Poliestirè | CMEmaterials\nEstirè; etilbenzè; etilè i benzè\nEl poliestirè consta de cadenes macromoleculars sense ramificar. Els benzens ocupen posicions espaials laterals de forma desordenada (atàctica) al llarg de la cadena principal. Té una elevada estabilitat dimensional.\nL'espectre d'IR s'ha realitzat a partir de mesures d'absorbància. A 3027 cm-1 apareixen vàries bandes corresponents als stretchings del grup C-H de l'anell aromàtic.\nLes bandes de vibració a 2921 cm-1 i 2853 cm-1 pertanyen als stretchings del C-H del Csp3.\nEntre 2000 i 1650 cm-1s'observen les bandes de combinació del grup fenílic. Els pics d'intensitat mitjana corresponents a 1596 cm-1 i 1490 cm-1 són de la vibració de l'enllaç C-C de l'anell aromàtic.\nA 1448 cm-1 apareix una banda d'intensitat mitjana corresponent al bending del CH2.\nEntre 1186 cm-1 i 972 cm-1 apareixen nombroses bandes d'intensitat variable que pertanyen al bending en el pla de l'enllaç C-H de l'anell aromàtic, mentres que la banda intensa que surt a 752 cm-1 correspon al bending fora del pla del mateix enllaç C-H.\n1.04 - 1.05 g/cm3\n1.23 - 1.36 €/kg\nÉs un plàstic transparent, inodor, insípid, amb aspecte de vidre i trenca amb facilitat. Existeixen altres varietats modificades que el fan resistent a l'impacte i també expansible. És el quart termoplàstic més venut.\n1.2 - 2.6 GPa\n0.383 - 0.403\n31.6 - 61.8 MPa\n35.9 - 56.5 MPa\n0.7 - 1.1 MPa·m1/2\n8.6 - 16.9 HV\nEs tracta d'un polímer amb resistència mecànica i duresa mitjana. És fràgil. La resistència a l'impacte augmenta per copolimerització amb polibutadiè. Té molta tendència a fisurar-se per tensió. Pateix termofluència. \nCorbes de termofluència del poliestirè a 25 ºC\n2.5 a 16 Hz\nÉs un bon aïllant elèctric, però lleugerament pitjor que el PE. Té una tendència acusada a les càrregues electroestàtiques, que poden ser eliminades afegint additius antiestàtics.\n73.9 - 110 ºC\n150 - 243 ºC\n50·10-6 - 83·10-6 1/ ºC\n0.121 - 0.131 W/m·K\n1.69e3 - 1.76e3 J/kg·K\nÉs un bon aïllant tèrmic. La seva dilatació tèrmica es mitjana. \nEs tracta d'un material completament transparent amb qualitat òptica. Té una superfície brillant i bona transmissió de la llum.\n76.9 - 103 ºC\nMitjà, encara que a vegades presenta problemes.\nÉs un polímer altament soldable excepte amb HF.\nTé molt bona estabilitat dimensional, baixa contracció en emmotllament i es poden processar fàcilment a baix cost.\nTé bona resistència als àcids febles i mitjana als àcids forts (concentrats i/o oxidants).\nTé molt bona resistència als àlcalis febles i mitjana als àlcalis forts.\nTé molt baixa resistència als dissolvents orgànics, tant normals com halogenats.\nNo resisteix la intempèrie.\nTé molt bona resistència a l'aigua, tant dolça com salada. Es tracta d'un material inflamable que crema desprenent un fum negre dens de dolça olor; es pot millorar afegint additius ignífugs. És sensible a la radiació UV i la seva resistència és mitjana.\nExisteixen diverses formes de sintetitzar el PS a partir d'estirè; normalment s'utilitza la polimerització en massa o la polimetització per suspensió, i per a alguns copolímers s'utilitza la polimerització en emulsió, com en el cas de l'ABS.\nEn la polimerització en massa cal excitar la reacció per a que aquesta es produeixi. Per tant, es realitza mitjançant un tractament tèrmic o bé una polimerització per radicals, en la que s'addicionen iniciadors. En el procés es poden utilitzar dos reactors diferents: el de tipus torre o els proveïts d'agitador.\nL'estirè entra al reactor en torre a 80 ºC i conté aproximadament un 30% de material sense polimeritzar. Un cop a la torre les temperatures van augmentant a mesura que el polímer descendeix per la torre, des de 110 ºC a 180 ºC. El poliestirè surt per l'extrem inferior del reactor a 220 ºC en forma de massa viscosa. La part del polímer que resta sense reaccionar que s'elimina amb buit. El poliestirè s'extrueix en forma de cinta o macarró, es refreda i es granula.\nEn un reactor amb agitació es treballa a temperatures elevades. El monòmer residual s'elimina del polímer mitjançant dispositius especials de desgasificació.\nEn polimerització per suspensió s'inicia el procés amb estirè, utilitzant-se com a iniciadors peròxids. Comença a 70-90 ºC i acaba a 90-120 ºC a una pressió de 5 bar. Aquest tipus de poliestirè no cal granular, ja que s'obté en forma de perles petites que es separen de l'aigua per centrifugació o filtrat i després es renten i s'assequen.\nEn presència de radiacions lluminoses, d'oxígen o fins i tot a temperatura ambient, l'estirè tendeix a reaccionar amb ell mateix i polimeritzar; per tant, el seu emmagatzematge es realitza sempre en presència d'agents inhibidors que s'eliminen per destil·lació o extracció abans d'iniciar la polimerització per a obtenir el poliestirè.\nEl procés transcorre mitjançant una reacció radicalària entre el etilè i el benzè, formant-se etilbenzè. A continuació es sotmet el producte a una deshidrogenació, obtenint-se estirè.\nEl PS és transformat mitjançant emmotllament per injecció, emmotllament per bufat, extrusió, termoconformat, injecció-bufat i enganxat. Es considera que és un material ideal per a ser injectat. Excepte per injecció-bufat, aquests procediments són aptes per a transformar el poliestirè expandint. El PS no es pot soldar amb HF, però si que és soldable per altres processos.\nGransa de PS.\nEl PS és un material reciclable.\nSímbol de reciclatge per al PS.\nEl PS s'utilitza per obtenir làmines, làmines biorientades per a envasos termoconformats, planxes, peces d'aparells de ràdio, televisió, equips electrònics i de comunicación, prismàtics, envasos d'un sol ús per a aliments, cafè, productes cosmètics, medicaments, envasos transparents per a tèxtil, joguets, eines i articles metàl.lics, vasos, ampolles, envasos de mantega, salers, sucrers, estoigs de joieria, imitacions de cristall, bijuteria, pinces, penjarobes, bases de raspalls, coberts d'un sol ús, bolígrafs, caixes per a classificar, instruments de dibuix, xeringues, tubs i caixes de pastilles, pipetes...\nEl porexpan, envasos de làctics i taps de bolígraffs estan fabricats amb PS


Inici > > B30\nNeix l’Associació Àmbit B-30 amb una desena de projectes i amb l’objectiu de convertir-se en l’eix de manufactura avançada del sud d’Europa\nL’acte de constitució de l’Associació Àmbit B30 va tenir lloc el dimarts 21 de maig a la seu del Laboratori de Llum de Sincrotró Alba i va significar l’inici d’una nova etapa després de més de dos anys de treball conjunt.\nL’alcaldessa de Cerdanyola del Vallès, Carme Carmona, va donar la benvinguda com a ciutat amfitriona de la constitució. En la seva intervenció va destacar “l’optimisme i l’estratègia” que guien aquest projecte, així com la “singularitat del territori aplegat: La unió fa la força”, va afegir. Per la seva banda, el secretari d’Empresa i Competitivitat del Departament d’Empresa i Ocupació, Pere Torres, va posar l’accent en la reindustrialització: “La proposta de model econòmic ha de passar per reindustrialitzar el país, però no mirant el passat, sinó el futur, apostant per una reindustrialització intel·ligent, basada en la innovació, redistribuïdora d’oportunitats”.\nIntegrada inicialment per 53 organitzacions, l’Associació, neix amb l’objectiu de convertir-se en un dels principals pols industrials i de manufactura avançada del sud d’Europa.\nÀmbit B30, està formada per empreses, centres de recerca, universitats, ajuntaments, organitzacions empresarials, organitzacions sindicals i governs de 23 municipis amb un objectiu en comú: actuar de forma col·lectiva per potenciar i impulsar tota la zona industrial i tecnològica de l’eix de la B-30.\nCal destacar la presència de la Universitat Autònoma de Barcelona, com un eix central d’investigació i coneixement de la zona. L’Associació d’Amics de la UAB i el Parc de Recerca de la universitat van ser promotors del projecte.\nEn aquest sentit s’ha estat treballant els darrers mesos en un pla d’Actuació que ara es consolida amb una primera relació de projectes que s’anirà ampliant com a estratègia global cap a la manufactura avançada.\nLa voluntat de l’associació de l’àmbit B-30 és reforçar aquest territori com a complement de l’Àrea Metropolitana, però sobretot contribuint a posicionar la B-30, però també Catalunya, com un dels pols industrials més importants del sud d'Europa. És la voluntat d’ajuntaments, universitats, empreses, sindicats i patronals que, atenent les potencialitats del territori i la voluntat de promoure el seu desenvolupament, han acordat definir una estratègia de col·laboració entre empreses, centres de recerca, universitats, ajuntaments, organitzacions empresarials, organitzacions sindicals i governs per potenciar la zona industrial i tecnològica que comprèn tot aquest eix i posicionar-la com una de les regions industrials amb més potencial innovador de Catalunya, Espanya i, amb vocació de ser-ho, del sud d'Europa. L’àmbit B-30 té tots els elements per fer competitiva la indústria, com també té voluntat per fer que el treball conjunt dels agents la faci més competitiva: recerca, innovació, competitivitat, exportació, àmbit atractiu per a la inversió...\nEn el transcurs del mateix acte L’Ajuntament de Mollet ha estat escollit per unanimitat per presidir l’Associació Àmbit B30 els propers quatre anys. L’alcalde de Mollet, Josep Monràs, ha destacat la importància de la xarxa: “Aquest no és un projecte de protagonismes individuals, és un projecte que mira al món, que busca trencar fronteres, que posa en valor la xarxa de municipis”.\nEls estatuts aprovats, preveien també el nomenament de vuit vicepresidències en representació de les diferents organitzacions que integren l’associació. Així, per a les vicepresidències en representació del bloc d’Ajuntaments i administracions públiques han estat pels Ajuntaments de Sant Cugat del Vallès, de Cerdanyola, i de Santa Perpètua de Mogoda.\nPer a la vicepresidència en representació de les organitzacions empresarials ha estat nomenada la Cambra de Comerç i Indústria de Sabadell. El sindicat Comissions Obreres, ostentarà la vicepresidència de les organitzacions sindicals.\nEn el cas de les Universitats, ha estat nomenada la Universitat Autònoma de Barcelona, amb Manel Sabés, vicerector de Relacions Institucionals i Territori, com a representant, i la Fundació Privada Ascamm qui ha estat nomenada per a la vicepresidència dels Centres de recerca i Parcs Tecnològics.\nTal com preveien els estatuts, durant l’acte ha estat nomenada també l’organització que haurà d’exercir el càrrec de Secretaria de l’Associació i, en aquest cas, ha estat escollit l’Ajuntament de Sabadell. En aquest sentit, l’alcalde de Sabadell, Joan Carles Sánchez, ha volgut destacar l’enorme valor afegit d’aquest territori: “Valor afegit és estar a l’entorn de Barcelona, però també ho és la singularitat d’aquest territori, i sobretot la realitat de talent i innovació que s’hi concentra”.


