Els sostenidors esportius Nike Indy per a dona són lleugers i d'assecat ràpid i estan dissenyats per a dones de qualsevol talla i constitució per als moments més intensos en activitats de baix impacte com ara el ioga, la barra i el pilates.\nColor mostrat: Rosa eco/Negre\nSUBJECCIÓ BÀSICA D'IMPACTE BAIX.\nEls sostenidors esportius Nike Indy per a dona són lleugers i d'assecat ràpid i estan dissenyats per a dones de qualsevol talla i constitució per als moments més intensos en activitats de baix impacte com ara el ioga, la barra i el pilates.\nTeixit Dri-FIT suau que capil·laritza la suor i afavoreix una evaporació ràpida per mantenir la transpirabilitat, la comoditat i la concentració.\nDisseny més llarg que ofereix més cobertura.\nCoixinets extraïbles per a més versatilitat.\nTirants regulables per garantir un ajust personalitzable.\nLogotip "Nike Air" a la banda del pit\nTeixit: cos / folre: 88 % polièster reciclat, 12 % elastà. Malla posterior central / vora inferior: 81 % nylon / 19 % elastà. Elàstic: 85 % nylon, 15 % elastà. Entretela: 80 % polièster, 20 % elastà. Teixit de l'enconxat superior / teixit de l'enconxat posterior: 100 % polièster. Enconxat: 100 % poliuretà.


Marisol Vila Real de Santo Antonio Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nEstrada Nacional 125 Hortas, Monte Gordo, Vila Real de Santo Antonio, Portugal - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre Marisol\nConvenientment situat a Monte Gordo, Marisol és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nMarisol ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de casino, recepció 24 hores, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa, visites turístiques.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, servei de despertador, balcó/terrassa, insonorització, despertador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Marisol és una selecció idònia per a la vostra estada a Monte Gordo.\nNúmero de Identificación Fiscal: 37620/AL


10 coses que poden facilitar el part a les dones – Asigoy\nHome projectes de bricolatge 10 coses que poden facilitar el part a les dones\n10 coses que poden facilitar el part a les dones\nby adminon octubre 19, 2021 octubre 19, 2021 Leave a Comment on 10 coses que poden facilitar el part a les dones\nTenir un bebè és emocionant i màgic, però també fa por. Com més s’acosta la data de venciment, més gran serà l’anticipació. Al mateix temps, les futures mares es tornen cada vegada més insegures i temen què esperar.\nTemes apassionants i fets interessants amb efecte aha. (Desplaceu-vos cap avall fins a l’article.)\nL’embaràs i el part presenten reptes únics per a les futures mares que probablement no haurien pogut imaginar abans. Aclaparades pel dolor i els seus sentiments, les dones cometen molts errors abans i durant el part. Per facilitar el part, pot ser útil conèixer-lo i evitar-lo prèviament.\n1. Mantenir-se en una posició\nÉs important no romandre en una posició durant el part. Mentir, seure, ajupir-se, caminar o posar-se dret. Mou com el teu cos i el necessites ara mateix. Fins i tot amb anestèsia epidural (abreujat PDA) sempre heu de girar d’un costat a l’altre, asseure’s o simplement posar un coixí sota la pelvis per facilitar el part.\n2. Tingueu por de compartir necessitats\nAbans de parir, parleu amb la vostra parella sobre el que podríeu necessitar durant el part. També a l’hospital, heu d’avisar les infermeres i els metges si necessiteu més coixins, aigua, gel o calor. Fins i tot si no esteu acostumats a confiar en l’ajuda d’altres persones, heu de ser oberts i honestos amb el personal de l’hospital, perquè aquesta és l’única manera que tothom us pugui ajudar de manera òptima.\n3. Menjar massa o gens\nMoltes mares embarassades escolten històries sobre com no se’ls permet menjar durant el part i es tornen a omplir quan senten el primer part. No obstant això, com que moltes dones vomiten i presenten moviments intestinals durant el part, no és bona idea menjar de grans dimensions. Menja aperitius petits com galetes per ajudar-te a mantenir-te en forma durant el part.\n4. No beure prou\nEl part és molt estressant per al cos, per això és important beure amb regularitat i suficientment. Però com que moltes dones s’obliden d’això pel dolor, pot ajudar-vos a acordar prèviament amb la vostra parella que us recordi que heu de beure. Gràcies als hidrats, tens la força que necessites per al part.\n5. Convidar massa obstetres\nSabíeu que tenir massa poca intimitat durant el part pot durar més? Per tant, penseu bé en qui voleu tenir amb vosaltres per a aquest esdeveniment tan especial, però també íntim. El millor és que només hi hagi una o dues persones per acompanyar el part, de manera que la futura mare se senti segura i còmoda. Els ajudants poden fer torns, però canviar-los amb massa freqüència pot causar malestar i, al seu torn, alterar el procés de naixement.\n6. Lluita contra el treball\nUn cop entren al part, moltes dones tendeixen a tensar-se i combatre les contraccions. En lloc d’això, accepteu cada contracció tal com ve, en lloc de pensar en la següent. El part serà més fàcil si us centreu en relaxar el cos durant el part. Els viatges amb imatges guiats, les tècniques de respiració o el moviment us poden ajudar.\n7. No descansar entremig\nRelaxar-se completament entre les contraccions és important per a la mentalitat i per mantenir la força. Només heu de concentrar-vos en la tranquil·litat del mig i no us espanteu de la propera contracció ni del temps que trigarà el part. Si és possible, fins i tot intenteu dormir una mica per carregar les bateries.\n8. Dir a massa gent que el part està a punt de començar\nLes entregues poden trigar molt, de vegades fins i tot diversos dies. Si expliqueu a massa persones que el part ha començat i que esteu a l’hospital, podeu quedar-vos aclaparat amb missatges al telèfon mòbil. Aquests missatges exerceixen una pressió innecessària que pot fer que el part sigui més estressant i, a més, alentir-lo. Per tant, és millor que només sàpiga a les persones més properes i que entenguin que estareu en contacte quan hi hagi notícies.\n9. No mantenir-se en forma durant l’embaràs\nDurant molt de temps es va prohibir l’esport durant l’embaràs i es va aconsellar repetidament a les dones que s’ho prenguessin amb calma i s’asseguessin. Avui sabem que l’exercici regular ajuda a mantenir els nivells d’energia i a reduir el risc de complicacions i un augment excessiu de pes. A més, l’activitat física pot facilitar el curs de l’embaràs i el part perquè la condició és millor. Les passejades diàries, el ioga o l’aeròbic aquàtic són bones per a això i no són massa feixugues fins i tot durant l’últim trimestre.\n10. Desconeixent totes les opcions\nSi feu una investigació abans del naixement, podreu prendre les millors decisions per a vosaltres i per al vostre bebè durant aquest esdeveniment. Voleu un PDA? Quins analgèsics voleu? Què passa amb la recollida de sang de cordó umbilical? Lactància materna o alimentació en biberó? Què passa a la fase d’obertura, fase de transició, fase d’expulsió i fase postpart? Conèixer totes les opcions et fa sentir més segur i com si tinguessis les regnes a la mà.\nNecessiteu anestèsia epidural? Agafa’n un! Necessiteu molt suport? Pregunteu-hi! Necessiteu un lloc tranquil per estar amb vosaltres mateixos? Demana-ho! Cap naixement és igual. I el vostre part i els vostres naixements també variaran d’un nen a un altre. Però el més important sempre és escoltar el vostre propi cos i confiar en ell i en els metges i llevadores. Ells saben millor com dirigir-vos amb seguretat per aquesta experiència única.\nVoleu tractar més el tema del part? Aquí trobareu més fets que val la pena conèixer i alguns fets sorprenents:\nFonts: thesehungrykids, goodto, pares\nMiniatures: ©flickr / Kelly Sue DeConnick ©flickr / Mat Culpepper\nPrevious ArticlePasseu a l’interior d’una casa d’estil de granja lluminosa i bonica a Idaho\nNext ArticlePixie Scarf Hat Patró de punt gratuït\n20 invencions no reconegudes que haurien de prevaler\n5 consells per donar roba


Reflexions de taverna: Corrupció sistèmica\nL'atzar (o no) ha volgut que s'estigui jutjant simultàniament el cas de les targetes "black" de Bankia i la branca madrilenya de la trama "Gürtel". Totes dues tenen en comú el que explicava en la meva anterior entrada d'aquet blog.\nLes declaracions de Francisco Correa, que deu haver pactat una espectacular reducció de pena per la seva col·laboració, acredita allò que José Luís Peñas (el delator) va explicar en aquell llibre increïble ("Uno de los suyos", Editorial Península): l'Espanya de la llotja del Bernabéu i la del "totxo" va ser una lloc i una època en la que la cooperació entre determinats empresaris i empreses de l'"Ibex 35" i la classe política (al menys una bona part de la que tallava el bacallà), la "casta", va teixir una xarxa de corrupció, clientelisme, impunitat, luxe i malbaratament, que va estar punt d'arruinar tot un Estat.\nLa cosa és d'absolut escàndol i estic gairebé convençut que no acabarà passant gairebé res. Sí que hi haurà algun cap de turc (Luís Bárcenas, Francisco Correa, Rodrigo Rato, Miguel Blesa, Iñaki Urgangarín, aquest darrer, però fonamentalment per estúpid,...) perquè el "populatxo" segurament no suportaria sentències absolutòries o penes ridícules, però a tots se'ls recol·locarà d'una manera o d'altra, d'això n'estic convençut, si no, temps al temps. És aquell "resiste Luís resiste", que Mariano Rajoy li escrivia en un WhatsApp a Luís Bárcenas quan va esclatar el cas de la comptabilitat "B" del "PP".\nPerò de tot el que està passant i s'està jutjant aquests dies, el que més em crida l'atenció és el que s'ha publicat sobre el Banc d'Espanya i la seva autorització a la fusió de Bankia i Caja Madrid (i cinc entitats més) malgrat les reiterades advertències dels inspectors i tècnics del banc que van analitzar l'operació. Els correus electrònics que s'han fet públics revelen que el Banc d'Espanya va ser cómplice i col·laborador necessari en l'estafa més gran de la història d'Espanya, que ha costat als contribuents europeus 23.500 milions d'Euros, dels quals se n'ha recuperat fins ara una part ridícula.\nÉs una prova més que el poder (o molts dels seus representants) només té una missió principal, la de preservar els privilegis dels seus membres, sense importar-li ni gens ni mica el ciutadà del carrer, el que va a treballar (si té la sort de tenir feina), el que té una nòmina i paga religiosament els seus impostos perquè els els retenen de la mateixa.\nI aquests espectàcles de corrupció sistèmica que estem descobrint els darrers dies en tot el seu abast, es combinen i coincideixen en el temps amb les converses entre polítics sistèmics per a perpetuar una altra vegada el sistema de privilegis via el "no meneallo". És de vergonya veure com la casta del "PSOE" s'alinea amb la casta del "PP" per posar-se d'acord i permetre la investidura d'un personatge gris sota el govern del qual s'han destapat alguns dels més grans casos de corrupció d'Espanya de tots els temps.\nEl més interessant de tot plegat es que mentre jutgen els seus íntims ex-amics, José Maria Aznar sembla més callat que mai. Potser és que no te ganes de sortir a la foto?\nPublicat per Jaume Burgell a 13:25


El Platja d'Aro Korfbal Club presenta els seus equips\nEl Platja d'Aro Korfbal Club va presentar els seus jugadors i els dels seus equips filials aquest cap de setmana davant la seva afició. Prop de 100 esportistes repartits entre 14 conjunts de totes les categories van formar per fer la foto de temporada del que és un dels màxims referents del korfbal gironí.\nEl korfbal a Platja d'Aro ha crescut molt des de que, ara fa gairebé vuit anys, el professor d'edudació física de l'IES Ridaura Manel Álvarez va decidir muntar un equip. Avui dia el PKC, a més de comptar amb els seus propis conjunts sènior i de base, té sota el seu domini diversos equips escolars de la zona amb els que es pretén captar joves jugadors que acabaran defensant el taronja del club platjarenc.\nEl primer equip del Platja d'Aro Korfbal Club va pujar l'any passat a Lliga Nacional i, amb quatre derrotes en quatre partits disputats, està encara en fase d'adaptació a la nova categoria amb l'esperança de remuntar posicions.


