Alcoi presenta el primer concurs de pintura ràpida a l'aire lliure | ARA Multimèdia\nAlcoi presenta el primer concurs de pintura ràpida a l'aire lliure\nPresentació del concurs de pintura.\nHi haurà un tema únic: el patrimoni urbà i arquitectònic d'Alcoi. De fet, es facilitarà un plànol amb els llocs d'interés. I està obert a tot el món: majors, xiquets, nacionals o estrangers, professionals o amateurs. Serà el pròxim 2 d'octubre al centre d'Alcoi.\nL'Escola Municipal de Belles Arts d'Alcoi, l'Ajuntament, la Fundación Mutua Levante i diversos col·laboradors entre llibreries i empreses gràfiques, presenten el primer concurs de pintura a l'aire lliure en el centre d'Alcoi. Serà aquest 2 d'octubre, i és d'inscripció lliure i gratuïta.\nL'objectiu, a més d'atraure artistes que omplin el centre de la ciutat, és valorar el patrimoni del centre i la zona per a vianants. De fet, aquest mapa marca la zona del concurs i els llocs d'interés.\nL'estil és lliure i hi haurà tres modalitats. Una infantil per a xiquets de 5 a 13 anys; una juvenil entre 14 i 17 anys; i una modalitat per a adults a partir de 18 anys. En les dos primeres modalitats hi haurà un primer i segon premi de material de belles arts o llibres. Per a la modalitat d'adults, patrocina Fundación Mutua Levante que no sols aporta el premi econòmic, de 1.100 euros per al primer i 800 euros per al segon, sinó que també exposarà els quadres premiats, que passaran a formar part de la col·lecció de Fundación Mutua Levante.\nPer a inscriure's, cal emplenar aquesta sol·licitud i enviar-la al correu de l'Escola de Belles Arts. També es pot fer la inscripció presencialment a l'escola, i el mateix dia 2 a l'IVAM CADA abans que comence el concurs (abans de les 10 hores per a joves i adults, i abans de les 11 hores per a la modalitat infantil).\n8 alumnes d'Alcoi i Muro, premiats en el Concurs Nacional de Pintura Infantil i Juvenil


Escòcia. Aigua a borbollons\nAutor Tema: Escòcia. Aigua a borbollons (Llegit 4625 cops)\n« el: 02 de Ago de 08, 18:47:04 pm »\nAprofite per a fer un xicotet resum de les vacances per Escòcia. Podem dividir a Escòcia en dos meitats. La meitat sud molt verda amb frondosos boscos i terres per a pasturar; i la meitat nord (highlands), terres altes amb manca de vegetació arbòrea però amb una túpida catifa (semblant a la tundra) on brollava l'aigua a nivell del sol formant nombrosos i xicotets llacs d'aigua.\nEn el viatge d'anada.\nVaja un aterratge a l'aeroport d'Edimburgo. No se com vaig poder llevar la foto.\nTemperatura a l'arribada 11ºC :cubi:\nAixò és el que dinàvem. Pasta i pizza, pizza i pasta. Eixos macarrons (pennes a Escòcia) picaven com un dimoni. Encara els cambrers, s'apropaven i et dien "Do you want black pepper? Nooooooooooooooooooooooooooooooooooo\nEl castell d'Edimburgo. Impresionant. No tinc paraules.\nLa new town, des de'l Castell d'Edimburgo.\n... i els jardins on sol anar la gent a prendre el poc sol que hi fa. de totes formes llevat el primer dia que si que va fer fred i va aplegar a ploure, la resta de la setmana va fer temperatures molt agradables amb màximes de 23-24ºC\n... i per l'esquerra. Però el pitjor no és això; el pitjor és agafar les rotondes per l'esquerra. :ein:\nCamí a Inverness (highlands), el cel ens va sorprendre amb estos lenticulars.\nNo podia faltar la visita al Llac Ness. Ací intentat emular a DiCaprio a Titanic. El capità del vaixell o el que fora, em va tocar a l'ordre. :oops:\nPer cert, ni rastre de Nessie\nRuines del castell de urquhart\nEstes parlàven també en anglés\ni Ja a l'Illa de Skye, intentant fer vindre a una ovelleta\nel port de la capital de l'Illa de Skye (Portree). Donava sensació de tranquil.litat.\nLes serres de Glencole entre Fort William i Glasgow.\nCom m'agradaria viure ahí.\nI ja per a finalitzar, un cumulonimbus a la vertical de Madrid, segons calcule.\n« Darrera modificació: 02 de Ago de 08, 19:53:12 pm per meteoloco »\nRe: Escòcia. Aigua a borbollons\n« Respondre #1 el: 03 de Ago de 08, 12:50:43 pm »\nQuin reportatge més complet !! Turisme, verdor, natura, meteorologia...\nQuina verdor hi ha per allà dalt.. impressionant. Vau arriar a vore al monstre del Llac Ness? M'avien dit que les aigues d'eixe llac eren molt oscures, i es veu que si...\n« Respondre #2 el: 03 de Ago de 08, 20:25:05 pm »\nCita de: Timonet gelat en 03 de Ago de 08, 12:50:43 pm\nVau arriar a vore al monstre del Llac Ness? M'avien dit que les aigues d'eixe llac eren molt oscures, i es veu que si...\nAcí et presente a Nessie. Però crec que a este no et refereixes.\nI és cert que les aigües del Llac Ness son molt oscures degut a la tipologia del llims o sediments que hi ha al fons del llac; un llac que arriba a tindre fins a 250 metres de profunditat.\n« Darrera modificació: 03 de Ago de 08, 20:26:36 pm per meteoloco »\n« Respondre #3 el: 04 de Ago de 08, 01:12:30 am »\nCelebre que t'ho hages passat tan bé.\n1: Vas anar a algún pub en escòcia? Van haver galtades?\n2: Vas anar a algún pub en l'illa de Skye? Allí canten com els angels!\n3: No sabies que a Nessie el va comprar un conegut polític d'ací per a fer un parc 'mític' al pantà de Tibi?\n« Respondre #4 el: 04 de Ago de 08, 08:18:51 am »\n1.- Si que vaig estar en un pub a Edimburgo. La cervesa no resulta excesivament cara on una pinta et pot costar unes 3 libres. El whisky és intocable; un whisky (125 ml que això no és res) et costa com a mínim 4 libres. Afortunadament a mi no m'agrada el whisky, pero he de reconèixer que en vaig tastar un molt suau.\nEn quant a lo de les galtades, a Edimburgo la gent em va parèixer molt correcta, ara bé a Glasgow si que no vaig entrar a cap pub precisament per això; per lo de les galtades: hooligans en estat pur.\n2.- El dia que vaig estar a l'Illa de Skye no vaig tindre quasi temps lliure. Vam fer vora 500 kms eixe dia molt d'ells (a l'Illa de Skye) no cabien dos vehícles en la mateixa carretera. Tenies que estar pendent de que venia de front per a fer-te a un costat allà on pugueres, i rezant per què no fòra un autobús. Tan sols vaig tindre temps per a llevar fotos i dinar a Portree. I això que canten com el angels, m'ho crec i més a mi que m'agrada la música celta.\n3.- No ho sabia, però ja no em sorprenc de res.\n« Darrera modificació: 04 de Ago de 08, 08:20:52 am per meteoloco »\n« Respondre #5 el: 21 de Ago de 08, 21:22:58 pm »\nQuin reportatge més guapo, i com bé dius amb aigua a "pataes"\nPer cert la Fontanillas i la Pluja van estar la setmana pasada a Edimburg i ja, ja penjarán el reportatge ( ja m´encarrege jo, per haberme deixat sense cámera al llarg d´una setmana... )\nEnhorabona per el viatge i com no per les fotos que has penjat.\nPàgina creada en 0.054 segons amb 27 consultes.


El Diari de l'Educació rep el premi Marta Mata 2016 que atorga Rosa Sensat - El blog de la redacció\nEl Diari de l’Educació rep el premi Marta Mata 2016 que atorga Rosa Sensat\nL'acte de lliurament dels guardons tindrà lloc el dimarts 29 de novembre, a les 18 h, a la seu de l'associació Rosa Sensat, a l'avinguda Drassanes, 3, Barcelona.\n15.11.2016 - 10:29\nEns fa molt feliços anunciar-vos que El Diari de l’Educació ha rebut el Guardó Marta Mata 2016 que atorga anualment l’Associació de Mestres Rosa Sensat. Reconeixements d’entitats amb tanta trajectòria són tot un estímul per a un projecte jove com el nostre, i a la vegada un repte per continuar creixent i millorant en la informació i anàlisi que oferim als nostres lectors.\nEl premi el rebem com a col·lectiu. A títol individual, el guardonat serà Joaquim Carbó (Caldes de Malavella, 1932), escriptor destacat tant per la seva obra per a nois i noies com per la destinada als adults, fundador de la revista Cavall Fort i sempre interessat per la pedagogia, la literatura infantil i juvenil i el foment de la lectura.\nL’acte de lliurament dels guardons tindrà lloc el dimarts 29 de novembre, a les 18 h, a la seu de l’associació Rosa Sensat, a l’avinguda Drassanes, 3, Barcelona. Durant l’acte es donarà a conèixer també el 36è Premi Marta Mata de Pedagogia.\nRebre aquest premi és un orgull també pels que ens han precedit, noms entre els quals ens sentim uns autèntics privilegiats. En edicions anteriors han rebut els guardons, entre d’altres, Carles Capdevila, Francesco Tonucci, Soledat Sans, Vicenç Navarro, Eulàlia Valeri, Jordi Cots, Maria Dolors Bonald, Cesc i Joan Barril, pel que fa al guardó a títol individual; i l’Auditori, Raval Xamfrà, el Moviment de les Comunitats Educatives de les Illes Balears, Cavall Fort, Pallassos Sense Fronteres, Cromosoma i Nous Formats de TV3, a títol col·lectiu.\nCom sempre diem, res de tot el que ens passa seria avui possible sense la col·laboració inestimable dels subscriptors, que amb les seves aportacions desinteressades contribueixen a sustentar aquest projecte.\n1 Comment on El Diari de l’Educació rep el premi Marta Mata 2016 que atorga Rosa Sensat\nBoris Mir // 15 de Novembre de 2016 a les 16:11 // Respon\nMoltes felicitats i moltes gràcies per la bona feina que feu!\nUn premi que reforça el projecte i convida a fer-lo més gran i durador.


Startup Housfy: vendre el pis per internet estalviant costos\nA la secció "Catalunya Valley", Ricard Castellet ens porta Albert Bosch, CEO de Housfy, per parlar del model revolucionari d'aquesta immobiliària que està canviant el sector i que s'emmarca en el que es comença a conèixer com a PropTech. Mitjançant l'ús de la tecnologia i del Big Data, Housfy ha aconseguit ser la immobiliària que més va créixer l'any passat. La seva aposta passa per donar tot el protagonisme a comprador i venedor i deixar que sigui aquest qui ensenyi els pisos i doni tota la informació rellevant. Treballen sense comissions, a través d'una tarifa fixa, i asseguren que venen l'immoble en menys de tres mesos.\nEls Premis #DonaTIC 2018 de Polítiques Digitals de la Generalitat de Catalunya\nA la secció "Catalunya Valley", Dani Marco, director de SmartCatalonia, ve acompanyat per Joana Barbany, directora de Societat Digital, per parlar-nos dels Premis Dona TIC que s'han entregat aquest dijous, 20 de desembre. Impulsats pel Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat, Tertúlia Digital i l'Observatori Dona, Empresa i Economia de la Cambra de Comerç de Barcelona, aquests premis van néixer el 2015 per reconèixer el paper fonamental de les dones en el món professional, empresarial i acadèmic de l'àmbit de les tecnologies de la informació i la comunicació. Aquest any, Xantal Llavina, directora i presentadora del "Revolució 4.0" de Catalunya Ràdio, ha estat guardonada amb el Premi Dona TIC Divulgadora 2018.


Adreça CARRER DE LA REINA, 167 46011 VALÈNCIA\nLa Batisfera és una cafeteria llibreria. Dos hemisferis en un mateix espai: una cafeteria amb gran varietat de cerveses, vins i una carta on conviuen plats vegetarians i vegans amb taules de formatges o plats de mar i una llibreria internacional on trobar exemplars nous i de segona mà.\nAquest espai amb nom de submarí és un bon lloc per a submergir-se en la lectura de llibres de diferents idiomes acompanyats d’un bon café. Un racó per a desconnectar i aïllar-se dels sorolls diaris, aprofitar la programació cultural i gaudir d’una cervesa artesanal, un vi o una sépia bruta del Cabanyal.\nLorenzo i Ricardo, dos dels propietaris d’Ubik, van traslladar l’esperit d’aquesta cafeteria llibreria situada en Russafa (L’Eixample) al barri del Cabanyal.\nPerò no sols ells dos formen part de la Batisfera, l’equip de bord també està format per Carlo (arquitecte que ha fet el projecte del local); Santiago (franc-argentí amb experiència en llibreries com Shakespeare & co (París), Notanpuan (Buenos Aires) o Atlantis Books (Santorini); Corey (estatunidenc i fundador de la llibreria Books Thug Nation a Nova York o Desperate Literature a Madrid) i Mireia (llibretera i agitadora cultural que va estar treballant durant sis anys en La Central de Callao, Madrid).\nLa Batisfera és un espai per a viure la cultura, gaudir del barri i relaxar-se amb la companyia de la literatura i un molt bon ambient.


