Sant Boi se suma a una prova pilot que promou el reciclatge amb el mòbil - Sant Boi Diari\nAmb el telèfon mòbil els usuaris poden aconseguir punts pels envasos reciclats // Ajuntament\nSant Boi acull una prova pilot que promou i premia la recollida selectiva d’envasos a través de l’ús del telèfon mòbil. Es tracta del projecte “Reciclos”, que fins al desembre es durà a terme als barris de Marianao i Ciutat Coperativa, i que permet aconseguir premis en funció dels envasos reciclats.\nPer participar-hi cal registrar-se en aquest web, fotografiar la llauna o ampolla de plàstic que es vol reciclar amb el codi de barres visible i, un cop al contenidor groc, escanejar amb el mòbil els codis QR que hi ha habilitats.\nSeguint aquest procés, els participants reben uns punts anomenats ‘Reciclos’ que després es poden bescanviar per premis en sortejos periòdics. També hi ha la possibilitat d’utilitzar els punts per fer una donació a una ONG o bé participar en la campanya “Cap nen sense joguina”. Un cop finalitzi la prova pilot, s’estudiaran els resultats obtinguts i es plantejarà una possible continuïtat del projecte.\nEl projecte s’ha presentat en societat aquest dimecres. L’alcaldessa de Sant Boi, Lluïsa Moret, ha destacat que «a la ciutat estem treballant de la mà dels veïns i les veïnes per promoure una recollida selectiva dels residus que ens permeti tenir una ciutat millor». Per la seva banda, la coordinadora d’Ecoembes a Catalunya, Gemma Arroyo, ha afirmat que «fa molts anys que la nostra organització s’ocupa de la recollida selectiva, però ens agrada innovar i buscar noves maneres de fer-ho millor».\nTags:Ecoembes envasos Generalitat Mòbil reciclatge\n← El Laboratori d’Art Comunitari dedica una exposició a les dones a la llar\nVictòria contundent del Santboià a Ascó →


L’era digital de Bauzá: dos canals apagats (Mercè Pinya)\nLa desconnexió del Canal 33 / Súper 3 i 3/24, una finestra oberta al món que es tanca\n6 min. Palma 04/04/2015 13:10\n260x366 ELS NINS TAMBÉ VOLEN DIR-HI LA SEVA La concentració de dijous davant el Consolat era plena d’infants disconformes amb l’apagada. / I. BUJ ELS NINS TAMBÉ VOLEN DIR-HI LA SEVA La concentració de dijous davant el Consolat era plena d’infants disconformes amb l’apagada. / I. BUJ\n“No sé què hauria estat de la meva infantesa sense en Goku, n’Arale, na Gatxan i en Musculator. Els Bobobobs m’agradaven menys i a en Ranma no el podia sofrir. Però com a mínim podia triar si el mirava o no”. És el testimoni d’un jove de 34 anys, fill dels dibuixos i de les sèries que emetia el Club Súper 3 -que començà a emetre just quan tenia 9 anys- i que, posteriorment, continuà enganxat a altres continguts com l’ Sputnik o sèries de culte com ara Els Joves, l’ Escurçó Negre i L’imperdible Parker Lewis.\nL’apagada del Canal 33/Súper 3 i del 3/24 ha deixat òrfena de records la primera generació d’illencs que va créixer i aprendre plenament en català. És significatiu que la gran majoria de testimonis que ha respost a la crida que ha fet l’ARA Balears ho ha fet referint-se als dibuixos animats i a les sèries, que els darrers 27 anys han ajudat a conformar una imatgeria col·lectiva que, a més, ara ha permès connectar els joves que ja són pares amb els seus fills.\nAprendre mirant la televisió\nLa fosa a negre d’aquests dos canals de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals per part del Govern de Bauzá té molt a veure amb la política lingüística que ha duit el seu Executiu i suposa l’estocada final a la llengua pròpia en una legislatura amb uns retrocessos mai vists.