Jasmina Guesthouse Crikvenica Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMarije Styskalove 3, Crikvenica, Crikvenica, Croàcia, 51260 - Veure al mapa\nMés informació sobre Jasmina Guesthouse\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Crikvenica, no busqui més enllà de Jasmina Guesthouse. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Crikvenica. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha aparcament de cotxes, servei de cangur, instal.lacions de barbacoa, àrea de fumadors, cuina compartida.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, plat de dutxa, assecador de cabell per satisfer els clients més exigents. Jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Jasmina Guesthouse la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Crikvenica.


Els Premis Caliu reconeixeran el treball d'igualtat i inclusió a les Falles\nL’objecte d’aquesta convocatòria és fomentar la creació de nous projectes que, pels seus elements, tractament dels temes i materials, tinguen un concepte igualitari i divers, contribuint amb això a la superació de barreres i estereotips. Es tracta d’escenificar el principi d’igualtat de tracte i no discriminació per motiu de sexe, d’orientació sexual, identitat de gènere, ètnia, cultura, procedència, religió, creença, situació de pobresa, diversitat funcional o qualsevol altra causa, contribuint a la prevenció de la intolerància, l’odi o qualsevol forma de discriminació.\nEl primer premi tindrà una dotació de 3.000 euros; el segon, de 2.000 euros; el tercer, de 1.000 euros, i el quart i el cinqué de 500 euros. Es podrà participar en els Premis Caliu des de l’endemà de la publicació de l’extracte de la convocatòria en el Butlletí Oficial de la Província fins al 9 de març de 2018. També es publicarà en les pàgines web de l’Ajuntament de València i de la JCF. Tota la documentació s’ha de presentar en la Secretaria de la JCF, en l’avinguda de La Plata, 117, en horari de 17.30 a 20 hores, de dilluns a divendres.\nEl jurat del premi estarà presidit per la regidora d’Igualtat i Polítiques Inclusives, Isabel Lozano, i tindrà quatre vocals, que seran professionals amb experiència en l’àmbit de la defensa de la igualtat i la diversitat de la societat valenciana, així com de l’àmbit de les falles. La reunió i decisió del jurat tindrà lloc el 16 de març i la convocatòria comptarà amb la col·laboració i participació de la nova Delegació de Solidaritat, Igualtat i Diversitat de la JCF.\nEl nom d’aquests premis procedeix d’una paraula valenciana de l’himne faller, que té tres accepcions que, segons la regidora Isabel Lozano, reflecteixen el significat dels premis: “mescla de brasa incandescent i de cendra que queda en un foc quan s’apaga definitivament la flama”; “ambient agradable, d’afecte, de sentiment, de passió”; i al caliu d’algú o d’alguna cosa, que vol dir “al seu abric, sota la seua protecció”.


Pedro Rueda | Notícies de la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals\nPedro Rueda publica un llibre\ndj., 17/01/2013 - 19:19\nEl professor Pedro Rueda ha dirigit el llibre que ha publicat recentment l’editorial Calambur El libro en circulación en el mundo moderno en España y Latinoamérica, un estudi sobre el tràfic de llibres amb Amèrica entre els segles XVI i XVIII. Pedro Rueda és també l’autor de la introducció i d'un capítol dedicat als llibreters Juan López Román y Antonio de Toro, i s’ha encarregat d’elaborar una bibliografia sobre el comerç de llibres en època moderna en col·laboració amb Manuel Peña.\nLlegeix més sobre Pedro Rueda publica un llibre\nPedro Rueda a la fira Liberisliber\ndv., 05/10/2012 - 18:18\nEl proper dissabte, dia 6 d’octubre, el professor Pedro Rueda participa a Liberisliber amb la xerrada «Històries increïbles (però creïbles) sobre la història del llibre». Liberisliber és una fira anual d’editorials independents que se celebra a Besalú des de l’any 2010.\nLlegeix més sobre Pedro Rueda a la fira Liberisliber\nPedro Rueda i Lluís Agustí en unes jornades a la University of St Andrews\ndt., 26/06/2012 - 18:55\nEls professors Pedro Rueda i Lluís Agustí participen a la Specialist Markets in the Early Modern Book World Conference que tindrà lloc a la University of St Andrews (Escòcia) entre el 28 i el 30 de juny. El Pedro i el Lluís hi presenten la ponència «Early printed book sale catalogues from Seville: the extension of the European book market into Mexico (1680-1689)». Aquestes jornades formen part del cicle de conferències «St Andrews Book Conference Series» que se celebren des de l'any 2008. Aquesta en serà la quarta edició.\nLlegeix més sobre Pedro Rueda i Lluís Agustí en unes jornades a la University of St Andrews\nPedro Rueda participa en un màster de la Universidad de Córdoba\ndl., 09/04/2012 - 19:37\nDel 17 al 20 d'abril, el professor Pedro Rueda serà a Còrdova per participar en el Máster en Textos, Documentos e Intervención Cultural que organitza la Facultad de Filosofía y Letras de la Universidad de Córdoba.\nLlegeix més sobre Pedro Rueda participa en un màster de la Universidad de Córdoba\nMario Pérez-Montoro nou director de la revista «BiD»\ndc., 28/03/2012 - 14:01\nA la reunió de dilluns 26 de març del Consell de redacció de BiD: textos universitaris de biblioteconomia i documentació, es va nomenar Mario Pérez-Montoro nou director en substitució d'Ernest Abadal. Això ha comportat canvis en l'estructura de la revista: Pedro Rueda s'ocuparà de l'edició científica i Aurora Vall s'incorpora a l'edició, acompanyant Lluís Agustí i Mònica Font que segueixen en aquesta tasca.\nLlegeix més sobre Mario Pérez-Montoro nou director de la revista «BiD»\nPedro Rueda, en unes jornades a Oxford\ndl., 12/03/2012 - 12:08\nEl professor Pedro Rueda assistirà a unes jornades que, amb el títol « How the secularization of religious hauses transformed the libraries of Europe, 16th-19th centuries» , tindran lloc entre el 22 i el 24 de març al St Anne's College d'Oxford.\nLlegeix més sobre Pedro Rueda, en unes jornades a Oxford\ndc., 22/02/2012 - 20:45\nPedro Rueda, en unes Jornades a Florència Anna Rubió dj., 16/02/2012 - 20:48\nEl professor Pedro Rueda és a Florència convidat pel Department of History and Civilization de l'European University Institute a les jornades «Catholic Communities and Books during the Early Modern Period (circulation, uses, business, consumption)». Les jornades tenen l'objectiu de contribuir a l’estudi de les rutes, les xarxes i els mecanismes de circulació i recepció dels llibres publicats dins dels territoris catòlics al món modern. La conferència del professor Rueda porta el títol: «La globalización del mercado del libro europeo: el Catalogus librorum (Sevilla, 1680) de Diego Crancer y la venta de libros en Nueva España»\nLlegeix més sobre Pedro Rueda, en unes Jornades a Florència\nSubscribeSubscriu-te a Pedro Rueda


ELS JEN DEMANEN UNA SOLUCIÓ DIALOGADA PER A EUSKALHERRIA\nEls Joves d'Esquerra Nacionalista demanen una solució per a l'actual situació d'Euskalherria que passi pel respecte a la vida i a les llibertats, que respecti la voluntat de les ciutadanes i els ciutadans bascos expressada lliure i democràticament i que sigui fruit del diàleg i del respecte a les idees.\nEls joves nacionalistes són conscients del terrible patiment que viu la societat basca, i molt especialment el de les víctimes del terrorisme i el de les seves famílies; per aquesta raó condemnen qualsevol acte de terrorisme i consideren imprescindible l'immediat cessament incondicional de qualsevol tipus de violència.\nEls JEN consideren inadmissible que el Parlament espanyol decideixi il·legalitzar Batasuna, una formació política d'àmbit basc, fent valer de la majoria estatal en contra de la majoria basca que considera aquesta mesura contraproduent i que podria significar un augment de la violència i la crispació social i un desencantament d'aquelles persones i col·lectius que treballen per una sortida política, pacífica i dialogada al conflicte basc.\nAixí mateix, els JEN denuncien l'aprofitament partidista i propagandista que, des dels partits estatals, s'està fent del conflicte basc, actitud que no ajuda en absolut a calmar la situació. En aquest sentit, els Joves d'Esquerra Nacionalista volen mostrar la seva indignació pel tracte irrespectuós, sovint malintencionat, que està rebent el Govern Basc i la satanització del nacionalisme basc, immensament compromès amb la democràcia, la pau i el respecte a la vida. Joan Serra, secretari general dels JEN ha afirmat que “és intolerable que es sembrin dubtes sobre aquelles persones i formacions polítiques que han estat sempre enfrontats a la violència i lluitant per la democràcia i la llibertat”.\nEls Joves d'Esquerra Nacionalista recorden que, com ja s'ha assenyalat des d'àmbits polítics i jurídics, la llei orgànica de partits polítics, instrument jurídic mitjançant el qual s'ha il·legalitzat Batasuna, vulnera principis democràtics i de l'Estat de Dret com la llibertat ideològica, la participació política, la seguretat jurídica o la proporcionalitat de les penes. És per això que el joves nacionalistes exigeixen la retirada immediata d'aquesta llei i demanen als poders públics que impulsin el compromís per la construcció d'una societat plural i integrada, basada en la ferma defensa del drets Humans, i deixi de costat dinàmiques aïlladores que pretenen la il·legalització de les idees i desestabilitzen greument el poble basc. Així mateix també insta als poders públics a que participin del compromís de perseguir tots els delictes des de els instruments que ofereix l'Estat de Dret, respectant escrupolosament el principi de separació de poders, i que apostin decididament pel diàleg sense exclusions com a instrument incompatible amb la intolerància i com a mitjà idoni per a la resolució del conflicte de normalització política i de convivència entre tots.


DIUMENGE XXXIII DURANT L'ANY - CICLE B - Parroquies de Viladecans\nDIUMENGE XXXIII DURANT L’ANY – CICLE B\nInici » DIUMENGE XXXIII DURANT L’ANY – CICLE B\nLectura de l’evangeli segons sant Marc 13, 24-32\nEn aquell temps, Jesús digué als deixebles:\n«Aquells dies, després de la tribulació, el sol s’enfosquirà i la lluna ja no farà claror; les estrelles aniran caient del cel i els estols celestials trontollaran.\nAleshores veuran el Fill de l’home venint entre núvols amb gran poder i majestat.\nI llavors Ell enviarà els àngels a reunir els seus elegits des dels quatre vents, de l’extrem de la terra a l’extrem del cel.\n»Mireu la figuera i apreneu-ne la lliçó: quan les seves branques es tornen tendres i comença a treure fulla, coneixeu que l’estiu és a prop; igualment, quan veureu que succeeix tot això, sapigueu que Ell és a prop, que ja és a les portes. Us asseguro que no passarà aquesta generació sense que tot això hagi succeït.\nEl cel i la terra passaran, però les meves paraules no passaran. D’aquell dia i d’aquella hora, ningú no en sap res, ni els àngels del cel ni el Fill, sinó tan sols el Pare».\nL’evangeli d’avui ve condicionat pel fet de ser el darrer diumenge de l’any litúrgic, ja que només queda la festa de Crist Rei, el proper diumenge, i tornarà a començar el nou cicle.\nI el fet de ser el darrer diumenge fa que el tema de reflexió sigui la que s’anomena escatologia, és a dir, la visió del que serà el final del món.\nAmb un estil propi de la literatura apocalíptica, el text de l’evangeli indica que la decisió sobre el dia i l’hora del final del món és decisió exclusiva de Déu, Senyor de la vida i de la història. i que la nostra tasca és estar atents al projecte que Déu ha dissenyat per a nosaltres. La nostra missió és, per tant, no una atenció merament passiva, sinó sempre atenta i vigilant.\nEnmig de les difícils situacions que sacsegen avui la vida de les persones, més que pensar en el final, és necessari que sapiguem transmetre cada dia missatges de confiança i d’esperança en Déu.\nDIUMENGE XXXIII DURANT L’ANY – CICLE B2018-11-182018-11-18https://parroquiesdeviladecans.cat/wp-content/uploads/2018/07/logo-parroquies-de-viladecans-sant-climent-llobregat-01.pngParroquies de Viladecanshttps://parroquiesdeviladecans.cat/wp-content/uploads/2018/07/logo-parroquies-de-viladecans-sant-climent-llobregat-01.png200px200px


