i ametlla. En boca és ple, sec, saborós i lleugerament amarg, amb records de fruits secs.\nAmontillado Carlos VII és un vi fi molt vell, envellit mitjançant criança biològica (sota vel de flor), acabant la seva elaboració en criança oxidativa (sense vel de flor), en bótes de roure americà, mitjançant el tradicional sistema de criaderas i soleres amb saques i rosades diàries, fins a completar una edat mitjana de més de quinze anys. Exhibeix un color ambre-daurat brillant, molt potent en nas, profund i punyent, amb notes de fustes fines i records notables de fruits secs. Elegant i sedós. Sec, potent i molt ampli, i de gran persistència.\nOloroso Asunción és un vi generós elaborat mitjançant criança oxidativa en bótes de roure americà, pel tradicional sistema de vivers i soleres amb saques i rosades diaris, fins a completar una edat mitjana de més de dotze anys. Color caoba i or vell amb brillantors ambarins i tons iode. Nas intensa i profunda, amb notables els tons de fustes molt elegants. Molt ampli en boca amb lleugeres notes dolces de raïm passa, d'avellana i ametlla torrada.\nPedro Ximénez de Añada és un vi elaborat amb raïms procedents d'una sola collita, pasificadas al sol i amb un acoblament posterior de 12 mesos en les tradicionals gerres d'elaboració. Posseeix un color ambre clar i brillant. Net en nas, amb notes de diverses fruites pasificadas (raïm, dàtil, figues ...) i amb lleugers records melmelada de cítrics i pela de taronja. En boca és molt dolç, dens i untuós, amb notes molt evidents de pansa, mel i codonyat.\nPedro Ximénez Solera 1927 és un vi elaborat a partir de raïm pansificat al sol, amb una criança posterior, en bótes de roure americà, pel sistema de vivers i solera, amb saques i rosades diaris durant cinc anys. Color caoba, amb aroma potent de llarga criança, solera rància, lleugers tocs torrats i molt ben acoblats, amb matisos. En boca és ampli, dolç, amb grats tocs amargosos, amb fons de mel i agradables tocs rancis.\nSolera Fundación Amontillado és un vi que s'elabora de les soleres la fundació del celler, d'aquí el seu nom. Aquest vi no segueix un esquema comercial clàssic, ja que les treus només es duen a terme en comptades ocasions envasant-se un nombre molt limitat d'ampolles.\nÉs un vi de color caoba amb una magnífica intensitat aromàtica, amb notes punxants de fruita seca i llarguíssima criança. En boca és un compendi de sensacions gustatives amb els inimitables sabors de la peculiar criança (nous i avellanes) molt concentrades que es manifesten a través d'una gran persistència en boca.\nSituación de la bodega Alvear\nSituació del celler Alvear


”la Caixa”, la Generalitat de Catalunya i la Fundació Pasqual Maragall impulsaran un projecte pioner per al diagnòstic precoç de la malaltia d’Alzheimer. | Fundació Pasqual Maragall\nContacte Botiga Premsa Feina\nFundació Pasqual Maragall\tfpm-logo-small-ca\nAnar a la secció\nPlataforma de neuroimatge\nCom fer front a l’Alzheimer\nBodes o esdeveniments solidaris\nEl Programa de Recerca en Diagnòstic Precoç (PRDP) és una iniciativa de la Fundació Pasqual Maragall i forma part del seu projecte científic, barcelonaβeta.El president de “la Caixa” i la Fundació “la Caixa”, Isidre Fainé; el conseller d’Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya, Antoni Castells, i Pasqual Maragall, president de la Fundació Pasqual […]\nNo t'oblidis de compartir!\n”la Caixa”, la Generalitat de Catalunya i la Fundació Pasqual Maragall impulsaran un projecte pioner per al diagnòstic precoç de la malaltia d’Alzheimer.\nEl Programa de Recerca en Diagnòstic Precoç (PRDP) és una iniciativa de la Fundació Pasqual Maragall i forma part del seu projecte científic, barcelonaβeta. El president de “la Caixa” i la Fundació “la Caixa”, Isidre Fainé; el conseller d’Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya, Antoni Castells, i Pasqual Maragall, president de la Fundació Pasqual Maragall, han signat un conveni per a la posada en marxa del Programa de Recerca en Diagnòstic Precoç (PRDP).\nEl projecte, al qual l’Obra Social “la Caixa” destinarà 3,4 milions d’euros fins al 2012, es centrarà en el desenvolupament d’un estudi d’abast estatal dirigit al diagnòstic i intervenció precoç de l’Alzheimer i les malalties neurodegeneratives relacionades. Aquest acord s’emmarca en el conveni d’obra social entre les caixes catalanes i el Departament d’Economia i Finances de la Generalitat de Catalunya.\nL’objectiu principal del programa, sense precedents a Espanya, serà obtenir informació científica sobre les característiques i l’evolució natural dels recursos cognitius i emocionals de les persones al llarg de la vida. Concretament, es busca determinar la influència de tot tipus de factors interns i externs (genètics i epigenètics, ambientals, socials i sociològics) en el benestar mental, així com desenvolupar intervencions per a la prevenció i millora de l’Alzheimer i dels problemes cognitius associats a l’envelliment.\nEl programa contempla l’estudi d’una cohort de ciutadans majors de 18 anys que, de forma voluntària, seran sotmesos a un seguiment per analitzar la seva evolució al llarg del temps. L’objectiu és arribar als 20.000 participants en cinc anys.\nRecull de premsa.


Multitudinari suport a l’Arca per seguir gestionant els gossos | Diari de Tarragona\nMultitudinari suport a l’Arca per seguir gestionant els gossos\nLes responsables de l’associació es mostren molt contentes i agraïdes per l’èxit de la concentració d’ahir a Tortosa, on van assistir un miler de persones amb les seues mascotes\n8 de Octubre de 2017 - 19:20 hs\nEl miler de manifestants, ahir a Tortosa, assistien amb les seues mascotes. Foto: Joan Revillas\nLa protectora d’animals Arca espera que aquesta manifestació pugui influir en la decisió final de l’Ajuntament de Tortosa respecte a la gestió de la gossera municipal. El consistori de la capital del Baix Ebre ha atorgat el concurs públic per a la gestió de la protectora al Corralet de Vinaròs. Arca ha gestionat en els darrers anys la protectora de Tortosa, promovent l’esterilització i les adopcions i lluitant contra el greu abandonament d’animals de companyia que pateixen les Terres de l’Ebre, però en el concurs públic el Corralet de Vinaròs hauria fet una oferta econòmica que rebaixava en 18.000 euros la proposada de l’entitat tortosina.\nSegons confirmen al Diari fonts d’Arca, l’entitat presentarà un recurs contra aquesta decisió de l’Ajuntament, «estem dins del termini marcat i els nostres advocats l’estan redactant». La protectora també es mostra satisfeta d’haver aconseguit 12.000 signatures en una setmana a través de la plataforma Change.org per evitar que la gestió de la protectora passe a mans del Corralet.\nL’empresa vinarossenca està sent investigada per suposat maltractament animal, una de les grans preocupacions de protectores d’animals d’arreu de les Terres de l’Ebre és que als gats i gossos se’ls pugui traslladar a territori valencià on, a diferència de Catalunya, sí que està permès el sacrifici animal.\nPancarta reivindicativa a les portes de l’ajuntament. Foto: Joan Revillas\nAquestes entitats ja fa temps que demanen a altres set ajuntaments de l’Ebre que deixin de contractar a El Corralet per prestar el servei de captura d’animals abandonats. Denuncien que sovint no es fa cap control un cop són traslladats a la gossera que aquesta empresa té a Vinaròs i que es pot vigilar si compleixen amb la seua obligació de respectar la normativa catalana de sacrifici zero.\nEl Corralet gestiona una cinquantena de gosseres entre els municipis de Castelló i els limítrofs de la comarca del Montsià, principalment. La protesta d’ahir volia ser també un toc d’atenció cap als consistoris ebrencs perquè facen un major seguim del que fan al Corralet amb els animals capturats.\nDe moment, la gestió de la gossera a Tortosa segueix anant a càrrec d’Arca, l’alcalde, Ferran Bel, insisteix a dir que «si hi ha una entitat que ha concorregut al concurs que no compleix la llei s’ha de presentar un recurs, així funciona l’Administració».\nArca fa 17 anys que funciona com a protectora i ho fa en part amb un gruix de voluntariat que ajuda en les tasques de cura dels animals, donant-los l’afecte que necessiten. Actualment acull uns 180 gossos, molts dels quals han sigut abandonats o arriben ferits o malalts i n’han de costejar el seu tractament veterinari.\nL’associació lluita per evitar que El Corralet es faci càrrec de la gossera, perquè asseguren que «una empresa amb aquests antecedents ens fa por». Si s’adjudica a una altra protectora, reclamen que sigui una protectora de debò.