\nEn aquest sentit, si tenim en compte que “la base d’un bon aprenentatge de la llengua és l’ús social que se’n faci”, com diu el pedagog menorquí Pere Alzina, i que “com més contextos (rics i variats), més facilitats tindrem per aprendre una llengua i reforçar-la”, és obvi que s’ha produït una pèrdua molt significativa. I què entenem per contextos? Doncs “llocs on la llengua es parli normalment, llocs on la simbologia, els cartells o la publicitat usi normalment la llengua”. El cas és que, afegeix Alzina, “no podem oblidar que disposam de pocs contextos socials on es xerri en català; per tant, quan perdem un context d’aprenentatge tan potent com la televisió i, concretament, un programa ben dissenyat com Súper3, perdem una oportunitat d’ús de la nostra llengua que ja no té gaire contextos reals on pugui ser practicada i apresa. Els mitjans de comunicació, avui, són eines fonamentals per aprendre, desenvolupar i mantenir l’ús d’una llengua”.\nEn el cas concret de Súper3 i Canal 33, apunta que, a més, tots dos canals aporten “una important càrrega educativa: el Súper3 ensenya uns valors molts diferents d’altres sèries de dibuixos animats (transmeten valors positius i optimistes, fomenten els esports, els bons hàbits alimentaris...) i ha generat un club de més d’1.250.000 fillets d’entre 0 i 14 anys, un cas únic a l’Estat”. Pel que fa al 33, emet “documentals i reportatges”.\nEmperò més enllà dels continguts educatius, la pèrdua d’aquests canals de televisió implica també una pèrdua informativa molt important. “Tenir un canal d’informació 24 hores és molt bo”, destaca Margalida Solivelles, corresponsal i cara de TV3 a les Illes.\nLa informació que es perd\nEl secretari general del Sindicat de Periodistes de Balears (SPIB), Antoni Gomila, lamentà des de la manifestació de dijous davant el Consolat que “cada vegada que desapareix un mitjà, perdem pluralitat, informació, se’ns amaga part del que succeeix. En el cas dels dos canals que deixam de veure a les Illes, encara és més greu, perquè no deixen d’emetre. Se’ns en priva amb una excusa tecnològica.”\nI és que des del sector audiovisual i periodístic són moltes les opinions que apunten a una decisió “política i arbitrària”, com afirma el periodista formenterer Joan Marí, director del programa Cronos, que emet el 33. Molts veuen en la llengua i l’obsessió de Bauzá contra el català la motivació principal per apagar els canals catalans. “Partint de la base que l’Estatut reconeix el català com a llengua pròpia, tornam a temps obscurs”, afegeix Marí.\n“Qualsevol pèrdua de senyal de comunicació és negativa”. Ho deia la periodista Mònica Terribas aquest dimecres des del Matí de Catalunya Ràdio, el programa que condueix i en què dedicà temps a parlar d’aquesta fosa a negre, que no tancament. Un molt bon exemple d’aquest retrocés és el de productores audiovisuals de les Illes, com La Perifèrica, que aquest mateix dijous emeté al 33 el documental El bisbe, l’arquitecte i el baldaquí. Gaudí a la Catedral de Mallorca. “S’està emetent una cosa de Mallorca, feta des de Mallorca, sobre un tema que és universal i es posen traves i es tanquen persianes. Una finestra que hi ha no es pot tancar, se n’han d’obrir més”, diu Cesc Mulet, director del documental.\nEls motius tècnics que al·lega Bauzá no s’acaben de creure: “En els anys de la tecnologia i en què tothom té mòbils i tauletes, no trobar una solució tècnica és perquè no interessa”, apunta Solivelles, que remarca que l’apagada és només “una qüestió de voluntat”. I és que es veu com una contradicció que “quan al món sencer es promouen i s’eixamplen els espais comunicatius, en plena era digital, el Govern tanca fronteres, impossibilita diàlegs i redueix l’oferta comunicativa”, destaca Marià Mayans i Marí en nom de l’Institut d’Estudis Eivissencs.