El Consell d'Europa lliura la menció especial del Premi del Paisatge al projecte Ciutat, Territori, Paisatge | Notes de premsa | Observatori del Paisatge\nEl Consell d'Europa lliura la menció especial del Premi del Paisatge al projecte Ciutat, Territori, Paisatge\n06/11/2011L'entrega va fer-se en el marc dels Tallers per a la Implementació del Conveni Europeu del Paisatge celebrats a Évora (Portugal)\nEl Consell d'Europa va aprofitar la 10a edició de la Trobada dels Tallers per a la Implementació del Conveni Europeu del Paisatge celebrada a Évora per entregar els guardons del Premi del Paisatge en el seu segon any d'existència. El projecte educatiu Ciutat, Territori, Paisatge, impulsat pels departaments d'Ensenyament i Territori i Sostenibilitat, i l'Observatori del Paisatge, va estar reconegut amb una menció especial, mentre que el primer premi va anar a parar al projecte de restauració paisatgística de la localitat minera de Carbònia, a Sardenya (Itàlia).\nL'entrega dels premis, que es va fer a la Universitat d'Évora el passat 20 d'octubre, la va presidir el director general de Planificació Territorial i Desenvolupament Urbà del Govern portuguès, Vitor Campos. També hi van assistir Maria Jose Festas (presidenta de la Conferència del Consell d'Europa del Conveni Europeu del Paisatge), així com Enrico Buergui i Maguelonne Déjeant-Pons, president i secretària del Premi del Paisatge respectivament. Van recollir el guardó Eduard Rosell, subdirector general de Planificació Territorial i Paisatge; i Pere Sala, coordinador de l'Observatori del Paisatge. A més, en l'acte hi van ser presents Eduardo Crespo i Linarejos Cruz, representants a la Conferència del Conveni Europeu del Paisatge per part dels ministeris espanyols de Medi Ambient i de Cultura respectivament.\nJean-François Seguin, cap de l'Oficina de Paisatge del Ministeri d'Ecologia i Desenvolupament Sostenible francès, va destacar en presentar el projecte educatiu guardonat que "Catalunya té un nom propi a Europa per mitjà del paisatge" i en va ressaltar les polítiques en aquesta matèria.\nEl projecte Ciutat, Territori, Paisatge, iniciat el 2008, vol actualitzar els coneixements sobre ciutat i territori de l'alumnat de secundària de Catalunya així com promoure'n la sensibilització envers el paisatge. També pretén reforçar les competències bàsiques previstes per a aquesta etapa. Els materials didàctics, elaborats per persones de reconegut prestigi en la matèria, estan formats per: dotze làmines que permeten als alumnes treballar en equip per interpretar dotze paisatges de Catalunya, representatius de la diversitat de paisatges del país; una guia didàctica per al professorat amb activitats adreçades als alumnes, i el web Ciutat, Territori, Paisatge, que amplia i aprofundeix en el contingut de les dotze làmines i afavoreix l'ús de les noves tecnologies de la informació en els processos d'aprenentatge.\nEl jurat del premi ha reconegut el valor pioner del projecte a l'hora de "forjar una nova cultura del territori i un sentiment de responsabilitat envers el paisatge" als centres educatius. A més, n'ha reconegut el valor d'exemple per a iniciatives similars a la resta del continent.


Formatge d’ovella – Fussimanya\nNo pots afegir "Formatge d’ovella amb herbes de Provença" a la cistella perquè el producte està esgotat.\nFormatge madurat, de semicurat a curat i elaborat amb llet d’ovella, de coagulació enzimàtica i de pasta premsada no cuita o semicuita. És gras, olorós, de sabor intens, lleugerament picant quan arriba a un cert grau de maduració. Té la pell fina i llisa, d’un color entre groguenc i marronós. L’interior és groc. La massa és compacta, consistent i sense forats. Es menja semisec i sec. Recomanem conservar-lo en un lloc fresc i sec.\nIMPORTANT: Aquest producte segueix en stock. Si en voleu comprar, demaneu informació del preu del transport a info@fussimanya.cat\nFormatge de cabra al vi\nFormatge d’ovella amb herbes de Provença


Preocupació al Canadà per les pràctiques laborals - Ull al món\nPreocupació al Canadà per les pràctiques laborals\nAlguns casos rellevants relacionats amb la precarietat dels estudiants en pràctiques obren el debat sobre la regulació d'aquest treball.\n24.02.2014 - 08:09\nFotocòpies en una biblioteca / CC-by loughboroughuniversitylibrary (Flickr)\nEl relleu mediàtic d’alguns casos de precarietat d’estudiants en pràctiques han obert el debat al Canadà sobre aquest tipus de feina, segons recull aquest cap de setmana l’edició internacional del New York Time. Matthew Ferguson impulsa una campanya per la seva regulació després que el seu germà morís en un accident de cotxe tornant d’una jornada de 16 hores en una estació de ràdio on feia les seves pràctiques, amb l’afegit d’hores extres remunerades.\nBrent Rathgeber, parlamentari conservador per Alberta, a on viu Ferguson, mostra el seu suport a regular aquesta qüestió. Per Rathgeber, s’hauria d’aplicar la legislació laboral quan es paga a l’estudiant, i en un cas com el de Ferguson s’haurien de considerar totes les hores de feina, remunerades o no.\nEl parlamentari, no obstant, defensa les pràctiques no remunerades, tot i que depenen de la legislació educativa local, i reivindica que no hi hagi una excessiva regulació per no reduir l’oferta de pràctiques.\nEn canvi, l’estudiant Jainna Patel lluita contra les pràctiques no remunerades. Assegura que les seves violaven la legislació laboral, al·legant que la companyia no li va oferir cap benefici educatiu i que se li requeria fer la mateixa feina que els treballadors assalariats. Patel ha denunciat el cas, que ha estat rebutjat en primera instància, i ara espera el resultat del recurs.\n“Els empleadors són capaços d’explotar els joves perquè la situació és tan greu que la gent està literalment disposada a treballar gratis per entrar al mercat laboral canadenc,” assegura Angela MacEwen, economista del Congrés Canadenc del Treball. “És un símptoma de problemes més amplis.”\nJessica McCormick, que encapçala la Federació Canadenca d’Estudiants, que representa prop de 600 mil estudiants canadencs, explica que la seva organització dóna suport a la idea de pràctiques remunerades, sobretot perquè molts estudiants ja estaven treballant per ajudar a pagar la matrícula.\n“Quan els estudiants han de pagar les taxes de matrícula més altes i treballar de forma gratuïta, és cada vegada més difícil per a ells fer fornt a aquesta càrrega”, assegura. “Jo diria que és explotació que els estudiants donin el seu treball de forma gratuïta, sobretot donat el clima en què l’educació post-secundària és cada vegada menys accessible.”


Sitges genera 2,08 quilos de residus per habitant i dia\nAquest mes de novembre ha finalitzat la redacció del Pla Local de Prevenció de Residus de Sitges per reduir el volum de residus generats al municipi\nRedacció Sitges 27-11-2019 17:51 Lectures 3973\nSitges genera 2,08 quilos de residus per habitant i dia. Ajuntament de Sitges\nEl Pla Local de Prevenció de Residus (PLPR) estableix les principals accions a dur a terme entre els anys 2019 - 2023 per reduir els residus municipals en un 2,43%. Actualment a Sitges es produeix 2,08 kg de residus per habitant i dia.\nEl regidor de Serveis Urbans, Jaume Monasterio, explica que el context de Sitges en matèria de residus, marcat per una alta estacionalitat i baix índex en reciclatge, requereix “d’un esforç important de les administracions competents per assolir els objectius del Programa general de prevenció i gestió de residus i recursos de Catalunya 2013 – 2020 que implicaria reduir un 15% els residus respecte al 2010, és a dir, arribar als 1’82 kg per habitant i dia al 2020”.\nEl PLPR de Sitges planteja tretze accions en diferents fraccions: matèria orgànica, paper i cartró, envasos, voluminosos i mesures de caràcter general. La primera acció ja s’ha iniciat com és la de reducció de publicitat dinàmica, que pot suposar una reducció de més de 90 tones de paper anuals. L’acció ha comportat l’inici de l’aprovació d’una Ordenança municipal reguladora de la publicitat dinàmica, una major concreció de la Taxa fiscal reguladora de la mateixa i l’enviament d’adhesius de “Publicitat NO, gràcies” a totes les bústies del municipi.\nEl PLPR de Sitges i l’acció de reducció de publicitat dinàmica s’han realitzat amb el suport de l’Agència de Residus de Catalunya que ha subvencionat el 75% del cost del projecte.\nPer promoure la conscienciació ciutadana d’estalvi de residus, el dijous 12 de Desembre (al costat del Mercat de venda ambulant a Can Robert) s’instal·larà de 10 a 13 hores una unitat mòbil per ensenyar a auto-reparar petits electrodomèstics.


Sessions salvatges - Regió7\nLes plataformes, en especial Filmin, disposen en els seus catàlegs del gruix de 'slashers' produïts a partir dels anys setanta i vuitanta\n11·07·20 | 23:15\nSessions salvatges manresa\nHi ha qui ho veu com una manera de passar-ho malament davant d'una pantalla, però per a molta gent els slashers. Alguns, perquè estan ambientats en plena temporada estiuenca i representen una subversió dels seus tòpics; d'altres, perquè són conscients dels seus mecanismes de representació i aposten obertament per riure's d'ells mateixos. Tots, sense excepció, perquè saben confrontar l'espectador amb les seves pors més primigènies i al mateix temps capgirar els clixés que sovint se li sobreentenen. O no van ser els slashers els primers a entendre l'apoderament de la dona davant una amenaça en forma d'assassí traumatitzat (en molts casos, per una virilitat qüestionada) que és la perfecta metàfora de l'opressió masculina? Ara mateix, a les plataformes aquest subgènere està àmpliament representat i s'hi pot fer una immersió molt precisa a la seva evolució.\nLa noche de Halloween de John Carpenter fins a la molt reivindicable Campamento sangriento , passant per l'extraordinària La matanza de Texas. També s'hi donen cita rareses com Terror final, títol injustament oblidat d'Andrew Davis, futur director d' El fugitivo, que té un dels psicòpates més carnissers (i sorprenents) de la formulació més trash del tema. En aquesta mateixa línia, també hi ha espai per a les dues primeres versions de Black Christmas, dirigides per Bob Clark i Glen Morgan respectivament, produccions molt tronades de la Cannon, o joies molt influents com Lisa. A Filmin, si el que es vol és guanyar expertesa en el subgènere, la diversitat de títols és espectacular. Tenim autèntiques orgies de sang i fetge com El mutilador o Madman, succedanis de La noche de Halloween que van fer fortuna, com Prom Night o Alone in the dark; exercicis de metalingüística que aporten molt bones dissertacions sobre passat i futur de la narrativa, com la magistral Cabin in the Woods o la divertidíssima Igual eres el asesino; oblidades però impagables sèries B que jugaven amb el nostre estómac, com La oscura noche del espantapájaros o El matadero; o clàssics immortals que han acabat quedant com a precursors de l' slasher amb esperit crític, com Psicosis o El fotógrafo del pánico.\nL'altra plataforma que té una debilitat pel subgènere és Amazon. Allà hi ha la seqüeles oficials de Viernes 13 (la primera va saltar del catàleg, però segur que hi acaba tornant), la molt de culte La matanza de Texas 2 o petites joies com Cry Wolf, on Jeff Wadlow fa una lúcida reflexió sobre la mateixa narrativa del cinema de psicòpates emmascarats. Però si del que es tracta és de parlar del valor de la màscara, a Amazon es pot fer una marató de les quatre pel·lícules de Scream (la quarta, per cert, també és a Filmin), i més ara que s'ha anunciat que els autors de Noche de bodas faran una cinquena entrega. Com a esplèndid complement, a Netflix tenen dues temporades de la sèrie basada en les pel·lícules, una digníssima successora avalada per Wes Craven.\nPel que fa a Netflix, té títols que convé no deixar enterrats al seu immens catàleg, com la magnífica Hush (una nova demostració del talent de Mike Flanagan, que justament va dirigir per a la plataforma la sèrie La maldición de Hill House) o produccions pròpies com The Babysitter, de la qual aviat estrenarà una seqüela. També és pot donar una oportunitat a Eli, pel·lícula que conjuga elements de l' slasher tradicional amb d'altres més propis dels thrillers religiosos i que acaba pagant la pena pels seus 15 minuts finals