Club de lectura: 05/04/20 - 12/04/20\nLa Tertúlia del passat 2 d'abril va estar dedicada a Aloma, de Mercè Rodoreda. Degut a l'excepcionalitat de la situació actual vam haver de fer-la per videoconferència a càrrec de la Neus Real (podeu veure-la a Tertúlia abril: Aloma de Mercè Rodoreda). Aquesta va generar alguns comentaris que podeu veure navegant pel nostre bloc.\nNosaltres seguim oferint-vos més informació sobre aquesta obra, potser la més íntima i sincera, escrita al 1936 i descrita com a biogràfica per la similitud de la vida de l'autora i la protagonista.\n"Me daba miedo enseñarla. Tenía al sensación de que al darla a leer me descubría demasiado yo misma. La escribí muy deprisa", va admetre dècades després per justificar que l'original descansés dins d'un calaix fins que la va convèncer Francesc Trabal (company de feina de la Institució de les Lletres Catalanes), per presentar-la als premis Creixells al 1937, aconseguint el primer premi i la posterior publicació (1938).\nUs deixem alguns enllaços per veure coincidències:\nAloma i la feblesa en Mirall\n"Aloma" mucha Rodoreda, El País juliol 2019\nAloma en Resistencia Lectora\nEn preparar les seves Obres completes, Rodoreda només va salvar Aloma, d'entre tota la seva producció de preguerra que considerava de baixa qualitat.\nTanmateix, la revisió que en va fer al 1968 va revertir en una novel·la ben diferent de la dels anys trenta, molt més en consonància amb els nous interessos de l’escriptora i amb els camins que estava seguint la seva narrativa.\nUs deixem l'enllaç d'una comparativa entre les dues versions per Neus Real, doctora en filologia catalana, especialitzada en l'estudi de l'accés de les dones al món literari:\nPublicat per Biblioblanes a 10:15 Cap comentari:\nComentari Elisabet Moreno Boada\nQue el confinament també ens duria coses bones ho vaig saber el dia que vaig veure la meva filla al balcó de casa devorant sota el sol Harry Potter i la pedra filosofal. Era un matí qualsevol i de fons només se sentia l’esgarip d’una gavina rondinaire. Després, silenci total. Va acabar el llibre en poc més d’una setmana. Ara ja ha començat el segon.\nElla té deu anys i jo en deuria tenir quatre o cinc més quan vaig descobrir Mercè Rodoreda, amb Aloma precisament. Recordo que em va fascinar i algú podria pensar que en part fou perquè jo era adolescent, com la protagonista; que m’hi vaig identificar. Però no: van ser les paraules. Perquè una novel·la són només paraules, com deia l’autora, però la màgia de la seva literatura rau en el fet que ella sabia triar les paraules justes, les més senzilles, per explicar els sentiments més complexos de la naturalesa humana (de les dones, si em permeteu anar més enllà).\nI també em va captivar l’art de transmetre amb el suggeriment, sense explicar, que no està a l’abast de tots els escriptors. M’ha encantat que la Neus Real recalqués aquestes idees a la videoconferència, perquè això és el que sempre he pensat.\nDesprés d’Aloma va venir La Plaça del Diamant, que em va fer plorar, i més tard, tota la resta. Un exemplar de butxaca de La meva Cristina i altres contes és un dels millors regals que m’han fet mai. Me’l va portar la meva mare un dia, tornant de Barcelona, perquè sí. No era el meu aniversari, ni Sant Jordi, ni cap festa especial. El va veure i va pensar en mi. Així de bonic, així de senzill. Com les paraules de la Rodoreda.\nRellegir Aloma m’ha fet venir ganes de rellegir Rodoreda, com a la Montse. Tota la Rodoreda, Rodoreda en vena. Perquè en temps de confinament el millor que podem fer és gaudir dels nostres tresors: la família i la literatura amb majúscules. Viatjar amb la ment ja que no podem fer-ho de cap altra manera.\nVindran temps millors, però abans ens hem de preparar per la sotragada. Entre tots i totes podem contribuir al fet que les biblioteques i llibreries no hagin de tornar a tancar, quan els permetin obrir.\nPer tant, qui pugui i vulgui, que faci com jo, que sempre em guio per aquesta pauta:\n1.- Llegir llibres\n2.- Comprar llibres\n3.- Comprar llibres d’autors catalans\n4.- Comprar llibres d’autors catalans vius\n5.- Comprar llibres d’autores catalanes vives\nLa idea és començar pel final, si ens ve de gust i les circumstàncies ho permeten, i si no, anar reculant, sense renunciar mai al primer precepte. En aquest sentit, us deixo aquí dos títols a tenir en compte, si la proposta us interessa:\nI no dic res més. La màgia dels llibres (la de Hogwarts, la dels jardins de Sant Gervasi...) comença a la primera pàgina.\nSalut i ànims, més que mai.\nPublicat per Biblioblanes a 11:28 Cap comentari:\nComentari Montse Medalla\nLa primera vegada que vaig llegir Aloma ja em va agradar. La relectura, ara, al cap de gairebé trenta anys (o més, que el temps passa molt ràpid), no m'ha decebut gens. Després que la Neus Real ens hagi fet aquesta videoconferència, encara m'ha fet descobrir alguns aspectes que se m'havien escapat. Una molt bona anàlisi. M'han agafat moltes ganes de continuar amb Rodoreda. Penso, i sempre he pensat, que és una peça clau a la literatura catalana, i la comparació amb Virgínia Woolf o fins i tot amb Joyce, em sembla correctíssima. També és veritat que no és l'única magnífica autora que tenim al nostre patrimoni cultural. Penso amb Montserrat Roig, Olga Xirinacs, Maria Mercè Marçal, Carme Riera....n'hi ha, n'hi ha!!!\nAlguna vegada ja he dit que la lectura té unes quantes capes. N'hi ha una que consisteix a entendre que passen coses i ja està, com qui veu una pel·lícula (que està molt bé, ep!)\nN'hi ha una altra més profunda, que ens fa veure o entreveure circumstàncies o fets que, aparentement no són visibles.\nI encara n'hi hauria una altra, que ès la que ens explica la Neus, on et vas fixant en cada detall, en la construcció de l'obra, en els seus entrellats i que ens fa la lectura molt més completa.\nTotal que, gràcies a les explicacions de la Neus, m'he posat a rellegir tota la Rodoreda que tinc a casa. Ja he acabat "El carrer de les Camèlies", i ara estic amb "Quanta, quanta guerra". Em deixo pel final, "Jardí vora el mar", que és la que m'agrada més. Més que els contes, i més que "Mirall trencat" i més que "La plaça del Diamant"!\nBé, doncs, moltes gràcies, Gemma, Neus, i, com no, Mercè Rodoreda!\nPublicat per Biblioblanes a 11:33 Cap comentari:\nComentari Maria Aladern\nÉs una llàstima que no haguem pogut estar cara a cara, però la veritat és que aquesta vídeoconferència ha valgut molt la pena. La Neus Real, d’una manera engrescadora, ha sabut captar la nostra atenció. I tal vegada ens ha fet veure el que potser ens hauria passat per alt.\nEns diu que la Mercè Rodoreda té la sensació que Aloma és la seva primera novel·la de veritat. S’entén molt bé la diferencia entre les dues versions. Des que va començar havien passat 30 anys, quan ja havia adquirit ofici.\nA mi m’agradaria, encara que només fos per curiositat, poder llegir alguna de les primeres obres que ella va rebutjar.\nTé molt mèrit despertar l’interès del públic amb la història d’una noia normal i, a més a més, amb falta d’autoestima. La soledat guia la seva vida. La seva imaginació la porta a buscar el que ella no pot aconseguir, per exemple les cartes que escriu a una persona que ni tan sols existeix.\nTot va morint al seu voltant:.La gata destrossada pel mascle, la mort del nebot, el suïcidi del seu germà incapaç de trobar cap al·licient a la vida. El germà gran que al darrera d’una passió que no pot controlar perd, fins i tot, la casa dels seus pares amb el jardí. Per l’Aloma també és una pèrdua, com una mort. S’havia il·lusionat amb el Robert i també la deixa.\nSola, es perd en aquella nit d’hivern com una ombra. L’autora, malgrat tot, ens dóna un bri d’esperança. L’Aloma pensa en una veu petita que li dirà “mare”.\n▼ 5 d’abril (4)


Apartment Duga Uvala *LXXXVIII * Peruski Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Apartment Duga Uvala *LXXXVIII *\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Duga Uvala *LXXXVIII * és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Peruski. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Apartment Duga Uvala *LXXXVIII * asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, s'admeten animals de companyia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Duga Uvala *LXXXVIII * és una elecció inteligents per a viatgers a Peruski, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Les entitats de lleure obren inscripcions per a l'estiu | Taula d'entitats del Tercer Sector Social de Catalunya\nLes entitats de lleure obren inscripcions per a l'estiu\nFundesplai i Pere Tarrés defensen que el lleure és segur i necessari, com es va demostrar l’any passat.\nFundesplai ha obert les inscripcions a les colònies, casals, campaments i vacances en família d'estiu a través del web estiu.fundesplai.org. La campanya inclou centenars d'activitats per a totes les edats amb una gran diversitat temàtica (natura, idiomes, aventura, etc.) i recull tota l'experiència de l'organització de les activitats de 2020 quan, després de mesos de confinament, els casals i les colònies van ser en molts casos la punta de llança de resocialització de molts infants.\nAquest estiu els infants i joves que participin en les activitats d’estiu de Fundesplai es convertiran en activistes pels Objectius de Desenvolupament Sostenible que volen fer possible un món millor, el lema que lluiran milers d'infants i joves en les samarretes.\nLa Fundació Pere Tarrés també ha obert les inscripcions a les colònies d’estiu amb l’aval del bon funcionament del 2020 i amb només 10 contagis a totes les activitats entre els 21.000 infants i joves que van participar-hi. Per això, insisteix que les activitats de lleure són segures i necessàries per al seu desenvolupament i socialització.\nLes inscripcions es poden fer a peretarres.org/estiu. Les eco-colònies i els casals d’estiu de la Pere Tarrés es focalitzaran un any més en treballar el compromís pel medi ambient i els Objectius de Desenvolupament Sostenible amb el lema ‘Siguem el canvi que volem veure al món’. L’entitat engega també la campanya solidària ‘Ajuda’ls a créixer’ per becar prop de 4.000 infants en situació de vulnerabilitat amb el suport d’administracions, empreses i particulars.\nInscripcions activitats estiu - Fundesplai\nInscripcions activitats estiu - Fundació Pere Tarrés