\nQuan la llengua té tants parlants que pot ser el mercat\nLa televisió no sempre coneix fronteres administratives. És el cas de les televisions internacionals per satèl·lit, en què una llengua amb molts parlants és el mercat. Significatiu és el cas de TV5, televisió pública francesa que s’emet en els 5 continents mitjançant 59 connexions via satèl·lit i es capta a més de 176 milions de llars. El cas d’Al Jazeera és també remarcable: la cadena qatariana es creà el 1996 i actualment s’ha convertit en el canal més important del món àrab. El canal TVE Internacional emet a l’exterior per satèl·lit. TV3CAT, el canal internacional de Televisió de Catalunya, deixà d’emetre per satèl·lit el maig de 2012 després de 15 anys. Es pot continuar veient per internet i per cable, i és el que es veu a les Illes.\nUna altra cosa són les televisions transfrontereres, regulades per la Convenció Europea 132 de 1989, que estableix que “les parts es comprometen a cercar els instruments i procediments més adequats per donar suport, sense discriminació entre els organismes de radiodifusió, a l’activitat i el desenvolupament de la producció europea, en particular als països amb capacitat de producció audiovisual o d’àrea lingüística restringida”.


44 ous de Pasqua de Pixar, incloses bromes i referències ocultes a les pel·lícules de Pixar - Life\nbona base per a la pell seca i escamosa\ncolor del cabell per als cabells castany clar\nregals de Nadal per a una nena de sis anys\n44 ous de Pasqua de Pixar que probablement van anar rectes sobre el cap\nDes que Pixar va sortir Història de joguines , la seva primera pel·lícula de llarga durada, els animadors de l’estudi s’han encantat d’introduir referències ocultes a totes les seves pel·lícules. Un cop conegueu A113, la bola Luxo, el Pizza Planet Truck i altres, no podreu deixar de trobar aquests ous de Pasqua Pixar, una habilitat que us servirà quan Luca surt aquest estiu . Fins llavors, mantingueu-vos ocupats mirant el millor Pel·lícules Pixar De tots els temps.\nVeure la galeria 44Fotografies PixarDisney 1de 44A113\n'A113' és una broma interior de l'animador: es refereix a un número d'aula al Institut de les Arts de Califòrnia on molts dels Pixar van començar. El número ha funcionat en gairebé totes les pel·lícules de Pixar, des de la matrícula del SUV d’Andy al Història de joguines sèrie, a un número romà en Valent , a una carpa de pel·lícula a Increïbles 2 .\nPixarDisney 2de 44Pilota de luxe\nLa 'Luxo Ball', una bola groga amb una franja blava i una estrella vermella, és un altre símbol dels primers Pixar que s'ha obert pas a múltiples pel·lícules. És una referència a un dels primers curts animats per ordinador de Pixar , va trucar ' Luxe, Jr. 'Ara, la pilota es pot trobar a les sales de jocs de la Història de joguines pel·lícules, al dormitori de Boo Monster's Inc. , a la residència dels anys 22 Ànima i a l'habitació d'aquesta nena a Amunt , entre altres.\nPixarDisney 3de 44Llum de luxe\nA més de figurar al logotip de Pixar, el llum de ' Luxe, Jr. 'també ha fet algunes aparicions sorpresa al cinema. Per exemple, en aquesta escena de Wall-E , el robot forma una estàtua d'EVE amb peces que queden penjades al voltant, i un braç és una làmpada Luxo. (L’altre sembla El pinzell de Guido de Cotxes .)\nPiDisney 4de 44Pizza Planet Truck\nEn Història de joguines , els personatges es dirigeixen a una pizzeria de temàtica científica anomenada Pizza Planet. El camió de repartiment de pizzes (un camió groc amb un coet a la part superior) ha funcionat en gairebé totes les pel·lícules de Pixar des de llavors. Fins i tot troba el seu camí a les pel·lícules on semblaria impossible: hi ha un asteroide en forma de pizza-planeta-camió El bon dinosaure , un tatuatge de camió Toy Story 4 i, a Valent , apareix com una talla de fusta.