Enric Gisbert (hotelers): “A la comarca hi ha més de 400 pisos turístics”\nMarc Miras, Vallès Oriental\t| Actualitzat el 30 Juny 2017 a les 10:07\nEl sector hoteler s’està recuperant de la crisi però es troba amb obstacles com ara la proliferació dels apartaments turístics. L’HVO aglutina 19 hotels de la comarca que tenen més de mil habitacions. L’associació pretén influir en temes com la gestió de la taxa turística al Vallès Oriental.\nDesprés de molts anys de crisi, alguns experts afirmen que el turisme torna a les xifres anteriors. Al Vallès Oriental és així?\nNo, la veritat és que no. Les xifres van quedar estancades fins al 2014, vam notar un petit creixement el 2015 i el 2016 vam seguir creixent un 5%. No són les xifres d’abans de la crisi, ni de bon tros, però sí que és cert que hem sortit de la crisi d’abans del 2014. Anem en línia ascendent però lentament.\nCom afecta l’augment de turistes a Barcelona als hotels de la comarca?\nAfecta especialment durant el període estival. Hi ha una part del públic individual que busca una tarifa més econòmica que la de Barcelona. Però no massivament; en rebem però molt poc. Per altra banda, hi ha la turoperació, que en rebem molta perquè el mercat asiàtic i de l’est d’Europa ha trobat a la comarca un nínxol d’hotels més econòmics que Barcelona.\nVoldríeu que el Vallès Oriental es concebés més com a Barcelona?\nSí, però tenim un gran handicap que és el fet de no tenir platja. El Maresme o Sitges han pujat més perquè en tenen. Nosaltres hem de lluitar amb altres coses. Som una zona urbana que alhora té parc natural i termalisme. Costa molt ajuntar això en un sol producte i vendre-ho. Un altre problema que tenim a la comarca és la sobredimensió d’habitacions: n’hi ha unes 3.000 i, probablement, amb un 30% menys tots aniríem millor pel que fa a preu i ocupació.\nPlataformes com Airbnb creixen i estan en auge. Cal regular-les?\nAl Vallès Oriental no ho sembla, però actualment hi ha detectats més de 400 apartaments turístics a la comarca. Està clar que és un tema a regular, perquè fan un efecte esponja a la capital catalana que fa que el turisme no arribi a tota la corona de Barcelona. És evident que està molt ‘desmadrat’ aquest tema.\nCom creus que s’hauria de portar a terme aquesta regulació?\nDes del meu punt de vista, s’hauria de regular d’una manera que resultés econòmicament molt dura. Si algú vol obrir un hotel, ha de pagar molts impostos, ha de recollir la taxa turística, etc. Si això no es regula econòmicament, aquest tema seguirà igual. També cal que hi hagi més inspeccions.\nAra que menciona la taxa turística, com es gestiona?\nFins aquest any no sabíem ni quants diners es recaptaven. Amb l’estudi que ha presentat la Diputació de Barcelona, sabem que la comarca recapta fins a 300.000 euros. Ara com ara, si un Ajuntament recapta més de 6.000 euros, el 30% es queda a la ciutat. A partir de l’any vinent serà el 50% i la resta va a la Generalitat. Per exemple, Granollers genera 92.000 euros i l’any vinent s’hi quedaran 46.000. La nostra feina d’ara endavant, com a HVO, és influir sobre què cal fer amb aquests diners. Entenem que el 50% que es queda la Generalitat serveix per salvar moltes icones, com les pistes d’esquí o el Circuit de Barcelona-Catalunya, i que l’altre 50% haurà de servir per promoure la ciutat. Perquè, fins ara, la taxa turística ha estat un tema poc transparent.\nFins quan està garantida la Fórmula 1 al Circuit de Barcelona-Catalunya?\nDe moment, fins al 2019. Fa un mes l’equip econòmic de l’Ajuntament de Barcelona ja va dir que posarien diners fins aleshores. A finals d’aquest any esperem saber més coses sobre el futur.\nLa Fórmula 1 genera polèmica al territori. Què els diria als seus opositors?\nLa plataforma ‘No ens vendreu la moto’ forma part de la cultura del país, i és que sempre diem que no a tot. Jo els diria que el Vallès Oriental no té un pla B. Una cosa és gestionar el futur i plantejar-nos cap a on s’ha de portar i l’altra és dir que el Circuit s’ha de tancar. Si això fos així, molta gent aniria a l’atur. El que tampoc no es pot pretendre és que la comarca visqui de l’agricultura. Caldria veure quines alternatives hi ha a l’activitat econòmica que genera.\nCreu que haurien d’augmentar les polítiques en favor del creixement del turisme?\nSí, hi ha molt per fer pel que fa a promoció. No s’ha fet pràcticament res. La Diputació és l’única que té un paraigua on et pots posar i no l’aprofitem prou. Els ajuntaments i el Consell Comarcal van molt a poc a poc i pràcticament no hi ha inversió.\nCom s’ha de fer, doncs?\nNo s’ha fet gairebé res. Per posar un altre exemple, els hotels el cap de setmana de la Mitja marató haurien d’estar plens a un preu mitjà de 70 a 80 euros i això no passa. Tot això són diners. Cal que algú vagi amb la maleta a vendre’ns fora i a fires i, a més, gastar també en posicionament a internet per aconseguir més visibilitat.\nAra arriba l’estiu. Com es preveuen les ocupacions?\nCada any va una mica millor. Sembla que estarem entre un 5% i un 10% millor que l’any passat, depenent de cada hotel.


Mercedes GLA 45 S 4 Matic+, SUV versàtil\nActualitzada 09/03/2020 a les 08:41\n© Al mercat espanyol només estarà disponible la variant S, amb 421 CV de potència. Es combina amb un sistema actiu de tracció integral AMG Perfomance 4Matic+.\nDes d’una volta al circuit de competició ajustant els revolts fins a una excursió a la muntanya el cap de setmana carregat amb estris esportius. El nou GLA 45 S 4Matic+ domina qualsevol escenari i convenç amb una gran dinàmica de conducció.\nEl propulsa un motor de 2.0 litres, el més potent del món en grans sèries, amb 387 o 421 CV i parell motor. No obstant això, per al mercat espanyol estarà només disponible la variant S, de 421 CV, 40 CV més que el seu antecessor. Per això, en té prou amb 4,3 segons per passar de 0 a 100 km/h i assoleix la velocitat màxima de 270 km/h. El propulsor es combina amb el sistema actiu de tracció integral AMG Performance 4Matic+, fins ara inèdit. Distribueix la força entre les dos rodes posteriors mitjançant l’AMG Torque Control. Això és clau per garantir la màxima adherència en qualsevol situació de conducció.\nUn altre component que contribueix al caràcter àgil del vehicle és el nou canvi de doble embragatge AMG Speedshift DCT 8G amb vuit marxes. Segons el programa de conducció, s’activen característiques diferents per a l’accelerador i el canvi.\nD’altra banda, completa el bloc la tracció integral completament variable de sèrie, que opera de tal manera que assegura una tracció sempre ideal, encara que es condueixi per males carreteres o bé s’agafin revolts extrems.\nUn nou tren de rodatge o l’amortiment adaptatiu regulable AMG Ride Control permeten escollir tres modes. El sistema funciona de forma automàtica, adaptant l’amortiment a l’estat de la calçada i independentment a cada roda.\nEls sis programes de conducció de l’AMG Dynamic Select brinden més possibilitats per personalitzar el vehicle. Tant ajusten paràmetres com la propulsió com la tracció integral i les funcions de l’ESP, el tren de rodatge o el sistema d’escapament.


La Canadenca 1919 – Cap de Suro\nSi jo corria, els passos corrien, si jo anava més lent ells també. Potser em volien robar. No duia res de valor. Només dos euros de xavalla. Començava a estar fart de la persecució. A més l’alcohol m’impedia ser àgil i poder esquivar a qui em seguia. Sería millor aturarme-me i deixar que m’agafés. Silenci. Moment de tensió. Més silenci. I jo allà, quiet, esperant que vingués. Però res. Segurament s’ho havia repensat i havia desistit.\nTenia el temps just d’arribar i dutxar-me per anar a la feina. Bé, amb prou feines només temps de cambiar-me de roba.\nVaig continuar caminant i els passos també. L’única manera d`acabar amb això era anar a l’encontre del meu perseguidor. Vaig fer mitja volta i no vaig veure ningú.\nDe sobte, un cotxe d’alta gama amb vidres tintats es va aturar al meu costat. La finestra del darrere s’abaixà i vaig albirar el rostre difuminat d’un home. Amb prou feines el veia. Però si que vaig escoltar amb claredat com em deia que em passés pel Cap de Suro. Em va atansar una targeta de visita. L’adreça del lloc estava molt a prop d’on érem. El cas és que em sonava. Crec que algun cop hi havia passat pel davant. El desconegut em va dir que allà trobaria instruccions que hauria de seguir fil per randa. Segons l’home, la meva sort havia canviat…\nquantitat de La Canadenca 1919\nCreat a partir de les varietats Cabernet Sauvignon, Ull de llebre i Syrah. Es fermenta a una temperatura constant de 26 graus durant 8 dies. Té una criança en bóta de roure francès durant 6 mesos i reposa 9 mesos en ampolla.\nDe color cirera picota, amb aroma intens a tabac i un bon cos en boca que prové de les seves varietats. És elegant, suau i equilibrat.\nExcel·lent per acompanyar carns vermelles, de caça, formatges curats i embotits.\nTemperatura de servei entre 14 i 16 graus.\nSigueu els primers a ressenyar “La Canadenca 1919” Cancel·la les respostes


Junts per Tiana presenta el seu govern a l’ombra i un pla de govern amb l’objectiu de “liderar” les polítiques públiques del poble - Junts Tiana\n4 de setembre de 2019 4 de setembre de 2019\nJunts per Tiana presenta el seu govern a l’ombra i un pla de govern amb l’objectiu de “liderar” les polítiques públiques del poble\nJunts per Tiana ha presentat el seu govern a l’ombra format pel candidat a l’alcaldia, Isaac Salvatierra, guanyador de les últimes eleccions municipals, i de la resta d’electes de l’agrupació d’electors i electores. Inspirat en el model britànic, el govern a l’ombra de Junts per Tiana s’encarrega de fer control de l’acció de govern i defensar el programa electoral de la força guanyadora de les municipals. Junts ja va constituir un govern a l’ombra l’any 2015 per fer seguiment del govern format pel PSC i ERC.\n“Vam guanyar les eleccions i tenim la responsabilitat de portar la iniciativa i liderar les polítiques públiques d’aquest poble”, ha afirmat Isaac Salvatierra en la presentació del govern a l’ombra. El govern a l’ombra està format per 5 regidors i regidores, tots ells membres del ple municipal. La distribució d’àrees és la següent:\nIsaac Salvatierra: Impuls democràtic, govern obert, poble viu i innovació social.\nSusanna Capell: Qualitat de vida, drets socials, feminismes, poble educador, infància, joventut i violències.\nCristina Comas: Cultura, patrimoni i esports.\nNúria Amado: Desenvolupament econòmic, comerç, consum, espai públic, prevenció i seguretat.\nRamon Coll: Ecologia, emergència climàtica, mobilitat, accessibilitat, salut, envelliment i cures.\nL’equip de regidors a l’ombra es recolza amb els membres de l’assemblea i de la candidatura electoral de l’agrupació. Marina Perejuan és experta en igualtat i feminismes; Vicenç Martí, en participació ciutadana; Jordi Marí, en accessibilitat, i Xavi Bonet, en transició digital i govern obert.\nEl govern a l’ombra es presenta amb un Pla de Govern per a Tiana 2019-2023 amb 400 accions de govern agrupades en 5 eixos i 58 apartats. El 5 eixos principals són:\nDrets socials i qualitat de vida\nEcologia i emergència climàtica\nImpuls democràtic i innovació\nDiu la introducció del document: “Cal un govern que gestioni bé i un programa d’orientació republicana, amb capacitat de transformació i que acosti la governança a la ciutadania. Cor, sentit comú, talent, feina ben feta, excel·lència: ingredients amb què hem cuinat aquest pla a foc lent. Al servei del poble. Amb la dedicació de sempre. Amb més força que mai”.\nLa proposta de pla de govern s’ha aprovat aquest dimecres a la nit en l’assemblea que Junts per Tiana ha fet a Can Boter, com a punt de partida del nou curs polític després de l’estiu.\nJunts per Tiana és el primer grup del ple municipal de l’Ajuntament de Tiana. L’agrupació d’electors i electores va guanyar les eleccions municipals amb 1.348 vots (28,4%). La candidatura va guanyar a tots els col·legis electorals. És la primera vegada que una agrupació electoral guanya unes eleccions municipals a Tiana.\nPodeu consultar el Pla de Govern per a Tiana 2019-2023 clicant aquí.\nEtiquetesgovern a l'ombragrup municipalpla de govern