Le Campus Niça França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n4 rue Francois Masse, Cimiez, Niça, França, 6300 - Veure al mapa\nBarri Cimiez Cimiez Nice Centre Nice Centre Nice Centre Nice Centre Nice Centre Cimiez Estació de Tren Mont Boron\nConvenientment situat a Niça, Le Campus és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. També són a fàcil accés Mont Boron, Centre d'Exposicions de Niça, Cinemateca de Niça.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Niça. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, ascensor.\nL'ambient de Le Campus es reflexa en cada habitació. calefacció, escriptori, cuina americana, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Le Campus no troba competidors en cap categoria.\nCal que informeu el Le Campus de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els tipus de viatgers (255) Parelles (140) Viatgers en solitari (46) Famílies amb infants petits (11) Famílies amb infants grans (8) Grups (54)


El cau de l'eriçó: La massa\nDes de l'època clàssica vivim un canvi de paradigma que ha anat transformant el món inexorablement. Del món de la justícia grega vam passar al món del dret romà. Un canvi substancial, ja que a partir d'aquí la idea de justícia quedava en entredit, en suspens, i des d'aquí sols el poderosos podien assolir el domini de la societat. El dret no és justícia ni de bon tros, per molt que així se'ns vulgui fer creure. La consolació pel poble, i la manera de tenir-lo callat, va ser el famós panem et cirquenses.\nLa Revolució Francesa del 1789 va donar de nou un salt considerable en aquest camí al establir que els éssers humans eren subjectes de dret i no individus de valor. Els drets són quelcom intangible que marca la vida dels éssers humans sense tenir en compte la realitat del que significa viure en pau i en justícia. I, sobre tot, es va impulsar un dret per damunt de tots els altres, un que és inqüestionable en gairebé cap sistema polític dels que existeixen avui, que es remarca sempre amb un pleonasme, la propietat privada.\nLa Revolució va ser simplement l'ascens de la burgesia al poder social, un canvi des d'una aristocràcia podrida a una altra classe dominant que ha acabat estant tant podrida com l'anterior. Els drets esventats foren sols elements de persuasió per un poble que feia falta per a que el canvi es produís.\nL'imperialisme napoleònic i la Restauració subsegüent no van fer més que confirmar l'impuls burgés que atiava la revolució, implementant una societat classista, continuació o transformació d'un feudalisme tradicional, on es va transformar que el que marcava el domini de classe ja no era la sang o l'ascendència sinó el diner i el poder econòmic.\nL'engany era fomentar allò de que si vols pots, el triomf com a paradigma de l'èxit, no ja social, sinó existencial. La realitat és que molt pocs poden triomfar, pocs són els escollits i molts els perdedors. La idea de progrés ha calat en la societat sense que aquesta s'hagi adonat del mal que li ha fet aquest suposat progrés. D'altra banda, aquesta idea elimina l'atzar del panorama de la realitat, un element que és indissociable de la realitat i que significa bàsicament l'absència de control.\nAl segle XIX es produeix la revolució de les revolucions, la revolució industrial, que va transformar les maneres de produir bens socials, i de retruc riquesa. El proletariat que hauria pogut mantenir una lluita de classe per tal d'exigir un lloc digne dins de la societat va ser transformat a traves del dret i els estats en una societat de consumidors, de propietaris en potència, que es veien reflectits en els burgesos benestants, en les elits socials, i no tenien cap interès en perdre les expectatives, l'única cosa real que tenien i tindran. La societat de classe va ser transformada en una societat de consumidors, o sigui en una societat de massa.\nL'individu, que era l'element fonamental de la revolució burgesa ha estat substituït per un atomisme anodí dins del conjunt social., de la massa Per això triomfen tant els clubs de futbol i similars, les pàtries de la massa. Sentir-se part d'una identitat col·lectiva esdevé fonamental quan s'ha perdut la pròpia individual. Un espai on triomfar passa pel damunt de qualsevol altre aspecte. L'esport és l'antítesi de l'humanisme, de la solidaritat.\nDeia, si no m'erro, B. Brecht irònicament, que als governs els convenia dissoldre el poble i escollir-ne un altre, i sembla que això és el que han anat fent al llarg del darrer segle. Avui més que un poble tenim una massa social. Una massa que està al servei d'un sistema de producció de riquesa. Els governs no es preocupen de les necessitats del poble sinó de les necessitats del sistema, una entelèquia que pren carta de realitat. Una realitat sostinguda per un imaginari no pot ser de cap manera una realitat, no ja feliç, sinó simplement satisfactòria amb la vida real de les persones.\nCanviar de govern no sembla que hagi d'arreglar-ho, és el mateix amb una altra fesomia. Per girar la truita sembla que l'única manera seria canviar, destruir, la massa per aconseguir desvincular els individus consumidors de la idea de club, de nació, del sistema de drets i recompondre una societat d'individus on valors com la justícia o la dignitat els substitueixi.\nHi ha crisis ens diuen, mai a la història de la humanitat hi ha hagut tanta riquesa com avui. Certament hi ha crisi, però no és econòmica.\nPublicat per Arcadi Garriga a 19:21


oci – Fundació Solidaritat Universitat de Barcelona\nHome Posts tagged "oci"\n18/09/2019 18/09/2019 Crides de voluntariat, Lleure acompanyament, activitats, gent gran, oci\t0\nCrea vincles i dinamitza diverses activitats amb les persones usuàries del Centre de Dia Vincles. Entitat sol·licitant: Associació Respira Vincles Què cerca? Persones voluntàries per dur a terme 4 tipus d’activitats: 1) Tallers de cuina: grup de dones que ja no poden cuinar sense suport i han deixat de realitzar…\nProjecte Rossinyol de mentoria\n06/09/2019 06/09/2019 Acompanyament, Crides de voluntariat infància, lleure, mentoria, oci\t0\nAcompanya infants preadolescents en risc d’exclusió social en activitats de lleure una tarda a la setmana. Entitat sol·licitant: Fundació Servei Solidari Què cerca? Mentors i mentores per al Projecte Rossinyol Barcelona; mentoria de lleure entre alumnat universitari i infants preadolescents en risc d’exclusió social. Perfil del voluntari/a: Ser estudiant universitari…