Els 6 Millors Hotels de Zugspitze, ACTUALITZAT el 2017 - Booking.com\nIntrodueix les dates i tria entre 746 allotjaments!\n746 establiments a Zugspitze\nDescobreix molt més sobre Garmisch-Partenkirchen\nDescobreix molt més sobre Grainau\nDescobreix molt més sobre Oberammergau\nDescobreix molt més sobre Lermoos\nHotels destacats a Zugspitze\nThe Johnsons. Nova Zelanda\n8,9 Fabulós 881 comentaris\nJason. Regne Unit\n"Beautiful location, friendly hosts. Stayed while road tripping around Europe - we wish we could have stayed longer and that there were more places like this along our route."\nGästehaus Alpenblick Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients. Aquest allotjament ha acceptat participar al nostre programa preferent, que inclou allotjaments amb un servei i una qualitat-preu excel·lents i uns preus competitius. Per participar en el programa cal complir uns requisits específics. A més, es tenen en compte comentaris d’altres clients.\nVenus. Països Baixos\nMostra els 746 hotels de Zugspitze\nEstabliments afegits fa poc a Zugspitze\n4 Griesbergweg, 82491 Grainau, Alemanya\nDorfstraße 10 1 Etage, 82487 Oberammergau, Alemanya\nZugspitzstrasse 10, 82491 Grainau, Alemanya\nBrandstrasse 27, 82467 Garmisch-Partenkirchen, Alemanya\nDescobreix els millors hotels, bed and breakfasts, fondes, cases i apartaments de vacances de Zugspitze segons 50.186 opinions reals de clients reals.\nEls millors hotels de Zugspitze\nSegons 50.186 opinions\nNúm. 1 de 140 hotels a Zugspitze\nMira't més opinions d'hotels de Zugspitze\nHotels populars a Zugspitze\n8,6 Fabulós 877 comentaris\n7,7 Força bé 949 comentaris\n8,5 Molt bé 2.123 comentaris\n8,9 Fabulós 790 comentaris\n8,5 Molt bé 2.738 comentaris\nA Zugspitze i als voltants\n99 hostals i pensions\n77 hotels de 4 estrelles\n103 hotels romàntics\n728 hotels amb parking\n672 hotels amb WiFi\n362 hotels que accepten animals


L'Estat preveu fer inversions per 1.179 milions d'euros a Catalunya, el 2016 - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nL'Estat preveu fer inversions per 1.179 milions d'euros a Catalunya, el 2016\nEl territori català rebrà el 10,1% de la inversió total, xifra que queda molt per sota del seu pes en el PIB estatal, del 19%\nacnmadrid 05.08.2015 | 00:00\nCatalunya rebrà 1.179,53 milions d'euros en inversions dels Pressupostos Generals de l'Estat de cara al proper any 2016. Així ho ha declarat el document que el ministre d'Hisenda i Administracions Públiques, Cristóbal Montoro, va lliurar ahir al president del Congrés dels Diputats, Jesús Posada.\nLa xifra destinada a Catalunya suposa el 10,7% del total rebut per a totes les comunitats autònomes, i és lleugerament superior a la del 2015, quan l'Estat va destinar 1.072 milions d'euros a Catalunya, una xifra que suposava el 9,5%. Malgrat tot, encara queda molt lluny del pes de Catalunya al PIB (Producte Interior Brut) de l'Estat, que correspon al 18,9%.\nAndalusia, amb més de 1.820 milions d'euros, seguida de Castella i Lleó (1.451) i Galícia (1.363) són les comunitats autònomes que rebran més inversió estatal del sector públic el 2016. Segons consta en els Pressupostos Generals de l'Estat per a l'any vinent, la inversió total en aquest sector serà de més de 13.000 milions d'euros, dels quals més d'11.000 estan regionalitzats.\nLes tres comunitats autònomes que van rebre més inversió el 2015, segons els Pressupostos d'aquest any, són les mateixes que el 2016: Andalusia, Castella i Lleó i Galícia, i coincideixen també les que menys en rebran: la Rioja, Navarra i les Illes Balears.\nReaccions a la xifra\nEl ministre d'Hisenda i Administracions Públiques, Cristóbal Montoro, després de l'acte de lliurament dels pressupostos al president del Congrés, va comparèixer en roda de premsa per assegurar que aquests comptes "tornen a referendar" que Catalunya és "molt important" per al conjunt de l'Estat i per al conjunt d'Europa.\nTambé es va mostrar convençut que si Catalunya no formés part de l'Estat i fos un territori d'un altre país europeu creixeria "molt menys" del que ho està fent. "Si creix és perquè està integrada en un mercat interior que s'anomena Espanya", va subratllar el ministre, i va afegir que "les polítiques de rigor, de seriositat i de compromís amb el finançament dels serveis públics dels catalans" estan afavorint el seu creixement econòmic.\nAixí mateix, i pel que fa a la inversió territorialitzada, va remarcar les inversions per part del ministeri de Foment, i va assegurar que aquestes han crescut a l'entorn "del 10%". Va afirmar que el resultat seria "molt millor" si el Govern es dediqués a la recuperació\nEl ministre d'Hisenda va insistir també que l'estat espanyol està "garantint el finançament dels serveis públics dels catalans des del principi de la legislatura". "Catalunya és una de les comunitats que està creixent i creant ocupació en termes de mitjana nacional, malgrat tenir un govern que es dedica a una altre cosa".\nAixí, Montoro considera que, si l'executiu català "es dediqués a la recuperació econòmica, el resultat en termes polítics seria millor". Va retreure al president del Govern, Artur Mas, que parli de recuperació quan fa balanç, i que seria bo preguntar al president "què ha fet la Generalitat per aquesta recuperació, a banda de queixar-se i d'obrir un procés que ni ell mateix sap cap on va".\nLa resposta del president català envers aquestes declaracions no va trigar a arribar. Segons el president de la Generalitat, els pressupostos presentats aquest dimarts al Congrés dels Diputats demostren el "menyspreu sistemàtic" de l'Estat espanyol cap a Catalunya. En especial, pel que fa a la partida d'infraestructures, que està "notablement per sota" del pes poblacional i econòmic dels catalans dintre de l'estat espanyol.\nConsidera que la partida d'infraestructures destinada a Catalunya no s'ajusta ni al volum de població del país (del 16% sobre el total) ni a la seva rellevància econòmica ("de gairebé el 20%" respecte al conjunt estatal). "Res de nou a l'horitzó. Estem exactament igual que sempre, amb un menyspreu sistemàtic al pes de l'economia catalana i d'un menyspreu total i absolut al pes de la seva població", va lamentar.


Toccata i fuga a Altura\nEl proper 14 de setembre s’inaugurarà a Altura, l’Alt Palància, l’exposició de les obres finalistes del “XIV Concurso Exposición de Arte Manolo Valdés”.\nToccata i fuga de Cristina Guzman Traver\nEls premis en pintura i escultura han recaigut en l’artista Mª José Cabanes Sanz, amb l’obra "Materia etérea" i en escultura l’artista Pablo Ferrer Rabanaque, amb "Apparent instability", respectivament.\nDes d’El meu llogaret felicitar als premiats i als altres seleccionats. Serà un honor per a mi i per a la meua obra compartir la Sala Manolo Valdés amb tots els finalistes.\nInstal·lació amb tècnica mixta, Cristina Guzman Traver\nToccata i fuga de Johann Sebastian Bach és una de les peces musical més conegudes per a orgue. El motiu que d’aquest títol per al meu treball, a estat fruit la lectura de la vida i obra del meu avantpassat, Benet Traver i Garcia (1868-1933) que entre altres moltes arts va destacar com a músic i compositor, i durant 38 anys organista de l’Església Arxiprestal de Vila-real.\nHe volgut recordar-lo jugant amb els color i la llum, amb els volums i les diferents alçades. Un pentagrama amb notes de color, disperses en un espai blanc.\nEtiquetes: Aldaia, Altura, Art, ceràmica, escultura, exposicións, premis, Vila-real\nEscultura a Berlín\nExposició a Berlín de Fanny i Beatriz\nFanny Galera viatja a través del complex món de les comunicacions. Les obres dels artistes a expressar els seus sentiments i experiències viscudes. Ells van usar figures humanes sense sexe de fusta, bronze, resina i porcellana. A causa que els sentiments són tan universal, ni femella ni mascle. De vegades les seves obres es combinen en els escenaris, de vegades hi ha objectes que són inherents a les emocions que es volen transmetre.\nBeatriz Blanch tracta la integració de temps, el valor, i el canvi de la continuïtat. A través del seu procés artístic Blanch mostra el valor inherent de les coses sobre la base de materials aparentment sense valor, canvia la seva percepció cap al plaer i les emocions. En les seves obres, el temps es refereix a la continuïtat sense fi i el canvi, un misteri insondable en curs.\nZeitgenössische Spanische Skulptur\nFanny Galera “Tiempos” Beatriz Blanch “Shifting Continuum”\nTel (030) 4455181 / 44732312\nFins al 26 de setembre 2013\nEtiquetes: Berlín, escultura, exposicións, galeries\nPenjolls de raku en microones\nAcabe de rebre un regal!\nUn d’aquests tres penjolls. Ja tenen nom... Mireia, Mònica i Cris.\nEls ha fet el meu germà Aleix Guzman en un curs de ceràmica, Raku en microones. Encara no sé quin serà el meu, deixaré tria primer.\nEstic impacient per estrenar-ho.\nEtiquetes: Aldaia, ceràmica, cursos, Objectes que estimem, rakú\nL’Hort Roig de Carmen Ballester\nDes de avui podeu visitar al Museu Nacional de Ceràmica González Martí d’ací de València la magnifica exposició de Carmen Ballester.\nArtista nascuda a Onda i que ha estat molts anys a Talavera de la Reina (Toledo), dedicant-se al ensenyament artístic i de valors.\nPerquè Carmen, és una persona creativa i que transmet la seua energia a tots els que tenim la sort de conèixer-la.\nAquestes imatges són d’algunes de les instal·lacions que hi ha en aquesta exposició, no he pogut fer-ne més. Les Sales estaven de gom a gom. Tornaré un altre dia per gaudir d’aquest Hort Roig amb més temps.\nMuseo de Cerámica y Artes Suntuarias “González Martí\nPoeta Querol, 2 - Valencia –\nEtiquetes: ceràmica, escultura, exposicións, museus, Onda, València