Jornades de Portes Obertes i Visites Guiades a Ibi a la restauració de les pintures murals del segle XVI - LOBLANC\nJornades de Portes Obertes i Visites Guiades a Ibi a la restauració de les pintures murals del segle XVI\nLa regidoria de Cultura de l’Ajuntament d’Ibi, a través de l’Arxiu Municipal, organitza unes jornades de portes obertes i visites guiades per a conéixer els treballs de restauració de les peces artístiques més antigues de la localitat: dues pintures murals del segle XVI, Ambdues representen temes marians, un d’ells a la Mare de Déu i el xiquet amb uns orants als peus i l’altre La Coronació de la Verge per la Santíssima Trinidad.\nLes pintures van ser rescatades l’any 1981 de l’habitatge número 8 del carrer San Francisco, quan es va demolir la poma de cases de la plaça de l’Església i els carrers San Francisco, Trinidad i Aurora Pérez Caballero. Després de la seua restauració, es van instal·lar en l’entrada de la Casa Gran, convertida en 1982 en Museu històric, arqueològic, del joguet i de la festa.\nDesprés de la instal·lació, en 1989, del Museu del Joguet a la Casa Gran, els murals van ser traslladats a l’ermita Sant Vicent, on van romandre tancats fins a 2015, moment en què tornen a la Casa Gran, convertida ara en el Museu de la Festa de Moros i Cristians d’Ibi.\n40 anys després de l’extracció de les seues parets originals i dels seus diferents trasllats, els restauradors van alertar de la urgència d’una nova restauració, per la qual cosa el consistori va procedir a la contractació d’aquests treballs sobre la base de la recomanació professional, les labors de la qual s’estan realitzant actualment en la mateixa Casa Gran, a càrrec de l’empresa MagnificArt Restauradors S.L.\nL’objectiu d’aquestes jornades de portes obertes i visites guiades és el que se li permeta a la ciutadania veure l’estat de conservació, els diferents processos d’intervenció en les peces i conéixer el resultat final del treball, dut a terme José M. Juan Baldó, restaurador de les obres. A més, per part de l’Arxiu Municipal, es pretén donar visibilitat a la història dels murals, l’època en la qual van ser creats, la qual cosa representen o qui van poder estar darrere de la seua autoria.\nLes persones interessades a assistir, tant individualment com en grup, poden fer-ho en les jornades de portes obertes, els dies 23 de juny i 1 i 8 de juliol, d’11.00 h a 14.00 h o acudir a les visites guiades, els mateixos dies en dos passes, a les 11.00 h o a les 12.00 h, amb una duració de la visita de 30 a 45 minuts. L’aforament és limitat i no podrà excedir les 20 persones per seguretat i conservació del patrimoni. Per als grups és necessària la inscripció prèvia en l’Arxiu Municipal, enviant un correu electrònic a archivo@ibi.es o telefonant al 966552728.


Obama i Hu es reuneixen en plena guerra de divises i en un moment d'apropament militar\nSopar privat dels líders\nEls líders aborden els temes més espinosos de les relacions bilaterals, com les tensions entre les dues Corees, Taiwan o la ciberpirateria\n2 min. Washington 19/01/2011 08:46\n260x366 Hu, a l'aeroport de Washington, amb Joe Biden. REUTERS Hu, a l'aeroport de Washington, amb Joe Biden. REUTERS\nEls presidents dels EUA, Barack Obama, i la Xina, Hu Jintao, que es troba de visita a Washington, han abordat aquesta matinada en un sopar privat les relacions bilaterals entre ambdós països. L'objectiu era abordar, a porta tancada, els temes més espinosos de les relacions bilaterals, després d'un any marcat per les tensions entre les dues Corees, els desacords sobre el Tibet, la ciberpirateria o la venda d'armes a Taiwan.\nLa cotització del iuan, que els EUA consideren molt per sota del seu valor de mercat, va ser un altre dels temes que es van posar sobre la taula. Fonts de la Casa Blanca informen que Obama també va tractar la situació dels drets humans a la xina, després que divendres passat la secretària d'Estat, Hillary Clinton, reiterés la crida a l'alliberament del premi Nobel de la pau, Liu Xiabo, i la resta de presoners polítics del país.\nLes relacions militars van ser també abordades pels dos líders, en un moment en què s'acaben de restablir oficialment els contactes entre les dues forces armades. Els EUA segueixen atentament els intents de modernitzar l'Exèrcit Popular, que treballa sobre un nou model d'avió de combat i la fabricació d'un portaavions.\nEl president xinès rebrà una cerimònia de benvinguda a la Casa Blanca, que continuarà amb una reunió amb Obama seguida d'una roda de premsa i un dinar amb el vicepresident Joe Biden, abans d'un sopar d'estat. Hu també tindrà reunions amb empresaris i dijous visitarà Chicago.


CONSELL DE PARTICIPACIÓ INFANTIL DE MOLLERUSSA: de desembre 2016\nACABEM EL TRIMESTRE AMB UN BON BERENAR !\nAquesta setmana a l'EJI hem fet el nostre berenar cooperatiu per acomiadar el primer trimestre. Ha sigut un primer trimestre intens, ple de feina i bons moments, on ens hem conegut i hem començat a compartir el nostre temps.\nBerenar del grup "Investiguem la Història de Mollerussa"\nPer la realització el berenar, cada un i una de nosaltres va escollir que volia portar i us assegurem que hem acabat ben tips !\nBerenar del grup "Vivint Mollerussa"\nTot i que l'EJI s'acomiada fins a desprès de Nadal, els nois i noies no parem...\nCOMENCEM EL NADAL AJUDANT ALS PATGES REIALS GREGORI I ISIDORI A LA BIBLIOTECA.\nEl dimecres dia 21, els i les joves de l'EJI, hem ajudat als patges reials Gregori i Isidori a la Biblioteca de Mollerussa a recollir les cartes per als reis.\nEls ajudants dels patges donant la benvinguda\nDos de nosaltres, hem estat rebent a les famílies i els nens i nenes i els hi hem explicat a on havien de recollir el numero i on havien d'anar.\nAcompanyant als mes petits fins als patges reials.\nDos més, ens hem encarregat de cridar els números i d'acompanyar als mes petits fins als patges reials.\nAjudants dels patges a punt per donar les indicacions\nI els altres dos, ens hem encarregat de indicar als nens i les nenes per on havien de sortir del circuit que s'havia organitzat.\nHa sigut una experiència molt divertida !\nEls patges reials, els seus ajudants i els educadors molt contents al finalitzar l'activitat.\nHEM ASSISTIT AL SIMPOSI INTERNACIONAL "INFÀNCIA I PARTICIPACIÓ POLÍTICA"\nEls passats 13 i 14 de desembre 4 representants del Consell de Participació Adolescent de Mollerussa juntament amb el dinamitzador van assistir al Simposi Internacional sobre Infància i Participació Política realitzat a Barcelona.\nL'Alexis ens va representar el dimarts dia 13, mentre que el Miquel i el Jesús, ens van estar representant el dimecres dia 14. Tots ells es van haver de llevar molt d'hora per agafar l'AVE a les 7.30h del matí que ens va permetre arribar a l'hora a Barcelona.\nEl Simposi va ser molt interessant on tots els temes treballats van anar al voltant la participació dels infants i adolescents, i va compta amb la presència de ponents internacionals com ara Francesco Tonucci, Vicky Johnson o Manfred Liebel.\nEl Miquel i el Jesús escoltant les ponències\nEn una de les taules, hi va estar participant un dels dinamitzadors del Consell de Participació Adolescent de Mollerussa exposant la tasca i la figura professional dels dinamitzadors.\nOscar Gallinat com a dinamitzador del Consell de Participació Adolescent en una taula del Simposi\nUna vegada es va cloure el Simposi, els nois i noies representants van estar exposant les idees i conclusions a la resta de membres de Mollerussa.\nVan ser dos dies molt especials, en els que a més, els nois i noies van compartir experiències amb consellers i conselleres d'altres ciutats de Catalunya.\nAQUESTA SETMANA A L'EJI PREPAREM LES ACTIVITATS DE NADAL !\nAquesta setmana a l'EJI estem preparant totes les activitats en les que participem i col·laborem durant el nadal.\nPreparant-nos pels Patges Reials\nUna de les activitats que hem portat a terme ha sigut la preparació del material pels Patges Reials. Com ja fa un anys, des de l'EJI col·laborem amb aquesta activitat.\nFent la decoració de l'EJI\nTambé ens hem dedicat a pintar i decorar l'EJI per aquest nadal.\nA mes de la decoració de nadal, hem empegat les nostres fotos a la xarxa per recordar que tots i totes estem dins d'aquesta i que el treball en equip, la col·laboració i el respecte entre el grup es imprescindible.\nLa Valentina empegant una foto a la xarxa\nFinalment, hem estat organitzant, entre tots i totes , el berenar cooperatiu que farem la setmana vinent per tancar aquest primer trimestre d'EJI. Estigueu atents i atentes al blog de la setmana vinent !!\nAviat rebreu noticies també sobre la data, hora i lloc de celebració del proper AIXOPLUC de Nadal !\nACABEM EL TRIMESTRE AMB UN BON BERENAR ! Aquesta...\nHEM ASSISTIT AL SIMPOSI INTERNACIONAL "INFÀNCIA I ...\nAQUESTA SETMANA A L'EJI PREPAREM LES ACTIVITATS DE...


Villa Gruccione Fossombrone Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nVilla GruccioneVia San Martino Del Piano, Fossombrone, Fossombrone, Itàlia, 61034 - Veure al mapaNotable7,7Basada en14comentarisVilla GruccioneVeure més fotosPiscinaVeure més fotosVeure totes les 50 fotosMolt bona ubicació 7,9Veure al mapa7,9UbicacióParticularitats que li encantaranaire condicionat\nSobre l'allotjamentDescripcióTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Villa Gruccione és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Fossombrone. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Villa Gruccione també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Fossombrone. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. L'ambient de Villa Gruccione es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, mini bar, ventilador, aparell de televisió són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Villa Gruccione és una selecció idònia per a la vostra estada a Fossombrone.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatestris de cuinasala d'estarcalefaccióneveratelevisió de pantalla planaempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantEn arribar, cal abonar un dipòsit de 50 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Musicletada: pedalar amb Maïa Vidal i Joan Colomo • Ràdio Capital de l'Empordà\nMusicletada: pedalar amb Maïa Vidal i Joan Colomo\nAquest diumenge tindrà lloc a Calonge una nova edició de la Musicletada. Combina el fet de pedalar durant un matí-migdia tot gaudint amb la música de Maïa Vidal, Joan Colomo i Za! Un cop arribats a la fi del trajecte, al Collet de Sant Antoni de Calonge, es podrà gaudir d’una arrossada i acabar ballant a ritme de DJ RUBENHITS.\nAcaba la Festa de Sant Isidre de Castell d’Aro\nÚltim dia de la festa de Sant Isidre. Acaba avui amb l’exposició del 63è concurs de fruits del camp, flors i plantes ornamentals. La podreu veure al castell de Benedormiens.\nConcurs de tapes a Palamós\nDurant tota aquesta setmana podeu visitar les tavernes de Palamós per degustar les seves tapes i pintxos. Han impulsat un concurs de tapes perquè els clients puguin escollir la millor tapa dels establiments que participen en aquesta campanya. Els detalls i els noms dels establiments els podeu trobar a visitpalamos.cat\nArticle anteriorEl jutjat denega suspendre cautelarment les obres del Golfet\nArticle següentEl temps 15-05-2017


L'efecte 2000 provoca la inversió de 1.200 milions a Son Sant Joan\n14 maig 2021 05:25\nCancel·lats els vols entre les 19 hores del 31 de desembre i les 12 de l'1 de gener\nPep Minuesa | 12 novembre 1999\nDel Pozo mostra a Diari de Balears els nous equips informàtics.\nEl centre de Control i Navegació "conegut popularment com la torre de control" de l'aeroport de Son Sant Joan (Palma) ha invertit uns 1.200 milions de pessetes per eradicar dels seus aparells electrònics (hardware) i dels seus programes informàtics (software) els problemes derivats de l'efecte 2000, segons informà el coordinador en cap de Supervisió i Instrucció del centre de Control i Navegació de Son Sant Joan, Juan Manuel del Pozo.\nProducte dels desajusts i anomalies que es poden produir en els aeroports d'arreu del món a causa de l'efecte 2000, les grans companyies aèries, com poden ser British Airways, Lufthansa, KLM o Ibèria, entre d'altres, han previst cancel·lar tots els seus vols entre les 19-20 hores del 31 de desembre d'enguany, Cap d'Any, i les 12 hores del migdia de gener del 2000. A partir de les 12.01, les aeronaus tornaran a enlaira-se de les pistes dels aeroports de tot el món.\nEls trajectes transatlàntics avancen la seva suspensió a les 14 hores del 31 de desembre, ja que en el cas contrari els agafaria el canvi d'any en ple vol. Per exemple, la British Airways anul·larà els seus vols Londres-Tòquio i Tòquio-Londres del migdia. Així, les aerolínies es deixen aquest lapse de temps perquè si ocorregués una avaria, fruit de l'efecte 2000, els aeroports tindrien aquest marge de desset hores per solucionar les panes que sorgissin.\nDes del primer dia de desembre la sala de control de Son Sant Joan, és a dir, el departament que realitza el seguiment de les aeronaus a través del radar quan es troben a l'aire, tindrà funcionant els nous equips de tractament de dades de radar a ple rendiment, ja adaptats a l'efecte 2000. Les instal·lacions d'aquests equips acabaran a finals d'aquest mes del novembre. «D'aquesta manera, iniciarem la transició cap a l'any 2000 amb un mes d'avantage», segons J.M. del Pozo.