«Som comerç TGN», la nova campanya per reforçar el comerç de proximitat | NacióTarragona\n«Som comerç TGN», la nova campanya per reforçar el comerç de proximitat\nper NacióTarragona , 9 de març de 2020 a les 17:46 |\nL’Ajuntament de Tarragona ha presentat avui la campanya "Som Comerç TGN’" Comerciants de diversos barris i diferents tipus d’establiments de la ciutat són la imatge de la campanya, que vol reforçar el vincle de la ciutadania amb el comerç de proximitat, posant en valor aspectes com la seva professionalitat o l’aportació que fa a la qualitat de vida de la ciutat. La consellera de Comerç, María José López, ha explicat que es vol destacar que “el conjunt dels comerciants i la diversitat de productes i serveis configuren també la imatge i la identitat de Tarragona, tant de cara als ciutadans com als visitants”.\nLa imatge gràfica de la campanya estarà present a l’espai urbà a partir de la Setmana del Comerç, la darrera de març, mitjançant 12 tòtems amb fotografies de comerciants que s’ubicaran a diversos punts de la ciutat. A més, es produiran adhesius per als establiments comercials amb el lema "Som Comerç TGN", ja que "la campanya neix amb la vocació d’esdevenir marca identificativa del teixit comercial de proximitat de la ciutat".\nPer l’abril, sota el lema "Som Actius" hi haurà activitats sobre comerç dedicades a l’educació i la infància, que comptaran amb la col·laboració dels centres cívics, de la Biblioteca Pública i del Club de Tarragonins. En aquesta fase, està previst que els infants de la ciutat elaborin parts els dos murals ‘Pinta el comerç’ i que, un cop completats, seran de 6 m per 1,4 m cadascun. S’exposaran a la Rambla Nova i a la plaça Verdaguer.\nAl maig, l’eix de la campanya serà "Som Punt de Trobada" i es realitzaran activitats infantils d’animació de carrer a diversos punts de la ciutat (com ara una "Scape room" a la plaça de les Cols, un laberint davant de l’OMAC a Rambla Nova o la carpa Món Titella amb 64 titelles a la plaça Verdaguer).\nSocietat, Ajuntament de Tarragona, Tarragona, Comerç


Els treballadors de la Generalitat a Girona envien cartes "d'escalf i suport" als consellers empresonats i als Jordis | Llagostera Ràdio\nLes cartes que els treballadors de la Generalitat a Girona han fet arribar als consellers empresonats i als Jordis.\nEls treballadors de la Generalitat a Girona envien cartes "d'escalf i suport" als consellers empresonats i als Jordis\nDeu cartes a Soto del Real, Estremera i Alcalà-Meco dirigides als consellers, destituïts en aplicació del 155, i a Jordi Cuixart i Jordi Sánchez.\nEls treballadors de la Generalitat a Girona han volgut, d'aquesta manera, mostrar el seu "escalf i suport" als empresonats i compartir amb ells "el sentiment d'injustícia" que els provoca la seva situació i la intervenció de les institucions catalanes.\nTots els escrits tenen un encapçalament personalitzat i, a partir d'aquí, el cos de text és el mateix. "Ens adrecem a tu pel teu nom i ni ens coneixes, però nosaltres sí; perquè des de fa setmanes has passat a formar part del nostre dia a dia, juntament amb la resta de membres empresonats del nostre Govern i aquells que són a l'exili, i també de Jordi Cuixart i Jordi Sánchez", recullen les cartes.\nA les missives, els treballadors de la Generalitat a Girona fan saber als consellers empresonats i als Jordis que "dia rere dia" s'ha mobilitzat per exigir la seva "immediata posada en llibertat". Recorden que han fet concentracions davant la Delegació, minuts de silenci i també una cadena humana que va envoltar l'edifici. I asseguren que continuaran així fins a aconseguir l'excarceració de tots ells.\n"Nosaltres, com a treballadors i treballadores de l'Administració catalana, ens hem posat a disposició del poble de Catalunya i en defensa del nostre Govern legítim", diuen els escrits. I afegeixen: "I ens estem organitzant amb treballadors de tots els departaments i d'arreu del territori perquè la unió és el que ens farà forts".\nA partir d'aquí, les cartes parafrasegen part del manifest que es llegeix durant les concentracions, on es rebutja "categòricament" el 155. "Aquesta intervenció ja es nota en el nostre dia a dia i es posa de manifest, sobretot, en el bloqueig del pagament de prestacions i serveis", afirmen els treballadors de la Generalitat a Girona.\nLes missives es tanquen fent arribar "l'escalf i suport" dels empleats públics als empresonats, agraint-los la seva "feina, sacrifici i dedicació pel país" i demanant-los no defallir perquè no estan sols. "Visca Catalunya!", conclouen les cartes, que s'acompanyen amb diferents fotografies de les concentracions davant la Delegació del Govern.\nMés en aquesta categoria: « El 50% dels afectats per un accident de trànsit segueixen tractament psicològic, segons un estudi\tRescaten exemplars del mol·lusc més gran del Mediterrani als parcs naturals de Catalunya davant el risc d'extinció »


Está aquí: Inicio Etapas Secundaria Actividades D'excursió per Morella\nLa setmana passada, el dimarts 31 d’octubre, els alumnes de 4t d’ESO vam anar d’excursió a Morella, una de les millor excursions de tota l’ESO.\nEl primer que vam veure va ser el portal de Sant Miquel, que era enorme i molt bonic, amb un xicotet portal per a entrar. A més vam tastar els flaons típics de Morella, que estan boníssims. Vam estar mirant tots el lloc més coneguts com l’ajuntament de Morella, on vam parlar que és d’estructura gòtica, a més que fou difícil construir-lo allí per la seua inclinació.\nContinuant el camí passàrem pel convent de Sant Francesc, i allí visitàrem el claustre i l’aula capitular, on entràrem a veure la representació de la dansa de la mort, que és única i no hi ha altra així en tota Europa.\nAl final del camí arribàrerem al castell, i el rodejàrem per a veure totes les vistes des de la part més alta, que va ser increïble, i quasi al final abans de menjar ens vam fer totes les fotos.\nJa al final de l’excursió ens van deixar dos hores lliures per a poder menjar on volguérem i fer una enquesta língüística, en la qual havíem d’anar preguntant a les persones coses sobre Morella de les seus festes i tradicions, i comprovar la seua manera de parlar que és diferent a la nostra.\nFou una excursió molt xula.


Boig o desesperat?\nUn paleta mata quatre persones ofegat pels deutes, un xec sense fons i l'anunci que l'acomiadaven\n260x366 Boig o desesperat? / CARLES ARBOLÍ Boig o desesperat? / CARLES ARBOLÍ\nSe sentia traït i va decidir venjar-se. Pere Puig Puntí, un paleta de 57 anys de Sant Esteve d'en Bas, a la Garrotxa, havia hipotecat la casa familiar per ajudar econòmicament els amos de l'empresa en la qual treballava, Construccions Tubert. Ara, però, els empresaris li devien cinc mesos de nòmina, l'hi van intentar pagar amb un xec sense fons i li havien anunciat que, a causa de la crisi, difícilment seguiria treballant a partir del gener. La situació feia temps que s'allargava, però Puig Puntí sempre havia rebut bones paraules i la garantia de cobrament. L'argument era que a l'empresa li devien molts diners de les obres que estaven fent en un edifici del nucli de la Canya, a Sant Joan les Fonts, i en el qual, precisament, ell treballava. "Quan ens paguin a nosaltres, arreglarem lo teu", li deien. I ell se'n refiava.\nPerò els mesos passaven, no cobrava les nòmines i el banc li reclamava el pagament de la hipoteca. La relació entre propietaris i empleat, molt cordial des de feia anys, es va anar deteriorant fins que Puig els va amenaçar de demandar-los. Ja feia cinc mesos que no cobrava però dilluns els Tubert li van entregar un xec amb el sou pendent de cobrament. Dimarts al matí, Puig va anar a cobrar-lo, animat, a la sucursal de la Caja de Ahorros del Mediterráneo (CAM) d'Olot però li van dir que no hi havia fons. Dimecres va dir prou i va decidir venjar-se.\nTrastornat o desesperat -o totes dues coses- Puig va anar al bar La cuina de l'Anna del nucli de la Canya, a Sant Joan les Fonts, on esmorzaven cada matí Joan Tubert, de 62 anys, i el seu fill Àngel, de 35. Els va disparar a matar. Va agafar el cotxe, va conduir deu minuts fins a la sucursal de la CAM d'Olot i allà va disparar cinc trets contra Rafael Turró, subdelegat de l'oficina, de 46 anys, i l'empleada Anna Pujol, de 52 anys. També van morir a l'acte. Ell no va pronunciar ni una paraula, ni una advertència. A fora es va trobar amb dos agents de la policia local que s'havien interessat per aquell tot terreny estacionat al mig de la calçada. El van detenir d'immediat i amb l'estira-i-arronsa a Puig se li va disparar accidentalment un tret, que va impactar a la façana de la Funerària Puig. Curioses coincidències.\n"M'he tret un pes de sobre"\nPuig semblava alleugerit quan es va confessar als agents de la policia local: "M'he tret un pes de sobre". La sang freda va impressionar tothom, així com el fet que després del primer doble crim conduís quatre quilòmetres per anar fins al centre d'Olot i repetir el procediment. "Se'l veia sencer", va reconèixer un agent a aquest diari. Cap resistència, cap penediment i rostre tranquil. Res a veure amb el que passaria hores després, ja a la comissaria dels Mossos a Olot. Mirada perduda i abatut. Pràcticament ni se l'entenia. Al llarg de la reconstrucció del crim que es va fer al vespre era com si l'assassí no hi fos. Com si tot allò no l'impliqués, deien els investigadors.\nEl seu estat ha dificultat que els Mossos li prenguin declaració, avui ho tornaran a intentar i divendres el portaran davant del jutge. El mòbil econòmic està confirmat, però molts dels detalls que hi ha més enllà d'aquest cercle infernal en què s'ha convertit el pagament d'una hipoteca, el retard en unes nòmines i el xec sense fons, encara es desconeixen. Tot plegat són tres aspectes que els investigadors tenen damunt la taula i que relacionen directament amb els crims, però els passos que es van seguir per arribar fins aquí estan encara farcits d'interrogants. Per què es va hipotecar per ajudar els seus amos? Per què després d'aquest gest volien prescindir d'ell? Els Mossos creuen que encara se'ls escapa algun detall que pot respondre totes les preguntes.\n"Ja se m'espassarà"\nQui també pot ajudar a resoldre aquests interrogants són els veïns i testimonis. Jaume Darnés, per exemple, és un veí de la Canya que es va trobar l'assassí pel carrer minuts abans de la tragèdia. "Pere, agafaràs fred", li va dir. "Ja se m'espassarà, ja ho veuràs", li va contestar premonitòriament. Darnés no va notar res estrany, ni cap indici del que havia de passar al cap de pocs minuts, passades les nou del matí i amb un temperatura de set graus sota zero.\nA Olot la consternació era absoluta. Les quatre víctimes vivien a la ciutat i tots eren molt coneguts. Els familiars van haver de ser atesos en estat de xoc a l'Hospital de Sant Jaume, situat just davant de l'oficina de la CAM. Lluís Sacrest, l'alcalde, es posava les mans damunt la cara. Era la segona vegada en poc més de quinze dies que l'alcalde d'Olot repetia aquest gest. La primera, quan es va descobrir que el zelador del geriàtric La Caritat havia matat onze avis i la segona ahir, després de rebre la notícia de la massacre.\nL'Ajuntament ha decretat tres dies de dol i ha convocat dos minuts de silenci per aquest migdia perquè els olotins expressin el seu rebuig pels fets i expressin el condol a la família sortint al carrer. "Que feble i fràgil és la societat en la qual vivim", deia Sacrest. L'alcalde no va voler entrar en detalls de la investigació ni en les causes de l'assassinat múltiple. "Hi ha d'haver una situació de desequilibri, si no, no s'entén", deia. El jutjat número 2 d'Olot, que s'encarrega del cas, ha demanat que es faci al detingut un informe forense per dictaminar l'estat de salut mental. Feia anys Puig havia estat de baixa per depressió, però ningú li havia detectat trastorns. Ningú el veia capaç de matar una mosca.


LANE ROPE FLOAT - Informació sobre la patent\nLANE ROPE FLOAT /\nPatent europea per "LANE ROPE FLOAT"\nA63K 3/00,E04H 4/14\nA63K 3/00 - E04H 4/14\nEP3632521 (08/04/2020) - A1 Solicitud de patente europea con informe de búsqueda en la OEP\nInformació sobre el registre de patent europea per LANE ROPE FLOAT amb el nombre E18809519\nEl registre de patent europea per LANE ROPE FLOAT amb el nombre E18809519 va ser sol·licitat el 01/06/2018. Es tracta d'un registre en Espanya pel que aquest registre no ofereix protecció en la resta dels països. El registre LANE ROPE FLOAT amb el nombre E18809519 va ser sol·licitat per GIFU PLASTIC INDUSTRY CO., LTD.. El registre [modality] per LANE ROPE FLOAT amb el nombre E18809519 està classificat com a A63K 3/00,E04H 4/14 segons la classificació internacional de patents.\nAltres invencions sol·licitades per Gifu Plastic Industry Co., Ltd.\nÉs possible conèixer totes les invencions sol·licitades per Gifu Plastic Industry Co., Ltd. entre les quals es troba el registre de patent europea per LANE ROPE FLOAT amb el nombre E18809519. Si es desitgen conèixer més invencions sol·licitades per Gifu Plastic Industry Co., Ltd. clicar aquí.\nAltres invencions sol·licitades en la classificació internacional de patents A63K 3/00,E04H 4/14.\nÉs possible conèixer invencions similars al camp de la tècnica es refereix. El registre de patent europea per LANE ROPE FLOAT amb el nombre E18809519 està classificat amb la classificació A63K 3/00,E04H 4/14 pel que si es desitja conèixer més registres amb la classificació A63K 3/00,E04H 4/14 clicar aquí.\nÉs possible conèixer totes les invencions publicades a Espanya entre les quals es troba el registre patent europea per LANE ROPE FLOAT. El nostre portal www.patentes-y-marcas.com ofereix accés a les publicacions de patents en Espanya. Conèixer les patents registrades en un país és important per saber les possibilitats de fabricar, vendre o explotar una invenció en Espanya.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe A (NECESSITATS CORRENTS DE LA VIDA) entre les quals es troba la patent LANE ROPE FLOAT amb el número E18809519. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe A63 (ESPORTS; JOCS; DISTRACCIONS) entre les quals es troba la patent LANE ROPE FLOAT amb el número E18809519. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe A63K (CARRERAS; ESPORTS EQÜESTRES; MATERIAL O ACCESSORIS A aquest efecte) entre les quals es troba la patent LANE ROPE FLOAT amb el número E18809519. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe E (CONSTRUCCIONS FIXES) entre les quals es troba la patent LANE ROPE FLOAT amb el número E18809519. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe E04 (EDIFICIS) entre les quals es troba la patent LANE ROPE FLOAT amb el número E18809519. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nÉs possible conèixer totes les patents registrades en la classe E04H (EDIFICIS O CONSTRUCCIONS SIMILARS PER A OCUPACIONS PARTICULARS; PISCINES PER A NEDAR O PER A XIPOLLE) entre les quals es troba la patent LANE ROPE FLOAT amb el número E18809519. Conèixer les patents registrades en una classe és important per a saber les possibilitats de registrar una patent en aquesta mateixa classe.\nTOOTHED BELT TRANSMISSION DEVICE\nData sol·licitud 30/05/2018\nFAULT SWITCH CONFIGURATION AND CLEARING METHOD IN FLEXIBLE DC CONVERTE...\nData sol·licitud 22/05/2018\nData sol·licitud 10/04/2018