Lugares de Interés (Religiosos) en Menorca, España | Clasificaciones y Reseñas | Guías de viaje Baleares Menorca\nIglesia de Sant Francesc (Ciutadella)\nReligiosos - Ciutadella\nIglesia de Sant Francesc,fundada en el siglo XIII, destruida por el asalto turco de 1558, y restaurada y reformada en diversos momentos. Situada entre el gótico tardío y la severidad neoclásica, la iglesia parroquial de Sant Francesc de Ciutadella, antigua iglesia del convento franciscano, es la más espaciosa de la ciudad después de la Catedral de Menorca. Fue fundado el convento por Alfonso III el primero de marzo de 1287 al conceder a los franciscanos un huerto y casas contiguas, y fue habitado por frailes conventuales hasta 1506 en que fueron substituidos por franciscanos observantes. Con la invasión turca de 1558 sus edificios fueron totalmente destruidos y 12 de sus frailes llevados a Constantinopla. Se construyó una primera iglesia de cuatro capillas a cada lado entre 1569 y 1572, que no debió de resultar conveniente.\nEl Roser, antigua iglesia de la Nuestra Señora del Roser, fue construida entre finales del siglo XVII y principios del XVIII. Se encuentra situada en la calle del Roser y destaca por su torre campanario del siglo XIX. Es uno de los ejemplares más interesantes del período barroco menorquín, de planta de nave única cubierta con bóvedas de arista, con tres capillas a cada lado y un crucero, que tiene la misma anchura que la nave, cubierto con una cúpula rematada con una linterna.Lo que más sorprende del interior es la utilización del estriado de la piedra de marès en casi todos los ornamentos de arcos, junquillos y aristas de las bóvedas, así como las bóvedas de concha que rematan los techos de las capillas y el gran equilibrio de proporciones del espacio interior.En la actualidad es utilizada como sala de exposiciones y en su interior se realizan a lo largo de todo el año numerosos actos culturales.\nSant Pere Nou\nReligiosos - Alaior\nUbicada en el camino que conduce al cementerio, en el extremo norte de Alaior, se encuentra la capilla de Sant Pere Nou, denominada de este modo porque sustituyó a otra del mismo nombre que se encontraba en la plana baja del levante del pueblo y era conocida como “bassa de Sant Pere”. Construida en el siglo XVII, la arquitectura de Sant Pere Nou combina elementos góticos, tardíos y barrocos. Frente a la iglesia hay una agradable plaza con árboles que, debido a su situación elevada, tiene buenas vistas sobre el pueblo.\nParroquia de Sant Cristòfol\nReligiosos - Es Migjorn Gran\nA les terres meridionals del centre de Menorca, dinsdel que era l’extens terme des Mercadal i Castell de Santa Àgueda, s’anà configurant lentament el que amb el temps seria es Migjorn Gran. El terme des Mercadal i Castell de Santa Àgueda era un dels quatre districtes municipals en què es dividia Menorca. A diferència dels altres, però, estava format per dues parròquies: la de Sant Martí des Mercadal i la de Sant Bartomeu de les Ferreries, a la qual pertanyien les terres des Migjorn Gran. Cap al segle XV, el seu territori es dividiaen 8 grans alqueries, que serien les matrius de la quarantena de llocs actuals. La gran alqueria de Binicodrell ocupava una posició central i per aquest motiu, una cruïlla de camins. A poc a poc, les grans possessions inicials s’anaven subdividint, alhora la població augmentava. Però a més de les famílies pageses que vivien als llocs, al final del segle XVI i primeres dècades del XVII ja trobam famílies de jornalers que vivien en barraques i fins i tot coves, disperses per la contrada (Binicodrell, Ses Fonts Rodones). Aquests jornalers treballaven a les grans possessions properes, però també tenien cura de petits horts i vinyes. L’any 1624 la comunitat dels pares agustins del convent del Socors de Ciutadella adquirí les possessions de Binicodrell de Dalt, Binicodrell de Baix i Sa Vall. Ben prest, un frare agustí passà a residir a Binicodrell per tenir cura dels treballs que es realitzaven a la nova propietat monàstica. Els frares també edificarien una petita capella a Binicodrell de Dalt que degué ser utilitzada pels pagesos i jornalers de les rodalies per estalviar-se d’anar a Ferreries. Aquesta situació es regularitzà abans de 1745, quan s’atorgà permís per a celebrar missa en la capella dels agustins. En aquests moments, els migjorners ja estaven forjant una identitat col·lectiva diferenciada de laresta dels ferreriencs. Però la petita capella aviat es mostrà insuficient per a les necessitats d’una comunitat que no feia més que créixer. Per això, projectaren construir una nova església més capaç i que, a més, els pogués donar tots els serveis espirituals. L’any 1769 aquesta església ja s’havia construït i el 21 de juny d’aquell any, 63 habitants de la zona encapçalats per Cristòfol Barber i Ametller adreçaren un escrit al vicari general de Menorca perquè visitàs i beneís la nova església, fet que el vicari general delegà en el prevere Antoni Pizà. La visita es realitzà el 27 de juny i pocs dies més tard, el 3 de juliol, la capella major de l’església, dedicada a Sant Cristòfol, era beneïda pel vicari de Ferreries Llorenç Pons. L’església beneïda l’any 1769 no era cap vicaria ni parròquia, sinó un simple oratori públic, i encara molt incomplert. En realitat, només s’havia beneït la capella major, per la qual cosa els migjorners procuraren prosseguir amb l’ampliació de l’església, que acabaria ocupant el que ara són els tres primers trams de la nau; l’absis es trobaria al lloc que ocupa el creuer. Tampoc es conformaven amb que fos només un oratori i feren gestions per aconseguir que s’hi erigís una vicaria, sufragània de la parròquia de Sant Bartomeu. Val a dir que fou un procés enrevessat perquè el rector de Ferreries, Antoni Roig, es negà a les pretensions dels migjorners. Finalment, el 16 de maig de 1775 el bisbe de Mallorca Juan Díaz de la Guerra decretava la creació de la vicaria perpètua. El primer vicari fou Llorenç Pons Camps. Mentrestant, continuava la construcció de l’església, que cap al final de segle XVIII ja estava pràcticament enllestida. El conjunt ens mostra una construcció de gran senzillesa arquitectònica. L’edifici és de nau única, amb capelles laterals comunicades, creuer cobert amb cúpula de mitja taronja i finestrons que li donen una notable lluminositat. Els trams de la nau, les capelles laterals i els braços del creuer estan coberts amb volta de canó. La capçalera inicialment era quadrangular, però a mitjan segle XIX es reformà afegint l’absidiola semicircular, amb la seva ornamentació consistent en estries de marès concèntriques sobre la hemiesfera. També s’allargà la capella del Santíssim (1861) i s’aprofundiren les tres primeres capelles del costat de l’Epístola (1880). El 20 de setembre de 1812 el bisbe Pedro Antonio Juano emprengué una important reforma parroquial que inclogué la promoció de la vicaria perpètua de Sant Cristòfol en parròquia, amb la categoria de rectoria d’entrada. Idò, Sant Cristòfol celebra el seu bicentenari com a parròquia. El primer rector seria Francesc Sintes Pons. L’any 1877, el bisbe Manuel Mercader la declararia parròquia d’ascens. La vicaria, primer, i la parròquia, després, galvanitzaria els migjorners com a comunitat diferenciada. En esdevenir la independència municipal entre 1820-23 i, de manera definitiva, el 1989, el districte parroquial de Sant Cristòfol seria la base del terme municipal.\nParroquia de Sant Martí de Es Mercadal\nNo sabem que as Mercadal hi hagués cap assentament anterior a la conquesta cristiana de 1287. En tot cas, l’emplaçament tenia avantatges importants: situat gairebé al centre geogràfic de l’illa, a mig camí entre les dues viles principals -Ciutadella i Maó- i al peu de la muntanya més elevada, el Toro, que des del començament despuntà com a santuari marià. Es Mercadal era un creuer de camins i un lloc de pas. Administrativament, pertanyia al terme del Castell de Santa Àgueda, la vella fortalesa musulmana on havia capitulat el rais Abú Umar ibn Said. Eclesiàsticament, al final del segle XIII s’hi documenta la parròquia de Sitllata; encara que els seus límits són molt mals de definir, ocupava la part central de l’illa i sembla que pot identificar-se amb la que amb el temps serà la parròquia de Sant Martí des Mercadal. L’any 1301 el rei Jaume II de Mallorca posa en marxa una profunda reorganització de Menorca, conquistada pel seu nebot Alfons III de Catalunya-Aragó catorze anys abans. Amb la Carta de Franquesa, Jaume II crea un mercat setmanal que s’havia de celebrar cada dijous. I amb el Pariatge, del mateix any 1301, el rei ordena l’erecció d’una capella sota l’advocació de Sant Narcís aclarint, a més a més, que s’hi celebri missa cada dijous, coincidint amb el mercat, i el dia de la festivitat del titular. La capella de Sant Narcís era sufragània de la parròquia de Santa Creu de Lloriac. Però sembla que en un moment indeterminat del segle XIV s’esdevingué un canvi del qual no n’ha quedat registre documental: la parròquia de Santa Creu desaparegué i la capella des Mercadal quedà convertida en parròquia, però ara sota l’advocació de Sant Martí de Tours. En tot cas, el canvi s’havia consumat l’any 1345, quan en un procés judicial ja hi apareixen diversos habitants de la parròquia de Sant Martí des Mercadal. A poc a poc, idò, es Mercadal anava guanyant protagonisme, de manera que s’hi anà consolidant una petita población que adquirí la categoria de pobla. També s’hi radicaren les institucions del gran districte central de Menorca, en paral·lel a la decadència en què a mitjan segle XIV entrà el castell de Santa Àgueda, ja abandonat i en ruïna cap al 1359. Aleshores, el batle (jutge ordinari) del terme de Santa Àgueda ja residia a la pobla des Mercadal i l’any 1403 el rei Martí l’Humà regulà per primera vegada el funcionament de la Universitat de la Pobla des Mercadal i Castell de Santa Àgueda. Possiblement, en aquesta època la parròquia de Sant Martí ja tindria ben delimitat el seu territori, que coincidia a grans trets amb l’actual terme municipal des Mercadal. Res sabem de la primitiva església parroquial, que s’aixecà sobre el mateix turonet on avui hi ha l’actual. Era, tanmateix, el centre de la vida religiosa i social dels mercadalencs i la seu de les diverses confraries. A l’inici del segle XVIII hi havia les confraries del Santíssim Sagrament, de la Sang, de l’Assumpció de Nostra Senyora, de Sant Martí, de Sant Joan, de Sant Sebastià i, finalment, de Santa Escolàstica. John Armstrong, que visqué a Menorca entre 1738 i 1742, escrigué: «L’església es troba en un lloc elevat i és un edifici amb menys bellesa que no antiguitat, que ara amenaça ruïna». Armstrong afegia que s’havien començat les obres de cimentació del nou edifici, però la pobresa dels mercadalencs impedia que els treballs avancessin amb la rapidesa que els seus entusiastes promotors desitjaven. El temple primitiu, l’església vella, no fou enderrocada fins l’any 1767. La construcció, però, es perllongaria durant la resta del segle XVIII i fins i tot en les primeres dècades del XIX. El resultat és un edifici massís, de línies molt sòbries, que des del turó domina el conjunt de la vila. Cobert amb teulada de doble vessant, només el campanar ens delata el seu caràcter d’església. L’interior és espaiós, amb planta de saló de cinc trams delimitats per arcs faixons, cobert amb volta de canó. A cada costat de la nau hi ha les capelles laterals entre els contraforts, embeguts dins del conjunt de l’obra i invisibles des de l’exterior. La il·luminació prové de les petites finestres que s’obren sobre les capelles laterals. L’absis és trapezoïdal, cobert amb volta de canó botzinada. A la seva dreta, hi ha la capella del Santíssim Sagrament. Tal com succeeix amb la major part de les esglésies deMenorca, el seu interior fou saquejat en les primeres setmanes de la Guerra Civil, per la qual cosa els retaules i imatges daten de la postguerra. Cal destacar l’orgue, inaugurat l’any 2008, obra del Taller A & K Orgues de Vent, que a més d’embellir la litúrgia és el protagonista dels Festivals Internacionals d’Orgue que se celebren el mes d’agost.\nParroquia De Sant Antoni De Fornells\nReligiosos - Fornells - Mercadal\nDurant l’època bizantina (segles VI-VIII), a l’indret conegut com es Molinet des Cap des Port de Fornells hi hagué un nucli de població al voltant d’una basílica paleocristiana, recuperada gràcies a les excavacions arqueològiques realitzades dècades enrere pel Dr. Pere de Palol. Aquesta petita població, però, degué desaparèixer entre finals del segle VIII i el IX, abans de la incorporació de Menorca a l’emirat d’al-Andalus. Tanmateix, el topònim de Fornells (Portu Fornelio), d’etimologia llatina, apareix esmentat l’any 1146 en una crónica genovesa. Després de la conquesta cristiana de 1287 el topònim torna a aparèixer, lligat a una parròquia de Fornells que abastaria el nord de l’actual terme des Mercadal. Sembla que aquesta parròquia s’hauria d’identificar amb la que el Pariatge de 1301 anomena Santa Creu de Lloriac. Els topònims, Santa Creu i Lloriac, han pervingut lligats a sengles possessions, però la parroquia com a tal degué desaparèixer en la primera meitat del segle XIV davant de l’empenta de la des Mercadal. Hagueren de passar bastants segles fins que es decidís la construcció d’una església als voltants del port de Fornells. L’amenaça que el gran port natural del nord de Menorca fos utilitzat per naus enemigues aconsellà la construcció d’un castell per protegir la seva entrada. Així, l’any 1625 s’inicià la construcció del castell de Sant Jordi als voltants d’allà on els britànics aixecarien la torre de defensa. Tanmateix, les obres del castell de Sant Jordi aviat quedaren paralitzades i el 1638 el governador de Menorca, l’almirall Antonio de Oquendo, decidí canviar l’emplaçament de la fortificació per ubicar-lo a la vora del mar. Aquesta fortalesa seria batejada amb el nom de Sant Antoni; la seva construcció es perllongaria durant tot el segle XVII. Al cap de pocs anys, a les immediacions del castell s’aixecaren mitja dotzena de cases on hi habitaven els treballadors de la fortalesa, ja representades en un plànol de 1651 en el qual, a més, hi apareix una petita església que fou posada sota l’advocació de Sant Antoni Abad. Aquesta església ja devia estar operativa quatre anys abans, ja que el 1647 s’hi celebraren dos casaments i es trobava al mateix emplaçament del temple actual. A més d’aquesta església, dins del castell s’hi construí una capella que no començaria a funcionar fins la dècada de 1680. El primer capellà castrense que serví a Fornells fou el prevere Joan Bals, que començà el seu ministeri entre 1675 i 1676. Eclesiàsticament, Fornells depenia del rector de Sant Martí des Mercadal. Amb el temps, la població del raval de Fornells anavaguanyant importància i l’any 1713 ja comptava amb 97 habitants. Aquest mateix any Menorca passà a la corona britànica, per la qual cosa la guarnició no era catòlica. Els britànics utilitzaren la capella del castell com a bodega, però l’església de Sant Antoni del raval continuà afecta al culte catòlic i donava servei als pescadors i jornalers que hi habitaven. Durant aquests anys eren frares del convent agustinià del Toro els que tenien cura dels feligresos fornellers. Després de la conquesta espanyola de 1781-82, el rei Carles III ordenà la demolició de les fortaleses de Sant Felip de Maó i de Sant Antoni de Fornells. L’agost de 1782 el bisbe de Mallorca -que ho era també de Menorca- Pedro Rubio Benedicto, realitzà una visita pastoral al que només era oratori públic de Fornells que tingué conseqüències importants, ja que ordenà al rector des Mercadal que posàs un vicari resident a Fornells per atendre les necessitats de la població, que ja comptava amb 70 cases i gairebé 250 habitants. L’any 1783 el rector des Mercadal nomenava vicari de Fornells el prevere Pere Rèurer. A la vegada, s’havia fet notar que l’antiga església era insuficient per atendre una població que havia augmentat força i a la guarnició de Fornells, que continuava sent catòlica. Per això, s’iniciaren les obres d’ampliació i reforma que, en diverses etapes, donaren lloc a l’església actual. Sembla que les obres s’iniciaren l’any 1782 o 1783 i no s’acabaren fins 1808. El resultat és una església de nau única coberta amb volta de canó, dividida en quatre trams separats per arcs faixons que descarreguen sobre els contraforts els quals, al seu torn, delimiten quatre capelles per banda. L’absis és quadrat i cobert amb volta d’aresta, molt rebaixada. Als peus de l’església s’hi troba un petit cor. L’exterior és molt senzill. Destaca la torre quadrada del campanar i la façana lateral, ressaltada pel ritme vertical dels contraforts. El primer bisbe de la diòcesi restaurada, Antoni Vila i Camps, l’any 1800 consolidà la vicaria decretant que el vicari de Fornells hi tingués reserva del Santíssim i pica baptismal. El seu successor, Pedro Antonio Juano (1807), convertí Sant Antoni de Fornells en vicaria perpètua i li atorgà un districte territorial que comprenia una part important del nord del terme des Mercadal. Des d’aleshores hi hagué intents per convertir la vicaria en parròquia, però això no s’esdevindria fins l’any 1877, sota el pontificat del bisbe Manuel Mercader. El primer ecònom de Fornells fou Josep Sintes Deyà.