Tal dia com hui del 1904 va nàixer Juan Gil-Albert a Alcoi - Nosaltres La Veu\nTal dia com hui del 1904 va nàixer Juan Gil-Albert a Alcoi\nL'1 d'abril del 1904 va nàixer a Alcoi el poeta i assagista Juan Gil-Albert Simón. D'una família pertanyent a l'alta burgesia, els seus primers anys de formació van ser a càrrec d'un professor particular i en un col·legi de monges d'Alcoi. Als nou anys, la família es va traslladar a València, on son pare va obrir un magatzem de ferreteria, i va ingressar com a intern al Col·legi dels Escolapis.\nAl Cap i Casal va acabar el Batxillerat i va iniciar els estudis de Dret i Filosofia i Lletres, sense arribar a acabar la carrera. En aquella època llegia molt i els autors que el van marcar especialment van ser Gabriel Miró, Valle-Inclán i Azorín.\nL'any 1927 va publicar les seues dues primeres obres en prosa, La fascinación de lo irreal, col·lecció de relats costejada per ell mateix i amb influxos d'Oscar Wilde i Gabriel Miró, i Vibración del estío. La crítica va acollir aquestes obres amb entusiasme.\nEl 1929 va entrar en política i Max Aub el va posar en contacte amb tots els «ismes» i avantguardes. Entre el 1930 i el 1934, Federico García Lorca, Juan Ramón Jiménez, Luís Cernuda, Pablo Neruda, María Zambrano, Rosa Chacel, Miguel Hernández i Vicente Aleixandre el van posar en contacte amb la poesia.\nJuan Gil-Albert en una imatge sense datar\nEn el període 1936-1938, Manuel Altolaguirre li va publicar els seus primers llibres poètics, bastant tardans. El primer va aparèixer el 1936 amb el títol Misteriosa presencia, col·lecció de sonets de tema amorós on es deixa sentir l'empremta de Luís de Góngora i Stéphane Mallarmé, seguit de Candente horror, del mateix any. Del 1938 és Son nombres ignorados, imprès a Barcelona i que suposa la seua adolorida consciència de la Guerra Civil espanyola.\nL'any 1936 va fundar a València la revista Hora de España. Quan València es va convertir en capital de la República, la casa de Juan Gil-Albert va esdevindre centre de reunió dels intel·lectuals republicans. Va participar en l'organització del Segon Congrés Internacional d'Escriptors per la Defensa de la Cultura, així com en la redacció de la famosa Ponència Col·lectiva. En Memorabilia (1975), hi va evocar les trobades d'aquells dies amb Louis Aragon, Octavio Paz, Antonio Machado, Alberti, Miguel Hernández....\nAcabada la guerra va fer cap a un camp de refugiats a França. Es va exiliar des del 1939 fins al 1947 a Mèxic i l'Argentina. A Mèxic, va ser secretari de la revista Taller, dirigida per Octavio Paz, i va fer crítica de cinema a la revista Romance. va col·laborar també en Letras de México i El hijo pródigo, amb poemes i prosa. A finals de 1942 va viatjar a Buenos Aires i va col·laborar en els diaris argentins Sur i en la pàgina literària de La Nación. Hi va conèixer Jorge Luís Borges i va publicar El convaleciente (1944).\nEl 1947 va tornar a València, on va viure un exili interior fora dels corrents dominants. Per això, alguns crítics el consideren un membre despenjat i aïllat de la Generació del 27, encara que la data de publicació de la seua primera obra poètica (1936) ha fet a altres considerar-lo part de la Generació del 36 o, almenys, com un nexe entre ambdues generacions.\nEnrique Climent, «Juan Gil-Albert», Mèxic, 1940\nDesprés del seu retorn, va publicar El existir medita su corriente (1949), Concertar es amor (1951), i es va sumir en un silenci gens inactiu. La seua falta de contacte amb els mitjans socials i culturals del franquisme va ser absoluta. Va viure immers en una febril i intensa escriptura fins que l'any 1972 la col·lecció Ocnos va publicar Fuentes de la constancia, antologia poètica que el va rescatar per a la crítica, i el 1974, Crónica general, que el va popularitzar entre el gran públic. Els van seguir Meta-Física (1974), Mesa revuelta, (1974), una reedició de Las ilusiones (1974). A Heraklés: sobre una manera de ser (1975), aborda el tema de l'homosexualitat inspirant-se en el Corydon d'andré Gide. Després, van vindre Memorabilia, ja esmentat, Homenajes e impomptus (1976), A los presocráticos (1976), El ocioso y las profesiones (1979), Breviarium vitae (reeditat l'any 1979), etc.\nLa consagració definitiva li va arribar el 1982 amb el Premi de les Lletres del País Valencià. Després va rebre la medalla al Mèrit de Belles Arts, i el van nomenar doctor Honoris Causa per la Universitat d'Alacant i fill Predilecte d'Alcoi. La seua Obra completa en prosa va ser editada l'any 1985.\nJuan Gil-Albert, avantguardista i surrealista en els seus començaments i posseïdor d'un gran i acurat estil, es va mostrar posteriorment més compromés amb la realitat del seu temps arran de la seua experiència durant la Guerra Civil espanyola i l'exili. Sempre fidel a ell mateix i insubornable, rebel a vegades, d'amplis referents culturals grecollatins i d'una sensibilitat epicúria i extrema cap a la bellesa, la seua producció oscil·la entre la narració i l'evocació, la reflexió i la crítica. Potser per això la seua obra en prosa és una de les més memorables del segle XX i com a poeta va influir poderosament en la lírica dels anys 1970, a partir sobretot de la seua eclosió l'any 1974. Va ser llavors quan va publicar la seua autobiografia en prosa, Crónica general (1974), així com, posteriorment, els també autobiogràfics Heraklés (1975) i Breviarium Vitae (1979).\nJoan Fuster va afirmar que Juan Gil-Albert «és el millor poeta valencià del segle, i de més segles, en castellà». La lírica de Gil-Albert és un cant festiu a la vida, a la bellesa, al pas del temps i a la poesia mateixa. Obra singular i personalíssima, poblada de mites i profundament lligada a la Mediterrània.\nFonts: «Juan Gil-Albert», Instituto Cervantes / Manuel Vicent, «Poeta sentado en un sillón celeste», El País, 2019 / Viquipèdia


Mònica Quintana reivindica la naturalitat de la lactància materna a la vida quotidiana - Empordà\nHa iniciat un projecte fotogràfic a través de les xarxes socials per reclamar la llibertat de donar el pit a l'espai públic\nSÒNIA FUENTES 23.11.2018 | 17:20\nAurea i Cleo posen dins el projecte «Lactància in the city». MÒNICA QUINTANA\nAurea i Cleo posen dins el projecte «Lactància in the city».\nEl treball de l'artista figuerenca Mònica Quintana l'ha portat al llarg dels darrers anys a conèixer moltes famílies i fotografiar moltes dones i els seus nadons al seu estudi. També ha pogut constatar que la lactància materna continua essent un tabú i està carregada de prejudicis, encara, «sobretot aquelles mares que donen el pit a nens i nenes que ja són grans». A a la realidat li queda un camí per recórrer «abans que una mare pugui dir que és totalment lliure de decidir el que vol», assenyala Quintana, que, per reivindicar que la lactància materna a la vida quotidiana ha de ser una cosa natural, ha iniciat un projecte fotogràfic titulat Lactància in the city.\nUn dels tabús que segueixen estant molt presents és donar el pit en públic: «Si es mira des de fora no ho sembla, perquè estem en un moment en què la lactància es defensa, es reclama i es fa cada cop més present, però si ets mare i dones pit, t'hauràs d'afrontar a tot tipus de situacions», assegura Quintana, que des que va fer una crida a través de les xarxes social per trobar dones protagonistes de les seves fotos no va deixar de rebre comentaris respecte a això. «Les mares s'enfronten a mirades, comentaris, o somriures burletes qüestionant si el nadó fa servir el pit com a xumet o criticant que tenen tot el dia el nen enganxat al pit».\nEl projecte, que vol ser viu durant molt temps, va arrencar a les xarxes socials amb una primera fotografia captada a la cursa de la dona de Figueres. «Una de las persones que van contactar amb mi fou Vanesa, que em va explicar que cada any participa en la Cursa organitzada pel Grup Iris en benefici de la lluita contra el càncer de mama. Fer aquesta foto va resultar complicat, perquè hi havia molta gent passant per allà, però complia una funció reivindicativa». Finalment a la imatge apareix també la seva germana Marta i els seus fills: Pau, Lluc, Uriel i Escarlata.\nLa segona foto del projecte retrata amb una mirada plenament artística, que és l'essència del projecte, una mare i el seu nadó, Aurea i Cleo, en plena Rambla de Figueres. «Ha estat una foto pensada, preparada i meditada» com ho seran la resta d'imatges que volen mantenir sempre un factor sorpresa davant l'espectador. L'objectiu, a la llarga, quan Quintana ja hagi publicat un nombre considerable de fotos, seria exposar-les físicament, apunta.\nTal i com va fer fa unes setmanes, a Roses, la idea és també retratar un grup de mares que donen pit, a Figueres, amb la col·laboració de les associacions Dóna Dona de Figueres i Marones de Roses, que li han donat suport des del primer moment en què va iniciar la sèrie de fotografies: «La seva tasca és impagable, donen un cop de mà a aquelles mares que necessiten ajuda i consell amb l'objectiu d'oferir una xarxa de suport perquè se sentin segures».


26 de Desembre de 2010 Categories: Delicatessen\nEls humans vivim junts perquè la nostra existència tingui sentit. Per créixer, per estimar, per ser estimats. L’amor és el cor mateix de les nostres vides.\nÉs per recordar tot això que hem inventat els rituals. Necessitem els rituals per assenyalar els cicles, els temps, els aprenentatges. Per rebre els qui arriben, per acomiadar els qui marxen. Per ser qui som, per triar amb qui volem fer el trajecte, per prendre consciència; per celebrar aquesta consciència.\nEls rituals ens permeten mirar-nos amb atenció, dir-nos el que és essencial i no sabríem dir amb paraules. Els rituals són gestos col·lectius que ens apleguen i ens ajuden a comunicar-nos des del cor.\nEls rituals ens recorden qui som i per què estem junts.\nA Jugar i jugar, el ritual del Nadal és doblement important. Perquè és la celebració de la infantesa, de la màgia, de la innocència, que fa tangible l’agraïment i fa possibles els somnis.\nI també perquè va ser en aquesta època nadalenca que, fa quatre anys, va néixer aquest petit projecte; des d’on també us donem les gràcies, i encara seguim somniant.\nDe tot cor, bon Nadal i bones estones de joc!