A punt per a la festa major!\nGuia per treure suc a la festa major!\nJa ha començat el compte enrere per la Festa Major que celebrarem aquest dissabte 12 de maig a partir de les 10'15h. Conjuntament amb l'escola hem preparat un ventall d'activitats per a totes les edats. Us fem cinc cèntims de les que organitza l'AMPA perquè dissabte no perdeu ni un minut decidint què fer. Al matí, de 11'30 fins a les 14'00h Taller KAPLA: El gimnàs serà l'espai on podreu experimentar el joc de les tauletes de follet (el nom KAPLA ve de la contracció de dues paraules holandeses que volen dir això).\nÉs un joc de construcció a partir de petites taules de fusta, que fomenta la lògica, la imaginació i el treball en equip.\nTaller de xapes. Fes el teu disseny, dibuixa al teu superheroi, el teu nom i transforma-ho en una xapa que podràs lluir al pit o a la motxilla. Activitat que es farà al pati Taller Pintampon. Busca al pati la màquina Aleatòrium, recull la cartolina que et toqui i completa el dibuix que et suggereixin les formes geomètriques que t'hagi regalat.\nD'un triangle pot sortir un coet, la teulada d'un campanar o potser és el nas d'un gegant. Tu decideixes! Minigolf: Posa a prova la teva habilitat al green que instal·larem al pati de l'escola. Perkimba: A mig camí entre el taller i l'espectacle, una activitat per compartir el ritme en família. Per trobar-la seguiu el so dels timbals.\nPantomima: Quantes emocions ets capaç d'expressar sense dir ni una sola paraula? Segur que després de passar per l'aula d'infantil on t'espera el nostre mim, aquesta xifra es multiplicarà per dos o per tres. Fotomaton: prepara un bon bigoti de pega, porta ulleres de sol amb purpurina. Durant tot el dia tindràs una màquina de fotografia instantània per immortalitzar el teu nou look. Tot sol, amb els amics, o en família. I no deixis de visitar tampoc els tallers que han preparat els alumnes dels diferents cursos: el de polseres Candela en el que a més d'aprendre a teixir aquests petites joies col·laboraràs amb els "xipirons" de la planta d'oncologia de Sant Joan de Déu; el de jardineria, l'exhibició de robòtica o les manualitats fetes amb goma eva o el de pompons que amb tanta traça fan els alumnes de cinquè. A la tarda\nHavent dinat, i després de gaudir de la coral i el teatre a càrrec dels alumnes de primària i secundària, serà el moment de l'esport, amb les activitats organitzades per la secció esportiva de l'escola. Res millor que una bona sessió de zumba i uns partidets per baixar el dinar, però recordeu que abans us heu d'inscriure omplint aquest formulari. Pels més tranquils, serà també el moment de culminar la feina feta aquestes setmanes, amb les nostres mestres voluntàries del taller de ganxet. Quines ganes de veure el pati guarnit!


Avis legal - TVGirona\nBenvingut la pàgina WEB de TELEVISIÓ GIRONA, S.L.\nDe conformitat amb el que disposa l’article 10 de la Llei 34/2002 de 11 de juliol, de Servicis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic, s’informa que https://tvgirona.alacarta.cat/ és un domini de TELEVISIÓ GIRONA, S.L. amb CIF B17503038, domiciliada Avda. Sant Francesc, 8 17001 Girona telèfon 972 22 11 11 i correu electrònic tvgirona@tvgirona.cat. Televisió Girona figura inscrita inscrita en el Registre Mercantil de Girona, volum 1067, foli 89, full GI- 19.434.\nL’ usuari es compromet a fer un ús adequat i lícit del lloc WEB així com dels continguts i serveis, de conformitat amb la legislació aplicable en cada moment, la moral i bons costums generalment acceptades i l’ordre públic. Queda prohibit realitzar, per seva banda, qualsevol acció que pugui provocar alteracions dels continguts d’aquesta WEB o un mal funcionament de la mateixa, incloent la introducció de virus o similars.\n2- PROPIETAT INTEL·LECTUAL\nLes pàgines de la WEB i la informació o els element que conté, incloent textos, documents, fotografies, dibuixos, representacions gràfiques, base de dades, vídeos i també logotips, marques, noms comercials o altres signes distintius, estan protegits pels drets de propietat intel·lectual o industrial, dels quals Televisió Girona o les empreses del seu grup son titulars o amb llicències legítimes. Queda prohibida qualsevol modalitat d’explotació, incloent qualsevol tipus de reproducció, distribució, cessió a tercers, comunicació pública i transformació, mitjançant qualsevol tipus de suport o mitjà, sense l’autorització prèvia i expressa.\nLa nostra intenció és la d’oferir un lloc WEB que ofereixi un funcionament continuat i amb la màxima qualitat. De totes maneres, li informen que no podem garantir l’accés continuat, i que les pàgines es poden trobar inhabilitades , o interrompudes per factors o circumstancies alienes a la nostra voluntat.\nTelevisió Girona no es responsable de la informació i altres continguts integrats en espais o pàgines WEB de tercers accessibles mitjançant enllaços, hipervincles o links.\nTelevisió Girona no es fa responsable dels perjudicis que es poden derivar, entre altres de:\n- Interferències, interrupcions, errades, omissions, avaries telefòniques, retards, bloquejos o desconnexions en el funcionament del sistema, motivades per deficiències, sobrecarregues i errades en les línies i xarxes de telecomunicacions


ValNet Empresa de Pilota » XXXII Campionat Individual BANKIA d´Escala i Corda – Trofeu President de la Generalitat Valenciana » Page 4\nXXXII Campionat Individual BANKIA d´Escala i Corda – Trofeu President de la Generalitat Valenciana\nposted on septiembre 13, 2017 by Jota\nREGLAMENT CAMPIONAT INDIVIDUAL\nLes persones físiques i jurídiques, relacionades directament amb la modalitat d’escala i corda de Professionals per al Campionat Individual Bancaixa queden sotmeses al present Reglament i a les conseqüències que se’n deriven per incompliment.\na. La pilota que pega directa al tamborí es considera canxa, i si puja a la galeria i cau el joc continua, però si es queda a la grada és quinze del que la tira.\nb. La pilota que bota i puja a l’escala en la banda del rest, excepte si el jutge la dóna parada.\nb) Si toca directment la galeria del rest després de la feta de dau.\nc) La pilota que toca o passa per baix de la corda central i la seua tela.\nd) La pilota que colpeja una persona i passa.\ne) La pilota que de ferida no toca l’escala.\nf) Quan el jugador toca la corda central o la tela amb qualsevol part del cos.\ng) La pilota que toca l’escala a la banda que estan jugant i passa per dalt la corda.\nh) La pilota que toca algun obstacle mòbil i passa.\ni) La primera pilota que es faça falta de ferida en cada joc es considerarà mitja, sent quinze a partir de la segona per a l’equip que estiga situat al dau.\na) Està parada quan la pilota passa per dalt la corda i toca l’escala fins al 6. La pilota es posarà en joc des del número 6.\nb) Estarà parada tota pilota que així ho considere el jutge.\na) Durant la partida, en cas de pluja, manca de llum o inclemències meteorològiques que facen impossible la disputa de la partida amb les garanties suficients. En aquest cas la partida es jugaria el dia següent.\nb) En cas de lesió d’algun jugador abans de la final es podria aplaçar la final el temps que establisca l’organització.\n• El delegat de la partida és el màxim responsable del compliment de les normes de joc al llarg de la partida. La seua obligació és informar a l’empresa de totes les incidències que es produïsquen en partida.\nFERIDA (O TRAURE) I JOC\n• Abans d’efectuar la ferida, el jugador ha d’avisar el rest contrari que li indicarà que ho pot fer. La ferida s’iniciarà botant la pilota a la pedra i després colpejant la paret per dalt la ratlla, tocant l’escala i caient dins del dau.\nPUNTUACIÓ I RESULTAT\nEn la Ronda Prèvia i Quarts: el jugador vencedor passa a la següent ronda. Si un jugador no pot jugar per lesió pasa directament el rival que se’l dona com a guanyador de la partida. Sols en la Final es podrá retrasar la cel·lebració de la mateixa.\n• Les partides són a 60 punts o tantos, i comença iguals a 15 al marcador. Partida guanyada són tres punts, si el perdedor arriba a 50 suma un punt i el vencedor dos punts.\n• En cas d’empat en la classificació entre dos jugadors: es mira l’enfrontament directe.\nEn cas d’empat en la classificació entre dos o més jugadors, l´ordre de preferència per a desfer l´empat serà el següent:\nA) El jugador que tinga el millor coeficient en les partides de la LLigueta (puntuació comptant els jocs a favor i en contra), entre les partides dels jugadors empatats.\nB) El jugador que tinga el millor coeficient en les partides de la LLigueta (puntuació comptant els jocs a favor i en contra), entre totes les partides de la Lligueta.\nC) Si persisteix l’empat es realitzarà un sorteig