\nPixarDisney 5de 44Contenidor per emportar\nProbablement no vau donar una segona mirada al logotip del contenidor per emportar Increïbles 2 , però resulta que Pixar ho ha estat fent servir mateix disseny de pagoda durant anys. Podeu localitzar-lo a Toy Story 4 dins de la nevera del propietari de la botiga d’antiguitats, Dins cap a fora quan la família de Riley aconsegueix menjar xinès, entre l’embolic de l’apartament de Luigi a Ratatouille , al camió Pizza Planet Toy Story 2 (Ous de Pasqua dins dels ous de Pasqua!), Fins al final La vida d’un insecte , on es va convertir en el gabinet xinès de metamorfosi de Manny the Mantis.\nPixarDisney 6de 44Dash Watches 'Jonny Quest'\nTant Increïbles 2 té lloc en un món alternatiu semblant als anys 60, però no exactament. Per tant, sembla significatiu que, quan la família mira la televisió, estigui veient programes de la vida real com Missió de Jonny i Els límits exteriors . Va dir el director Brad Bird Entertainment Weekly va relliscar amb el cap Recerca perquè li encantava de petit: 'Tot representat als títols inicials, té motos jet, té mòmies, té robots, té espies, té homes llangardaixos i dracs de Komodo i Yetis, armes i guardaespatlles. És una bogeria!\nPixarDisney 7de 44Els increïbles a la terra dels difunts\nMentre Miguel i Héctor passegen pel Terra dels Morts a coco , passen un cartell amb algunes cares d’aspecte familiar. Vol dir això que la família Increïble ha acabat? O la Terra dels Morts produeix les seves pròpies pel·lícules, amb actors esquelètics?\ncom treure un clau d’acrílic\nRELACIONATS: Les 20 millors pel·lícules infantils en temps real en streaming a Netflix\nPixarDisney 8de 44La vida i la mort de Sid\nTothom es recorda de Sid, el torturador de joguines Història de joguines . Torna a aparèixer Toy Story 3 com a recollidor d’escombraries - es nota des de la seva icònica samarreta del crani. Però és que torna a estar a la Terra dels Morts coco ? Sembla que és així!\nWalmartDisney 9de 44Triple Dent Gum\nEn Cotxes 3 , Lightning McQueen enfronta alguns corredors nous, inclòs el número 31: Cam Spinner. Spinner té un famós patrocinador, Triple Dent Gum, la goma amb un jingle tan enganxós , ningú no pot deixar de cantar-lo Dins cap a fora . (Fins i tot podeu veure el logotip de la goma a versió de joguina de Cam Spinner .) Si mai us heu preguntat si els cotxes poden mastegar xiclet, sembla que sí!\nPixarDisney 10de 44Riley a 'Finding Dory'\nÉs gairebé tan difícil de detectar com un septop camuflant, però Riley Dins cap a fora és un dels visitants de l'aquari que contempla el tanc de Dory Trobant Dory . I, a jutjar per l’expressió del seu rostre, sembla que Joy estigui al control.\nPixarDisney 11de 44Hank és a tot arreu?\nAndrew Stanton, el director de Trobant Dory , afirma això Hank the Septopus està ocult a totes les altres pel·lícules de Pixar - només tu no ho pots saber perquè està camuflat. No gastis també molt de temps intentant esbrinar si diu la veritat.\nPixarDisney 12de 44Hank a 'El bon dinosaure'\nEll és , malgrat això, amagat dins El bon dinosaure .En una escena on Arlo és ficat en una piscina i aprèn a nedar, Hank està molt avall, relaxant-se. Això forma part d'una llarga tradició en què els creadors de Pixar col·loquen un personatge dels seus Pròxim pel·lícula en algun lloc de la pel·lícula anterior. (Un pòster de viatges per al Portorosso, escenari de Luca , Llançament d'estiu de Pixar, es troba en el fons de Ànima .)