VALÈNCIA EN LA MÀ: 01/06/20\nELS SKANDERBEG I EL MONESTIR DE LA TRINITAT\nGJERGJ KASTRIOTI, SKANDERBEG\n(Gjergj Kastrioti, senyor de Krujë (Krujë, Albània, 6-5-1405 / Lezhë, Albània 17-1-1468)\nDes de mitjans del segle XIV, el territori d’Albània es trobava dividit entre diferents senyors feudals locals, i era cobejat pels turcs otomans.\nGjon Kastrioti, un il·lustre senyor regional, casat amb la princesa sèrbia Voisava, havia fundat el Principat de Kastrioti, situat en la part central d’Albània, la seua capital era Krujë, on nasqué Gjergj (Jordi) el 1405. Quan aquest tenia 10 anys, son pare, obligat per les circumstàncies, hagué d’enviar-lo a la cort otomana com a hostatge en garantia de la seua submissió als turcs. El seu fill es va convertir a l’islam i passà a l’exèrcit. A causa de les seues victòries militars els otomans l’anomenaren İskender Bey (príncep Alexandre).\nDesprés d’haver lluitat contra un altre gran militar, el famós hongarés Janos Hunyadi, els turcs li atorgaren el 1440 la titularitat del districte de Dibra, des del qual es controlaven Albània i Macedònia. Durant aquest mandat mantingué bones relacions amb Venècia i Ragusa, també establí amistats amb diverses famílies nobles locals; tot açò va propiciar-li un canvi radical. Malgrat els seus vint anys al servei del Sultà, en plena batalla abandonà els otomans amb el seu nebot i 300 albanesos lleials, recuperà Krujë, el seu patrimoni patern, es reconvertí al cristianisme i convocà la Lliga de Lehzë entre els senyors albanesos; entre aquests hi havia Gjergj Arianit Komneni, amb la filla del qual, Andronika, va casar-se el 1451.\nDes del 1443 els albanesos van infligir, sota el lideratge d’Skanderbeg i durant uns 25 anys, severes i constants derrotes a les tropes otomanes. Aleshores els turcs li canviaren el seu antic nom per Hain İskender (Traïdor Alexandre). Esdevingué comandant en cap de l’exèrcit de la creuada del papa Pius II, i el papa valencià Calixte III en algun moment el va fer el seu representant, a més de concedir-li el títol honorífic d’Athleta Christi (Campió de Crist).\nPer tal de mantenir la seua resistència contra els turcs, Skanderbeg i la resta de senyors feudals albanesos van signar el Tractat de Gaeta el 26 de març del 1451, en el qual reconeixien la sobirania de Alfons V el Magnànim sobre el seu país a canvi d’ajuda militar i el respecte dels seus privilegis. L’abril del 1452, Ramon d’Ortafà arribà com a virrei a Croia, l’actual Krujë, centre de la resistència contra els turcs. Albània es mantindria sota influència catalana fins a l’any 1467. El nostre personatge figura als documents de l’Arxiu de la Corona d’Aragó com Jordi Castriota o Escanderbeg.\nEl 17 de gener del 1468 Skanderbeg va morir de malària. Finalment, el 1478, després d’altres deu anys de resistència, els turcs van assetjar Krugë per quarta vegada, van rendir-la per fam i sense acomplir el seu tracte, mataren els homes i esclavitzaren les dones i els xiquets. La resistència albanesa va continuar de forma esporàdica fins cap al 1500, quan els turcs van aconseguir annexionar-la a l’Imperi Otomà, on va romandre fins a l’any 1912.\nSkanderbeg va ser un mite i un model per a tota l’Europa cristiana, serví de base i inspiració per a moltes obres, per exemple, al Tirant lo Blanc de Joanot Martorell, quan el comte ermità Guillem de Varoic –que era son pare- ensinistra el jove bretó sobre els principis doctrinals i morals de la cavalleria, li parla dels millors cavallers del món, els artúrics Lancelot del Llac, Perceval o Galaàs, i els contemporanis, com el cavaller Muntanyanegra, el qual no és altre que Skanderbeg. Al teatre castellà del segle XVII es va cultivar el “género escanderbesco”, amb obres com El Jenízaro de Albania; El príncipe esclavo; El príncipe Escanderbey o El gran Jorge Escanderbega; algunes atribuïdes a Vélez de Guevara. També escriviren sobre ell Ronsard, Marlowe, Voltaire, George Lillo, Byron, i altres autors europeus; Músics com Antonio Vivaldi o François Francoeur li dedicaren óperes.\nAlbània considera Skanderbeg el seu heroi nacional per haver frenat les escomeses del totpoderós Imperi Otomà, fins i tot ha fet seua la simbologia d’aquest, en el nom actual del país, Shqipëria (Terra de les àguiles en albanés) derivat del gentilici del seu moment shqipëtar, adoptat a partir de la rebel·lió contra els turcs que substituí l’antic d’Arbër o Arbën, i també en la bandera, amb l'àguila imperial bicèfala dels romans d'Orient, usada per Skanderbeg. (Albània és un derivat del llatí, que fa referència a les seues altes muntanyes, blanquejades per la neu).\nDONIKA KASTRIOTI, SKANDERBEGA\nDesprés del Tractat de Gaeta amb Alfons V el Magnànim del 1451, Skanderbeg va casar-se amb Andronika Donika (1428 / 1505/6), descendent de les famílies albaneses Arianiti i Muzaka. L’únic fill del matrimoni, Gjon Kastrioti II, es casà amb Irene Branković Palaiologina, filla de Lazar Branković, Dèspota de Sèrbia.\nMorts Skanderbeg i Alfons V, amb Albània en poder dels turcs, Ferrante I de Nàpols, fill del Magnànim, agraït per l’ajuda prestada per Skanderbeg contra l’invasor de Nàpols Joan d’Anjou i en compliment del Tractat de Gaeta, concedí terres i títols al seu únic fill Gjon (Joan) i la seua família, que abandonaren Albània, i van ser coneguts a Nàpols com els Castriota. També va acollir uns 20.000 albanesos fugits dels otomans, els descendents dels quals, actualment uns 100.000, són coneguts com a arberesh (nom amb què es coneixíen aleshores els albanesos), perquè encara conserven el seu idioma, tradicions i costums del segle XV, època dels primers documents escrits en llengua albanesa i alfabet ciríl·lic.\nEl rei Ferrante I de Nàpols s’havia casat, per segona vegada, el 14 de setembre del 1477 amb Joana d’Aragó, germana de Ferran el Catòlic, en una fastuosa cerimònia amb participació, com a legat papal, del cardenal de València Roderic de Borja, el futur papa Alexandre VI. Quan els Kastrioti van haver de fugir d’Albània a Nàpols, Donika Kastrioti, la viuda d’Skanderbeg va ser dama de la cort de la reina Joana, ben aviat esdevingué la seua amiga més íntima i confident, fins al punt que va residir juntament amb ella al Castel Nuovo, on la reina vivia envoltada d’una cort galant i fastuosa.\nEl 1494 morí Ferrante I, i el succeí el seu fill Alfons II, que abdicà el 1495 a favor del seu fill, conegut com Ferrantino, el qual casà amb la seu tia Joana, filla de Joana d’Aragó i Ferrante, però a les acaballes de l’any següent també morí Ferrantino. En poc de temps enviudaren mare i filla. Des que van enviudar, les dues signaven com “la trista reina”.\nJoana intentà casar la seua filla amb Frederic, el nou rei de Nàpols però aquest s’inclinava cap als francesos, i amb l’excusa de veure el seu germà, Joana abandonà Nàpols el 7 de setembre del 1499, acompanyada de la seua filla i de membres de la seua cort, entre ells Donika Kastrioti, aleshores coneguda com a Joanota Castriota o Escanderbega, que vingué acompanyada del seu net Alonso Castriota. En arribar a València les dues reines vídues, la filla s’aposentà ací i la mare continuà fins a Granada, on hi havia la cort castellana.\nFerran el Catòlic, coneixedor del talent polític de la seua germana, la va nomenar, el 27 de maig de 1501, per a la lloctinença general dels regnes de la Corona d'Aragó i aquesta s’establí a València, juntament amb la filla. Va exercir el càrrec fins a la seua tornada a Nàpols, el l4 de setembre del 1506, quan mare i filla embarcaren a Barcelona acompanyant Ferran el Catòlic i Germana de Foix, esdevinguts, per conquista, els nous reis de Nàpols. Aquest viatge de tornada ja no el van fer ni Joanota Castriota ni el seu net, perquè havien mort a València i estaven soterrats al Monestir de la Trinitat.\nLes reines vídues van viure a l’antic palau de Castel Capuano, com a germana i neboda del rei de Nàpols, envoltades, com sempre, d’una magnífica Cort i administrant les seues moltes propietats en el regne de Nàpols, on la reina vídua continuà prestant serveis al seu germà. Joana d’Aragó morí a Nàpols el 1517.\nRECORDS DELS CASTRIOTES AL MONESTIR DE LA TRINITAT\nEntre 1695 i 1700, sota l'estructura original gòtica que va quedar intacta, l'església del monestir va ser revestida amb decoració d'estil barroc a base de medallons adornats amb fullatges i angelets de guix, sobre noves voltes de maó, de mig canó en la nau i molt rebaixades en les capelles laterals, per a donar cabuda a unes tribunes que tenen accés des del cor alt. Aquestes obres i altres posteriors, alteraren la situació original dels records que comentarem.\nLa tomba d’Alonso Castriota\nAlonso Castriota, el net de Skanderbeg i Joanota Castriota o Escanderbega, no arribava als quinze anys quan vingué a València. Un dia que passejava per la nostra ciutat muntat sobre una mula, va passar, potser inadvertidament, entremig d'uns homes que s’acoltellaven i per dissort va rebre una estocada, de la qual va morir en poques hores. Era l’any 1503, i es diu que amb aquest jove cavaller es va acabar el llinatge masculí directe del Gran Castriota Skanderbeg.\nVa ser soterrat en un túmul de marbre adossat a la paret del cor baix, al costat de l'evangeli, sobre unes columnetes de marbre, segons Escolano. L’any 1900 es va desmuntar el seu sepulcre, però es va conservar una làpida amb aquesta inscripció: AQUI YACE ALFONSO, HIJO DEL FAMOSO GEORGIO ESCANDERBEGA REY DE ALBANIA, AZOTE DE LOS TURCOS, Y MURO INEXPUGNABLE DE LA CHRISTIANDAD, A QUIEN LLAMARON LOS TURCOS SCARDARBERCH Y A QUIEN POR SU DESCENDENCIA, VALOR Y MAGNITUD DE ANIMO LE COMPARARON AL REY ALEXANDRO DE MACEDONIA. MURIO DE EDAD DE XV AÑOS, EN ESTA CIUDAD DE VALENCIA, AÑO 1503.\nPer l’idioma, el tipus de lletra i la confusió de parentiu, sembla que va ser feta en època posterior. Actualment es pot veure en un racó, a nivell de terra, de l’actual capella del Sant Crist, que és l’última del costat de l’epístola, després de la porta d’entrada.\nSegons Madoz, també adossada al cor i al costat de l’anterior inscripció, n’hi havia una altra, actualment desapareguda, amb aquest contingut: AQUÍ YACE LA SEÑORA DOÑA MARIA DE ARAGÓN, HIJA DEL SR. REY DON FERNANDO EL CATÓLICO, QUE TOMÓ EL HÁBITO EN ESTE REAL CONV. DE LA STMA. TRINIDAD, DE EDAD DE 5 AÑOS, EN EL DE 1484, EN EL QUE PROFESÓ Y PERSEVERÓ HASTA SU MUERTE, QUE FUE A LOS 6 DE SETIEMBRE DE 1540, Y AUNQUE GRANDE POR SU NACIMIENTO, PUES FUE MUY GRANDE, FUE MUCHO MÁS POR LA ESCELENTE VIRTUD QUE PROFESÓ.\nLa tomba de Joanota Castriota\nEs diu que l’Escanderbega va morir a València entre el 8 de març del 1505 i principis de setembre del 1506, quan Joana d'Aragó va tornar a Nàpols amb la seua filla.\nAgustin Sales, en la seua “Historia del Real Monasterio de la Ssma. Trinidad”, publicada l’any 1761, escrigué que al pati d'aquest monestir hi havia soterrats alguns “Bohemis” (potser eren albanesos), que sens dubte van ser els criats o patges que acompanyaren i servien l’Scanderbega, que sense deixar constància del seu nom li donaven el tractament singular de Senyora, que no es donava a cap de les altres que eren anomenades al Llibre original d'Entrades, on hi havia una anotació, pel maig de l'any 1504, de la quantitat cobrada pel soterrament “del cos de la Senyora na Joanota”. Sales deduïa, i n’estava convençut, que l’Escanderbega era aquesta.\nVa ser soterrada a la capella de Sant Miquel, ara del Rosari, la primera situada vora el presbiteri, de la banda de l’evangeli, sota la imatge de la Mare de Déu Refugi de Pecadors, que ella va dur a València, segons la tradició. Per al soterrament es va utilitzar la sepultura preparada per a la família dels Santàngel, potser obtinguda per amistat amb aquesta família valenciana, que havia servit al Palau de Nàpols, d'on potser es coneixerien. Els Santàngel no pogueren usar-la perquè la reina Isabel la Catòlica, veient que estava propera a la de la seua tia la reina Maria, esposa d’Alfons el Magnànim i fundadora del monestir, no ho va permetre.\nJoana de Nàpols expressà en el seu testament el desig que les restes de la seua amiga Joanota foren traslladades de l'Església de la Santíssima Trinitat de València a Nàpols, per a soterrar-les en una capella de la Basílica de Santa Chiara. No obstant això, no sembla que l'última voluntat de la reina fos acomplida, per la qual cosa, la vídua d’Skanderbeg és ben probable que encara siga soterrada al Monestir de la Trinitat de València, a l’antiga capella de Sant Miquel, sense cap signe extern. També cap la possibilitat que les seues restes foren remogudes durant una indocumentada i lamentable excavació, feta entre 1993/94, per a localitzar-ne les de Lluís de Santàngel, del qual tothom sabia –llevat dels excavadors- que va ser soterrat al convent de Sant Doménec.\nLa Mare de Déu Refugi de Pecadors\nL’actual capella de la Mare de Déu Refugi de Pecadors és a la banda de l’epístola, al costat de la porta, que la separa de l’última capella, la del Crist, on està la inscripció d’Alfons Castriota. El 1612 va ser traslladada ací des de la capella de sant Miquel, on estava situada, com ha esta dit, sobre la tomba de l’Skanderbega.\nAquesta imatge és una antiga icona, pintada sobre una gruixuda taula de fusta, ara prou bombada, de 129x73cm, que hom suposa procedent de Centreeuropa. Segons conta la tradició, Donika Kastrioti la va trobar profanada amb una ganivetada en el rostre pels seguidors de Juan Hus. Cap pintor es va atrevir a restaurar-la. Passat el temps, la marca desaparegué miraculosament el mateix dia que Bohemia va ser recuperada pel catolicisme.\nQuan Skanderbega la va dur a València el 1499 va suscitar gran devoció, i el 1504 es va fundar la Confraria del Refugi, que encara existia no fa molt i feia una festa amb solemne novenari els primers dies de setembre.\nEn una carta d'Agustín Sales datada el 1761, s'indicaven les inscripcions visibles en la icona, possiblement en caràcters grecs i ciríl·lics, desxifrades per un escolapi orientalista, el qual creia fins i tot poder afirmar la seua procedència de Vratislava (Breslav). Ara tot això no es pot apreciar. Dissortadament, la taula va ser totalment repintada a principis del segle XIX, segons es pot deduir del que diu el capítol 21 dels Estatuts de la Confraria, redactats el 1829: “va ser posada en la decència que està en el dia”.\nEnviat per Vicent Mateo a 19:36 Cap comentari:\nEL PALAU DEL MARQUÈS DE CAMPO, MUSEU DE LA CIUTAT\nTres museus exhibeixen una bona part del patrimoni històric de l'Ajuntament. Són: l’Històric, en el mateix edifici representatiu de l’Ajuntament; el d’Història de València, al carrer València, 42 de Mislata, instal·lat a un antic dipòsit d’aigua del 1850, en la construcció del qual participà Ildefons Cerdà, l’artífex de l’Eixampla de Barcelona; el tercer és aquest, el de la Ciutat, instal·lat en l’antic palau del Marqués de Campo, a la plaça de l’Arquebisbe.\nEl Museu de la Ciutat mostra una selecció dels fons pictòrics municipals antics i moderns, a més de diverses col·leccions, la de pesos i mesures donada per Juan Antonio Gómez-Trénor, la molt diversa dels hereus de Miguel Martí Esteve, la del periodista i crític d'art Adolfo de Azcárraga, ambdues comprades per l’Ajuntament, la de Forja Artística...\nNosaltres només visitarem les sales de la planta noble, que exhibeixen una part del miler d'obres de pintura antiga de la col·lecció municipal, de molt heterogènia procedència.\nEL PALAU DEL MARQUÉS DE CAMPO\nTambé conegut com de Berbedel, va ser anteriorment dels ducs de Villahermosa i es remunta al segle XVII, del què encara conserva alguns elements originals. L'any 1857 el mestre d'obres Manuel Ferrando va fer, per encàrrec de José Campo i Pérez, pròcer valencià i futur marquès de Campo, una important intervenció. A començaments del segle XX passà a propietat dels comtes de Berbedel. Quan València fou capital de la II República hostatjà el Ministeri de Sanitat i Assistència Social, a càrrec de l’anarquista catalana Federica Montseny, una de les primeres dones ministres europees. Els propietaris el recuperaren, però posteriorment el desmantellaren i abandonaren. Va ser declarat Monument Històric Artístic el 1973 i l'Ajuntament l’adquirí el 1974. Des de finals dels anys vuitanta hi ha instal·lat el Museu de la Ciutat.\nEl 1857 Manuel Ferrando va tancar l'edifici anterior, de planta en forma d’U, amb un cos central de traça classicista, rematat per un frontó corbat i balustrada amb garlandes i putti, que inclou piràmides gallonades i boles, semblants a les de les torrasses laterals, que formaven part de l’edifici original, i estaven decorades amb elements barrocs, com els grans balcons amb pilastres encaixades, el frontó corbat partit, i les piràmides flamejants, tot molt semblant a la decoració d’un altre palau al carrer de Cavallers, 28.\nEn aquest cos central que va unir les torrasses laterals s'obren dues grans portes bessones enreixades, sobre les quals figuren escuts dels darrers propietaris, els comtes de Berbedel. A causa d’aquesta intervenció, a la façana del carrer del Pes de la Farina es van tapiar dos balcons, però es mantingueren les baranes i en l’emparedat va ser reproduïda, amb pintura il·lusionista, una porta de persiana.\nOrdena l’edifici al seu voltant. Consta de les tres sèries d'arcades originals del segle XVII, sobre les quals hi ha els balcons de la planta superior, de barana mixtilínia que ocupa tot el llarg de cada costat; la part posterior del cos de la nova façana és un mirador. Els cossos laterals tenen una segona planta, amb balcons de tornapuntes barroques, del segle XVII.\nL’entrada al pati es fa sota dos arcs que coincideixen amb les portes; entre aquestes, a la part interior, hi ha una gran làpida procedent de la Casa Nadiua de Sant Vicent Ferrer, que en el seu començament diu:\nEN LO ANY 1676 EN 1677 ES RENOVÀ ESTA CAPELLA SENT JURATS LEANDRO DE CABRERA GENEROS JURAT EN CAP DE NOBLES E CAVALLERS JOSEPH MAURO DE ABALSIS JURAT EN CAP DE CIUTADANS JOSEPH GERONI AZNAR, GENERÓS JAUME NICOLAU DE ONA FRANCISCO VICENT LLORENS Y TIBURCIO ROMEU CIUTADANS PERE LOP PERIZ RACIONAL VITORIANO FORES Y LLUCH BONO, CIUTADANS SINDICS...\nAl centre del pati es pot veure una pica romànica. Als cantons hi ha quatre escultures en marbre de Carrara que representen Plutó, Apol·ló, Venus i Diana, són obra de l’artista italià Giacomo Antonio Ponzanelli (Carrara 1654 / Gènova 1735), està firmada en el cos del dofí que acompanya Venus; va fer-les, com altres de la ciutat, per al jardí de la desapareguda Alqueria del canonge Pontons, a Patraix, construïda a finals del segle XVII; aquestes escultures van patir actes vandàlics, i després de ser restaurades l’any 2012 es traslladaren ací. El paviment del pati és el tradicional de la ciutat, amb llambordes de pedra sorrenca, o sauló rogenc.\nA la part dreta, junt a la porta d’accés al vestíbul del museu hi ha un gran relleu en pedra encarregat per Josep Renau (aleshores director general de Belles Arts) a Ricard Boix -ambdós valencians- per al Pavelló de la República Española en l’Exposició Internacional de París de l’any 1937; du aquesta llegenda: Songez a la douleur d’Espagne.\nPassat el vestíbul, Al peu de l’escala hi ha un bust en marbre de Sorolla, obra de Benlliure, que potser siga l’original del monument al primer.\nAquesta gran escala, que dóna accés a la planta noble, on hi ha els antics salons i la capella, està coberta amb la cúpula original del segle XVII, que té a les petxines els escuts nobiliaris, envoltats de recarregada decoració barroca, dels Prats Buccelli i Dasí Puigmoltó, comtes de Berbedel, els darrers propietaris del palau; la resta de la cúpula, el tambor amb finestres i la mitja taronja, està decorada amb fins esgrafiats.\nL'ADAPTACIÓ DEL PALAU PER A MUSEU\nManuel Portaceli Roig, arquitecte autor de les obres d’adaptació, va organitzar un recorregut museístic a través de les diferents sales del palau, ordenades amb claredat al voltant del pati, que facilita la lectura de les diverses parts de l'edifici i posa l'accent en la nova tipologia, assumint plenament la reforma del segle XIX del mestre Ferrando. Manté el caràcter principal de la planta noble dins del museu i, per a recuperar i subratllar les peculiaritats dels salons vuitcentistes, fa ús del color per a adjectivar el recorregut. Els sostres dels salons de Ball i Isabelí es van decorar amb pintures de Jordi Teixidor. Les plantes superiors sota coberta, abans molt fraccionades, van ser incorporades també al museu. Aquesta intervenció, duta a terme entre 1986 i 1989, va obtindre el Premi COACV 1988-1989. L'any 2001 es van ampliar les sales museístiques amb la incorporació de les edificacions del carrer Venerables.\nEl palau actual ocupa la totalitat d'una illa, és una vasta construcció amb diversos cossos d'edificació independents, homogeneïtzats tots ells després de les successives intervencions.\nPer qüestions d’espai, només mencionarem algunes de les obres exhibides a les sales nobles.\n* Des de l’escala podem accedir directament a la primera sala, dedicada a pintura dels segles XV i XVI. Ací destaquen: El retaule complet del Gremi de Blanquers (curtidores), en el qual es pot llegir, al peu de la pintura central, aquesta inscripció: Este retablo se començó a pintar el 1 de Henero del año 1601 y se acabó a 29 de abril del dicho año. Siendo Cesario Bartholomeo Massip y compañero Jaime Inglada Mayoral Roque Augustín y quarto mayoral Vicente Ferrer. El sant Miquel Arcàngel del Mestre del Griu, fragment d’un retaule de cap al 1520, d’estil renaixentista amb certa influència leonardesca, en ell, el sant, amb expressió dolça i equilibrat contraposto, contrasta amb el grotesc dimoni. Hi ha una vitrina amb figures d’alabastre, marbre, i menudes pintures, sobre vidre i fusta.\n* A la sala següent hi ha dos fragments de la decoració mural, a l’oli, de la Capella dels Jurats de l’antic Ajuntament del carrer de Cavallers, són obra Miquel Esteve i Miquel del Prado, del 1519, el seu estil és renaixentista amb influència leonardesca a través de Llanos i Yáñez, pintors de les portes del retaule de la Catedral. Finalment, hi ha un gran plafó ceràmic procedent de l’Almodí, al peu del qual hi ha una inscripció que diu: Este ornato se hizo a expensas de los medidores siendo guardián Vicente Domingo Ximeno, Año de 1765. El buit al centre del plafó està ocupat per un retaule de Sant Vicent Ferrer, d’imitació gòtica, obra de Vicente Peñalver, del 1966.\n* D’ací es pot pasar a l’esquerra, a la Serre o hivernacle, on hi ha set grans llenços a l’oli, de Josep Vergara (1726-1799) procedents de la Capella de Santa Rosa de Lima de la REAL CASA DE ENSEÑANZA DE NIÑAS Y COLEGIO DE EDUCANDAS, edifici que ara forma la part posterior de l’Ajuntament. (L’arquebisbe Andrés Mayoral va edificar la casa, entre 1758 i 1763, per a donar treball als jornalers procedents de l’art de la seda que no tenien subsistències. Era una escuela per a xiquetes pobres -niñas- i un colegio per a xiquetes de distinguido nacimiento -educandas-. Pel que sembla, estarien juntes, però no barrejades...\n* Al fons hi ha una sala dedicada a l’escultor Ricard Boix (Valencia, 1904 – 1994), amb obres influenciades pel cubisme i l’art decó,\n* En tornar arrere passarem davant la Capella del segle XIX, d’estil neoclàssic, profusament decorada amb relleus i or.\n* Passarem, a través de la sala ja vista abans, a la d’Honor, o de Ball, que conserva part de la decoració i un sòcol de fusta pintada. El sostre va ser decorat pel pintor Jordi Teixidor en fer la rehabilitació. Ací destaquen: Un sant Miquel Arcàngel d’Evaristo Muñoz (1684-1737), amb una referència escrita comuna a la representació del sant: Qui sicut Deus (Qui és com Déu?). Un sant Vicent Ferrer de Jeroni Jacint d’Espinosa (1600-1667) d’estil realista-tenebrista. Un filòsof, de cap al 1660, atribuït a Esteban March, que sembla inspirat en un model de Ribera. Un Calvari del cercle de Ribalta, de cap a finals del segle XVI o principis del XVII. Un altre sant Miquel, d’aspecte monumental, de Vicente Castelló, de cap al 1629. Un parell de curiosos retrats, de Luis Crespí de Borja i el Venerable fray Domingo Sarrió, amb inscripcions immaculistes, de José Orient, de cap al 1680. Una Mare de Déu oferint una pera al seu fill, de Jeroni Jacint d’Espinosa (1600-1667).\n* La sala següent, d’estil Imperi, conserva la decoració amb figures i al·legories de les Belles arts i de les activitats del marqués de Campo: Ferrocarrils, navegació, fàbriques de gas i de tabac. Podem veure un Sacrifici d’Isaac de Jeroni Jacint d’Espinosa (16600-1667), obra de bona qualitat que potser es va inspirar en la versió d’Orrente d’un original, ara perdut, de Caravaggio. Un Crucificat, anònim, possible còpia italiana de Miquel Àngel. Una Sagrada família amb Sant Joaquim i Santa Anna, de cap al segle XVII, anònim valencià sobre taula d’estil postjoanesc amb influència realista ribaltesca, on el Jesuset, amb la corona d’espines a la mà, dorm, i sant Joanet es dirigeix a l’espectador amb el dit a la boca en senyal de silenci; Sant Joaquim du ulleres, i al fons es veu un arc de ferradura en maons.\n* Passem a la sala Neogòtica, o Armeria, precedida per un pas decorat amb espills, procedent de la decoració neogòtica feta en temps del marqués de Campo. Ací hi ha quatre vitrines amb petites imatges, Immaculada, Sant Sebastià, Sant Vicent Màrtir, Sant Cristòfor, etc, i moltes altres de sant Miquel, fetes de diverses mides i materials, datades dels segles XVI al XVIII.\n* La següent és la sala Menjador, amb obres dels segles XVIII i XIX, entre elles diverses de José Vergara, Vicente López, Agustin Gaçull, José Camarón, José Llàcer.\n* La sala següent és l’antic Fumador, que té el sostre decorat amb pintures que representen al·legories de les quatre estacions. En ella hi ha més obres de Vergara. També algunes pintures sobre coure, com una Santíssima Trinitat representada amb tres personatges, anònim valencià del segle XVIII. Un parell de pintures de cap al 1650 sobre sant Vicent Ferrer, procedents de la seua capella en S. Joan de l’Hospital. Un Avís angèlic a sant Josep per a fugir a Egipte (o per a tornar a Natzaret), anònim valencià de cap al 1800, on Jesús desperta Sant Josep per a que escolte l’avís de l’àngel, amb la Mare de Déu al fons, fent oració. Podem veure, en una vitrina, làmines d'or d’un aixovar principesc i altres joies datades des dels segles III-II aC. i V-VI dC, que procedeixen de les col leccions de Miquel Martí Esteve, comprades el 1951, i de la donació de Gemma Llopis Torija-Gascó del 2008.\n* A la sala següent destaca un piano forte, fet a Londres el 1777 pel famós luthier Johannes Zumpe. Trobem més obres de Vergara, com una santa Rosa de Lima entre dues educandes, procedent, com altres anteriorment vistes, de la Real Casa de Enseñanza. Hi ha una sèrie de pintures de santes màrtirs del segle XVII, que van ser de la Casa Procura de la Cartoixa de Portaceli. Dues vitrines contenen diverses peces antigues, anells, bronzes, coures, esmalts, voris i figures de bronze dels segles XVIII al XIX.\n* A la sala següent hi ha obres entre altres, de Vicente López, Antonio Fillol. Un retrat anònim de Carlos IV. Un gran llenç que figura un Regidor Municipal vestint l’uniforme concedit per Fernando VII, de José Zapata. (Val. 1763/1857), que du aquesta inscripció: El Rey No. Sr. Don Fernando VII En 17 de Junio de 1815, se sirvió conceder al Ayto. De Vala. El Uniforme que aquí se figura, en ell, la pesada cortina deixa veure un relleu ovalat amb el rostre de Fernando VII sobre les figures d’Eros i la Fidelitat, i el tapís que cobreix la taula du brodat l’escut de la ciutat. Tres vitrines contenen ex-vots ibèrics en bronze procedents de santuaris de Jaén, tanagres hel·lenístiques i ex-vots púnics procedents d’Eivissa, més tres caps en pedra: ibèric, gòtic i barroc.\n* La sala Isabelina, que conserva antics adornaments de talla, va ser pintada per Jordi Teixidor en la rehabilitació. En ella trobarem algun moble, un parell de Jesusets en fusta, pintures dels segles XIX i XX, de Genaro Palau, Modest Urgell, Antonio Fillol, Salvador Abril, Julio Peris Brell, i altres.\n* A l’última sala hi ha una consola, amb un bust de Laura, l’amada de Petrarca, i cadires del segle XIX. Veurem pintures de Bartolomé Mongrell i Agustí Alvar. Una gran vitrina conté nou ventalls o palmitos, un és del segle XVIII i la resta del XIX o del XX.\nEnviat per Vicent Mateo a 8:41 1 comentari:


C.E.B.A.: d’agost 2012\nCerdà-Pokorski a la Roca de l'Ordiguer (Cadí)\nFa un parell de setmanes varem venir passejant fins al Prat de Cadí amb les dones i uns amics, i amb el Quim varem parlar de la possibilitat de venir un cap de setmana a fer la via Cerdà-Pokorski de la Roca de l'Ordiguer. Jo ja het fet l'Anglada, la Berta i la Sànchez (fa molt anys, tot s'ha de dir), però amb aquesta via encara no m'hi havia atrevit mai, perquè a mes a mes de difícil, tenia fama de no estar gaire ben equipada. Quan ens varem assabentar per els Escalatroncs (nois, felicitats un cop mes) que les reunions estaven equipades amb parabolts, ja ens ho varem començar a plantejar...\nFinalment varem decidir pujar a fer un bivac al Prat de Cadí i intentar assolir la via. El divendres 24 d'agost, amb una previsió de la meteo poc menys que inquietant per la Cerdanya (pronòstic de pluja per dissabte!) decidir anar-hi, passi el que passi. Sortim a quarts de set de la tarda i després de parar a sopar a Martinet anem cap a Estana on passat el poble deixem el cotxe al Coll de Pallers. Carreguem unes motxilles de 20 quilos cadascuna a les esquenes, encenem els frontals i en una horeta de suar com a p... arribem al Prat de Cadí. Plantem una petita tenda 'veterana' però força efectiva i ens posem a dormir. Tant el Quim com jo disposem d'uns sacs de bivac Salewa altament recomanables si uns voleu 'conservar', doncs es passa un fred important fins i tot dins la tenda... Superada la nit amb èxit ens aixequem i desprès de esmorzar una mica (amb cafè i tot) preparem les motxilles d'atac. Mentrestant pugen uns xicots que sembla que també van a escalar. Un cop tenim tot a punt, amaguem les motxilles grans al bosc, carreguem aigua a la font i amb una mitja hora ens plantem a peu de via. Veiem que els xicots que hem vist abans s'han ficat a la Anglada-Guillamón. Nosaltres ens preparem i ens hi enfilem. Començo jo i faig les tirades senars i en Quim les parelles.\n1er. llarg. Diedre molt bonic. Estic una mica fred però vaig agafant el to i em trobo a gust. Darrera nostre apareixen tres xicots que també venen a aquesta via.\n2on. llarg. Continua el diedre amb una fissura força dreta. Llarg força treballat per en Quim\n3er.llarg. Xemeneia ajaguda però fina a l'inici i que es va redreçant fins un petit desplom on es flanqueja cap a l'esquerra. La reunió es un una terrassa\n4t. llarg. Molt pedregós. Surt per la dreta i fa un arc cap l'esquerra fins arribar al peu d'un diedre-canal comú amb l'Anglada.\n5e. llarg. Diedre-canal sense gaires complicacions que deixa en una canal, punt de bifurcació entre Anglada i Cerdà. Com que el temps està 'remenat' ens plantegem si continuem o anem cap a l'Anglada però decidim continuar.\n6e.llarg. Tirada senzilla que porta al peu de la fissura final.\n7e.llarg. Un dels mes treballats. Proposo deixar la motxilla a la reunió i pujar-la arrossegant després. Bona decisió per a mi, ja que si no, no sé si hagués passat i així i tot m'ha costat molt, però després al Quim li toca patir el fet de portar la motxilla davant seu... Jo també pago la 'penyora' de tenir que arrossegar les motxilles fins la reunió que em deixen ben tocat de braços...\n8e. llarg. Desplom inicial força potent que després continua amb uns diedres ben verticals que no donen treva fins la reunió...\nFinalment, hi ha que superar un muret que permet arribar a unes terrasses que son el final de la paret. La via ens ha fet suar de valent de dalt a baix però ho hem aconseguit. Visca, ens felicitem !!\nQuan estem acabant de separar el material apareix la cordada de tres que venia darrera nostre.\nAl cap d'una estona iniciem la baixada seguint les fites, que per unes vires força penjades porten a la canal del Cristall. En una hora, mes o menys quan estem arribant al Prat de Cadí, ens trobem les motxilles de cara!. Doncs sí que les havíem amagat bé... just al costat del camí de baixada...!!. Tant se val, aquí només hi ha bona gent. Anem fins al costat de la font i mentre refem les motxilles grans, posem a refredar un parell de cerveses (que també havíem carregat) i en pocs minuts estan fredes. Humm, que bones que estan i que bé que ens cauen...! Només ens cal tornar fins el cotxe i en tres quarts d'hora ja hi som. Ara, mentre tornem cap a casa, fem balanç de la temporada que va començar suau però que ha anat progressant i ha sigut immillorable superant les nostres millors expectatives.\nPublicat per Jordi Fornes a 20:33 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Cadí, escalada\n10-ago-2012. La Dent d'Orlu - A Bisto de Nas\nDesprés de les vacances familiars i aprofitant que som amb el Quim i les families respectives a un càmping a la Cerdanya, decidim fer una escapada a la Dent d'Orlú que està a l'Ariège, prop de Ax les Termes. Encara tenim molt present el record de la setmana de maig que vam passar a Galayos i La Pedriza, on el granit es magnific, i la Dent d'Orlu es dels llocs millors del Pirineu en aquest tipus de roca i tenim ganes de tornar-hi. Ah, i està molt ben assegurat !\nCom que el divendres 10 d'agost està previst que faci molta calor, ens aixequem a les 6 del mati, ja que tenim prop d'una hora de cotxe (tot i passar per el túnel de Puymorens) i quasi una hora mes de camí fins el peu de via de la cara est. Així doncs, desprès de fer un cafè a quarts de 7 agafem el cotxe i en marxa!. Al cap d'una hora ja som a l'aparcament on ja trobem alguns cotxes i en tres quarts d'hora mes i desprès d'una intensa pujada ja som a peu de via. Esmorzem allí mateix un entrepà amb la seva cerveseta (això que no falti, hi ha que mantenir-se ben hidratat, que fa calor...!).\nHem decidit sobre la marxa fer aquesta via. Inicialment havíem previst fer l'aresta Est que es bastant mes llarga i laboriosa, i finalment hem canviat per aquesta, de deu llargs i una dificultat assequible (per nosaltres).\nEns hi enfilem. Començo jo i desprès d'alguns dubtes inicials, arribo a la reunió. A partir d'aquí ja anirem correctament el reste de la via. A mida que anem pujant, augmenta la calor i arriba un moment que es una mica aclaparadora, però finalment i desprès d'una mica mes de tres hores i deu llargs de corda alternats, en Quim arriba a l'aresta. Aquesta última reunió a l'aresta no vol dir que s'hagi acabat, ja que just a l'altra banda hi ha un abisme colpidor. Resten encara uns deu minuts mes d'aresta, mes espectacular que difícil i uns 150 mts. de recorregut, on la dificultat va minvant progressivament fins arribar al cim. Arribem cap a quarts de dues. Ja hi hem estat uns quantes vegades però ens felicitem efusivament per la via. Fem un parell de fotos testimonials i prou. Ara toca baixar per un camí força trencat i feixuc però per lo menys el terreny està sec!. Baixem ràpid avançant a uns quants francesos i arribem de nou al coll de l'Egue on es bifurquen el camí cap a les parets i el camí de l'aparcament. Amb menys d'una horeta (i una parada 'facultativa' per agafar aigua) tornem a ser a Enveig on arribem just a l'hora de dinar. Quina casualitat, jeje!\nDediquem la via al José Alberto de Madrid, que ens ha donat la bronca perquè fa temps que no sortim.\n¡ Esperamos que se te arregle la 'carrocería' muy pronto, Jose ! Un abrazo.\nPublicat per Jordi Fornes a 21:20 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: Dent d'Orlu, escalada, Pirineu