La política com a aventura personal - Diari de Girona\nLa política com a aventura personal\njosé luis villacañas 21.03.2021 | 23:25\nLa política com a aventura personal Diari de Girona\nCom no escriure sobre el sobresalt de la setmana? Hi havia darrerament una incògnita sobre què passaria amb el Govern central. Havia de passar alguna cosa, encara que no sabéssim què. Ara ho coneixem, però no sabem si ho sabem tot. Formalment, com vaig sentir dir a Zarzalejos a RNE, aquest Govern ha mort. La idea d'Iglesias de sostenir vuit anys aquest govern per desmuntar la Constitució i canalitzar les reivindicacions catalanes en un altre marc ha desaparegut. Ara queda el de sempre, la gent d'IU, encara amb certa disciplina institucional, que romandrà en el Govern, i tenim a Iglesias, que és el mateix però una altra cosa.\nTot això no estava previst quan va començar el foc a Múrcia? Que hi hauria convocatòria a Madrid, sí estava previst, i que la sortida d'Iglesias seria deixar el Govern, pot ser que també. Que la crisi de Ciutadans fos tan àmplia no ens sorprèn a nosaltres, que ja el vam donar per mort. Que el CIS anava per aquest camí, s'ha vist en el seu últim informe, que anunciava una pujada d'Inés Arrimadas i una baixada de Podem i del PP. Però ja sabem que el CIS expressa desitjos, no realitats. En tot cas, sense Iglesias a dins, la vida del Govern serà més còmoda.\nTots els moviments apunten a la recomposició del mapa polític i fins que no s'estabilitzi no reformarem ni una coma. Va per llarg, però s'endevinen els següents passos. Perquè el que també estava previst d'aquest moviment era que Díaz Ayuso mostraria a Vox la inutilitat de diferenciar-se del PP i, amb això, l'inici d'una divisió del treball ben orquestrada. A Madrid, on es mouen les coses serioses, hegemonia dels populars; en el front de batalla català, els «boixos nois» d'Abascal. Mentrestant, Sánchez es queda amb tot el centre polític acariciant el seu gran somni d'una nova majoria absoluta.\nQue tot això és una aspiració sistèmica, gairebé no ofereix dubtes. En aquest context, l'acció d'Iglesias el torna als vells temps de l'èpica, encara que ara es tracti d'una batalla terminal. És d'agrair que vulgui continuar la seva trajectòria en gran, carregant responsablement amb salvar la seva opció a Madrid. Per això recolzo el seu gest de presentar-se, perquè dona la cara. Al final ha de torejar en una plaça molt difícil. Madrid ho és, perquè ningú oblidarà allà una conducta política que en certa manera va ajudar un personatge encara més qüestionat que ell: Puigdemont. Això m'indueix a creure que amb aquest pas, que l'allunyarà de qualsevol lloc governatiu, Iglesias fa dues coses: reintegra Podem a IU i es disposa a lliurar-se en cos i ànima a la seva activitat d'agitador social, la necessitat de la qual ningú nega.\nTot això clarifica el panorama, per descomptat. La resta, demanar unitat, primàries conjuntes, donar la mà, és poc versemblant en la seva trajectòria i sobrava. La seva intenció a fer-ho és confusa, i potser segueixi reflectint la idea que ell provoca a toc de xiulet entusiasmes i que tots haguem d'adherir-nos als seus somnis d'unitat. Això és tan realista com els somnis d'un seductor. Fins i tot les pedres saben que no hi ha possibilitat de reunir Podem amb Més Madrid. Són dos estils diferents de fer política. Mónica García, que té el coratge de qui sap el que porta dia a dia entre mans, no té res a veure amb Iglesias ni amb els votants que ell pugui arrossegar. Durant aquest temps, tant García com molts altres diputats a l'Assemblea madrilenya, com Errejón al Congrés, han desplegat una política informada, constructiva, que té l'aspiració fonamental de connectar l'acció amb les realitats quotidianes, amb el món de la vida i les seves fragilitats, ampliant l'agenda amb problemes inajornables. Es tracta d'una sensibilitat completament diferent a la que Iglesias representa, i un dels aspectes més reconfortants de la recent vida política espanyola ha estat comprovar que la fragmentació del Podem inicial va ser una necessitat històrica, una decisió política fundada i un acte responsable i clarificador.\nAssistim a l'arriscada jugada final, de moment, d'un polític aventurer. Per això no estic d'acord en aquest únic punt, i sense que serveixi de precedent, amb el meu admirat Santi Alba. Si Iglesias hagués demanat el vot de la seva gent per a García hauria significat que aquella separació hauria estat gratuïta, personalisme amb independència de qui l'hagués exercit. Si conec en alguna cosa la mentalitat de la gent que vota Iglesias, crec que puc dir que difícilment votaria la portaveu de Més Madrid només perquè ell li ho demanés. Rebre el suport d'Iglesias l'hauria perjudicat. Molts que confien en ella deixarien de fer-ho i ningú dels d'Iglesias la seguiria. La meva falta de caritat hermenèutica no arriba fins a dir que això era el que Iglesias desitjava en oferir-li la ajuda, però quan recordo els comentaris de Monedero al respecte, augmenten els meus dubtes.\nQuin efecte tindrà l'estratègia d'Iglesias d'enrolar-se en una campanya antifeixista? En realitat ningú ho sap del cert. Crec que el públic assistirà bastant descregut a aquest últim acte mestís d'agitador social i candidat polític que ha deixat voluntàriament el càrrec de vicepresident de Govern. El que la ciutadania de Madrid sap és que pot haver-hi un govern raonable amb García i Gabilondo. Aquesta és l'evidència dominant i a ella hem d'atendre. Per descomptat, no crec que aquests dos candidats caiguin en la temptació de seguir l'argument d'Iglesias. Madrid mereix un altre govern perquè Díaz Ayuso és una incompetent, per molt que cobreixi la seva incompetència amb formes ridícules parafeixistes. Això és una aparença. Encara sabem distingir entre petits diables i monstres diabòlics que requereixen grandesa negativa, perversa.\nNo magnifiquem Ayuso. Ni Monasterio. Són representants de l'elit central, posen l'Estat al seu servei privat, però no tenen res a veure amb la maldat deslligada del feixisme. Madrid no està davant la disjuntiva de democràcia o feixisme, ni entre comunisme o llibertat. Està davant la disjuntiva entre governants d'opereta que ajuden els seus poderosos amics i governants seriosos que atendran els enormes desequilibris d'una societat trencada. Que Iglesias i Ayuso-Monasterio pretenguin mostrar que som al febrer del 1936 pot ser motiu de satisfacció en altres llocs, però no serveix per a res a la ciutadania madrilenya ni a un Govern de García i Gabilondo.


L’efecte dels pipicans (Javier Pérez Andújar)\nL’efecte dels pipicans\n3 min. 29/04/2020 20:04\n651x366 “Aquesta pixarada, a la meva escola psicològica, s’anomena vulgarment l’efecte dels pipicans”. / RUTH MARIGOT “Aquesta pixarada, a la meva escola psicològica, s’anomena vulgarment l’efecte dels pipicans”. / RUTH MARIGOT\nSi es pogués dir que el senyor Bonastre i el Giscard d’Estany eren membres d’una mateixa religió, també caldria afegir que el primer seria un escèptic i el segon un fervorós creient. El Giscard d’Estany s’havia tancat dins el seu món d’objectes perduts per tal de salvar-se. El senyor Bonastre no esperava cap salvament sinó que, al contrari, es trobava ben còmode amagat entre ruïnes com les que pintava Hubert Robert. També les seves eren unes ruïnes clàssiques, plenes de glòria perduda (o guanyada amb la història, això no importava), i desdenyava l’esfondrall quotidià en el qual feia temps que havia caigut el món.\n“Heu espantat el submarí”, els va dir la Llobarra als que havien arribat amb els patins. La Lleona va intercedir. Li semblava que era molt lleig separar les famílies, i va defensar que el cosí prim del senyor Bonastre anés amb la colla i que, si aquest home tenia un gos, així mateix se’l recollís, ja que estava molt malament abandonar els animals quan venen mal dades, i que de la mateixa manera l’home sense cap era un altre més de la comunitat de veïns i que, per tant, s’hi afegiria per derrama, i que el mar ja estava prou ple de morts, i feia prou vergonya mundial, per deixar ara un altre mort ni que fos ressuscitat. La Llobarra la va escoltar fent gestos de comprensió i d’aprovació, i en concloure la Lleona el seu parlament, l’altra dona tragué d’una capsa blanca de porexpan un walkie-talkie Scout amb el codi Morse, i es va posar en contacte amb la Pelaia. “Escolteu-me. La meva germana diu que cap problema, que benvinguts, passeu, passeu, que al submarí hi ha lloc per a tothom, i que també li agraden molt els gossos. L’altra germana nostra, la Maire, és més de gats, i per això mai no hem tingut cap animal a casa, tret dels bacallans. A mi no sé què em passa, que cada cop que veig un gos em venen ganes de pixar”, i quan va acabar de parlar, la Llobarra li va acariciar el cap al Jaume Canivell, que així es deia el gos quan era psicòleg conductista, i també, però això és pura xamba, es deia així el Saza a la trilogia escopetera del Berlanga.\n“A mi també em succeeix la mateixa cosa!”, va exclamar el gos. “Bé, ara ja no, però quan no era gos sí que em passava sovint. Era veure un gos d’atura i pixar-me viu. Aquesta pixarada, a la meva escola psicològica, s’anomena vulgarment l’efecte dels pipicans o, si són aigües més grosses, l’efecte dels dragoncans. I, científicament, rep el nom de Síndrome de la Rosa, ja que fins i tot per pixar cal finançament”. Des de la seva mirada de gos, al Jaume Canivell li va semblar que el senyor Bonastre i el Giscard d’Estany eren clavats, i es va recordar quan de petit confonia el Winston Churchill i l’Alfred Hitchcock. Hi ha molta gent que neda amb la lectura però que s’ofega amb la realitat.


El fons d’inversió més gran del món diu que reduir emissions “és capitalisme”\nLarry Fink | Fòrum Econòmic Mundial / Flickr\nLarry Fink, CEO de BlackRock, crida les grans empreses a prioritzar la lluita contra el canvi climàtic i el benestar de les persones\nReduir emissions i combatre el canvi climàtic “no és woke” sinó que “és capitalisme”. El CEO de BlackRock, el fons d’inversió més gran del món, ha estat així de clar en la seva darrera carta als CEOs del planeta, que va ser publicada aquest dimarts.\nLes opinions de Larry Fink són molt tingudes en compte perquè és una de les persones més poderoses del món i la seva afirmació que els problemes del canvi climàtic també són problemes pel capitalisme és cada vegada més compartida entre el món de les finances globals. “No és una agenda social o ideològica”, va dir, ni tampoc “va de política”, sinó que les empreses han de refer les seves prioritats si volen continuar prosperant.\nBorsa | Wikimedia Commons\nL’any passat, BlackRock controlava més de 10 bilions de dòlars (10.000.000.000.000) en inversions, i per tant té una gran influència en les polítiques de moltíssimes empreses d’arreu del món. Així doncs, que s’hagi compromès a arribar a les zero emissions el 2050 i a prioritzar alguns aspectes socials en el seu model de negoci no és banal.\nFink, com ja havien fet alguns altres grans grups inversors, considera que posar-se objectius de reducció d’emissions és “crucial pels interessos econòmics a llarg termini” dels accionistes i que, a més, els responsables de les empreses s’haurien de posicionar en aquells afers que importen als seus treballadors i clients. “L’objectiu de la teva companyia és la seva Estrella Polar en aquest ambient remogut”, afirma, i és per això que “mai ha estat tan essencial que els CEOs tinguin una veu forta, un propòsit clar, una estratègia coherent i una visió a llarg termini”.\nEn línia amb la seva proposta d’unir el capitalisme i la lluita contra el canvi climàtic, Fink es mostra contrari a desinvertir en les empreses productores de petroli i gas perquè la seva contribució és importantíssima i, a més, “els governs i les empreses s’han d’assegurar que la gent continua tenint accés a fonts d’energia segures i assequibles“. Així, limitar el subministrament i no tenir en compte la demanda d’hidrocarburs “augmentarà els preus de l’energia pels qui se la poden permetre menys, resultant en una polarització encara més gran al voltant del canvi climàtic i l’erosió del progrés”.


Asunto: [fcoc_elistas] =?UTF-8?Q?Concurs_de_Fotografia_=2D_Edici=C3=B3_2019?=\nFecha: Miercoles, 16 de Enero, 2019 11:36:08 (+0100)\nAutor: Marc Serrallonga <marc.serrallonga @.....com>\nDesprÃ©s de la magnÃfica 1a copa catalana de l'any organitzada pel COB, de ben segur que molts de vosaltres ja tindreu moltes fotografies fetes. Es tracta que comenceu a pensar quines seran les que penjareu al CONCURS de FOTOGRAFIA 2019!\nEl concurs tindrÃ lloc a travÃ©s d'Instagram. S'han creat diverses categories i cada persona podrÃ participar amb una fotografia en cadascuna de les categories**. Els hashtags de les diferents categories sÃ³n els que es mostren aquÃ sota.Â\nMÃ©s informaciÃ³ sobre les categories la trobareu al document adjunt.Â\nA mÃ©s, hi ha una modificaciÃ³ important en la normativa respecte l'any anterior: la persona que pengi la fotografia al seu compte d'Instagram ha de ser l'autora de la fotografia. Per tant, participant al concurs i fotÃ²graf han de ser la mateixa persona.\n* Per a mÃ©s informaciÃ³ sobre les bases del concurs, consulteu el document adjunt.\n** La informaciÃ³ sobre els criteris que han de complir les fotografies per a formar part de cada categoria es troba al document adjunt.Â Â\nQuines sÃ³n les dates a tenir en compte?\nLes fotografies les podeu comenÃ§ar a penjar des de ja! Si encara no en teniu cap, no patiu, teniu fins el diaÂ 25 de novembre a les 23:59Â per a fer-ne i penjar-les a Instagram.\nEs donarÃ premi a la millor fotografia de cada categoria.Â S'escolliran mitjanÃ§ant un jurat que serÃ presentat abans del termini de penjar fotografies.\nMoltes grÃ cies a tots els que ja vau participar en l'ediciÃ³ anterior i als que no ho vÃ reu fer, no dubteu en apuntar-vos aquest any! Sobretot,Â estigueu conectats a les xarxes socialsÂ per a anar veient totes les fotografies del concurs que es pengin.\nComissiÃ³ de ComunicaciÃ³ de la FCOC\n[Adjunto no mostrado: Bases_concurs_fotografia_2019.pdf (application/pdf) ]