\nParròquia de Sant Francesc de Ciutadella té el seu origen en el convent de frares menors o franciscans fundat per Alfons III d’Aragó just després de la conquista de Menorca. En efecte, l’1 de març de 1287, quan el monarca encara es trobava a l’illa, concedia als guardians del franciscans o frares menors de Barcelona i de la Ciutat de Mallorca algunes heretats a Ciutadella amb la condició que construïssin un convent i que alguns frares hi passassin a residir. Aquestes heretats consistien en l’hort que havia estat del rais Abu Umar i algunes cases. L’arribada dels primers frares degué ser gairebé immediata. L’any 1290 el guardià del convent era fra Berenguer de Lledó. No sabem res d’aquest primer convent franciscà, si bé ens ha quedat una làpida sepulcral (actualment al Museu Diocesà) de Guillem Pere de Vilafreser, lloctinent del tresorer reial, que havia estat sepultat a Sant Francesc el juliol de 1294. Des del primer moment el convent de Sant Francesc tingué importància en la vida religiosa i social de Ciutadella. Així, l’any 1301 hi tingué lloc una important sessió de la Universitat de Menorca amb els procuradors de Jaume II de Mallorca, en la qual s’acordaren els termes de la reestructuració del règim de les propietats immobles. Durant el segle XIV també s’hi celebrava, en la vigília de Nadal, la renovació dels càrrecs de la Universitat. Pel que fa a l’adscripció del convent de Ciutadella dins de l’orde franciscà, passà de la branca dels claustrals a la dels observants. El tronc comú de l’orde de frares menors, fundat pel pobrissó d’Assís l’any 1209, que tenia la germana Pobresa per referent, s’havia dividit en diverses branques. El convent de Ciutadella va pertànyer al grup dels claustrals fins l’any 1504, quan inicià la reforma per passar al dels observants, és a dir, que seguien més de prop la regla de Sant Francesc, sobretot pel que fa al despreniment dels béns materials, en contraposició als conventuals, més laxes. La configuració exacta del convent medieval ens és desconeguda. Sabem que l’església era d’una nau dividida en quatre trams i absis i ocupava part de l’espai del temple actual. Al costat, per la banda de ponent, hi havia l’edifici del convent. Un hort de notable extensió ocupava el que avui són els carrers Nou de Juliol i Joan Benejam, fins la plaça dels Pins, no hi havia la muralla de la ciutat. Aquest convent quedà molt malmès en l’assalt otomà de Ciutadella (juliol de 1558), per la qual cosa es va considerar la necessitat de reedificar tant l’església com el convent. Les obres de l’església començaren el desembre de 1569 i foren acabades tres anys més tard. Tanmateix aviat (1581) es decidí ampliar el temple. En aquesta ocasió, les obres es prolongaren fins l’any 1607. L’església, de nau única, coberta amb volta de creueria i capelles laterals entre contraforts, s’inspirava amb els patrons del gòtic, si bé sempre dins d’una gran senzillesa i austeritatornamental. Durant el segle XVII es construí el convent, alhora quees feien algunes reformes i afegits a l’església, com ara elcor (1613), el portal lateral que dóna al carrer de la Puríssima i el major que s’obria al Born (1681-84). D’aquests portals barrocs, obra de mestre Pere Amorós,només es conserva el primer, ja que el portal major fou substituït a l’inici del segle XIX pel neoclàssic que es pot veure en l’actualitat. En aquesta mateixa reforma es decidí allargar l’església, per la qual cosa desaparegué l’absis original, substituït pel creuer cobert amb cúpula i un nou absis (1808). Més tard (1831), es construí el deambulatori de darrere l’altar. La reforma dels primers anys del segle XIX trencà l’harmonia de la nau del temple. El resultat fou una església desproporcionada, excessivament llarga en relació amb l’amplada. Durant els segles XVII, XVIII i els primers anys del XIX el convent de Sant Francesc continuava exercint una important funció social i cultural (escola de gramàtica i de teologia, farmàcia, etc.) i era el lloc preferit pels ciutadellencs a l’hora de triar sepultura, tant dins del temple com al claustre. L’any 1835, però, aplicant el decret de desamortització eclesiàstica, elconvent fou extingit i els seus béns passaren a ser propietat de l’Estat. L’església continuà oberta al culte i l’any 1877 fou erigida en parròquia, mentre que el convent tingué diferents usos fins que s’hi construí la casa Cabrisses, d’estil colonial, substituïda posteriorment per l’edifici de Correus. L’hort, en canvi, fou urbanitzat a partir de 1865. Durant el juliol de 1936, en els primers dies de la Guerra Civil, l’església fou saquejada i clausurada, de manera que es perderen les imatges i retaules i l’orgue, obra de l’orguener suís Johann Kyburz (1813). Just acabada, i mentre la catedral estava en obres, acollí el culte catedralici tornant a partir de 1941 a desenvolupar només les funcions d’església parroquial.\nConvento de Sant Agustin\nTenim poca informació sobre les circumstàncies que dugueren a l’establiment dels frares agustinians de Ciutadella. Una tradició remuntava la seva presencia als temps del bisbe Sever (418), encara en vida de sant Agustí, perquè a la carta severiana hi apareixen uns monjos. Tanmateix, la fundació del primer convent d’agustinians no tindria lloc fins un moment indeterminat del segle XV. Aquest convent estava ubicat al port de Ciutadella, fora de la muralla. Segons fra Jaume Jordà, el convent fou reformat pel pare Joan Eixarch. Fou aleshores quan hauria adoptat la denominació de Nostra Senyora del Socors (popularment el Socós). El convent quedà molt malmès durant el setge turc de 1558 i la represa de la vida de lancomunitat fou difícil en els anys següents. A més, la seva ubicació extramurs suposava un perill en cas de produir- se un nou atac enemic, però hi havia altres inconvenients: era humit i malsà i el seu limitat solar impossibilitavamuna ampliació. Tot plegat mogué els frares a demanarmel trasllat del convent a l’interior de la ciutat. Finalment, el 30 d’abril de 1612 es concedí la llicència per construir un nou convent intramurs, a la plaça dels Oms. La construcciómdel nou convent obligaria a remodelar un ampli espai dins de la ciutat. El 28 d’agost de 1619, festivitat de sant Agustí, es posà la primera pedra de l’església. Les obres, dirigides pel mestremallorquí Jaume Roig, avançaren a bon ritme en els anys següents i el 1630 ja estava coberta d’aigües.Durant la segona meitat del segle XVII s’aixecaria el convent. Durant el segle XVIII s’hi van afegir alguns elements, comara les torres bessones de l’església, amb les característiques cupuletes rematades per sengles llanternons (1741). L’església trenca amb la tradició arquitectònica anterior i esdevé una obra única a Menorca. Més aviat s’ha de relacionar amb el renaixement castellà, ja que sembla que s’inspirava amb l’església de San Felipe el Real de Madrid, també de l’orde de Sant Agustí. Destaca per la seva concepció unitària i l’elegància del seu interior, equilibrat i harmònic. La planta és de creu llatina, amb creuer de la mateixa profunditat que les capelles laterals i absis trapezoïdal. La coberta és de volta de canó, botzinada a la capella major. Damunt el creuer hi ha una cúpula semiesfèricasobre petxines, sense llanternó, que queda amagada per un gran cubcobert amb teulada de quatre vessants. Les capelles laterals, quatre a cada costat, estan comunicades entre si i s’obren a lanau amb un arc de mig punt. La decoració, molt sòbria inicialment, s’enriquí amb retaules barrocs, entre els quals destacava el de la capella major, obra de l’escultorFerran Miquel Comas. L’orgue, situat sobre el cor, fou construït per l’orguener català Josep Casas i Soler (1794), mentre que per la mateixa època el pintor suís Joseph Duett realitzava les pintures que decoren l’interior de l’església. Destaquen els plafons de la volta, molt malmesos per la humitat, que representen escenes de l’Antic Testament. Rere la capella major hi ha tres capelles absidals cobertes amb petites cúpules. Els arcs estan sostinguts per pilastres amb decoració helicoïdal, semblant a la de la capella de les Ànimes de la Catedral. Aquestes capelles són obradel mestre Joan Amorós i Cantallops, un dels principals artífexs de l’arquitectura barroca menorquina. També la façana, emmarcada per les dues torres bessones i la portalada de tres arcs ricament decorada, és de gran interès. Del convent cal destacar el claustre de planta rectangular, sens dubte un dels millors espais de Ciutadella. La gran alçada dels arcs donen al conjunt una notable sensació de lleugeresa. La galeria superior destaca pels seus arcs segmentats. Altres dependències d’interès són la capella del primer pis, la gran biblioteca i l’antic refetor. Els frares agustinians habitaren el convent fins la desamortització de Mendizábal (1835). Aleshores la comunitatfou suprimida i els seus béns foren nacionalitzats. Els agustins del Socors tenien nombroses finques rústiques a Ciutadella i es Migjorn, que foren subhastades per l’Estat. L’edifici del convent tingué diversos usos fins que al cap d’uns anys fou cedit al bisbat per ser convertit en seminari diocesà. Sota el patrocini de Sant Ildefons, el seminari fou inaugurat el dia de la solemnitat de la Puríssima Concepció de 1858 pel bisbe Mateu Jaume. Durant la Guerra Civil l’edifici fou incautat i l’església,saquejada, perdent-se la major part del ric patrimoni artístic que albergava. Acabat el conflicte, el convent tornà a desenvolupar la funció de seminari, però l’església romangué tancada al culte. Durant molts anys fou laseu de l’emissora de Radio Popular de Menorca. En temps més recents, l’església ha experimentat diverses restauracions per convertir-la en auditori. També fourestaurat el magnífic orgue barroc. Durant segles, el convent de Sant Agustí ha estat un dels principals espais culturals de Ciutadella. Els frares hi tenien una escola de gramàtica i ensenyaven teologia i filosofia. Com a seminari, fou durant molt temps l’únic centre d’ensenyament secundari i superior de Ciutadella, i els bisbes l’enriquiren amb la col•lecció arqueològica i els gabinets de ciències naturals i física. Actualment és la seudel Museu Diocesà, que recull totes aquestes i altres col•leccions, mentre que l’església i el claustre són magnífics auditorisque concentren cada any un nombrós públic, sobretot als festivals d’estiu organitzats per Joventuts\nReligiosos - Maó - Mahón\nL’agost de 1684 fra Joan de Canser, provincial dels carmelites, sol•licità als jurats de Menorca l’autorització per fundar un convent del seu orde. La petició fou desestimada, però els carmelites insistiren i l’any següent el carmelita maonès fra Atanasi Estrader tornava a formular la petició. Aquest cop els jurats proposarenml’ermita de la Mare de Déu de Gràcia de Maó imla muntanya de Santa Àgueda com a llocs propicis per amla instal•lació del convent. Mentrestant, els carmelites s’havien introduït d’alguna manera mitjançant la confrariamdel Sant Escapulari, que tingué una bona acceptació gràciesma les indulgències de què gaudia. El 1689, fra Atanasimva vendre una propietat que compartia amb la seva germana Joana per comprar un terreny al lloc on després s’aixecaria el convent de Maó. Aquí s’hi fundaria una petita capella dedicada a la Verge del Carme. Tanmateix, l’establiment del convent no resultaria gens senzill, sobretot per l’oposició que tingué des del primer moment per part de la comunitat de preveres de la parroquia de Santa Maria i dels franciscans del convent de Jesús. Les obres començaren l’any 1725, però foren paralitzades per ordre del tinent governador Kane, a instancia de les altres comunitats religioses. Persistents, els carmelites aconseguiren la llicència del rei Jordi II de la Gran Bretanya (1749) i es col•locà la primera pedra del nou edifici el 19 de maig de 1750 en presència del tinent governador William Blakeney i les principals autoritats de l’illa. Les obres es prolongaren durant tota la segona meitat del segle XVIII i els primers anys del XIX. L’emplaçament elegit era un lloc extramurs de l’antiga vila de Maó, cap a llevant, sobre el penya-segat del port. El primer mestre d’obres fou Antoni Garcias, però no tenia la capacitat tècnica de dur a terme una obra d’aquesta envergadura. L’any 1753 fou substituït pels Mestres Joan Vila, Joan Díaz i Jaume Morro, els quals hagueren de fer canvis importants en el projecte inicial. Un any més tard, la nau i les capelles laterals ja estaven acabades. Per tal de poder celebrar al temple, es paredà la nau a l’alçada del creuer i es beneí l’església el 14 de juliol de 1754. La capçalera de l’església fou acabada molt més tard i, finalment, l’any 1808 s’enderrocà el mur que tancava el creuer per mostrar l’església en la seva integritat. L’església del Carme, que obeeix als paràmetres decoratius neoclàssics, és un dels principals edificis religiosos construïts a Menorca en el segle XVIII. De gran qualitat arquitectònica, té planta de creu llatina i quatre capelles a cada costat, entre contraforts, cobertes amb volta decanó. Les capelles laterals estan connectades entre elles amb arcs de notable amplada, de manera que gairebé sembla que es tracta de sengles naus laterals. La nau central està coberta amb volta d’aresta i el creuer, amb una airosa cúpula amb quatre rosetons, rematada amb un llanternó. Al peu de l’església hi ha el cor, sostingut per tres arcs de mig punt de menor alçada que els de les capelles laterals. La decoració interior és de gran sobrietat i està marcada pel potent entaulament d’inspiració clàssica que recorre tot el temple. La coberta amb volta d’aresta permet l’obertura de finestrals per damunt de les capelles, que forneixen l’església d’una notable lluminositat. Més endavant, l’escultor Ferran Miquel Comas treballà en la decoració d’estuc, d’inspiració rococó. Pel que fa a la façana principal, és molt sòbria i restà inacabada. Està flanquejada per dues torres rematades de manera un tant forçada. Dues columnes d’ordre corinti sostenen un frontó romput, rematat per una fornícula amb la imatge de la Verge del Carme. El conjunt queda emmarcat per un arc de mig punt. Cal destacar les bases del que sembla que havien de ser quatre grans columnes d’ordre gegant, que presumiblement havien de sostener un gran frontó. La façana lateral està marcada pel ritme dels contraforts i del volum del creuer. El convent s’anà construint al mateix temps que l’església, però avançaren molt més lentament. L’any 1777 només hi havia dos costats del claustre acabats. Es tracta d’un edifici de grans dimensions, neoclàssic, de decoració sòbria. Destaquen, a la planta baixa del claustre, les mènsules esculpides per Ferran M. Comas. S’accedia al claustre pel portal que dóna a la plaça, que donava pas a una portería de petites dimensions. La vida del convent del Carme fou curta. L’any 1821, durant el Trienni Liberal, la comunitat fou suprimida i el convent passà a tenir diversos usos, entre d’ells seu de l’anomenada Tertúlia Patriòtica, societat política d’ideologia liberal exaltada. També fou caserna del batalló de la Milicia Nacional de Maó. Amb la restauració de l’absolutisme de Ferran VII (1823), els frares carmelites tornaren al convent, però la comunitat fou definitivament dissoltael 1835, arran de la desamortització de Mendizábal. L’església romangué oberta al culte i posteriorment fou elevada a la categoria de parròquia, però el convent passà a tenir diversos usos civils (mercat, escola, presó, jutjat), la qual cosa implicà profundes modificacions que hanmalterat sensiblement la seva imatgemoriginal. Al final del segle XX experimentà una notable intervenciómper adaptar les plantes superiors del claustre a espais culturals, mentre que es reformar l’inferior, on hi ha encara les parades del mercat i altres espais comercials.\nSegons una antiga tradició medieval recollida per Pere Miquel Carbonell en l’anomenada Crònica menorquina, el rei Alfons III, després de lliurar una sagnant batalla contra els musulmans menorquins, ordenà que el seu exèrcit reposàs al Pla del Verger i va fer cantar dues misses: una en honor de la Verge Maria i l’altra per les ànimes dels difunts en la batalla. Amb el temps, en aquest indret s’hi construiria una ermita dedicada a sant Joan Baptista. El topònim és prou antic, ja que el trobam just després de la conquesta, quan es parla del «verger [que es troba] al cap del port de Maó», que havia estat propietat de l’almoixerif. Eren, doncs, zones d’horta propietat de l’estat musulmà. El conreu d’horta en aquesta zona estava afavorit per les fonts i tingué continuïtat en època cristiana. Al final del segle XVII i durant el XVIII, els horts dels Vergers tingueren un important desenvolupament per mor de la forta demanda de fruita i hortalissa dels vaixells mercants i de guerra que fondejaven a Maó. S’aixecà una capella en aquest indret on, segons la tradició que hem esmentat, es van celebrar les primeres misses a Menorca? Una resposta afirmativa a aquesta pregunta no és inversemblant. Possiblement aquesta església no seria la que podem veure actualment encara que, en tot cas, es molt antiga per bé que ha sofert moltes reformes al llarg dels segles. Podem especular si l’església actual fou construïda en els segles XIV o XV, ja que el sistema constructiu correspon als patrons del gòtic llevantí. Es tracta d’una església de reduïdes dimensions, de nau única coberta amb volta de creueria simple i dividida en dos trams per un arc ogival. La volta descarrega sobre dos contraforts exteriors. No té capelles laterals ni s’hi distingeix cap element especial a la capçalera. La decoració interior és d’una gran sobrietat. Sigui quina sigui la datació exacta de l’ermita, el cert és que ja existia a mitjan segle XVI. En aquesta època hi havia a Maó una obreria de Sant Joan que anualment organitzava una qualcada per celebrar la festa del Baptista. Aquesta qualcada es celebrava encara ben entratel segle XIX. Una pintura de devers 1820-30, conservada al museu Hernández Mora de Maó, mostra la qualcada fent un «caragol» a l’actual plaça de la Constitució de Maó, davant de la parròquia de Santa Maria. És interessant llegir el que ens conta Pere Riudavets (1888) sobre la celebració de la festa de Sant Joan al segle XIX: «No hace muchos años que se abandonó la popular fiesta deir en la vigilia y en el día de San Juan Bautista a su ermita, a la que acudía la tradicional Culcada, tanto a completas por la tarde, como a misa en la mañana siguiente, que en siglos pasados se extendía hasta el 29 de Agosto [festivitat del martiri de Sant Joan], con grande contento de chicos y grandes, y que al son del tamboril y fabiol paseaba las calles de la ciudad con lujoso aparato, formando las delicias del pueblo. Hace pocos años se quiso restablecer la Culcada, pero con poca asistencia de concejales, que mirando la fiesta con el ridículo que se va imprimiendo en todo lo que sabe antigualla, ha concluido por no celebrarla, pasando desde entonces a la categoría de legendaria ». Però el poble maonès, ben lluny de les seves autoritats i d’aquells que pretenien elevar-se cap a la modernitat i el cosmopolitisme rebutjant les tradicions pròpies, continuava anant a l’ermita per oir les completes de la vigília i la missa, que de bon matí, la comunitat de preveres celebrava el 24 de juny. Com hem dit, al llarg dels segles l’església fou objecte de diverses intervencions. L’any 1636 el bisbe de Mallorca Juan de Santander feu una visita pastoral a Menorca. En aquest moment l’estat de l’ermita devia ser lamentable, ja que el bisbe amenaçà amb l’excomunió als que gosessin celebrar missa allà mentre l’església no hagués estat reparada. Per exemple, l’any 1662 la Universitat de Maó acordà procedir a la reparació de l’ermita de Sant Joan. Segons recollí l’arxiduc Lluís Salvador, l’església actual és una restauració de l’antiga i fou beneïda el 14 d’agost de 1712. Durant el segle XIX també s’hagueren de fer diverses reparacions i reformes (la més important fou realitzada l’any 1870), que degueren afectar prou la façana. Sembla que al començament d’aquell segle la façana tenia un rosetó i estava pintada de color ocre. La façana és un cos afegit a la nau, regular i senzilla, en la què destaca un arc lleugerament apuntat que dóna accés a un petit pòrtic cobert amb volta apuntada, que emmarca el portal d’accés a la nau sobre el qual hi ha una petita finestra amb forma de cercle, amb la creu de malta calada. La façana està rematada per un petit campanar amb espadanya.