\nel millor coixí per dormir\nRELACIONATS: Les 21 millors pel·lícules infantils del 2021 que també encantaran als pares\nPixarDisney 13de 44Forrest Woodbush a 'Inside Out'\nEn El bon dinosaure , Arlo també es troba amb un estàtuós estiracosaure anomenat Forrest Woodbush. Si Forrest sembla familiar, és perquè s'assembla a una atracció de dinosaures a la carretera que va detenir la família de Riley i fotografiat, tal com es veu en un dels records de Riley a Dins cap a fora .\nPixarDisney 14de 44Esferes de memòria a 'Inside Out'\nHi ha moltes petites referències que s’amaguen a les esferes de memòria de Riley Dins cap a fora . Els espectadors han assenyalat que la memòria de Riley sobre el seu parc infantil preferit s’assembla molt a la del Sunnyside Day Care a Toy Story 3 . Altres han vist Carl i Ellie de Amunt a les esferes 'tristes' de Riley , suggerint que ha vist la pel·lícula.\nPixarDisney 15de 44El castell de la Bella Dorment a 'Inside Out'\nAl món dels somnis de Riley Dins cap a fora , els treballadors de la imaginació porten una bola destrossant a un castell de princeses i l'exploten en purpurina. Tot i que la majoria dels ous de Pasqua de Pixar fan referència a altres pel·lícules de Pixar, aquest palau és clarament un homenatge al castell de la Bella Dorment (i al logotip de Disney).\nPixarDisney 16de 44Pòster Winds of Change\nAl dormitori de Randall, a Universitat de monstres , podeu veure un inspirador pòster 'Els vents del canvi'. Randall deu haver pres el mantra al cor, perquè dins Monsters, Inc., li diu a Sully: 'Ho sentiu? Són els vents del canvi! quan estigui a punt d’aconseguir el primer lloc de Sully a la classificació d’espantadors.\nPixarDisney 17de 44Adreça de Pixar\nQuan Don Carlton llança la seva targeta de visita Universitat de monstres , l’adreça és 1200 Dark Avenue. Es tracta d’un cap d’ullet a la ubicació real dels estudis d’animació Pixar, que és el 1200 Park Avenue a Emeryville, Califòrnia.\nRELACIONATS: 20 pel·lícules d'animació que heu de veure amb els vostres fills abans de créixer\nPixarDisney 18de 44Un cop de cap al primer CEO\nTot i que Pixar no ho ha confirmat, alguns creuen que el clan Macintosh de Brave és un subtil, un gest pòstum a Steve Jobs i el seu ordinador Macintosh. Jobs va ser un dels primers líders a la companyia Pixar i Valent va sortir el 2012, després de la mort del fundador d'Apple el 2011. En els crèdits, els 'fars' també envolten el nom de Jobs en homenatge.\nPixarDisney 19de 44Sully a 'Brave'\nEn Valent , els personatges continuen transformant-se en ossos, i hi ha moltes històries i coneixements sobre les criatures grizzly, de manera que se us perdonaria pensar que aquesta talla de fusta és d’un ós. Tingueu una ullada més de prop, però, i us adonareu que és Sully Monsters, Inc.\nPixarDisney 20de 44Els Incredimòbils\nSembla que tothom només vol veure alguna versió de Els Increïbles . A més del cameo dels personatges a The Land of the Dead in coco , quan Mater i Lightning McQueen passen per davant d'una pel·lícula Cotxes 2 , la pel·lícula que es reprodueix és 'Els Incredimòbils'. No per casualitat, 'L'Incredimòbil' és el que el senyor Increïble truca al seu cotxe Increïbles 2.\nPixarDisney 21de 44Postal de Andy de Carl i Ellie\nAquest és un altre que és fàcil de perdre, perquè ni tan sols està enfocat, però si ens fixem en el tauler d’anuncis d’Andy a Toy Story 3 , pots veure una postal de Amunt Carl i Ellie .\nPixarDisney 22de 44Petit fan de McQueen\nA la guarderia Sunnyside, a Toy Story 3 , veiem un nen que porta una camisa amb un llamp i el número 95. Ka-chow! Aquesta és una referència a Lightning McQueen. A més de ser el número del corredor, el 95 també commemora l'any 1995 , Quan Història de joguines va ser alliberat.