El cap de la Policia Local de Lloret serà el nou gestor del cos de Sant Cugat del Vallès - Diari de Girona\nEl cap de la Policia Local de Lloret serà el nou gestor del cos de Sant Cugat del Vallès\nJoaquim Martín fa gairebé vuit anys que liderava els efectius de seguretat de la localitat de la Selva marítima · L'inspector se'n va el mes de gener a la localitat del Vallès en comissió de serveis que es pot estendre a dos anys\neva batlle lloret de mar 29.12.2020 | 23:07\nL'inspector i cap de la Policia de Lloret, Joaquim Marítin, poc després d'accedir al càrrec el 2013 · Carles Colomer / Arxiu\nL'inspector i cap de la Policia de Lloret, Joaquim Marítin, poc després d'accedir al càrrec el 2013\nEl cap de la Policia Local de Lloret de Mar, l'inspector Joaquim Martín serà l'encarregat de liderar el cos de seguretat de Sant Cugat del Vallès. Començarà a treballar-hi el 15 de gener i per tant, deixarà la Selva marítima després de gairebé vuit anys al capdavant. Tal com va avançar ahir Tot Sant Cugat, Martín ocuparà el lloc després que els dos ajuntaments implicats -Lloret i Sant Cugat- hagin acceptat el canvi, a través d'una comissió de serveis que pot allargar-se dos anys.\nL'inspector explica a Diari de Girona que ha decidit agafar aquesta feina en una ciutat per aplicar el seu mètode, que ha aconseguit crear i implementar amb èxit, assegura a Lloret de Mar. Joaquim Martín va aterrar com a cap de Lloret l'abril de l'any 2013 i anteriorment, havia estat vuit anys a les Franqueses del Vallès com a inspector en cap i abans, a la Guàrdia Urbana de Barcelona.\nAmb aquest canvi, ara l'Ajuntament de Lloret de Mar ha de buscar-li substitut. El regidor de Seguretat Jordi Sais assegura que el futur cap de la Policia Local sortirà de l'actual cos. I per tant, es farà una selecció de caràcter intern. Hi ha algunes persones, que el consistori considera, que tenen la solvència, experiència i coneixen la població i les seves particularitats i que poden estar al capdavant d'aquest cos, que a més, després de les jubilacions anticipades s'ha vist rejovenit, destaca l'edil de Lloret.\nJordi Sais lloa la feina que ha fet l'inspector Joaquim Martín, que deixarà el seu lloc de treball de Lloret el 14 de gener i el 15, ja ocuparà el nou càrrec a Sant Cugat del Vallès. Per al regidor , l'empremta de l'actual cap de la Policia es pot veure amb l'actual organització del cos de seguretat municipal. Que ha patit un canvi de dalt a baix, ja que s'ha enfocat, assegura cap a potenciar el que ell anomena «policia administrativa».\nL'inspector Joaquim Martín explica que va acceptar aquest «repte» de liderar la policia de Sant Cugat perquè hi podrà implantar el model que ell té d'entendre el servei de seguretat local. Ja que és el que buscava aquest ajuntament, «una forma de treball que entenc i es relaciona amb les altres àrees de municipals. És a dir, que la policia local es converteix en un actor que «gestiona la informació, la recull i té capacitat de resposta». Aquest model el va implementar a Lloret i ha funcionat, remarca.\nPer aquest motiu preveu començar a treballar-hi a Sant Cugat i que el què busca és cada cop tenir una resolució més ràpida dels fets que es tracten que poden anar des de l'absentisme laboral però també problemes d'infraccions penals o administratives.


El canvi d'hora va néixer com una mesura per estalviar energia a l'estil dels 110 km/h, per Felip Gordillo\nEl canvi d'hora va néixer com una mesura per estalviar energia a l'estil dels 110 km/h\nLa matinada de l'últim diumenge de març els rellotges perden una hora. A les dues passen a ser les tres, un canvi que ja ha esdevingut una tradició. S'aplica de manera continuada des de 1974 i va sorgir en una situació similar a l'actual, com una idea per estalviar energia. En aquella època es vivia la primera crisi del petroli. L'establiment d'un horari d'estiu i un horari d'hivern va ser l'equivalent als 110 km/h actuals. Aquest canvi s'aplica a la majoria de països occidentals, però a Espanya hi ha una peculiaritat perquè el país és fora del seu fus horari, una decisió de Francisco Franco. De fet, el canvi horari suma moltes curiositats i deixa moltes preguntes: quin bessó és més gran, el que neix a les 2.59 o el que neix a les 3.01?\n27/03/2011 - 03.05 Actualitzat 05/10/2020 - 13.54\nEl canvi d'hora és una mesura de més d'un segle de vida. Se li atribueixen diversos impulsors. Un d'ells és Benjamin Franklin, que mentre vivia a París va proposar que els francesos es llevessin abans per aprofitar la llum del sol.\nTambé se n'emporta el mèrit el constructor anglès William Willet, per raons similars a Franklin. Diuen que un dia de 1905, passejant a cavall ben d'hora al matí, es va adonar que la major part de la gent encara dormia. Des de llavors es va proposar impulsar l'horari d'estiu, entre altres coses perquè això li permetia tornar de les seves partides de golf a la tarda quan el sol encara era a l'horitzó.\nEl primer a proposar la idea, però, va ser un neozelandès, l'entomòleg i astrònom George Vernon Hudson, el 1895.\nFins a la Primera Guerra Mundial la mesura no es va fer extensiva a tot Europa. Sempre per la mateixa raó: estalviar energia. En aquell cas, en ple conflicte bèl·lic, es volia estalviar carbó. El 1974 es va recuperar la idea per fer front a la primera crisi del petroli, en una situació d'estalvi energètic similar a l'actual. Des de llavors, el canvi horari s'ha anat aplicant al continent.\nUna cosa d'occidentals\nEl canvi d'hora, però, no és una mesura comuna a tot el planeta. Hi ha molts països que no l'apliquen. Gran part de l'hemisferi sud no canvia els seus rellotges. Tampoc ho fan algunes zones dels Estats Units i el Canadà.\nA Europa, la mesura és generalitzada, fins al punt que hi ha una directiva europea que l'estableix. Islàndia, però, se n'escapa.\nA l'Amèrica del Sud, el segueixen Xile, Colòmbia, el Paraguai, l'Uruguai i el Brasil. L'Argentina l'ha anat aplicant segons el moment i el 2010 no va canviar l'hora.\nA l'Àsia, no s'aplica en la gran majoria de països, inclosos el Japó i la Xina. A l'Àfrica, Egipte n'és una de les poques excepcions. A Oceania, en canvi, tots els països grans ho fan.\nSi tens curiositat per saber on i com es canvien els rellotges pots consultar el web hora.es.\nQuin bessó és més gran, el que neix a les 2.59 o el que neix a les 3.01? Aquesta és una pregunta que no té sentit amb el canvi a l'horari d'estiu perquè sumem hores, però i a l'octubre? Amb el canvi a l'horari d'hivern -quan a les tres passen a ser les dues-, un nen hauria nascut a les 2.59 i l'altre, oficialment, a les 2.01. Tot i néixer després, el segon seria el més gran.\nGMT + 1 per culpa de Franco\nL'estat espanyol viu una altra situació curiosa respecte al canvi horari. El meridià de Greenwich, que marca els fusos horaris mundials, passa per territori peninsular, però tot i això, l'estat és més a prop de l'hora de Polònia que de la del Regne Unit i Portugal.\nOriginalment a la península Ibèrica li correspon l'horari GMT + 0 (Greenwich Mean Time), però el 1940 el dictador Francisco Franco va decidir adoptar l'horari de l'Alemanya nazi, el que Adolf Hitler havia imposat a tots els territoris conquerits: el GMT + 1.\nEl canvi s'ha fet norma. La Comissió Nacional per a la Racionalització dels Horaris Espanyols, però, proposa al govern de Madrid recuperar l'horari del meridià de Greenwich. Asseguren que d'aquesta manera "Espanya se seguiria regint pel sol, però es menjaria a la una i no a les dues, se soparia a les vuit i no a les nou i se sortiria de treballar a les cinc, cosa que optimitzaria millor el temps de treball, i gaudiríem més de la família i amics". Una manera més eficaç, diuen, d'implantar l'estalvi energètic.


Coves de techno per a l’evasió - Alicanteplaza\nInterior de la discoteca Chocolate. Foto Paula García Masedo\nVALÈNCIA. “La primera volta que vaig vindre a València ho tenia clar: el primer que havia de fer era visitar les discoteques de la Ruta. La mitologia de la ciutat té la ruta marcada com una cicatriu”, explica l’arquitecta Paula García Masedo. “Entràrem a Chocolate i a Puzzle, encara que ara no es pot entrar. De Puzzle no em vaig resistir a agafar una cortina i vidres trencats. El lloc és impressionant, té una reminiscència d’arquitectura agrícola. Chocolate crec que era un magatzem d’arròs, té una tipologia més tradicional de nau, casi com una església. Per això l’anomenaven la Catedral”.\nUn pati ondulat amb palmeres dins i les parets confitades de grafittis completaven l’arqueologia futurista. “Els grafittis reflexaven la memòria del moment, amb paraules pintades com «utopia». Però el que més em va agradar són les estalagmites de cartó pedra. No era una arquitectura que construïa completament una caverna, però sí tenia elements de decoració vinculats a la idea de cova”, explica García Masedo.\n“Puzzle era més postmoderna amb materials genèrics com el mur cortina, aplacats simulant pedres però fets d’algeps, vidres de colors, el logotip kinki, la tanca amb un boig ziga-zaga...”. El vandalisme augmentava la sensació de cova amb els forats per on entrava la llum tamisada.\nInspirada per esta visita, l’arquitecta, artista i comissària va desenvolupar distints projectes on ha treballat amb la memòria de la Ruta del Bakalao. “Per a Gelatina, un festival proper als feminismes i la teoria queer organitzat per Leticia Ibarra, vaig reprendre un format que ja havia utilitzat com a comissària: una conversa per WhatsApp on el públic present podia formar part o no. Una conferència performativa on sovint s’activava el so”.\n“La meua companya Julia Ramírez Blanco -historiadora de l’art i crítica- estava interessada pel misticisme a les comunitats artístiques i volíem fer una especulació sobre com l’arquitectura occidental ha fet servir la cova com a espai per a entrar a altres mons”. Una conferència amb emojis, una sessió makinera de José Conca el 1983 a Chocolate i una rèplica de l’estalagmita de l’interior de la discoteca van bastir la trobada a La Casa Encendida de Madrid.\n“Supose que quan vas a una discoteca, vols entrar a un altre món, un altre espai o un altre ambient. L’arquitectura de la discoteca és una peça més, però crec que el més important per a portar-te a la fantasia era el ritme repetitiu de la música electrònica i les drogues. Només has d’anar a Barraca, imagine que als anys 80 i 90 en eixe moment hauries de flipar”.\n“Vam utilitzar dos punts clau. Per una banda, la cova a l’Antiga Grècia, on moltes comunitats que volien eixir-se’n de la religió oficial feien sessions místiques d’altres cultes a l’interior de coves. Era igual que el temple grec, on només accedia el sacerdot. No està provat, però alguns textos diuen que als cultes alternatius accedien a un altre estat de consciència a través de la cova”, explica García Masedo.\nL’altre punt són les folies, estructures extravagants que es van posar de moda a la jardineria francesa del segle XVIII. “Tot això connectava com l’arquitectura ha fet servir la cova com un portal que ens introdueix al que és fantàstic, mistèric i carnal. Amb un punt carnavalesc que connecta amb el cartó pedra de les Falles de València i de les estalagmites de Chocolate”, conta García Masedo.\nLa fascinació per l’ostentació «levantina»\n“Jo sóc de Madrid i visc ací des de fa un any. Pense que s’ha de preguntar més als valencians sobre les coses de València. Jo vaig desenvolupar els projectes a partir del que vaig vore, però les madrilenyes ho mirem des de fora i crec que cal una mirada més materialista sobre la Ruta. Està enmig de l’Horta, no és una ciutat de deu milions d’habitants”.\n“És un lloc amb una dinàmica laboral concreta i hi ha molt a dir sobre el que va passar. Em sembla un lloc molt màgic i amb un rerefons poc intel·lectualitzat. Tampoc hi ha massa preocupació per la protecció del territori, la vinculació amb la terra és diferent”. Centenars de joves de tota Espanya, però especialment de l’Horta de València, es desinhibien de divendres a diumenge fent ruta entre una desena de discoteques ubicades al llarg de la carretera del Saler. Carlos Simó i Luis Bonías visqueren la Ruta des de la cabina del dj i així ho relataren a Álvaro G. Devís per al programa Músicas Sonadas de PlazaRadio.\nAmb esta mirada allunyada, García Masedo va portar amb Andrea González i Lorenzo García-Andrade el parkineo a la M-30. “Teníem darrere la idea de que el cotxe és un mitjà que possibilita que passen moltes coses: pot ser la teua mini-casa, un espai equipat perquè pugues ballar, posar-te música, canviar-te de roba o anar amb els teus amics”.\nEsta fascinació va fer que convocaren un simulacre del que passava als aparcaments de la Ruta fins a la Plaza de Verano de Matadero Madrid. “Ens haguera agradat, però per qüestions de seguretat no podíem convocar un parkineo real al recinte. Com havíem de triar els cotxes participants, vam treballar amb el col·lectiu Quedada Madrid -una associació de gent que tuneja cotxes- i vam contactar amb vint djs perquè posaren música”.\n“Tenim una fascinació pel disseny popular o pel no disseny. Però al treballar a institucions vam tindre grans contradiccions, com haver de seleccionar els cotxes. Passàrem de la idea original del ready made, del parkineo espontani enfront de Barraca. Vam tindre altres limitacions com el límit horari, el control de les consumicions o l’elecció estètica del tunning. Açò ens va portar a una discussió sobre el que implica entrar a una institució cultural amb una pràctica que no pertany a l’alta cultura. Es va desactivar per esta raó?”.\n‘Jorge Ballester. Entre el Equipo Realidad y el silencio’: el desmérito extraordinariamente real\nLa arquitecta Pilar Morilla, especializada en vivienda, abre una nueva firma en Orihuela\nVeinte años de vanguardia en la UA\nLa revista Plaza reencuentra a Alfredo Payá con Lola Alonso. Ellos son los autores de los edificios más representativos del campus de la Universidad de Alicante. Ambos arquitectos alicantinos comparten y confrontan sus ideas entre unas paredes que ahora cumplen dos décadas