L'Ajuntament ampliarà les graderies del Pavelló Antonio García Robledo | www.08centvint.cat\nL’Ajuntament ampliarà les graderies del Pavelló Antonio García Robledo\nJuanjo Cintas 15 novembre, 2017\nEl Consistori de la Llagosta comprarà tres nous mòduls de tribuna desmuntable per ampliar la graderia del Pavelló Antonio García Robledo. Així, hi haurà seient per a 30 persones més.\nL’Ajuntament ha aprovat la compra a l’empresa DAPLAST per un import de 1.678,88 euros. Aquests diners es pagaran amb una subvenció que la Diputació de Barcelona ha concedit al Consistori llagostenc en el marc del Pla Xarxa de Governs Locals 2016-2019 per a la compra de material esportiu inventariable en espais de titularitat municipal. Amb l’ampliació de la graderia, els responsables municipals responen a l’increment d’activitats i, per tant, de públic que s’ha donat en els darrers anys al Pavelló Antonio García Robledo. Els nous mòduls seran instal·lats properament.\nRenovació de la lluminària del Pavelló Antonio García Robledo


Plans de previsió assegurats - ACTIVOBANK\nEstà a: Particulars >Plans de Pensions i de Previsió >Plans de previsió assegurats\nPlans amb rendibilitat garantida\nAssegurança de vida-estalvi amb la qual podràs fer aportacions periòdiques per disposar d’un capital acumulat o una renda en el moment de la jubilació. Els plans de previsió assegurats ofereixen capital i tipus d’interès garantit.\nCapital 100% garantit.\nEt garanteix el 100% del teu capital a venciment, amb independència de les fluctuacions del mercat.\nRendibilitat garantida neta de despeses i que coneixeràs anticipadament.\nCobertura de defunció.\nEn aquest cas, els beneficiaris reben el saldo acumulat més un capital addicional del 10% amb un màxim de 12.000 € (600 € per a assegurats amb edat superior als 65 anys o que presentin riscos agreujats).\nPodrà pagar menys en la teva declaració de la renda perquè podràs reduir la teva aportació a la base imposable de l’IRPF. El límit anual individual de reducció serà el menor entre 8.000 euros i el 30% dels rendiments nets del treball o activitats econòmiques.\nEt garanteix el 100% del capital garantit a venciment, i una rendibilitat atractiva, coneguda per endavant i que es revisa trimestralment. A més, gaudeix dels avantatges fiscals dels plans de pensions.\nConsulti’n més detalls de BS Pla de Previsió Assegurat, PPA.\nPlans de previsió assegurats. Entitat asseguradora: BanSabadell Vida, S.A. de Seguros y Reaseguros, amb NIF A08371908 i domicili al c. Isabel Colbrand, 22, 28050 Madrid. Inscrita en el Registre d'entitats asseguradores de la Direcció General d'Assegurances i Fons de Pensions amb la clau C-0557. Aquestes assegurances tenen com a intermediari BanSabadell Mediación, Operador de Banca-Seguros Vinculado del Grupo Banco Sabadell, S.A., amb NIF A03424223 i domicili a l'av. Óscar Esplá, 37, 03007 Alacant. Inscrita en el R. M. d'Alacant i en la Direcció General d'Assegurances i Fons de Pensions amb la clau OV-0004. Té concertada una assegurança de responsabilitat civil i disposa de la capacitat financera d'acord amb la Llei de mediació d'assegurances i reassegurances privades.\nPots consultar les entitats asseguradores amb les quals BanSabadell Mediación ha signat un contracte d’agència d’assegurances en el web www.bancosabadell.com/bsmediacion


Ballesteros vol crear la 'Colònia Tarraco' per explicar el llegat romà durant tot l'any | Diari de Tarragona\nBallesteros vol crear la 'Colònia Tarraco' per explicar el llegat romà durant tot l'any\nEl candidat del PSC a la releecció anuncia un pla d'usos comercial arreu de la ciutat de Tarragona\n15/05/2015 14:56 | Actualizado a 22/05/2017 20:19\nEl candidat del PSC a Tarragona, Josep Fèlix Ballesteros, amb altres membres de la seva candidatura amb un cartell de Tarraco Viva a l'exterior del recinte firal i de congressos. Foto: ACN\nEl candidat del PSC a Tarragona i actual alcalde, Josep Fèlix Ballesteros, vol impulsar el sector cultural relacionat amb la història, el patrimoni monumental i els castells. Un dels projectes estrella és ubicar al recinte firal un espai permanent de Tarraco Viva, la 'Colònia Tarraco', que calcula que podria generar fins a 100 llocs de treball directes i 400 d'indirectes a mitjà termini. Aquest projecte pretén, a més d'explicar millor el passat romà de la ciutat i atreure més visitants, generar una indústria cultural associada al patrimoni que permeti posar en valor els monuments i exportar coneixement. Pel que fa al comerç, Ballesteros ha anunciat un pla d'usos comercial arreu de la ciutat.\nJosep Fèlix Ballesteros ha presentat aquest divendres les seves propostes en matèria de turisme i comerç, que passen per potenciar la marca Tarragona. L'alcalde i candidat a la reelecció pel PSC ha destacat que la ciutat hagi passat de 900.000 turistes anuals el 2007 a 2,8 milions de visitants l'any passat, una xifra, ha defensat, "certificada i demostrable".\nEl candidat socialista ha anunciat que una de les propostes per potenciar el turisme és la creació de la 'Colònia Tarraco' al recinte firal, per oferir una "Tarraco Viva permanent, que permetrà difondre i interpretar el llegat romà". Amb aquest projecte, ha apuntat Ballesteros es vol potenciar la generació d'una indústria cultural associada al patrimoni. En aquest sentit, estima que la iniciativa permetrà crear un centenar de llocs de treball directes i uns 400 d'indirectes.\nL'estratègia dels socialistes es fonamenta en impulsar la presència de les activitats de recreació històrica als diferents monuments i visites teatralitzades per incrementar el nombre de visitants i l'atractiu del patrimoni. Ballesteros ha explicat també que s'instal·larà, al mateix recinte firal, l'exposició permanent 'Romanorum Vita', per explicar la vida dels romans a la ciutat.\nUn pla integral d'usos comercials\nPel que fa al comerç, l'alcalde i candidat a la reelecció ha anunciat la creació d'un pla integral d'usos comercials per tota la ciutat. Ballesteros ha defensat també que Tarragona té un 75% d'ocupació dels locals comercials, respecte el 67% que presenta la veïna ciutat de Reus. Els socialistes volen dinamitzar també l'entorn del Mercat Central, quan acabin les obres, i el retorn del mercat ambulant a la plaça Corsini.\nBallesteros vol abordar també la reforma urbanística i comercial de l'entorn del carrer Unió, el carrer Apodaca, el carrer Reial, la plaça Sant Joan i la plaça Prim, per equilibrar els principals epicentres comercials, com són la Part Alta, la Rambla i el Mercat, i la Part Baixa. L'alcaldable ha defensat que la millora de la Part Baixa no s'ha tirat abans endavant per evitar col·lapsar el centre de la ciutat, afectat per les obres del Mercat.


Ho ha fet en el decurs d’un acte en el mateix teatre.\nLa venda d’entrades i abonaments de la propera programació s’iniciarà el 24 de juliol tant a les taquilles del Teatre Clavé com al web http://entrades.teatreclave.cat Aquesta setmana, els membres de l’Associació d’Espectadors i del consell de mecenatge compten amb un període exclusiu per adquirir i reservar les seves localitats.\nObrirà la programació l’espectacle ELECTROTAST, un maridatge de música electroacústica i cerveses artesanes emmarcat al cicle bé + bo. Una proposta en què l’escenari del Teatre Clavé es converteix en un espai si més no singular per tal que el públic visqui una experiència artística però també gastronòmica. En aquest cas, envoltats de la música electroacústica creada per l’ocasió per en Medín Peirón a partir dels sons produïts durant el procés d’elaboració de la cervesa.\nÉs també el cas de l’espectacle OPERA DEI PUPI, el teatre tradicional de marionetes originari de Sicília, nascut a la meitat del segle XIX i declarat Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat per la UNESCO. En aquesta ocasió, la Compagnia Opera dei Pupi Brigliadoro de la ciutat de Palerm estrenarà a Catalunya, de la mà de Teatres en Xarxa, un espectacle d’aquest gènere que duu el títol Batalla d’Orlando i Rinaldo per l’amor de la bella Angèlica. L’espectacle arribarà a Tordera l’11 de novembre en una oportunitat gairebé única per a petits i no tant petits de veure de prop una de les tradicions més típiques de Sicília.\nIMATGE: Acte de la presnetació (Yoyo)