Jornada solidària a favor de la Marató de TV3 ~ Escola Pia Sabadell\nHome » » Jornada solidària a favor de la Marató de TV3\nJornada solidària a favor de la Marató de TV3\nEl diumenge 17 de desembre al llarg de tot el matí i fins ben entrat el migdia, un gran nombre de persones es van aplegar a l’escola per col·laborar amb La Marató de TV3 tot fent tasques de sensibilització i de recollida de diners.\nLes activitats que es van portar a terme van ser moltes i diverses: activitat d'orientació, quinto solidari, activitats esportives (3x3 de futsal), concerts de conjunts instrumentals, exhibició i master class de dansa urbana, actuació Cor Vèrtex, escenes de l'obra de teatre “Joseph i l'increïble abric en Technicolor”, activitats de cucanya i tot un seguit de tallers molt interessants: postals de Nadal, punts de llibre, maquillatge de cara, manualitats de Pare Noël, avions de paper amb concurs de vol, tast d'olis, grafiti,...\nA més a més, al llarg de tot el matí hi va haver servei de bar i cafeteria, esmorzars i aperitius. Un bon nombre de botigues van muntar el merkat solidari al pati gran. També es van vendre butlletes per diversos sorteigs: paneres, samarreta signada pels jugadors del Sabadell i un cap de setmana rural.\nDes de l’escola, creiem que ens hem de felicitar mútuament per l'èxit d’aquesta jornada impulsada per la Taula de Presència, on hi ha representants de totes les entitats que formen l’Escola Pia de Sabadell. Volem destacar la gran quantitat d'empreses i particulars que van fer possible les aportacions en aquesta jornada tan especial. Des d’aquí, volem aprofitar per felicitar-nos i agrair molt especialment a la comissió que d'una manera més directa ho ha preparat i els qui s'hi han ajuntat, tant en la preparació com en la realització: al bon grapat de voluntaris que de bona hora estaven a punt per fer el que calgués i que al final van posar de nou tot en ordre perquè l’endemà les activitats escolars es poguessin fer sense problema. No ens volem oblidar de tots aquells que veu fer acte de presència i veu col·laborar econòmicament per la Marató.\nA TOTS... GRÀCIES PER VENIR, PARTICIPAR I COL·LABORAR!!! Entre tots hem aconseguit 5769€, 1009€ amb els origamis i 4760 amb les activitats de diumenge. Aquí podeu veure moltes més fotografies d’aquesta jornada per La Marató i aquest petit vídeo resum.\nLa Marató 2017 from Escola Pia Sabadell on Vimeo.