¿Què vull que em portin les Reines Magues?, per Anna Torres\n¿Què vull que em portin les Reines Magues?\nA Dinamarca les dones dediquen 3 hores més a la casa a la setmana que l'home; a Espanya, 15\nProfessora d'Economia i Empresa a la Universitat Pompeu Fabra\n24 de de desembre del 2018. 20:00\n¿Què vull que em portin les Reines Magues? Doncs...en la línia del meu article anterior, i culpant un cop mes a les variables culturals de molts dels nostres comportaments com a consumidors i en el dia a dia, m’agradaria molt, que aquests valors (Hofstede) variessin, a fi de que poguéssim trencar amb algunes estadístiques ... quines? per exemple la de la OECD, Better life index report, on es reflexa que en termes mitjos, i pels països de la OECD, les dones dediquen 10,5 hores de mes (i en relació als homes) pel que fa a tasques de la llar. En el nostre cas, la dada s’enlaira a 15 hores. Seria genial rebaixar aquest “gap”, i acostar-nos a valors de països nòrdics, com ara Dinamarca (amb 3 hores). 12 hores mes a la setmana en mitja per nosaltres!. En què les invertiríeu?. Potser a la feina, per que no!; o anant al gimnàs mes de dos cops l’any; o en veure a les amigues mes sovint, i no nomes per dates senyalades, com ara per Nadal per regalar-nos el grèvol de la bona sort; o per apuntar-nos a un curs del que ens doni la gana, enlairant-nos així dins la jerarquia de necessitats de Maslow!.\nPotser així tampoc serien necessàries polítiques de xoc artificials, com les quotes de gènere, que milloren la visibilitat per als nostres nens i joves fent-los veure una “igualtat postissa” però necessària, tot i que a voltes invisible: A l’escola del meu fill, s’ha creat una comissió de gènere amb diferents objectius, com ara aprendre a qüestionar estereotips i rols de gènere tradicionals, promovent la igualtat en aquest aspecte. En un exercici fet a les nens i nens de l’escola, s’ha vist que la majoria dibuixa dones netejant, mestres, infermeres i ballarines, així com homes conduint camions, pilots d’avió, futbolistes i cuiners. A banda, quan es trenquen els estereotips de gènere associats a determinades professions, quasi sempre ho fan les nenes. Per tant, son efectives aquestes polítiques de xoc per a tots?.\nLes polítiques socials semblen bàsiques per modificar aquestes bases i fer innecessàries les polítiques de xoc, independentment del color del govern de torn. Un article recent en premsa d’un altre diari donava llum en aquesta direcció al tractar el tema de perquè moltes famílies, avui dia, es planten amb un sol fill. L’article assenyala la precarietat i la falta de polítiques socials, com ara fomentar la coresponsabilitat en la criança, i la conciliació vida familiar/laboral, com a les causes principals. Per tant, senyors, encara que el tema de gènere no us motivi gens, esperem que el fet de que no hi hagi diners per pensions en el futur, tal i com s’apunta a l’esmentat article, si ho faci!.\nSeria genial si l’any vinent parlem de .. què vull que em cagui la tiona o em portin les reines.\nAltres articles de Anna Torres\n¡Compte amb les escales!\nEl difícil repte d'escollir escola