L'ensenyament "obligatori" del cors \nCada any per Tots Sants se celebra a una regió de l'Estat francès amb llengua minoritzada un col·loqui que reuneix les associacions membres de la FLAREP, l'Association pour les langues régionales dans l'enseignement public. Aquest any, el 19è Col·loqui va reunir a Còrsega -Corsica en llengua corsa- els representants de pares i ensenyants de Bretanya, País Basc, Occitània, Alsàcia, Mosela, Savoia, Catalunya Nord i Còrsega ben entès, que van treballar i debatre durant quatre dies de la qüestió : « Structuration de l'action publique de politique linguistique ». L'encontre, ultra l'escolta dels especialistes sobre la qüestió tractada, és l'ocasió, gairebé única, d'intercanviar informacions entre llengües minoritzades, de comprovar els entrebancs comuns que tenen totes les llengües, de verificar que, el més sovint , París fa servir els mateixos estratagemes per mor de reduir al màxim el pes de les llengües dites "regionals" dins l'ensenyament. I en primer lloc permet a les diferents associacions d'informar-se mútuament dels avenços o misèries dels uns i dels altres.\nPer segon cop consecutiu, el col·loqui de la FLAREP, organitzat a Còrsega per l'associació basca de pares i mares d'alumnes Ikas-bi, va permetre de mesurar els progressos obtinguts en deu anys per l'ensenyament bilingue. I el cas més emblemàtic de l'evolució de l'ensenyament bilingüe i de llengua és probablement el dels corsos. Abans del col·loqui d'Aiacciu el 1995, el territori cors no comptava pas cap classe bilingüe dins de l'educació pública. Avui dia és el territori de tot l'estat que més ràpidament avança i on els objectius de l'Éducation Nationale són els més ambiciosos. I no s'hi val d'esgrimir "l'especificitat corsa" per intentar separar el cas cors de la resta de llengües : Còrsega fa part de la república, és formada de departaments, l'educació hi és competència de l'estat i del corresponent ministeri, tot com al continent.\nEl mateix inspector d'acadèmia de Còrsega, Jean-Marie Arrighi, en la seua presentació de la "Mise en œuvre de l'enseignement bilingue" i els diversos conferenciants de la Regió, de l'IUFM, de la Universitat van apuntar les dades i els principis. A Còrsega, l'ensenyament del cors és "obligatori" : se diu púdicament -llei francesa obliga- "inscrit dins l'horari normal dels alumnes" amb la possibilitat de les famílies de demanar l'exempció (abans d'una data límit). Resultat : al cap d'un parell d'anys, el 75% dels nins i nines de 6a i 5a fan 3h d'iniciació al cors cada setmana. En maternal i primari, en 10 anys un 15% dels alumnes són en seccions bilingües -són 52 escoles- [Catalunya Nord 2,5% en 15 anys]. I l'objectiu declarat de l'administració és de generalitzar el sistema per tal que, a terme, tothom segueixi l'ensenyament bilingüe. Les classes bilingües són destinades a constituir l'ensenyament ordinari ; les monolingües els casos excepcionals. Per això, actualment el 40% dels postes del concurs de mestre són reservats al concurs de professor de les escoles bilingüe (CRPE spécial). Com ho deia claríssimament un sindicalista (de l'STC), "el caràcter facultatiu de l'ensenyament de la llengua dita regional indueix comunitarisme ; la sola veritable igualtat de tots els alumnes és de garantir l'obligatoritat". Més clar, impossible. O sigui que si no generalitza l'ensenyament del català i el bilingüisme escolar, França segueix una política lingüística comunitarista, discriminant els monolingües. "Bilingüe" significa que és capaç de parlar en francès ; "monolingüe" vol dir que l'alumne és tancat dins del sol sistema de comunicació de la seua comunitat francòfona.\nAlà Baylac Ferrer (29/10/05), professor de català, secretari per la FLAREP.