\nPixarDisney 23de 44Lotso a 'Pujar'\nCom la casa a Amunt comença la seva ascensió, passa per davant d’un dormitori infantil que no només conté la pilota Luxo, sinó que té un ós Lots-o’-Huggin ’al terra prop del llit. Lotso continuarà sent el dolent de Toy Story 3.\nRELACIONATS: Els millors espectacles infantils a Netflix per a quan necessitis una mica de temps\nPixarDisney 24de 44Knick Knacks a 'Up'\nQuan Amunt 'Carl visita una agent de viatges, un dels fulletons emmarcats al seu escriptori presenta un personatge de' Knick Knack , 'un curt Pixar sobre la vida secreta dels records de viatges que la companyia va fer abans Història de joguines .\nPixarDisney 25de 44Hamm a 'Wall-E'\nHi ha un munt de referències ocultes entre les escombraries de Wall-E, però el nostre preferit és un breu cameo de Història de joguines 's Hamm: està a la prestatgeria darrera Eva. La veu de Hamm és proporcionada per John Ratzenberger , que sovint es considera un ou de Pasqua per si mateix, perquè Pixar ha trobat la manera de fer-ho llisca la seva veu a totes les seves pel·lícules . (Només diu una paraula coco : 'Gràcies.')\nPixarDisney 26de 44Més crides a llocs de treball\nMentre el Mac rep el focus Valent , l'iPod aconsegueix el seu cameo Wall-E quan Eva vigila Hola Dolly en una versió de primera generació de la màquina. No només això, quan Wall-E finalitza les seqüències de càrrega, fa sonar l’inconfusible arrencada de Mac.\nPixarDisney 27de 44Bomb Voyage a 'Ratatouille'\nEn Els Increïbles , Bomba de viatge és un vilà mímic que molesta al senyor Increïble. Al París de Ratatouille , però, es barreja amb la multitud com un mim habitual al carrer. Més tard, Colette llegeix un diari que té un titular sobre les malifetes de Bomb Voyage, de manera que encara és un mestre criminal durant la nit.\nPixarDisney 28de 44Roba interior 'Increïbles'\nParlant del senyor Increïble, Ratatouille Luigi ha de ser un fanàtic, perquè porta una roba baixa Els Increïbles 'logotip.\nRELACIONATS: Tot el que sabem fins ara sobre el servei de transmissió Disney +\nPixarDisney 29de 44Excavació de 'Ratatouille'\nTot i que no veiem la cara del gos que borda a Remy Ratatouille , des de la seva ombra es veu clarament que és Dug from Amunt . Si només tingués el coll parlant, diria: 'Rata!' en lloc de 'Esquirol!'\nPixarDisney 30de 44Pneumàtics Lightyear\nEn Cotxes , Carreres Lightning McQueen amb pneumàtics Lightyear: una clara referència a Buzz Lightyear. A més, Dinoco , una empresa de gasolina, és patrocinador de carreres a Cotxes , així com la marca de la benzinera a la qual s’enganxen les joguines Història de joguines .\nPròxim40 Regles del concursant 'The Great British Bake Off' Anunci: continueu llegint a continuació Marisa LaScala Editor de parentalitat i relacions Marisa LaScala cobreix totes les coses sobre la criança, des del postpart fins a nius buits, per GoodHousekeeping.com, que anteriorment va escriure sobre la maternitat per als pares i la mare treballadora.Aquest contingut és creat i mantingut per un tercer i importat a aquesta pàgina per ajudar els usuaris a proporcionar les seves adreces de correu electrònic. És possible que pugueu trobar més informació sobre aquest contingut i contingut similar a piano.io