Escola de vida - Sílvia Gelices al programa Diners, crisi i consciència - RTVE.es\nEscola de vida - Sílvia Gelices al programa Diners, crisi i consciència\nSGelices Diners crisi i consciència\nLa periodista Sílvia Gelices ens presenta el seu llibre: Exit. Salida de emergencia.\nLa Sílvia Gelices ha reunit dins aquest llibre onze economistes i emprenedors que ens donen la seva particular recepta per sortir de la crisi reflexionant sobre els aspectes que més ens preocupen i oferint les claus perquè puguem sortir 'lleugers' sense haver de hipotecar el nostre futur i les nostres il·lusions.\nMolts d'ells coincideixen en pensar que la crisi econòmica que estem vivint no és més que la punta de l'iceberg d'un procés molt més subtil. Es tractaria d'una crisi de consciència. Entre els ingredients principals caldria destacar el voler viure per sobre de les nostres possibilitats i el voler acumular i enriquir-nos a costa del que sigui.\nveure més sobre "Escola de vida - Sílvia Gelices al programa Diners, crisi i consciència" veure menys sobre "Escola de vida - Sílvia Gelices al programa Diners, crisi i consciència"


Província d'Antalya - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Província d’Antalya)\nTombes lícies a Simena.\nLa Torre de Hidirlik, que es remunta al Període hel·lenístic\nLes cataractes de Düden, 12 km a l'est d'Antalya\nCataractes de Manavgat.\n• • Antalya\nLa Província d'Antalya es troba a la costa mediterrània sud-oest de Turquia, entre les Muntanyes del Taure i la Mar Mediterrània.\nLa província és el centre de la indústria turística de Turquia, i atrau el 30% dels turistes estrangers que visiten Turquia. La província d'Antalya correspon a les terres de l'antiga Pamfília a l'est i Lícia a l'oest. Presenta una costa de 657 km, amb platges, ports, i ciutats antigues escampades per tot arreu, incloent-hi Xanthos Patrimoni de la Humanitat. La capital provincial és la ciutat d'Antalya amb una població de 714.000 habitants.\nAntalya és la província de creixement més ràpid a Turquia; amb un índex de creixement demogràfic anual del 4.17% anual, entre els anys 1990-2000, comparat amb un índex nacional de l'1.83% . Aquest creixement és a causa d'un ràpid índex d'urbanització, encapçalat especialment pel turisme i altres sectors dels serveis a la costa.\n2.2 Els bizantins\n3 Els turcs seljúcides\n3.1 L'Imperi Otomà i èpoques posteriors\n4 Districtes i ciutats\n7.1 Ciutats antigues i ruïnes\n7.2 Parcs nacionals\n7.3 Paratges de bellesa natural\nLa ciutat i, consegüentment, la província, van rebre aquest nom per causa d' Àtal II de Pèrgam, rei de Pèrgam, que va fundar la ciutat al segle II aC.\nAntiguitat[modifica | modifica el codi]\nAntalya ha estat poblada des de temps prehistòrics. S'han descobert, a les coves de Karain, 30 km al nord de la ciutat, evidències d'assentaments humans que es remunten als primers temps del Paleolític (entre 150,000-200,000 anys aC). Uns altres descobriments, que es remunten al Mesolític (Coves Beldibi), Neolític (Bademağacı Höyüğü) i més recents, ens mostren que l'àrea ha estat poblada per diverses civilitzacions al llarg de la història.\nHi ha llargs períodes envoltats de misteri fins que no trobem registres del període


Veïnat i entitats omplen les Cotxeres de Sants per homenatjar la gran cantatriu santsenca Núria Feliu - EL3\nL’auditori de les Cotxeres de Sants ha acollit l’acte homenatge a Núria Feliu, un nou acte de celebració dels 80 anys de la cantant i actriu santsenca. Aquest homenatge va comptar amb els parlaments inicials de Jaume Marfany, Lluís Duran i Pep Ribas.\nL’acte va tenir lloc el passat 22 de març a les set de la tarda i va iniciar-se amb la presentació de la presidenta del Secretariat d’Entitats de Sants, Hostafrancs i la Bordeta, Lluïsa Erill, qui va voler agrair a totes les entitats que han participat: Òmnium Cultural Sants-Montjuïc, l’Associació MésJunts sempre anem més lluny, la Coordinadora d’Associacions per la Llengua Catalana, el Centre Social de Sants, el Consell Local per la República de Sants-Montjuïc, la Coral Sant Medir, el Secretariat d’Entitats de Sants, Hostafrancs i la Bordeta i Sants 3 Ràdio.\nLluïsa Erill comentava que aquests actes que s’han anat organitzant són actes molt necessaris, “la nostra santsenca s’ho mereix i, per tant, segur que anem afegint més actes que ens ajudaran que el 2022 sigui ple de records de la Núria. Penso que tots i totes estem aquí perquè la Núria s’ho mereix, ella ha escampat el nom del seu estimat barri a tot el món i també el seu país i els seus drets, ha parlat amb tothom amb qui ha pogut i ha escampat el nostre desig i la vulneració dels nostres drets”.\nAbans de començar l’acte, els assistents van poder gaudir d’un vídeo enviat per Carles Puigdemont on comentava que pensar amb la Núria Feliu és pensar en dos mots claus: “gràcies i orgull. Gràcies per tot el que ha fet, pel compromís i no haver defallit mai. I orgull de veure que aquesta és una manera solidària i compromesa d’estimar el país sense prejudicis i és un exemple inspirador”.\nSeguidament, van començar les ponències dels tres convidats, primer Lluís Duran qui va repassar els inicis de l’estimada santsenca i el que ha fet pel català, “en l’època que la Núria comença a treballar i fer-se famosa no deixa d’haver-hi la brama que diu que el català és la llengua de la burgesia i la Núria exemplifica que el català és la llengua de Sants, d’un barri obrer”.\nPep Ribas va explicar que “vaig conèixer personalment a la Núria el 6 de juliol del 2007 al programa que feia i va venir sense més. A partir del 2012, quan comença l’Assemblea Catalana a caminar vam compartir molts d’aquests actes que ella feia a través dels poemes patriòtics. Aquesta relació personal que vam tenir va acabar amb la creació d’un grup: “els terrasseros”, som unes dotze persones que fèiem sopars a la terrassa d’un dels companys de Vilassar de Dalt”.\nPer úlitm, Jaume Marfany, va parlar de la Núria de proximitat, “la nostra Núria, la veïna... jo he compartit gairebé cinquanta anys de contacte, ha sigut una companya de barri i de lluita. Sants ha tingut moltes personalitats que han sigut modèliques i famoses, però cap d’aquestes ha exercit de santsenc. La Núria ha exercit de santsenca a tot arreu, fins i tot fora de Catalunya, que és més difícil”.\nL’acte homenatge va acabar amb l’actuació de la Coral Sant Medir.


Recepta de croquetes de calçots amb vinagre Forvm Cabernet Sauvignon\nForvm Cabernet Sauvignon\n6 o 8 calçots\nIngredients per a la salsa romesco\n25 gr d'ametlla\n25 gr d'avellana\n2 cullerades de vinagre Forvm Cabernet Sauvignon\nMitja llesca de pa torrat\nRetirem la barba, la part verda i la primera capa dels calçots i els tallem en juliana. Els sofregim durant uns 10 minuts a foc baix fins que perdin l'aigua.\nA continuació hi afegim 2 cullerades de farina i deixem que es cogui bé. Quan ja estigui daurada hi anem tirant la llet, a poc a poc, sense deixar de remenar. Continuem remenant fins que la massa estigui ben lligada i no s'enganxi a les parets de la paella.\nDeixem refredar la massa en una safata plana a temperatura ambient.\nUn cop freda, formem les croquetes, les passem per ou i per pa ratllat i les fregim en oli molt calent.\nMentre la massa de les croquetes es refreda podem preparar la salsa de romesco. Primer, posem les dents d’all, les dues nyores i el tomàquet al forn durant uns 20 minuts per escalivar-los. Una vegada estiguin escalivats, retirem la pela i les llavrs del tomàquet i la pela de l'all.\nSeguidament, triturem el tomàquet, l'all, els fruits secs, el pa i el vinage Forvm Cab. Sauvignon. Mentre ho anem triturant hi afegim l'oli a poc apoc per a que vagi emulsionant i es formi la salsa. Per acabar corregim de pebre i sal.


Passejant per les sales, apuntant-nos al seu espectacular safareig (el major safareig de Mallorca, amb 83 metres de llarg i 7 de profunditat) o descansant en els seus jardins podem experimentar l’ambient d’exquisit benestar que va aconseguir el seu propietari més il·lustre, el cardenal Antoni Despuig i Dameto, qui va encarregar una reforma inspirada en les viles toscanes i va dissenyar uns jardins ajudat pels naturalistes del Jardí Botànic de Madrid.\nLa visita a Raixa és molt apropiada per a realitzar-la amb nens perquè no resulta massa llarga i hi ha multitud de racons i històries interessants que descobrir en la possessió.\nAixí, la ingènua pintura de Sant Antoni a la tafona, els mecanismes del molí hidràulic, els lleons mandrosos de l’escalinata neoclàssica coronada pel déu Apol·lo o els colorits vidres del pavelló d’estil neoàrab.\nTampoc queda decebuda la imaginació més novel·lesca en conèixer algun episodi de la història de Raixa. Com que en ella van donar recer en 1619 als assassins de Jaume Joan Berga, jutge de la Reial Audiència, mort a mans del clan de la noblesa Canamunt en el marc de les seves sagnants disputes amb els nobles de Canavall.\nTambé va tenir Raixa els seus moments piadosos, amb la beata Santa Catalina Tomàs ocupant una alcova al costat de la capella, mentre va formar part del servei dels Safortesa-Tagamanent.\nLa capella alberga un retaule d’estil barroc on al seu dintell apareix l’escut dels Despuig i està situada al costat la supèrbia clastra, darrera parada del nostre recorregut.\nHoraris: dimarts i dissabtes, de 10:00 a 15:00 h.\nVisites guiades per a grups: visitesraixa@conselldemallorca.net\nPreviousArròs Brut mallorquí\nNextParc Nacional de Cabrera, tresor de la Mediterrània


Granviles-Charter Granville França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPort de Herel, Port de Herel, Granville, França, 50400 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Granviles-Charter és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Granville. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Aeroport de Granville donen a aquest hotel un encant especial.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Granviles-Charter és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Habitació familiar, bar són només algunes de les comoditats que fan que Granviles-Charter sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nL'ambient de Granviles-Charter es reflexa en cada habitació. plat de dutxa són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Granviles-Charter.\nCal que informeu el Granviles-Charter de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


19: Estudiants - Recerca en Accio\nUna de les funcions de la Fundació Dian Fossey és formar a nous estudiants i donar-los la oportunitat de poder iniciar-se en la recerca.\nConcretament, la Fundació Dian Fossey col·labora amb la Universitat Nacional de Rwanda, amb el suport de personal del Parc Zoològic de Cleveland (Estats Units). Alguns estudiants, enguany vuit, es passen diverses setmanes al Centre de Recerca Karisoke on són tutelats en l’elaboració del seu projecte de recerca de final de carrera. En primer lloc reben formació sobre la planificació d’una recerca, així com en tècniques diverses tant d’habilitats informàtiques com d’obtenció i anàlisi de dades, que podran aplicar al seu projecte.\nEstudiant realitzant treball de camp al Parc Nacional dels Volcans.\nEls projectes de recerca desenvolupats enguany, que encara es troben en curs, han estat majoritàriament relacionats amb la botànica, com ara l’estudi de la dinàmica de la vegetació dels aiguamolls dins el Parc Nacional dels Volcans, o la distribució de les plantes medicinals d’ús humà també consumides pels goril·les de muntanya.\nEntre els projectes basats en l’estudi directe dels goril·les de muntanya, n’hi ha per tots els gustos. Un d’ells se centra en determinar l’edat mitjana a la que un goril·la de muntanya “blackback” esdevé un “silverback” o esquena platejada. És ben curiós veure com aquesta transformació no succeeix sempre en el mateix moment, i depèn del desenvolupament individual de cada goril·la. Tot i que els mascles es consideren “silverbacks” a partir dels 12 anys, no tots els individus tenen realment l’esquena platejada a aquesta edat. Un altre treball estudia l’estructura dels nius, que fan servir els goril·les per descansar al llarg del dia, i les espècies vegetals que els composen. També s’estudia la distribució dels individus al voltant del mascle dominant, mentre el grup descansa.\nMascle d’esquena platejada (major de 12 anys), que no ho és…\nPel que fa a l’estudi de la col·lecció osteològica, un projecte es planteja determinar l’edat dels goril·les de muntanya en base al desgast dental de les seves incisives. Aquest treball pot ser de gran utilitat en el futur per ajudar a assignar edats d’individus desconeguts a la població de goril·les.\nDurant els mesos de juny i juliol els estudiants van estar obtenint les dades i en aquest moment es troben en fase de redacció dels seus treballs, després de fer les anàlisis corresponents i discutir-les amb els tutors. A principis del proper any tornaran a Musanze a presentar-nos els resultats finals, i a final de curs els presentaran de nou a la seva Universitat per rebre l’avaluació.