5a Ruta Culutral: les Illes Pitïuses (juliol 05), per Sandra Soriano | El Camí\n5a Ruta Culutral: les Illes Pitïuses (juliol 05), per Sandra Soriano\nDg, 09/07/2006 - 11:17 | elpas\nCinquena Caminada pels Països Catalans.\nAquest cop visitarem Eivissa i Formentera durant onze dies.\nDissabte 9 de juliol del 2005\nAmb una encaixada de mans a dalt de l’avió, en Lluís i jo donem per iniciat aquest tram del Camí que ens durà a conèixer part de les terres i les gents de les Illes Pitiüses i del Sud del País Valencià. Tenim per davant una aventura d’onze dies de durada.\nArribats a Eivissa amb un avió de “Sapanair”, tot s’ha de dir, en veiem un altre amb el nom de “Germania”, cosa que ens fa pensar en un senyal de bon auguri. A la cafeteria de l’aeroport ens ve a trobar la Lina, la qual ens acompanya a fer una visita guiada per Dalt Vila, on hem quedat amb la resta de caminants; en Ramon, de Castelló, la Sílvia, de Manresa, i en David, de Girona. A Dalt Vila parlem amb una monja de clausura sobre el projecte, i ens diu que de cara al futur elles ens podrien cedir un espai per a fer nit, això és un bon inici!\nQuan comencem a dinar arriba en Pau, el company de la Lina, tots dos són membres de l’Associació 8 d’Agost. Com procedim de llocs diferents és curiós conèixer els diversos noms que els hi donem a les mateixes coses. Però tot parlant me n’adono que l’agressió que pateix la nostra llengua és la mateixa, sigui quina sigui la seva variant, la repressió actua sense fer diferències. Ens comenten que les sargantanes que hi ha a l’illa són de colors diferents, segons del lloc on són adopten un o altre color…”Fes-te del color de la terra on siguis”…\nA la tarda, després d’haver fet un volt per la Ciutat d’Eivissa, anem en cotxe a Sta. Eulària des Riu. El rector de l’església, en Vicent, ens cedeix un local del club parroquial per passar-hi la nit, tot i no tenir una idea gaire clara del que fem. Visitem també el Museu Etnològic on un al·lot anomenat Joan ens fa de guia, i gràcies a les seves explicacions ens apropem una mica a la societat rural eivissenca. Més tard, al vespre, ens reunim amb en Toni, un tècnic de l’Ajuntament de Sta. Eulària. Parlem amb ell durant més d’una hora al restaurant “Royalty”, ens facilita molta informació.\nAvui no hem caminat gaire però es pot dir que hem fet les nostres primeres passes, podem anar a dormir contents.\nDiumenge 10 de juliol del 2005\nEsmorzem al “Royalty”, aquesta vegada carregats amb les motxilles. Em temo que avui farem un tram força dur, ens esperen més de 20Km. a peu des de St. Carles al Port de St. Miquel. Avui ens acompanyaran en Pau i la Lina a caminar, després de dur-nos a St. Carles en cotxe i de buidar una mica les nostres bosses, ells marxen a deixar un dels cotxes al punt final del trajecte. Mentre els esperem aprofitem per visitar l’església del poble, on casualment coincidim amb en Vicent, el rector del dia anterior. A les portes del temple en Lluís i en Ramon mantenen una conversa força interessant, parlen sobre l’origen d’alguns mots (com ara el d’església), sobre l’esperit col·lectiu… Abans de començar el trajecte ens apropem a “Ca n’Anneta”, on preparen unes herbes eivissenques boníssimes, fetes a partir de 12 herbes digestives diferents i amb uns 25º d’alcohol.\nEl dia ens acompanya, el sol està tapat, i fem via cap a St. Miquel ajudats de mapes i dels coneixedors de l’illa, en Pau i la Lina. Mengem uns entrepans a la plaça de l’església de St. Llorenç de Balafia i de nou ens posem en marxa cap a St. Miquel. El port d’aquesta localitat és una zona plena de turistes, amb hotels damunt les roques i amb sorra sota l’infinitat d’hamaques que hi ha a la platja principal. Al costat d’aquesta hi ha la Cala Moltons, on prenem un bany ràpid i refrescant abans d’anar a sopar. Més tard sopem en un restaurant proper a la platja, l’ambient a taula és molt agradable.\nLa idea de fer vivac a la torre de vigilància més proprera no es pot dur a terme ja que el camí d’accés resulta impracticable en cotxe, de manera que tornem a la Cala Moltons, ens instal·lem sobre unes hamaques (ha-polides) i fem nit sota un munt d’estels, no sé si va ser degut a la influència d’aquests però ens vam fer un tip de riere abans d’adormir-nos, estàvem “il·luminats”.\nDilluns 11 de juliol del 2005\nEns llevem amb la claror del sol. Veig com en Lluís fa els seus exercicis matutins de ioga a ran d’aigua. Recollim les nostres pertinences, en el meu cas també un munt de sorra que se’m queda dins de la motxilla (com si no dugués prou pes!), i ens dirigim a buscar un bus que ens aproparà al poble de St. Miquel. Ah, davant de la platja principal del port es veu un petit illot que està custodiat per vigilants armats, disposats a disparar si algú decideix apropar-s’hi per mar o per la passarel·la que el “propietari” del lloc ha fet construir de l’illot a l’illa. Deu dormir tranquil?\nArribats a St. Miquel entrem en un bar-estanc proper a l’església, allà demanem pel mossèn ja que no l’hem trobat on esperàvem. Ves per on resulta que mossèn Vicent està fent el Camí, però el de St. Jaume de Compostela. La nòia que treballa al bar es fa amiga del Camí i diu estar disposada a facilitar allotjament a casa seva als futurs caminants. Ens sorprèn que la primera persona del poble amb qui parlem sigui tan receptiva, sembla que estem de sort. Tractem de contactar amb la Eva, una nòia que treballa en un súper i que segons ens han dit, està en el grup de ball pagès del poble. No la trobem, de manera que comprem provisions i ens preparem per caminar.\nAbans d’arribar a St. Mateu d’Albarca fem algunes aturades; per fer fotografies, per curar-nos els peus i per beure aigua d’un pou. Mai abans havia begut aigua d’un pou i la veritat és que ho trobo un regal, els pocs que he vist sempre han estat buits o tenien aigua que era millor no tastar. A Eivissa encara es conserva la tradició de fer balls als pous. Descansem breument al porxo de l’esgésia de St. Mateu i reprenem el camí que va a Sta. Agnés de Corona, on ens hem de trobar amb la Mariana a quarts de quatre per dinar plegats. Ella també pertany a l’Associació 8 d’Agost, conversem mentres dinem i més tard ens acompanya a fer un bany a la badia de Ses Balandres, un paratge de difícil accés i d’una gran bellesa. Per arribar-hi vàrem haver de baixar per un penyassegat, en un dels trams descendirem per una paret pràcticament vertical amb l’ajuda d’una corda. Una vegada a baix, tot el grup va prendre un bany amb l’única companyia d’unes gavines que volaven sobre nostre. En Ramon va cantar a ple pulmó cançons de la nostra terra, li sortien de molt endins. Vaig gaudir d’un moment de pau en el sostre d’una caseta de pescadors, davant meu la immensitat del mar, el sol i l’illot de Ses Balandres (o de les Margalides). Pujàrem dalt del penyassegat i veiérem la posta de sol, una altra cosa nova per a mi, veure pondre’s el sol per la mar. L’escena va deixar una sensació dins meu que no puc explicar amb paraules.\nAquella nit la passarem en una pineda propera, sopàrem i férem vivac amb un grup d’eivissencs molt polits, entre ells hi havia l’Isaac, en Jordi, la Mariana, la Lina, en Pau i una altra parella que es va afegir més tard.\nDimarts 12 de juliol del 2005\nQuan em vaig llevar vaig veure que només quedàvem els caminants, els altres havien marxat sense fer soroll. Ens vingueren a buscar en Joan i en Pep, dos geògrafs, l’últim també era el president d’Esquerra Republicana d’Eivissa.\nDes d’un punt on es veu es Plà de Corona, en Pep ens fa una explicació de com aquell paratge, coronat de muntanyes i cases, havia canviat amb el decurs dels anys i ens parla de les característiques del seu sòl. Gran part del subsòl de l’illa està format per roca calcària, la qual s’erosiona fàcilment amb el pas de l’aigua, donant lloc a formacions de coves i polies, planúries creades a partir de la dissolució de la roca. En aquestes zones s’hi acumula l’aigua, motiu pel qual totes les cases es construien en punts elevats, i se’n va per infiltració subterrània, anant a parar als torrents o als penyassegats. Les terres esdevenen aprofitables pel conreu i enguany s’inunden difícilment ja que el nivell d’aigua dels aquífers ha anat disminuint amb el temps. A es Plà de Corona hi val la pena passejar a l’època en que floreixen els atmetllers, arbres que foren plantats a l’època de la Il·lustració, moment en que també es tractà d’aglutinar a la dispersa població de l’illa en pobles, al voltant d’una església, per a poder tenir un major control social dels seus habitants. A Eivissa es conserva el sentiment de pertineça a una determinada parroquia, però no el de municipi, cadascú és de casa seva.\nEns expliquen que un músic rumanès, del grup “Enigma”, va obtenir una llicència per construir casa seva a dalt d’un puig proper, la qual cosa està explícitament prohibida per una llei. Qui li ho va permetre? És tot un “enigma”. El cas està als tribunals.\nFem una excursió a Punta Roja acompanyats pel Joan i pel Pep. Passem per un penyassegat des del que podem contemplar de nou la badia de Ses Balandres. Més endavant trobem els horts, petits espais de terra penjats a la roca a bastanta alçada respecte al nivell del mar, que uns 50 anys abans eren utilitzats per al conreu. L’aigua que sortia per les escletxes del penyassegat, possiblement provinent d’es Plà de Corona, era aprofitada per a regar. El lloc ens va agradar molt, en Lluís li proposà a en Pep que el Camí passés per aquell punt però a ell no sembla fer-li gaire gràcia, molta afluència de gent podria espatllar aquell indret tan especial per a ell.\nEns apropem amb cotxe a la Cala Salada, tant aquesta com la Saladeta (just al costat) estan massificades als estius. En Jordi, que ha fet una breu aparició al matí abans d’anar a treballar, explica que etimològicament el nom d’aquesta cala seria el de “celada” (tancada).\nDe Sant Antoni de Portmany anem en barca fins a les Platges des Comte. Per cert, St. Antoni ens produeix un bon impacte visual després d’haver estat uns dies voltant pels racons menys turístics de l’illa. M’adormo en un banc de la barca, em desperten quan acaba el trajecte. Dinem a una terrassa coberta des de la que es veuen els illots de Sa Conillera, l’illa des Bosc, les illes Bledos i, més a la llunyania, s’Espartar. Malgrat que els cambrers del lloc on dinem semblen no entendre el català, el Ramon i el seu entusiasme fan que s’apuntin a la llista d’amics del Camí. Me’n vaig a fer un bany amb la Sílvia, no sortiria d’aquelles aigues tan netes.\nQuan arriba la Mariana i companyia anem amb cotxe i amb una mica de pressa cap a la part de Cap Blanc, volem veure la posta de sol i tenim poc temps. Asseguts just davant d’es Vedrà gaudim del moment en silenci. Com ens esperen les monges d’es Cubells per a sopar ens hi apropen amb un cop de cotxe. Sopem i parlem amb elles, tot alhora. Una principatina molt amable ens explica que són Carmelites Missioneres i ens fa cinc cèntims del que fan i de qui era el Pare Palau (fundador de l’ordre). Una altra monja s’asseu amb nosaltres i ens fa un examen de religiositat cristiana, si més no això em sembla a mi. Jo vaig suspendre de ben segur, no se m’acut una altra cosa que dir-li que no crec en l’institució eclesiàstica…i això que em vaig atabalar i no li vaig dir tot el que penso.\nA l’habitació, en teniem una per a cadascú, vaig carregar el mòvil i vaig aprofitar per escriure als amics i trucar a la familia, a tots els vaig dir com n’estava gaudint del viatge.\nDimecres 13 de juliol del 2005\nEsmorzem molt i molt bé, no sé si es deu a que ens llevem amb gana o mengem tant perquè pensem en el dia que ens espera. Les monges també estan esmorzant, n’hi ha d’arreu del món, i estan totes en silenci perquè dedicaran el dia a la meditació. Em fixo en una que carreteja un radiocaset (temo el que em passarà), la dona posa música de fons i als pocs minuts de sentir les lletres de les cançons no em puc contenir i he de sortir per la primera porta que tinc a la vista, veure’m en aquella situació em provoca un atac de riure. Mentres agafava aire i tractava de posar-me seriosa veig arribar a les nòies del Diari d’Eivissa, volien fer-nos preguntes i algunes fotografies esmorzant però finalment, i a petició d’una de les monjes, optarem per fer l’entrevista al jardí.\nAvui el grup se separa per primera vegada, en Lluís i jo anem al Consell Insular d’Eivissa i Formentera mentre que els altres fan el camí a peu fins a Ses Salines. Al Consell ens reunim amb el Conseller de Turisme, el de Patrimoni, amb un d’una empresa pública del Govern Balear (Josep Lluís Clapés, d’IBATUR) i amb Marga Juan, que fèia provisionalment de tècnica de turisme, en substitució de Vicent Torres. En resum es podria dir que no ens van tancar cap porta, imagino que van trobar punts d’interès en el projecte (com ara la desestacionalització del turisme) i vàrem quedar en que entre setembre i octubre els fariem arribar més informació i una ruta més definda. Ens parlen de la Targeta Verda i sugeriren l’idea de colar-la en el projecte. Al sr. Marí i Tur (Patrimoni) li va semblar que podria ser conflictiu el símbol de senyalització, les 4 barres de l’escut de Jaume I, ja que ell, coneixedor de la societat eivissenca, crèia que no tindria bona acollida per ser “massa català”. Va proposar l’escut del Consell Insular...jo em mirava al Lluís de reull. Acabada la reunió la nòia que estava amb nosaltres ens va donar uns petits consells per facilitar-nos les coses. Sortint de l’edifici, amb seu a l’Av. Espanya, ens dirigim a l’Ajuntament de Dalt Vila, a la Pça. d’Espanya, ja que ens hem de trobar amb la Lurdes Costa, Tinent d’Alcaldesa de Promoció Cultural i Turística. Li expliquem el projecte i sembla interessada, però amb els polítics i les polítiques mai se sap. Si no em confonc són els de l’ajuntament els qui haurien d’executar el projecte de senyalització. Quedem en contactar de nou entre setembre i octubre.\nAgafem un bus cap a Ses Salines, ens espera un noi per fer-nos una visita guiada. La resta del grup encara està caminant i no arribaran a temps, així que decidim trobar-nos a la ciutat. Dinem a la plaça del mercat, comprem fruita i entrepans. Després anem al pis de la Mariana i l’Isaac, on ens dutxem, rentem la roba i hi fem nit, bé, ens repartim i alguns van a dormir al pis del Jordi.\nCom a comiat ens anem a sopar a Sta. Gertrudis de Fruitera, som una bona colla, al bar on sopem mengem l’especialitat de la casa, un entrepà de cecina amb formatge. La Sílvia i jo estem a punt d’anar a fer una copa i a veure l’ambient nocturn però el cansament ens fa desistir. Ens acomiadem els uns dels altres fins a la propera i ens desitgem sort.\nPer cert, l’Isaac ens explica de què va el tema de la Targeta Verda i quatre coses sobre el sr. Marí i Tur i el seu anticatalanisme. El portaveu de la Plataforma Contra l’Autopista també m’aporta informació sobre aquest vergonyós cas. Gràcies a les explicacions de la gent puc fer-me una idea més clara de les coses.\nDijous 14 de juliol del 2005\nAnem al port a agafar el ferri que va a Formentera, i en mitja hora ja hi som, segons el Lluís iniciem la segona reconquesta del nostre viatge.\nArribats a St. Francesc Xavier ens dirigim a l’Ajuntament, on ens esperen periodistes de la premsa, de la ràdio i de la televisió. Entrevisten al Lluís i fins i tot enregistren la nostra trobada amb l’alcalde, el sr. Isidor (no sé què més). Casualment aquest home és el pare de l’Isidor, un noi amb qui vaig treballar durant uns dies abans d’entrar a Germanies. L’alcalde, un mestre d’escola, ens feu una molt bona rebuda i ens va parlar de Formentera i de la seva història durant estona (té fama de parlar molt), també parlarem obertament dels Països Catalans. La Sònia, Tècnica de Cultura de l’Ajuntament, amb qui en Lluís ja havia contactat prèviament, ens buscà allotjament i organitzà una trobada al vespre amb gent de diverses entitats. Fou ella qui avisà als mitjans de comunicació i qui ens facilità una còpia de l’article publicat al Diari d’Eivissa, en el què apareix una grandíssima foto d’en Ramon amb la seva motxilla i un breu article sobre la caminada, això sí, en castellà. A mi em van posar unes declaracions estúpides, li vaig fer un comentari a la periodista quan l’entrevista havia acabat i allò és amb el que es van quedar, i en castellà!\nAl Museu Etnològic hi treballa el Santi Colomar, gran coneixedor de l’illa i de la seva història. La major part del temps que estem al museu la dediquem a traçar itineraris per Formentera què, a parer del Santi, passarien pels llocs de més interès. Com sempre, busquem indrets que destaquin pel seu interès cultural, paisatgístic…, i tractem d’evitar rutes asfaltades. A les 3h. de la tarda en Santi ha de tancar el museu, de manera que pocs minuts abans aprofitem per fer una ràpida ullada als antics instruments de llaurança i a la resta d’articles exposats.\nDinem en un restaurant proper, amb quatre queixalades ens acabem el menú i amb el gust de les postres encara a la boca anem davant de l’església, on hem quedat amb en Santi per fer en cotxe un possible tram del Camí. Abans però, deixem les nostres pertinences al lloc on suposadament farem nit, a les Escoles Noves.\nVisitem el far del Cap de Barbaria, el paisatge transmet pau, la quietud del lloc ens agrada. Durant el trajecte ens comenten que a Formentera gairebé no hi neix ni hi mor ningú, la manca d’un hospital fa que esdeveniments com aquests s’hagin de produir a Eivissa... La Sílvia no sé si ho sent perquè s’adorm i es desperta unes 20 vegades. Des del cotxe veiem el bar Es Cap, un petit nucli en el que la gent es troba i fa vida social. Quan arribem a l’Estany Pudent caminem pel seu voltant i ens dirigim a bon ritme cap a St. Francesc ja que a les 8h. del vespre hem quedat al restaurant “Pa i Vi” amb la Sònia, amb alguns membres fundadors de l’Associació de la BTT de l’illa (entre ells el pare de la Sònia), gent jove de la Comissió de Festes de Santa Maria i algú de l’Obra Cultural Balear. Parlem de possibles rutes, del projecte en sí, del que fem els uns i del que fan els altres... Ens diuen que a l’illa hi ha una xarxa no regulada d’habitatges de lloguer, es tracta de famílies que lloguen apartaments a turistes a preus força elevats, sobretot als mesos d’estiu. Un possible lloc on allotjar-se podrien ser Ses Casetes des Caminers del Govern Balear, o a Can Mas Roig... Van sorgint idees i possibles contactes, com ara la Raquel Guasch (filòloga que realitza estudis de toponímia). Definitivament, el Camí que passarà per Formentera s’haurà de fer en més d’un parell de dies ja que tot i ser una illa petita hi ha molt per visitar.\nAbans de sopar anem a canviar les motxilles de lloc, les traslladem al lloc correcte, al poliesportiu Mestre Lluís Andreu de les Escoles Velles. Allà ens dona la benvinguda un escarabat enorme.\nEl sopar va anar molt bé, els amics formenterencs ens conviden a tastar un plat típic, semblant a una amanida de pebrot però amb pa molt cuit i peix sec, aliments que acostumaven a menjar els mariners temps enrere. Tota la colla de joves es va mostrar molt interessada en el Camí dels Països Catalans, ens van acompanyar fins a la porta de l’escola i es disculparen per no poder-nos acompanyar el dia següent, tots treballaven perquè allà és a l’estiu és quan hi ha més feina.\nDivendres 15 de juliol del 2005\nEsmorzem una mica i lloguem unes bicicletes per a tot un dia, planegem anar fins al Far de la Mola fent un camí i tornant per un altre. Des de que em llevo em venen al cap successivament les meves horribles i escases experiències amb la bicicleta, m’estimava més no pensar en tots els quilòmetres hauriem de fer...\nAnàvem poc carregats i els llocs per on passàvem no eren gaire transitats. Quan deixàrem enrere els camins de terra i pedres per anar a parar a la carretera que duia a Es Caló de St. Agustí, es va produir una baixa, cosa increible però no es tractava de mi, la Sílvia decidí tornar cap a St. Francesc perquè no se sentia prou segura. Anant pel carril bici arribem al Camí de Sa Pujada, un camí empedrat construït a l’època medieval que, com el seu nom indica, fa pujada. Empenyent els nostres vehicles férem via cap a El Pilar de la Mola, el poble situat en el punt més elevat al sud est de l’illa. La vista era més maca a mesura que ascendíem, podiem veure la part en que l’illa s’estreny i les paltges d’ambdós costats. A prop d’una petita cova ens deturàrem per descansar, quan de sobte veiérem que les sargantanes corrien per arreu. Amb paciència, vaig aconseguir que una de les sargantanes se m’apropés i em pugés pel braç, era de color verd-blavós. Ens vam fer fotos amb elles i seguirem caminant.\nEn un bar situat al capdemunt del Pilar de la Mola, uns nois que hi treballaven van mostrar-se interessats pel Camí, sobretot els va agradar la idea de que el projecte no estigués polititzat (totalment d’acord). Tenien poc espai però el noi que regentava l’establiment digué que disposaria de llits passat l’estiu ja que es quedaria sol treballant. En David i jo dinàrem allà, mentres que en Lluís i en Ramon se n’anaren a dinar al far cadascú per la seva banda. Després de tantes hores junts imagino que tothom busca moments per estar sol, a mi ja em començava a venir de gust. Ens vam trobar de nou al far, la vista des d’aquell penyassegat era impactant però encara era millor veure tot el conjunt des de certa distància. Propers a Punta Roja busquem camins per a la futura ruta, però a mesura que avancem ens endinsem per llocs cada vegada més estrets, fins al punt de perdre’ns i haver d’arrossegar les bicis. Suant, esgarrinxada i amb ganes de donar-li una patada a la bicicleta, finalment trobem un camí que tot i no ser el que busquem ens retorna a la carretera. Abans però, se’m surt la cadena de la bici i entre en Ramon i jo la tornem a col·locar, també se’ns trenca una peça i ens dona per riure, acabem amb les mans negres i plens de greix.\nJo tenia moltes ganes de veure les platges de Ses Illetes, i com els meus companys hi van estar d’acord, ens hi vàrem apropar. Duiem més de 40 km. recorreguts i ens esperava una tornada a les fosques i per carretera, però el lloc em va agradar tant que no em va fer res. Em vaig banyar sola en una platja sota la llum de la lluna, des d’on podia veure Eivissa i els seus illots, l’aigua era transparent i semblava totalment quieta.\nJa a l’escola, sopàrem uns entrepans i anàrem a dormir. Vaig passar una nit espantosa, amb mal de queixal, suant com mai i paranoica perduda amb els escarabats, el dia anterior en Lluís en va matar un amb la meva sabatilla, l’havia roçat mentres dormia.