Les dèries de Clio: Memòria Negra, 40 anys d'independència de Guinea\nFa un parell d'anys vaig tenir l'oportunitat d'assistir a la Biblioteca Jaume Fuster de Gràcia a la projecció de l'excel·lent documental del periodista Xavier Montanyà, "Memòria Negra, 40 anys d'independència de Guinea" i al debat posterior amb el propi Xavier Montayà.\nEs tracta d'una producció de Colomo PC S.L. - Ovideo TV S.A, de l'any 2006.\nS'hi narren els fets i les intrigues produïdes al voltant del procés d'independència de Guinea Equatorial que es va fer efectiu l'any 1968, i l'esclat de violència i repressió dels anys posteriors.\nÉs un d'aquells fragments de la història que sembla que no són prou difosos; des de Catalunya potser perquè escapa al propi àmbit d'influència, tot i que alguns catalans van viure-hi, i des d'Espanya, tal vegada, perquè és massa recent la pèrdua d'aquesta colònia i no seria un episodi per anar-lo lluïnt; sigui pel que sigui, tinc la sensació que va quedant en un semi-oblit, és per això que m'ha semblat interessant de compartir-lo en aquest bloc.\nPer si voleu veure sencer aquest documental, us poso el vincle a la pàgina de TV3, de quan es va emetre al programa "Sense ficció" l'any 2009.\nPublicat per Les dèries de Clio a 4:17\nEtiquetes de comentaris: Àfrica, Guinea Equatorial


Revisió: 'Confirmació' es nega a confirmar o denegar res, però Kerry Washington brilla - Televisió | Maig 2022\nRevisió: 'Confirmació' es nega a confirmar o denegar res, però Kerry Washington brilla\nPer als que no són informats: els esdeveniments que envolten les audiències de confirmació de la Cort Suprema de Clarence Thomas, el següent serveix com a sinopsi de la pel·lícula (semblant a alguna cosa que veuríeu a la part superior d’una pàgina Wiki) i, tècnicament, a un spoiler, fins i tot. tot i que els esdeveniments es basen en una realitat que la majoria de nosaltres vam viure el 1991.\nAnita Hill, advocat i professora de la Universitat d'Oklahoma, va treballar amb Thomas al departament d'Educació i a la EEOC, que va convertir-se en la segona justícia de la Cort Suprema afroamericana. Tot i que va dir que no es va produir cap altercació física, les seves declaracions gràfiques, innuendos en curs, preguntes i preguntes reiterades per a una data, certament, semblen un horror. Tot i això, anys després, va negar que mai ho passessin, i vam anar al voltant de la cort de l’opinió pública fins que la política va entrar i el món va continuar.\nLLEGIR MÉS: Directora de 'confirmació' sobre com va canviar la pel·lícula - I Wendell Pierce's - Perspectiva sobre Clarence Thomas\nI això és tot el que sabem. És tant com sabíem aleshores i tant com sabem ara. Malgrat el doble significat del seu títol, la pel·lícula no ofereix res que s’assembli a l’argument d’ambdós costats. Pitjor encara, la construcció de la pel·lícula també es converteix en hipòcrita perquè, tenint en compte la realitat documentada dels fets, la majoria de la gent té coneixement, possiblement massa, de tot l'escàndol. No obstant això, 'Confirmació' se centra específicament en les audiències mateixes, donant poc marge per a l'anàlisi de com afectaven la nostra cultura, i molt menys, aportant revelacions o coneixements que la televisió de principis dels anys 90 no va estar a la vista en aquell moment. El director Rick Famuyiwa i la guionista Susannah Grant no intenten discutir cap dels dos bàndols (Thomas o Hill), en lloc d’escollir la clau d’esdeveniments fora de la càmera en representar la duresa de l’encàrrec per a les dues parts.\nInstintivament, aquesta manca d’informació és una mica infuriosa. Els públics que veien els esdeveniments en temps real es van haver de reclamar per a una resposta més que ningú, però en lloc de desplaçar el focus en la retirada de la manca de resolució ferma, 'Confirmació' et deixa una sensació similar i la seva profanació. els plats de menjar per a emportar no proporcionen prou satisfacció per emmascarar la idea que algú va ser maltractat, i se n'ha escapat.