Publicacions | Fundació Catalana Síndrome de Down\nTots els temesLlibresPublicacionsSexualitat\nTotes les publicacionsLlibresLlibres digitalsAudiovisualsRevistes\nEl protagonista de la novel·la és el pare Arnau, investigador vocacional i expert teològic.\nEl 25% de la remuneració que rebin en concepte de drets d'autor es destinarà a la Fundació, gràcies a un conveni amb els autors.\nXII Jornadas Internacionales sobre el Síndrome de Down «¡30 años y un gran futuro!\nRecull de les ponències de les XII Jornades Internacionals sobre la Síndrome de Down organitzades a Barcelona el 13 i 14 de novembre de 2014.\nSD · Volum 19. Núm. 1 - Gen - Abr 2015\nEDITORIAL - Primer curs iberoamericà de capacitació en salut i qualitat de vida en persones amb la síndrome de Down\nORIGINAL - Síndrome de Down: valoració de la immunitat\nREVISIÓ - Estrès oxidatiu, exercici i síndrome de Down\nORIGINAL - Efectes beneficiosos del karate sobre la propiocepció i la coordinació en joves amb síndrome de Down: seguiment de dos anys\nServeis i Metodologia. 5a edició, 2015\nServeis i Metodologia. Cinquena edició, 2015


16 Ceres per dibuixar colors Crayon Rocks. .100% naturals Bossa blanca\nDibuixar i acolorir amb pedres fetes de soia? Et sorprendrà el resultat i et sorprendrà que estiguin fetes ecològicament. 16 unitats de diferents colors. Aquí presentades en una bossa blanca de cotó.\nCrayon rocks 16 unitats en bossa blanca. Juguem-hi!\nTraços fins o traços gruixuts i amples ... Amb aquests originals "llapis de colors" cap dibuix es resistirà. I encara que disposes de fins a 16 colors en aquest pack (i 4 peces per color), com són brillants, es poden superposar. A més són molt resistents i duradors.\nCrayon rocks 16 unitats en bossa blanca, Ens agrada perquè...\nAquestes meravelloses "pedres" fetes de soia i pigments minerals naturals estan totalment lliures de productes químics (fet molt important per a una edat en què els petits s’ho emporten tot a la boca). A més han estat especialment dissenyades per a les mans dels nens (les agafen pràcticament sense adonar-se) i els ajuda a desenvolupar la musculatura per a l'escriptura. Una meravella!!!\n3 x 1,5 cm per peça\nNo aptes per a menors de 3 anys. Conté peces petites. Si amb el temps observes que les peces semblen com rovellades o amb pols, no et preocupis: és una efecte natural de la soia i no afecta al seu rendiment.