La neteja ètnica contra el poble gitano: 1749-2010 | Reflexions d'un arqueòleg glamurós\n« Moda, masculinitat i identitat de gènere.\nQuines son les propostes d’arqueologia dels nostres partits polítics? »\nArxivat a Arqueologia, Història i Antropologia, Política | Etiquetat Cécilia Ciganer, etnia romaní, Ferran VI, França, Georges Soros, gitanos, Gran Redada, Hongria, Nicolás Sarkozy, poble gitano |\nTenim un nou Hitler molt, MASSA, a prop.\nper marta Agost 30, 2010 at 11:41 pm\nJa hi som, que fàcil que ha estat trobar els culpables de la crisi, els gitanos. Podrien haver estat qualsevol altre minoria però els hi ha tocat a ells.\nAviat veurem com s’exporta aquest model de fer política a casa nostra, no trigarem massa a patir-ho.\nper madebymiki Agost 31, 2010 at 12:06 am\nCom sempre tu i jo sincronitzats, perque avui volia fer un article sobre aquest tema, però l’aparco fins demà. Avui pots llegir-te un que es diu ‘La Bombolla discogràfica’.\nA vegades oblidem el motiu pel qual Sarko està a la presidència-reialme de França: va adoptar el discurs patrioteru de Le Pen. Això incloïa la seva demagògia i el discurs habitual de la puresa de raça, però amb sacarina i llet de soja. L’expulsió de gitanos romanesos és un fet més que demostra que els europeus som un poble de vells conservadors espantats. Itàlia ja ho va fer abans i a Alemanya es parla dels perills de la ‘islamització’ de la República Federal.\nA Catalunya, amb l’adveniment del Papa de Roma al novembre que anuncia, com a 1982, 23 anys de nacional-sardanisme a Catalunya, ens trobarem al govern a l’admirador número 1 de Sarko: Artur Mas.\n¿He de recordar les vegades que ha insistit que ell és el Sarkozy català? Els moviments xenòfobs entren als partits demòcrates com si fos el més normal. Allò que diu PxC apareix assumit tal qual a CiU i el PP, però dissimulada amb perfum d’identitat nacional. Parlem, doncs, dels ajuntaments que denuncien inmigrants il·legals i que ara es declaren ‘moralment exclosos’ de la Constitució per culpa de l’estatut. Ajuntaments com el de Vic fa molts anys que estàn moralment exclós de moltes coses per fer el que fan.\nTemps al temps, que el que el que alguns fan com que critiquen a França aviat ho posaran en pràctica a Catalunya, això sí: en nom de la identitat nacional.\nper PereJP Agost 31, 2010 at 10:01 am\nQueda clar que als polítics no els interessa arreglar la situació, en aquest cas, econòmica d’un país, sinó crear arguments en la gent per a seguir mantenint-se al poder. I la gent, en comptes de veure-ho, se deixen conduir. Cortines de fum com aquestes n’hi ha moltes ara mateix i no cal anar a França per trobar-les.\nper caterina Agost 31, 2010 at 10:12 am\nSempre és més fàcil fer una neteja ètnica que contractar educadors socials i invertir en habitatges socials. “Contractar”, “invertir” són verbs que Sarkozy va omplir de Tippex als diccionaris francesos ja fa temps.\nper Crític de cine Agost 31, 2010 at 10:24 am\nés Hitlerià! sembla mentida que puguin passar coses d’aquestes al sg. XXI… però el fort no és que Sarkozy ho faci sinó que hi ha molta part de la societat que està super contenta que es faci aquesta neteja! (segur que si fas una enquesta no es veuria del tot reflexat perquè és politicament incorrecte dir-ho però molta gent està encantada de “netejar” el país u.u )\nPel que diu el PereJP, el 2003 CiU oferia ajuta a la natalitat perquè Catalunya no es “desnaturalitzi” però ara el seu discurs envers la immigració és molt més suau…per què serà? 😎\nper Lu Agost 31, 2010 at 2:14 pm\nEm sembla que Sarkozy, abans de fer segons què, hauria de donar un cop d’ull al seu propi arbre genealògic…, i treure’n conclusions.\nper Jeipi Agost 31, 2010 at 2:57 pm\nEl problema del treball social és que és una disciplina on costa molt arribar a trobar mètodes eficaços d’integració. Bé, potser no costa tant però si estem parlant de que un bon mètode pot trigar deu anys a aplicar-se de manera generalitzada i adaptat a cada persona i circumstància amb garanties, això per algú amb problemes ja és massa temps. En deu anys, el gitano que necessités de l’acció d’un treballador social pot haver passat per la pressó i pot no voler saber-ne res ja, de qualsevol cosa que faci olor a la maquinària de l’estat. I això per no parlar de que ja s’haurà guanyat l’odi de bona part del seu entorn no gitano.\nLa problemàtica és d’allò més complicada i deu haver ben pocs casos d’èxit a tan gran escala. Igualment, el gran culpable, com molt bé apuntes és Sarkozy, que ha preferit tirar pel dret, pel vot fàcil, abans que per quelcom fer inversions a llarg termini.\nPer cert, si posar als gitanos tots dins el mateix sac és dolent, perquè no deixeu de fer-ho amb els nacionalistes? N’hi han de ben dolents, però en som uns quants que cada cop ens toca més els trons aquesta generalització.\nper Arcangelo Agost 31, 2010 at 4:36 pm\n[…] This post was mentioned on Twitter by Arqueòleg Glamurós, Arqueòleg Glamurós. Arqueòleg Glamurós said: La neteja ètnica contra el poble gitano: 1749-2010: http://wp.me/paaYl-1sM […]\nper Tweets that mention La neteja ètnica contra el poble gitano: 1749-2010 « Reflexions d’un arqueòleg glamurós -- Topsy.com Agost 31, 2010 at 7:55 pm\nHola, sóc un troll.\nper Troll Setembre 1, 2010 at 3:59 am\nDoncs per ser un troll no fiques gaire maranya ni m’insultes gaire!!\nVinga no siguis tímid!!\nper Arqueòleg Glamurós Setembre 1, 2010 at 9:05 pm\nAixò de la integració social, l’educació, etc. en alguns casos em sona a fanfarria. I si el presumpte “desintegrat” no vol integrar-se? Tan beneficis te la integració que hem d’exigir que tothom ho estigui?\nQuan jo era menut, un bon mombre de gitanos vivien a la seva (i sense fer cap mal, només diferent) perquè s’havien fet amb un negoci que els anava prou bé: feien flors de paper i les venien de forma ambulant, sobre tot pels cementiris. Però clar, ara això resulta impossible: cal estar donat d’alta d’autònoms, portar un llibre de factures, liquidar el IVA cada trimestre i fer la declaració de renda…\nEl progrés s’emporta per davant les formes més primitives de vida. A paissos grans com els Estats Units, aquestes minories tenen els seus territoris (des de indis fins a amish); en un pais com el nostre potser també es podrien trobar formules.\nEstar integrat no significa ser més bo!!!!\nper Ferran Setembre 1, 2010 at 4:09 pm\nEn situacions on perillen els vots, la majoria de polítics deixen de banda tot allò que tingui a veure mínimament amb la ideologia del partit i un pensament coherent per tal de tirar per la via fàcil, aquella que ben jugada pot reportar un gran nombre de vots de forma immediata: el populisme. Ho estem veient per tota Europa, i ara que s’apropen les eleccions a la Generalitat, ho veurem encara més a Catalunya.\nPel que fa als gitanos, son el recurs fàcil, el comodí que sempre està present per a ser perseguit més enllà d’altres odis més o menys passatgers. Així, tothom parla dels magrebins, subsaharians i sudamericans a tota Espanya a l’actualitat, dels turcs a Alemanya ara (o dels espanyols en el seu dia), dels andalusos a Catalunya fins no fa gaire… pero d’alguna manera o d’altra, en tots els odis xenòfobs i persecucions, sempre s’hi acaba afegint als gitanos.\nper caleglin Setembre 2, 2010 at 12:53 am\nA veure, potser la política de Romania i països limítrofs amb aquesta minoria tant durant el comunisme com després de la caiguda del mur tindrà a veure alguna cosa amb el tema de l’actual diàspora romaní. Ho dic perquè és molt fàcil dir que França és racista quan es veu desbordada per atendre tanta població flotant però és molt políticament incorrecte dir que les dictadures comunistes feien una brutal política d’apart-heid i promovien el racisme institucional amb aquesta minoria i que aquesta política ha continuat amb les suposades democràcies liberals que governen aquests països (fins i tot als països més progressites i respectuosos amb els drets civils de l’antic bloc oriental com la rep. txeca o hongria, els gitanos moltes vegades viuen en barris apart-heid). Precisament per això han fugit com mosques i s’han instal·lat en massa a l’europa occidental.\nPer altra banda una deportació d’un immigrant il·legal recent al seu país d’origen no és una neteja ètnica et posis com et posis, podrà ser una restricció a la immigració i al lliure moviment de persones, podrà ser discutible, podrà semblar justa o injusta, o fins i tot de dubtosa legalitat, però el que et desqualifica d’entrada és fer servir expressions exagerades a l’estil llei de Godwin.\nPer altra banda, la situació dels gitanos de nacionalitat francesa és un exemple d’èxit d’integració, si més no comparada amb la situació de la majoria de gitanos de nacionalitat espanyola…\nper rafel Setembre 2, 2010 at 5:52 pm\nNo en sabia res de l’episodi de “la Gran Redada”. En buscaré més informació.\nPel que fa a França, tot i ser molt preocupant, el més perillós és que l’exemple s’estengui per Europa. Hi ha exemples en molts països europeus de partits que estan esperant que salti una espurna per prendre-hi part activa.\nAra, aviat, tindrem eleccions en aquí i ja veureu com sentirem més d’una veu al respecte.\nHi ha,com dius, un problema de subsistència important darrera determinats fenòmens migratoris.\nA Barcelona hi ha barris en els quals els gitanos en són part important i estan tant arrelats a la vida quotidiana del barri com qualsevol altre persona.\nÉs evident que la justicia ha d’actuar quan calgui, ara bé, amb el principi de que ho faci amb tothom per igual.\nper trt2009 Setembre 3, 2010 at 1:42 pm\n“Per més inri, Sarkozy és un cognom Hongarès i la seva primera dona, Cécilia Ciganer, és d’ascendència gitana!!”\nI? … Hitler era descendent de jueus i Mason era descendent de negres. L’odi furibund a la diferència sempre neix en aquells que estan “tacats” per la mateixa.\nper Josep B Setembre 6, 2010 at 2:35 pm