el cafè de nit: 4t. ANIVERSARI\nSembla que va ser ahir, però, ja han passat 4 anys. Durant aquest temps tots hem canviat, hem passat per moments dolços, però també amargs, malgrat tot hem intentat seguir endavant sense que el bloc se’n ressentís massa. No sabem quant temps durarà, però mentre tinguem ganes i empenta per anar fent coses, el cafè de nit seguirà obert a tots els amics que s’hi vulguin aturar i compartir amb nosaltres una estona.\nNo volem enfarfegar amb xifres, però estem molt més que satisfets que les visites al bloc hagin superat amb escreix les dues-centes cinquanta cinc mil durant aquests 48 mesos. No obstant això, no és el millor que el cafè de nit ens ha donat. Sense cap mena de dubte i de llarg, el que més ens satisfà del bloc, ha estat la gran quantitat de nous amics que hem fet, cosa que mai hauríem arribat a imaginar. Al començament, només eren noms, però de mica en mica vam anar posant “cares” a aquests noms i ben aviat, moltes d’aquelles cares, a més, es van convertir en amistats. És per tot això que vam pensar que havíem de fer alguna cosa per tal d’agrair-vos, encara que sigui d’una manera més simbòlica que altra cosa, tot el que ens heu donat. Rumiant, rumiant se’ns va acudir que podíem fer un “record” d’aniversari (ens resistim a utilitzar la paraula “souvenir”), però que al mateix temps estigués relacionat amb les coses de què parlem en aquest bloc.\nPer tant, vam decidir fer un petit “kit” que contingués algunes de les coses que més ens agraden. La cuina, per descomptat hi és present, amb una petita capsa plena de fitxes de receptes que tenen com a base el cafè, una de les nostres flaires preferides. Però és clar, només amb això ens quedàvem una mica coixos, així que vam decidir afegir-hi un CD amb algunes de les “bandes sonores” que han anat apareixent al nostre cafè. Hem fet una selecció petita però força variada, que ens porta de Mozart a Springsteen passant per Vivaldi, Ella Fitzgerald o Queen. Però encara ens mancava algun detall i vam decidir incloure en el “kit”, un petit llibre que conté un munt d’il·lustracions del nostre pintor favorit: Vincent Van Gogh, que com tots sabeu, és l’autor del quadre que dona nom al nostre bloc.\nCom aconseguir aquest “kit” 4t.aniversari? Molt senzill, si heu llegit algunes de les més de cinc-centes entrades que hem fet durant aquests quatre anys, us serà molt fàcil deixar-nos un comentari dient només dues coses:\n1) El nom d’una de les receptes publicades, que més us hagi cridat l’atenció.\n2) Una de les músiques que hem posat que més us hagi agradat.\nTeniu temps per deixar els vostres comentaris, des d’avui fins el proper dissabte dia 31 en què tancarem la recepció. El diumenge 1 d’abril entre tots els comentaris rebuts, que reuneixin les dues condicions demanades, farem el sorteig.\nMoltes gràcies a tots els que de tant en tant entreu i llegiu les “nostres coses” i per descomptat a tots els que a més, ens deixeu la vostra opinió. Gràcies per ser-hi!.\nEtiquetes altres, Aniversari\nmaac 16 de març de 2012, a les 13:20\nFelicidades por estos 4 años a vosotros y a nostros también por haber tenido la oportunidad de seguiros.\nA mí me llamó mucho la atención el chorizo en el arroz al horno (un día lo probé en casa) y musicalmente, no porque me llamara la atención, que ya lo conocía, sino porque me encantó Audrey Hepburn cantando Moon River en Desayuno con Diamantes (Breakfast at Tiffany's).\njosep 16 de març de 2012, a les 17:13\nAquest arròs al forn ens el va preparar la nostra amiga Cristina a casa seva a València, i es que els valencians en sabeu molt de preparar l'arròs. Pel que fa al Moon River, a mi l'Audrey Hepburn em va seduir el primer cop que la vaig veure, i per descomptat amb aquesta cançó ja es el summum.\nkalamar 16 de març de 2012, a les 13:39\nha estat un plaer seguir-vos i encara més conèixer-vos\nCom no pot ser d'altra manera jo opto per uns magnífics calamars farcits de moixernons, (tot i que no puc afegir els fruits secs per culpa d'una kalamarcet al·lèrgic); trobo molt original la combinació de la carn del calamar amb bolets. Hi vaig posar el flanet d'arròs, però basmati. Quina gana que m'entra..\ni de música, destacar el post dedicat a Kaufmann and Cookies, quina gran nit!\njosep 16 de març de 2012, a les 17:14\nDeu n'hi do aquells calamars amb moixernons!!. I el Kaufmann & Cookies... quin gran Faust!\nMiquelputxet 16 de març de 2012, a les 13:43\nMoltes felicitats de part dels voltaires. Sou un exemple per nosaltres a mes de molt bons amics.\nAvui dins d'un hora agafem el tren Fallero i cap a Valencia la familia al complert menys la Neu que esta de colonies.\nQuant tornem participarem per aconseguir aquest record.\nDe nou .. Motissimes felicitats per aquestes 250.000 visites.\njosep 16 de març de 2012, a les 17:15\nQue us vagi molt be per terres valencianes. Alerta no us sucarrimeu!!.\nEsperem les vostres propostes. Una abraçada\nFrancesc 16 de març de 2012, a les 14:54\nMolts d'anys Josep i Glòria!!!\nPel que fa a la recepta de cuina: molt fàcil: Tarta de xocolata a la taronja, per raons ben evidents, no trobeu?\nLa música: Totes, però una de les que més em va agradar, aquesta:\nUNA VEGADA MÉS: FLÓREZ SPECTACULAR !!\nEncara que no m'hi toque res, el millor premi ja el tinc: haver-vos conegut i poder compartir la vostra amistat. Sou unes persones excel·lents.\nBesades de part meua i d'Oreto.\njosep 16 de març de 2012, a les 17:17\nLa tarta de xocolata a la taronja, realment bona, m'encanta aquesta combinació. I pel que fa al Flórez... senzillament "espectacular". Que us ho passeu molt bé aquest cap de setmana!\nCuinagenerosa 16 de març de 2012, a les 15:54\nper molts anys, parella!! el cafè de nit i els seus autors m'heu fet passar molts bons moments en aquests anys i estic segur que en podrem compartir molts més perquè veig que tots tenim ganes de tirar endavant i això de la crisi dels quatre anys aquí, ni se la coneix ni se l'espera.\njosep 16 de març de 2012, a les 17:18\nGràcies Manel. Ja saps que som "coetanis blocaires". Que per molts anys poguem seguir-nos visitant.\nGemma 16 de març de 2012, a les 16:42\nPer molts anys! Durant aquests 4 anys hem viscut molt i ens hem anat coneixent mica en mica, sembla mentida les coses de vosaltres que ens heu anat explicant. I tenim ganes de descobrir-ne moltes més, i tant!\nAquest kit em sembla un regal molt original i molt ben rumiat, un reflex dels sentiments i l'amor que poseu al blog. I jo hi vull participar! :)\nNo m'ha costat gaire trirar les dues entrades, je je je...\n- La música, evidentment, no podia ser d'una altra manera, la que vau dedicar al disc del Pol! Ja enteneu perquè, oi? ;)\n- La recepta: aquí potser us sorpreneu perquè no és cap recepta dolça, no! És la famosa tatin de carxofes, ja que gràcies a ella vaig descobrir l'imens món de les tatins salades.\nGlòria 16 de març de 2012, a les 19:24\nAra fa 4 anys ens varem veure per primera vegada en una classe de la Mireia i em fa molta il·lusió que aquestes classes segueixin, a més de moltes més coses que hem compartit i seguirem compartint, segur!.\nMolt encertada la teva elecció musical, je, je, i pel que fa a la recepta, per a mi també va ser un descobriment!. Una abraçada!\nAtticus 16 de març de 2012, a les 18:42\nEnhorabuena y seguid así muchos aniversarios más. Vuestros lectores lo agradeceremos.\nDe vuestras siempre apetecibles recetas, me quedo con unos spaguetti alla Norma que salieron por aquí. Primero, por sus connotaciones operísticas y luego porque es un plato que me encanta.\nY en cuanto a la música, hubo una entrada reciente, creo que fue con motivo del 50 aniversario de la Caballé, donde nos regalasteis dos videos sensacionales. La única Norma (vaya, otra vez Norma) que pudo hacerle cosquillas a la Callas en aquella irrepetible noche ventosa de Orange, y doña Montserrat en el recital Puccini del Liceu marcándose una Liú que pone los pelos de punta, absolutamente insuperable.\njosep 16 de març de 2012, a les 19:58\nComparto plenamente tanto el plato como los fragmentos musicales escogidos. Trataremos de poner algun otro plato relacionado con el belcanto, que por lo visto, es lo que se relaciona mejor con la cocina.\nMiquel 16 de març de 2012, a les 18:48\nMUchas felicidades parella,me alegro enormemente poder visitar tambien este cafe desde hace dos años,soy de los nuevos venidos,pero que me ha gustado vuestro cafe y tambien el poder compartir algunos encuentros con vosotros.\nY espero y deseo larga vida al cafe de nit y a sus protas.\nRecetas vuestras me gustan varias pero pondre el que hicistes de aperitivo y que luego yo tambien publique en el menu de la castañada 2011\n,el de las semi esfera de mango y foie con las lagrimas de mango de la mermelada del Manel.\nY de musica no soy muy aficionado,pero la musica clasica no es mi fuerte y tambien me quedaria con la entrada que hicisteis al Pol el marido de la Gemma\nGlòria 16 de març de 2012, a les 19:27\nMoltes gràcies!. Nosaltres també estem molt contents amb les amistats que hem fet a partir del bloc i és un plaer compartir sortides i trobades amb vosaltres. Per a quan la propera?.\nCrec que has fet una bona tria, el disc del Pol s'ho val!. I les semiesferes... boniques i boníssimes!. Una abraçada!\nMaryLou 16 de març de 2012, a les 19:02\nMoltes felicitats!!!!´Triar una de les receptes que ha fet la Gloria se'm fà molt difícil, m'agradan molt la majoria, pero recorda que em va deixar bocabadada la safata de canapés que vau posar fa poc. Semblan de pastisseria!!!! i de música em va agrador molt la entrada que vau fer sobre la Sant Andreu Jazz Band.\nEspero seguir-vos llegint durant molt més temps, com a mínim tot el que vosaltres volgueu!!!\nGlòria 16 de març de 2012, a les 19:32\nMoltes gràcies!. Ja feia molt temps que em temptava fer canapès i amb les explicacions i la "classe pràctica" de la Gemma, aquell va ser el resultat. Ara em fas pensar que no n'he tornat a fer, hauré de posar-hi remei!. I pel que fa a la música, gràcies per recordar-nos la Sant Andreu Jazz Band, també ens agraden molt!. Petonets!.\nNúria 16 de març de 2012, a les 19:35\nEstimats Josep i Glòria!! sembla que gairebé ens vam posar d'acord per obrir el bloc, us enrecordeu que ja ho vam parlar?? jo el día 15 de març!! Aquest cap de setmana farem alguna recepta per celebrar.\nA veure, a veure.. de recepta m'agraden moltes, però una de les últimes que em va sorprendre i agradar, perque la podia menjar, es LA DECOSTRUCCIÓ D'EMPEDRAT.\nI la música tota la que posseu, ja us ho vaig dir una vegada, que em relaxava molt entrar al vostre bloc. Però hi havia un grup que nomès era de música, que no aconsegueixo enrecordar el nom (m'ho vau dir en un viatge), vaig descarregar música i ho vaig perdre, perque es va morir l'ordinador..\nPero també escolliria A consolarami afretissi de juan Diego Florez y Diana Damrau, que em sembla preciosa!!\nPtons i endavant per molts anys!\nGlòria 16 de març de 2012, a les 19:41\nFelicitats igualment per l'aniversari del bloc, a veure amb quina recepta ens sorprens per celebrar-ho!. I pel que fa a la música que comentes, em sembla que devia ser el grup noruec Secret Garden, suposo que ho podràs localitzar. I un 10 per haver triat el Juan Diego Flórez, es nota que m'agrada molt, oi?. Petonets i fins aviat!\nNúria 16 de març de 2012, a les 20:17\nGloria!!!! gràcies... Tinc algo pensat, però com he d'adaptarla, no sé que sortirà... I sí, els Secret Garden... LA buscré de nou.\nI tant, ja sé que el Juan Diego Flórez es dels teus favorits...no ho pots evitar..jaja. PErò no m'importa, m'agrada!! A veure si ens veiem al pròxim curs, vaig anar al del Pep, esperant trobar-te i no va ser.. Petons i fins aviat.\nJosé Luis 16 de març de 2012, a les 19:45\nEnhorabona, que deu ni do el recull gastro-cultural que esteu fent.\nNo sé triar una peça musical en concret; em va agradar molt l’Agost musical de excel•lències. I de receptes, com que jo, apart d’endrapar nomes sé (i des de fa quatre dies) fer arrossets, havia buscat per aquí sense èxit, però ara veig que en maac parla d’un, i acabo de descobrir el llistat i que si hagués buscat “arròs” i no “arros” hauria trobat uns quants.... provaré el negre. (Al costat veig un ànec amb peres... quins sucs... potser ho intentaré) (I que et jugues que, ni cançó ni recepta i guanyo el sorteig?\njosep 16 de març de 2012, a les 20:03\nJa veig que a la cuina, tant tu com jo, provocariem un cert terror. Tot i això, veig que tu fas arrossos, que jo...\nD'altra banda m'alegra molt que recordis, encara que ja han passat uns quants mesos, de l'agost musical. Va ser un divertimento que em va agradar, i si tot va bé, aquest any, més.\nPS.- per descomptat el comentari es totalment vàlid!\nAnònim 16 de març de 2012, a les 20:03\nMoltíssimes felicitats!!! Quatre anys ja...això vol dir ja fa gairebé quatre anys que vàrem coincidir a Peralada! Eixe sí que ha estat un gran regal per a nosaltres!. Així que eixa serà la musica escollida: el "Pour mon âme" del nostre admirat i "especial" JD Flórez. Pel que fa a les receptes, ja sabeu que n'hi ha moltes que s'han incorporat a la nostra cuina, la crema d'espàrrecs, les casssoletes de mascarpone...però em quedaré amb les cookies del Kaufmann, una combinació perfecta!!!\nGlòria 16 de març de 2012, a les 20:12\nMoltíssimes gràcies!. Sembla ahir que ens vàrem conèixer, eh?. I quantes coses que hem compartit i moltes més que compartirem!. És veritat que el JDF va ser, sense ell saber-ho, l'inici de la nostra amistat, algun dia li ho haurem d'explicar!!!. Bona tria com a homenatge, je, je. i pel que fa a les receptes, em fa il·lusió que n'hàgiu incorporat a la vostra cuina. Per cert, has vist que el Maac ha escollit el teu arròs al forn?.\nAnònim 16 de març de 2012, a les 21:27\nL'haurem de convidar a tastar-lo quan torneu per València...encara el trobe un tant escèptic amb això del xorís!!\nEl cullerot Festuc 16 de març de 2012, a les 21:09\nMoooooltes felicitats Josep i Glòria!!!! 4 anyets ja!!! Que ràpid passa...això vol dir que dintre de poc jo tb faig 4 anys...encara m'enrecordo que erem del grup dels sense blog!! jijiji!!!\nQuin sorteig tan especial i currat!!! Felicitats pels regals escollits...a veure si tenim sort!!! :)\nJo d'entrades de música em quedo a les de la Diana Krall...m'encantaaaaa!!!\nI de receptes amb totes!!! Però si hagués d'escollir alguna em quedaria amb la tatin de carxofes i els calamars amb romesco (que ja són un clàssic a casa!).\nPetunets i a seguir mooooooooolts anys més!!!!\nGlòria 17 de març de 2012, a les 19:28\nMoltes gràcies!. De fet, tu ets una mica "culpable" que tinguem bloc, perquè en una classe que va organitzar la Gemma, tu vas dir "jo no tinc bloc, que puc anar-hi" i com que et van dir que sí, jo vaig fer el mateix i sortint de la classe, ja tenia el "cuquet" de fer un bloc, i des de llavors, fins avui, amb un munt de coses bones que ens ha donat aquest món, com haver-vos conegut. Una abraçada ben fora i petonets per al Jan i quan neixi la petitona, ja ens ho diràs!.\naquittania 16 de març de 2012, a les 21:48\nEnhorabona per aquests primers quatre anys i per tenir un bloc tan particular....\njosep 17 de març de 2012, a les 19:14\nGràcies per la visita i la felicitació.\nVisc a la Cuina 16 de març de 2012, a les 23:04\nComplir quatre anys de blog té molt de mèrit, i tant de bo us poguem anar visitant durant mooooooolts més! A mi m'agrada molt en John Lennon amb la cançó "War is over" i la recepta que "us" he provat últimament és el filet de porc farcits amb ceps, una delícia!\nGlòria 17 de març de 2012, a les 19:31\nÉs un plaer haver compartit aquests quatre anys de bloc, i esperem poder seguir en contacte molt més temps!. El John Lennon és un clàssic de la música de tots els temps, que ha quedat com una icona del temps que va viure, bona elecció!. I la recepta, també és una de les que més m'agrada. Una abrçada!