«No em transmet confiança»: un professional de la salut explica com és la prova de detecció del coronavirus | NacióDigital\n«No em transmet confiança»: un professional de la salut explica com és la prova de detecció del coronavirus\nUn recepcionista d'Urgències de Terrassa ha pogut rebre el test després de 12 dies en quarantena i amb símptomes\nper Marc Solé , Terrassa, 19 de març de 2020 a les 13:27 |\nEn José Luís té 52 anys i aviat en farà 30 que treballa com a administratiu a recepció de l'edifici d'Urgències d'un dels hospitals de Terrassa. Després de 12 dies en quarantena -i símptomes- per contacte amb dos companys i un pacient contagiats, aquest dimarts va rebre l'avís del centre per fer-se la prova de detecció del coronavirus. Ara, un cop confirmat el negatiu i reincorporat a la feina, ha explicat a LaTorre en què consisteix el tràmit.\nAl centre sanitari on treballa, els possibles casos són cridats en una zona apartada de l'edifici principal i lluny del moviment de pacients. Els pacients hi són requerits cada mitja hora -per evitar el contacte entre ells- i l'horari de la cita se'ls comunica prèviament per telèfon, en una trucada on s'expliquen totes les indicacions i precaucions a segir. A la prova se'ls obliga a assistir-hi amb mascareta. Comprova aquí els requisits per passar la prova.\nEn el seu cas, explica que els van fer esperar al carrer i al cap de pocs minuts, el van fer passar a una sala i el van fer esperar uns instants "al costat de la paret". Allà s'hi feia el registre i la identificació, ja que en aquest cas, l'acció només anava dirigida a treballadors del centre. En José Luís relata que per als casos sospitosos com ell, l'ús de mascareta era obligatori, però no el de guants. Tanmateix, recorda que una de les primeres frases que li van dirigir els sanitaris va ser "no toquis absolutament res"; a part d'un pot de desinfectant que es va haver d'aplicar a les mans.\nTot seguit, i un cop verificada la identitat del pacient, el van fer passar a una sala aïllada, on l'esperava una infermera igualment equipada i protegida que el personal de la primera zona: bata blava, guants, ulleres i mascareta. Allà, detalla, és on es determina el positiu o negatiu del pacient. L'experiment consistia en la introducció de dos palets -un per la gola i l'altre pel nas- per part de la infermera per extreure les mostres corresponents.\n«No m'han pogut fer la prova»: quin és el criteri per fer el test de coronavirus?\nLes crítiques per la impossibilitat de comprovar l'afectació pel virus contrasten amb els anuncis de persones a qui s'ha fet el test tot i tenir símptomes lleus o trobar-se bé\nEn el seu cas, reconeix que no se li va prendre la temperatura en cap moment, però sí que se li va preguntar pels símptomes, que segons ell "coincidien amb els de companys que havien donat positiu": mal de cap, gola seca i calfreds, que van començar sent lleus i constants, però que van passar ser intermitents, la qual cosa provocava una sensació "molt estranya", tal com explica en José Luís.\nEn total, el procediment tarda "tan sols no més de cinc minuts" i els resultats, en el seu cas negatius, se l'hi van comunicar el matí següent. Ara, està preparat per anar a treballar i ajudar als seus companys, pel que en té "moltes ganes", ja que és conscient que "fa més falta que mai" tot i que l'obliguen a seguir portant mascareta. Tanmateix, manifesta la seva "desconfiança" cap a la prova, de la qual creu que "només serveix per verificar els positius clars" i li produeix "molts dubtes". Tot i així, assegura que l'Estat "no té el millor sistema sanitari però si els millors professionals".\nNeix a Terrassa una xarxa de voluntaris per elaborar mascaretes casolanes amb tela de cotó\nFonts de l'organització expliquen a LaTorre que la producció anirà destinada pels treballadors dels establiments oberts i pels familiars dels pacients de coronavirus ingressats a la ciutat\nUna xarxa de voluntaris de Terrassa ha gravat un vídeo on s'explica el procediment en dos minuts\nEl coronavirus s'acarnissa amb les residències de gent gran\nSocietat, coronavirus, Covid-19, salut, prova, Terrassa, CST, prova de detecció, Hospital de Terrassa, hospital, urgències, sanitat, MútuaTerrassa, CAP Sant Llàtzer


Gairebé 130.000 persones prenen part a les diferents activitats del Port de Tarragona durant el 2017 | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEls actes celebrats al Moll de Costa i al Serrallo són els que més públic acullen, més de 58.000 persones\nUna de les activitats familiars al Port\nDurant el 2017 van assistir 128.283 persones a les diferents activitats organitzades als tinglados i refugis, al Moll de Costa, a l’Arxiu, al Museu, al Servei de Publicacions i al Teatret del Serrallo del Port de Tarragona. Si es fa un desglossament per activitats, les realitzades al Moll de Costa (majoritàriament esportives i solidàries) i al barri del Serrallo són les que han acollit més públic, amb 58.332 persones, seguides per les exposicions, amb 37.908, i el Museu del Port, amb 22.744 assistents. 5.600 persones han fet alguna sortida amb la golondrina, 3.151 han assistit als actes del Teatret del Serrallo i 548 a l’Arxiu del Port.\nEl Museu del Port\nEl Museu del Port de Tarragona és un dels equipaments que més públic rep al llarg de l’any. El 2017 va superar les 22.000 persones de públic. El major nombre d’assistents es va registrar en l’oferta pedagògica 'El Museu educa', que acull més de la meitat dels visitants del Museu. D’aquest total, la proposta pedagògica 'El Museu Educa' constitueix un 56%; un 29% correspon a les visites i el 15% restant està relacionat amb les diverses activitats que constitueixen la programació anual.\nLes nombroses activitats del Museu i l’Arxiu com els Diumenges o les Nits al Museu, diverses Jornades de Portes Obertes, Tàrraco Viva, la Nit dels Museus, el V Concurs Instagram Museu del Port, visites teatralitzades i guiades, tallers formatius o presentacions de llibres editats pel Servei de Publicacions "han incrementat el prestigi cultural de la marca Moll de Costa diversificant la proposta cultural i de lleure", s'ha exposat des del Port.\nExposicions i Moll de Costa\nLes exposicions que han tingut més assistència són 'Graffittipop' d’Antonio de Felipe; 'Mitologia i Natura. L’Ànima de la fusta', d’Eveli Adam, amb tallers sobre el món de la fusta, i 'Experiències matemàtiques' del Museu de Matemàtiques de Catalunya que, amb més de 8.000 visitants, va tenir "una excel·lent acollida de tots els públics". I també les tradicionals havaneres del mes de juliol al recinte portuari han tingut "una extraordinària assistència amb 3.500 persones".\nD’altra banda, el Moll de Costa ha acollit múltiples esdeveniments esportius i solidaris com ara maratons, triatlons, diades castelleres, curses (Contra el càncer de mama, URV Solidària, Rac 1, Gremi dels Marejants, Ciutat de Tarragona, la Marató de TV3 o de Sant Silvestre, etc.) amb un total de 33.667 participants.\nL’èxit d’aquestes activitats rau també en el fet que, des de 2015, s’ha incorporat el 'KM 0' als itineraris esportius, un lloc emblemàtic que s’ha convertit en un punt de trobada dels esportistes del litoral tarragoní. Pel que fa al Teatret del Serrallo, es va encetar la programació de tardor amb els cicles ‘Gent d’aquí i d’allà’ (de divulgació de coneixements), ‘El peix que es mossega la cua’ (per al públic familiar) o ‘Celebrem la música’. Aquesta iniciativa ha tingut una excel·lent acollida a la ciutat de Tarragona.\nMoll de Costa de Tarragona


L’Ajuntament de Constantí anuncia mesures preventives pel coronavirus a les dependències municipals – Constantí Ràdio\nL’Ajuntament de Constantí anuncia mesures preventives pel coronavirus a les dependències municipals\nL’Ajuntament de Constantí ha informat aquest divendres al matí de les mesures de prevenció i de protecció de la ciutadania en oficines d’atenció ciutadana. En aquest sentit, es reforça l’atenció telefònica a través del 977 52 05 21 per evitar els desplaçaments a les oficines d’atenció ciutadana. S’han suspès les visites presencials a serveis socials, qualsevol tràmit o consulta ha de realitzar-se telefònicament al 977 52 40 36.\nD’altra banda, les oficines d’atenció ciutadana únicament atendran una persona per finestreta i una en espera. Les visites tècniques hauran ser mitjançant cita prèvia al correu electrònic serveistecnics@constanti.cat. S’insta a la població que faci ús de la seu electrònica, com a mitjà principal, per fer tràmits i gestions. Ho ha explicat al programa “Un dia més” de COnstantí Ràdio l’alcalde de Constantí, Óscar Sánchez.\nA més, recordem que se suspenen la totalitat de les activitats extraescolars i qualsevol activitat pública organitzada per l’Ajuntament de Constantí. Les següents instal·lacions es troben des d’avui tancades al públic:\n– Tancament de la Biblioteca Municipal\n– Suspensió de classes de l’Escola d’Adults\n– Tancament del Poliesportiu Municipal\n– Suspensió de classes a la Llar d’Infants\n– Tancament de la Llar de Jubilats\n– Suspensió de classes a l’Escola de Música\n– Tancament del Camp de futbol municipal\n– El tancament de les instal•lacions següents: Casal d’Entitats, Sala Pau Casals, L’Escorxador, Mas de Ventura.\nL’alcalde Óscar Sánchez ha fet una crida a la calma i ha posat a disposició de la ciutadania un telèfon d’emergències 24 hores de la Policia Local (639 71 16 41).\nMesures preventives en atenció a la ciutadania\nEl Govern ordena també tancar bars, cafeteries i restaurants des de la mitjanit pel coronavirus


Agtbaix.cat - P.P.P: El Prat, Paisatge agrari i Petrini\nCarlo Petrini, fundador del moviment internacional Slow Food es mira el Parc Agrari del Baix Llobregat com la demostració que darrere de qualsevol gran ciutat ha d’haver-hi el camp que subministra no només producte fresc sinó també la tranquil·litat que l’ambient agrícola ofereix com a contrast a la rapidesa, el soroll i la grisor.\nNo fa gaire algú va culpabilitzar al Parc Agrari de les males olors que arribaven a Barcelona. Avui la fragància com sempre és un mix de terra humida i constància. I la ciutat a què fa olor? L’aire aquí i avui fa olor de Carxofa Prat: Aprofitant les coincidències i un forat a l’agenda un grup de ciutadans del Prat convida al creador de “l’Arca del Gusto” a passejar, a parlar…a degustar.\nCarlo Petrini feia temps que volia conèixer de prop aquest espai. Coneixia la història del Pota Blava i de la Carxofa i perseguia un moment de calma per fer-ho. Sempre li agrada xerrar i escoltar però quan l’interlocutor és pagès, l’interès es desborda. S’apropa al camp, trepitja amb delicadesa, observa la línia de l’horitzó i pregunta on és Barcelona, el mar i el Prat. Un cop ubicat es dirigeix al verd card comestible que li ensenya en Joan.\nEn Joan és pagès i coneix a en Carlo d’oïdes. Li han dit que cataloga aliments per evitar la seva desaparició i només per això ja li sembla bé que trepitgi, toqui i tasti. Tothom és benvingut a casa seva si vol conèixer com s’ho ha fet la seva família per perdurar l’ofici de pagès després de moltes generacions: artesania agrària, traçabilitat del paisatge que es conrea i es menja.\nLluís Tejedor és alcalde del Prat i també hi és. Escolta la veu d’en Joan i intercanvia frases amb ell i en Carlo. Avui la carxofa els uneix. La descripció d’en Joan de quin és el moment pertinent per collir-la en un hivern difícil de preveure, ho diu tot: Massa calor - repeteix! - Massa inestable el temps!\nMolts hiverns ha vist l’alcalde! I ho analitza amb una certa nostàlgia! Ha defensat el territori que el rodeja i l’ha exportat sempre que ha pogut. Recorda el dia que va viatjar al nord d’Itàlia per conèixer models de ciutats i alcaldies. Eren els setanta i explica com la Carxofa i el Pota Blava ja van ser donats com obsequi als italians per explicar que el Prat tenia models productius variats i alternatives a ser una simple ciutat dormitori.\nI de la batalla contra l’especulació urbanística per fer perdurable un espai agrari es passa a tastar la carxofa a la brasa. Menjar-se el fruit de la lluita i l'esforç. De fer perdurable un ofici, però sobretot de com adaptar-se a un clima, a una terra i els seus canvis. Es parla mentre es tasta amb l’oratòria de les aromes, del sentir gastronòmic i del sol que fa invisible la boira que ja despunta.\n1.519 productes de diferents països de tot el món han estat agregats a l'Arca del Gusto Slow Food. La Carxofa Prat i el Pota Blava aspiren a formar-ne part i avui s’ha fet un gran pas.\nAndreu Viñas - el Prat - 15/02/2016\nMés fotos de la trobada amb Carlo Petrini\nReportatge d'Imanol a El Llobregat