Els pisos al mercat tenen més de mig segle d'antiguitat: l'oferta de compra té 69 anys i l'arrendament assoleix els 72\nRedacció i Agències Barcelona. 21 d’agost de 2018 10:29\nEl parc d'habitatge de Barcelona és dels més envellits\nBarcelona és la capital de l'Estat espanyol amb els habitatges de lloguer i en venda més antics del mercat. Segons un estudi elaborat per Idealista, les cases i pisos en venda tenen una mitjana de 72 anys i els de lloguer una mitjana de 69 anys.\nLes cases que es venen i lloguen a les grans ciutats tenen més de mig segle d'antiguitat\nEl parc d'habitatges en venda de les capitals espanyoles té una edat mitjana de 45 anys, mentre que les les cases en lloguer tenen una edat mitja de 44 anys. Pel que fa al parc d'habitatges en venda, per darrere de Barcelona se situen Pamplona (64 anys), Sant Sebastià (60 anys) i Bilbao (54 anys).\nPer contra, les cases amb menys antiguitat es troben a Albacete, on assoleixen una mitjana de 31 anys. Per darrere se situa Lugo, amb 32 anys de mitjana, i Almeria, Murcia, Lleida i Guadalajara, que compten amb una antiguitat de 33 anys.\nQuant al lloguer, Idealista indica que després de Barcelona el parc d'habitatges amb més anys es troba a Sant Sebastià (68 anys), Madrid (56 anys), Tarragona (53 anys) i Pamplona (52 anys). Les ciutats on se situen els habitatges de lloguer amb una mitjana d'edat més baixa són Ciudad Real (29 anys), Albacete (30 anys) i Lugo, Soria i Castelló, amb 31 anys cadascuna.\nPer al cap d'estudis d'Idealista, Fernando Encinar, el fet que les dues grans ciutats de l'Estat es trobin en el grup dels habitatges més antics evidencia que el ritme de construcció d'obra nova no ha estat similar al de la resta del país. Per tot això, Encinar ha destacat la necessitat d'augmentar la construcció en ambdues ciutats durant els propers anys, ja que, en la seva opinió, no es pot obviar la demanda d'habitatge en ambdues ciutats.


Cremen dues barraques a prop de la sala Kursaal de Valls\nEl foc s'ha declarat a primera hora de la tarda i ha provocat una densa fumera visible a tot el municipi\nActualitzada 17/07/2016 a les 18:53\nDues barraques, una de xapa i una altra de plàstic, ubicades en terrenys agrícoles als afores de Valls han cremat, aquest diumenge a la tarda, provocant una densa fumera que ha estat visible des de tot el municipi on també s'ha notat una forta pudor a plàstic i goma cremada.\nEl foc s'ha declarat pels volts de dos quarts de quatre de la tarda i s'ha apagat al cap d'una hora sense causar ferits ni desallotjaments. Hi han intervingut quatre dotacions dels Bombers de la Generalitat, que han hagut de passar per un estret camí per accedir a la finca.\nL'incendi s'ha produït a escassos 300 metres darrere de la Sala Kursaal, a tocar de la carretera de Barcelona i ha calcinat completament les dues barraques. Al lloc de l'incendi també s'hi han desplaçat efectius de la Policia Local, dels Mossos d'Esquadra i un vehicle del SEM.