\nmercè 16 de març de 2012, a les 23:44\nQuè us haig de dir si vau ser vosaltres qui em vau fer conèixer aquest fantàstic món dels blocs de cuina!, i més tard els "instigadors" del meu propi bloc...De les coses que més satisfaccions m'han donat els darrers 2 anys. Us faig arribar la meva més sincera enhorabona per aquests 4 anys plens de cuina, sentiments, reflexions i bon rotllo. Els qui entrem per aquí sempre en sortim reconfortats. Us heu empescat una celebració molt digne del vostre tarannà, molt ben rumiada!: cafè, música... A mi m'han cridat molt l'atenció vàries receptes vostres. Em decideixo per dues: una que he provat i l'altre que sempre m'ha cridat l'atenció i que ha de ser la bomba!: -boletes de formatge de cabra amb pols de pernil i nous (boníiiiissimes!) i -pecat de xocolata amarga amb salsa de taronja. Pel que fa a la música ja sabeu que jo de clàssic poca cosa, però si vaig escoltar una entrada que per a mi va ser un descobriment necessari d'aquest món i per a vosaltres i els que estimeu l'òpera una interpretació obligatòria: la veu de Maria Callas. Una veu espectacularment clara, potent i dolça. Una abraçada molt i molt forta!, BONA FEINA!\njosep 17 de març de 2012, a les 19:43\nMercè, es sempre un plaer rebre la teva visita o la d'una de les "cuineres" que tens per casa. A veure si la propera vegada que dinem plegats hi "apareixen" algunes boletes de formatge de cabra... d'aquestes que tant ens agraden. Pel que fa a la música, celebro l'elecció de la Maria Callas, ja saps que en soc un "fan" irreductible.\nUna abraçada a tota la familia!.\nel taller de cuina 17 de març de 2012, a les 10:56\nFelicitats parella per 4 anys d'aquest fantàstic bloc, que no es limita a fer unes receptes estupendes sinó que ens fa descobrir moltes coses més.\nEns ho poseu molt difícil perquè teniu un munt de receptes fantàstiques i compartim força el gust per la música.\nSi he de triar un plat em quedo amb les albegrínies farcides de bacallà, que em xiflen!!\nI pel que fa a la música, una petita joia que em vau ajudar a descobrir Andrea Motis!!!\nPetonets i per molts anys!!!!!!!!!\nGlòria 17 de març de 2012, a les 19:40\nEns agrada poder compartir les nostres aficions amb vosaltres i poder canviar impressions. Pel que fa a la música, veig que coincidiu amb altres persones en triar l'Andrea Motis, m'agrada que us haguem ajudat a descobrir-la i ara, a seguir escoltant-la!. Petonetes!\nJoaquim 17 de març de 2012, a les 13:21\nPer molts anys cafeters per fer-nos feliços amb la vostra sensibilitat i la bonhomia que sabeu donar a tot allò que feu i que fa que estar a prop vostre sigui sempre un plaer.\nBé, és tot un compromís triar una música de les moltes que heu tret a relluir al vostre i ja una mica nostre cafè, i si en principi no sabia si triar Mozart o en Joan Didac, al final he pensat tirar una mica cap a casa, no patiu que no us diré Wagner, i he triat a CHEGA SAUDADE, amb Andrea Motis (veu) Joan Chamorro (saxo tenor i veu) Ignasi Terraza (piano) Josep Traver (guitarra) David Mengual (contrabaix) i Esteve Pi (batería), per allò de que Chamorro deixa als santandreuencs ple d'orgull i sobretot perqu`pe l'Andrea Motis és una autèntica delícia.\nPel que fa a la recepta és tot un altre compromís, però si em deixeu us diré el Mousse de mascarpone al cafè, amb xocolata al cafè i crumble al cafè. Quan el recordo ploro mentre vaig a buscar el reclinatori tot topant com la vaca cega, per totes les cantonades del passadís d'IFL.\nUna abraçada i un petó gegant per ser com sou, fins i tot "conspirant"\nGlòria 17 de març de 2012, a les 19:50\nMoltes gràcies!. La principal satisfacció que ens ha donat el bloc ha estat conèixer persones com tu amb qui a vegades compartim gustos i a vegades no del tot, je, je. El Sr. Wagner no té tant predicament en aquest bloc com en té en el teu, però poc a poc s'hi va fent espai. Has vist l'últim "aperitiu musical" que tenim a la columna de la dreta?.\nNo m'estranya que els santandreuencs estigueu orgullosos del Chamorro i companyia, deixen el pavelló molt alt. En algun comentari també han triat l'Andrea Motis.\nI pel que fa a la recepta, em fa molta il·lusió que hagis triat aquesta, és una de les que més m'agraden i m'agrada compartir-la amb els bons amics. Fins aviat!\nCom Gat i Gos 17 de març de 2012, a les 18:09\nNosaltres som fans de l'amanida de figues i formatge de cabra i personalment hem quedo amb "L'elixir d'amore".\nGlòria 17 de març de 2012, a les 19:55\nMoltes gràcies per les vostres visites i per la vostra elecció. Esperem poder compartir moltes més estones amb vosaltres!\npaco 17 de març de 2012, a les 20:19\nEstimats Gloria i Josep, a punto de finalizar mis vacaciones, no podia dejar de felicitaros por el 4º aniversario de tan preciado blog, larga vida a la ilusión por seguir con la cafeteria abierta, abraçades paco\njosep 17 de març de 2012, a les 20:56\nMoltes gràcies, ja saps que tu sempre tens taula reservada.\nISABEL 17 de març de 2012, a les 21:37\nSi d'algo son viciosos, es del cafè.\nConeixem quantitat de cafeteries, pero hi ha una que es la nostre preferida.\nLa entrada, està decorada amb un quadre del nostre pintor preferit, Vicens Van Gogh.\nEl que serveixen te una qualitat excelent.\nMenjar variat, tan de plats com de postres.\nLa mùsica que sona extraordinaria.\nEl jefe, escriu unes cròniques que et deixen boca-badats.\nI la mestressa, es fa fotos amb els millos tenors.\nUna de les vegades que varem anar, mèntres que sentiem La dona è Mobile de Verdi, varem menjat uns canelons de confit d'anec per lleparse els dits....\nPer tant desitjem que mai tanquin i que aquets èxits continuin per molts i molt anys.....\njosep 17 de març de 2012, a les 22:06\nEns posarem vermells de tans afalacs. Gràcies per visitar-nos tan assiduament i per la teva amistat, que en el fons, es el que més ens importa.\nKenderina 17 de març de 2012, a les 21:43\nFelicidades, pareja !! ;) Que sigais yendo a funciones, cocinando cosas que me hacen chuparme los dedos solo de verlas y sobre todo, sobre todo..contandolas ;)\njosep 17 de març de 2012, a les 22:09\nMoltes gràcies i que per molts anys poguem seguir-nos llegint mutuament.\nAnònim 18 de març de 2012, a les 0:17\nYa sabéis que estoy muy ocupado con mis "sesiones", tanto en casa como fuera; por esta razón sólo ocasionalmente frecuento blogs aparte de IFL, con lo cual me he perdido vuestras sabrosas recetas -de las cuales ya tuve un magnífico anticipo en vuestra casa, gracias a vuestra gentileza- y vuestros entrañables posts. Pero he tenido la suerte de conoceros y eso no tiene precio. Por esta razón no puedo por menos que felicitaros por esa dedicación a este blog tan especial que regís desde hace ya cuatro años y que sea por muchos más.\nMis mejores deseos para vosotros dos y vuestro blog.\nAssur 18 de març de 2012, a les 11:29\nPer molts anys, noctàmbuls, tant de part de l'Anna Maria com meva. Dieu que potser un dia això s'acabarà, però em fa l'efecte, i ho dic molt sincerament, que aquest dia encara trigarà, i molt, a venir, perquè d'una hora estant es nota que encara teniu moltes coses, i sobretot moltes ganes, de compartir.\nPel que fa a la tria, mencionaré, de les receptes publicades, un plat que ja és tot un clàssic a casa: Les albergínies farcides amb formatge brie. Les faig tot sovint per dues raons: perquè a l'Anna Maria li encanten i perquè sempre és una solució quan penso en un plat ràpid i, a la vegada, boníssim.\nReferent a les músiques, em va agradar molt que poséssiu un “yutub” del debut de Pavarotti, l'any 1961, cantant “Che gelida manina”. M'emociona molt especialment la reacció del públic, que s'escolta perfectament cap allà el minut 3:27, incrèdul d'aquell prodigi de veu que tants i merescuts èxits proporcionaria al gran Luciano.\nGlòria 18 de març de 2012, a les 23:00\nMoltes gràcies, ens ha fet molta il·lusió veure't per aquí, i torna a passar-hi quan tinguis temps, sense presses, ja sabem que estàs molt ocupat amb les teves "sessions", però malgrat la feina que et donen, valen molt la pena, jo si puc, no me'n perdo cap.\nÉs un plaer compartir taula i sobretaula, així que a veure quan repetim!. Una abraçada!\njosep 19 de març de 2012, a les 9:06\nMoltes gràcies. Encara recordo que quan ens vam ficar en això dels blocs (i no en teníem ni idea) tu vas ser un dels que ens vas donar un cop de ma. També recordo aquelles primeres trobades al Caprabo convocats per l'incansable Clofent, on només érem 10 o 12, i va néixer una gran relació que es va convertir en amistat. Sens dubte també hi va contribuir la coicidència de gustos musicals. Ha passat el temps i aquella amistat ha anat creixent i nosaltres n'estem molt i molt satisfets de la sòlida amistat que ens uneix avui.\nUna abraçada per a tu i per l'Anna Maria\nLa Taula d'en Bernat 18 de març de 2012, a les 21:13\nMoltes felicitats, parella!!! Sembla mentida que el temps passi tan ràpid...\nHa estat una sort conèixer-vos i poder llegir les cròniques i les delicioses receptes del vostre "Cafè de nit" durant aquests 4 anys. Espero poder-vos seguir molts anys més, eh!!!\nI de totes les receptes que heu anat publicant, que són moltes i molt bones, em quedo amb uns timbals de carbassó farcits amb pera, nous i formatge blau (espero no equivocar-me amb els ingredients perquè fa molt temps). És la primera recepta que vaig versionar d'un blog i era del vostre, un dels que més temps fa que segueixo.\nAmb el tema musical potser no coincidim tant, però em quedo amb el màgic Summer's time de Ella Fitzgerald.\ni PER MOOOOOLTS ANYS!\nGlòria 18 de març de 2012, a les 23:02\nMoltes gràcies!. Per a nosaltres també és un plaer conèixer-vos i compartir vivències i aficions amb vosaltres. Quan he llegit la recepta, abans de seguir llegint, he recordat que tu l'havies fet. I pel que fa a la música, has triat una bona dama del jazz. Una abraçada!\nla gemmota 18 de març de 2012, a les 23:31\noh! 4 anys! déu ni do!!\nMoltes felicitats per ser dels primers blocaires! Jo us vaig conèixer en persona en un sopar de blocaires a l'Àtica i em vau semblar molt bona gent.\nEspero que els nostres camins segueixin creuant-se en el món de la cuina per molts anys més!\nJo trio el pecat de xocolata (que em va meravellar) i una de les últimes entrades de jazz, amb la crònica que vau fer del concert de la novella banda del Chamorro encapçalada per l'Andrea Motis.\njosep 19 de març de 2012, a les 11:03\nAquella trobada de l'Attica va servir per posar "imatge" a molts companys que ens coneixiem només a través de la xarxa.\nPel que fa al "concurs", has fet dues tries que m'encanten ja que soc un "fan" tant de la xocolata com del jazz.\nCristina 19 de març de 2012, a les 8:44\nPer molts anys que poguem gaudir de la vostra companyia. Jo trio: quant a la música, l´entrada dedicada a Ella Fitzgerald i quan a post culinari el pastís de tres xocolates que em va inspirar a fer el meu.\njosep 19 de març de 2012, a les 11:05\nMoltes gràcies per les teves visites habituals, tant si tractem de temes gastronòmics com musicals. Es un autèntic luxe, tenir lectors i comentaristes com tu.\nESfruita 19 de març de 2012, a les 9:47\nDes d'ESfruita us felicitem pel maravellós treball que heu fet al llarg de quatre anys i desitgem sort a tots els que participin al concurs.\nUn text molt inspirador, també ens ha agradat molt. Vosaltres dieu lo maravellós que ha sigut la trajectòria del bloc i nosaltres estem aquí per inaugurar-ne un altre. Ja podeu entrar al bloc d'ESfruita, la botiga online de fruita i verdura de qualitat. Us hi esperem!\njosep 19 de març de 2012, a les 11:01\nMoltes gràcies i molta sort amb el bloc!\nEls fogons de la Bordeta 19 de març de 2012, a les 19:56\nPer molts anys família!!! Som dels privilegiats que hem tingut la sort de compartir estones amb vosaltres i veiem que tot lo bo que transeteu al bloc ho tripliqueu en persona. Heu tingut molt bona pensada amb aquesta entrada, una manera molt maca de celebrar aquests 4 anys :)\nJo em quedo amb l'Audrey Hepburn cantant Moon River, em transmet tanta tendresa aquell moment... i de teca amb els canelons de confit d'ànec, que per alguna cosa en vaig gaudir "en vivo y en directo", boníssims!!!\njosep 20 de març de 2012, a les 14:55\nJo també estic d'acord que els canelons de confit d'ànec son una meravella i a més els vam compartir en una trobada molt agradable.\nPel que fa a la música, que vols que et digui... a mi l'Audrey Hepburn sempre m'ha tingut el cor robat i amb aquell Moon River encara més.\nUna abraçada per a tu i el Xavi\nGEMMA 20 de març de 2012, a les 0:11\nJo només puc tenir paraules d'agraiment cap a vosaltres. " Culpa " de la Glòria, que existeixi el meu blog i "culpa" del Josep que funcioni. Gràcies per tot. Moltisimes felicitats i per molts anys mes!!!\nJosep, els teu Agost musical em va encantar i acompanyar durant l'estiu, ja o saps..i espero que ja estiguis preparant el de l'agost proper,jeje\nGlòria, el pastis mouse de xocolata, com no podia ser d'altre manera, es el meu preferit... a i " els meus canapés" que et varen quedar molt bé,jeje\njosep 20 de març de 2012, a les 15:01\nMoltes gràcies Gemma per les teves paraules, sempre es bo tenir amics que et llencin floretes, je,je. A mi també m'agrada molt el pastís de mousse de xocolata, bàsicament per la xocolata, com pots imaginar. Si tot va bé, confiem en repetir enguany l'agost musical, amb música de la que ens agrada.\nUna abraçada i records a la family.\nConxita 20 de març de 2012, a les 20:57\nMoltes felicitats a tots dos per aquests 4 anys de blog, i per molts anys, esperem que teniu ganes i empenta per seguir molt de temps, us ho desitjo de tot cor.\nFa més de dos anys que us segueixo i si haig de triar una recepta, ho tinc clar perquè va ser una recepta que en certa manera em va canviar la vida i no exagero. Al setembre de 2010 vaig veure la recepta del Sandvitx d'albergínia i mozarella fresca. Tu, Gloria explicaves que aquesta era una recepta del regim d'aprimament que estaves fent. Jo acabava de sortir d'una lenta recuperació d'un accident i en aquest temps havia guanyat uns quants quilets que no sabia com perdre. Gracies al teu mail vaig coneixer la teva dietista, que després va ser també "la meva" i no només em vaig aprimar, sinó que vaig aprendre a menjar d'una altra manera. Tot això va ser també el punt de partida del meu blog dedicat bàsicament a l'alimentació saludable. Ja veus Gloria, com em vas ajudar en un moment especialment difícil per a mi.\nQuant a la música és una mica més difícil, perquè hi ha moltíssims vídeos que m'han encantat, però si es tracta de seleccionar un triaré Glory Days de Bruce Springsteen (no vull amagar la meva debilitat pel Springsteen).\nHo sento em sembla que ha quedat un comentari una mica massa llarg però no volia deixar d'explicar tot això.\nGlòria 21 de març de 2012, a les 21:50\nMoltes gràcies!. De cap manera el teu comentari és massa llarg, mai són llargs i encara menys si expressen experiències i sentiments com has fet tu. Estic contenta que gràcies al nostre bloc haguessis conegut la Rosa Maria i que t'ajudés amb la dieta, més ben dit, t'ensenyés a menjar saludable com va fer amb mi, perquè de fet, no és una dieta estricta el que ella ens ensenya.\nHe anat a veure el teu bloc i m'ha agradat molt, així que hi donaré unes quantes voltes més perquè estic segura que trobaré moltes receptes que em serviran per seguir menjant saludable.\nI pel que fa a la tria, m'agrada la culinària i la musical, el Boss sempre és el Boss!. Una abraçada i fins aviat!.\nAnònim 22 de març de 2012, a les 19:47\nPer molts anys, parella.\nAixò que demaneu és impossible. No es pot triar entre aquests plats tan suculents, o entre les músiques tan bones que ens recomaneu. Teniu un bloc molt complert, sensacional.\nGràcies a vosaltres vam fer una estada a Etxezuria, un lloc realment màgic. Va ser a la tardor, i encara recordo els mil colors de la vall de Baztan. I també el silenci, només trencat pel xirimiri. És per això que he triat com a plat el pastís de formatge, que vam tenir la sort de tastar. Espectacular, tan com el paisatge i el bon rollo de la Mertxe i el Julian.\nM'agradaria acompanyar-lo d'una cançó basca que us recomano: Oi Ama Eskual Herri, d'en Benito Lertxundi, que hi faria bon maridatge.\nPerò com que no la teniu publicada, trio com a cançó una del nostre estimat Ovidi: La cançó del cansat. Per raons més que òbvies.\njosep 22 de març de 2012, a les 19:56\nEstem encantats que gaudissiu de l'estada a Etxezuria, la Vall de Baztan es una meravella i tenim ganes de tornar-hi. Escoltarem la cançó que ens recomanes del Benito Lertxundi. Ah! efectivament, el pastís de formatge de la Mertxe es una meravella.