\nLLEGIR MÉS: Anita Hill i Kerry Washington recorden als públics per què han de mirar la confirmació de l'HBO\nPer a aquells que esperaven una pel·lícula similar a “The People v. O.J. Simpson ”- L'excel·lent antologia de deu episodis de FX que va elaborar un cas contra el sistema en si, ja sigui controlat per advocats, mitjans de comunicació o per la fascinació descaradament desplaçada del públic - La confirmació és doblement decebedora perquè comparteix tantes similituds amb Scott Alexander i Larry La magistral presa de Karaszewski. Tot i que la sèrie demostrava per què la revisió d’esdeveniments públics ben documentats podria tenir sentit per a les audiències modernes, això s’aconsegueix per a tornar a rebre la història. A 'The People v. O.J. Simpson, 'vam veure com afectava el cas a les tensions racials en curs de la societat, així com la cobertura dels mitjans de comunicació va provocar un món inexacte i de' notícies principals 'que vivim actualment. També vam arribar a passar 10 hores més amb els personatges, realment aprofitant les seves motivacions mentre empatitzem amb les seves lluites. Aquest esforç relativament breu és massa curt o massa equivocat per encapsular adequadament els efectes de cada decisió concreta en el context d’una discussió més àmplia, ja sigui la determinació de Hill de ser escoltada o els esquemes polítics manipulatius que van intentar balancejar l’opinió pública.\nFamuyiwa fa un bon treball amb la difícil tasca de combinar imatges trobades de les audiències amb escenes escenificades que donen suport i s’expandeixen sobre aquesta base. Cada membre del repartiment està format adequadament, però no massa, per semblar el seu homòleg del món real, i el ritme és més que suficient per agafar-se. L’estètica que crea, però, parla d’un enfocament diferent del que hi ha al guió. Al final de la pel·lícula, hem dirigit tan bruscament cap a una nova direcció destinada a trobar sentit i esperança, que els espectadors podrien demandar per una crisi. Això també és descoratjador tenint en compte que els problemes plantejats a la “confirmació” del sexisme, el racisme i el parcialitat del poder són avui tan rellevants, realment no necessitem un “final feliç” per a una història sense tant. una resposta a, 'Què va passar'> El més admirable de la pel·lícula és la persona que més temps ha estat pressionant per a la seva creació. Kerry Washington aporta a Hill una presència molt bé reservada sense deixar-se valent. Mentre que el seu temps davant de les càmeres de notícies obtindrà el més elogi de la seva semblant semblança amb el metratge real, Washington aconsegueix apropar-se a trobar significat a la pel·lícula durant el temps fora dels focus. Ella et fa creure en la integritat i la determinació de Hil, però és més que un matís en petits moments com veure un partit de futbol per calmar els nervis i l’alleujament de veure una cara amable en un lloc inesperat. El seu retrat fa que vulgueu creure en el missatge final, fins i tot si aquest no supera el termini de temps representat.\nWendell Pierce, com Thomas, dóna un gir igual de refinat amb una mica menys de treballar i això parla de dues coses: en primer lloc, la presència comandant de Pierce es beneficia de tot el seu potencial, que és un crèdit per a un actor que hereta un paper vilanós que va repetir. surt de la foscor. Però la segona idea que es va afegir a l’hora de Thomas a la pantalla és per això que no té més a dir: no sabem què seria. En lloc d'especular sobre el que hauria dit l'actual jutge del Tribunal Suprem (que òbviament hauria estat equivocat), 'la confirmació' pren el camí ben alt permetent a Pierce trobar una veu en la contínua ira del seu personatge, ja sigui justificat o no. L’únic problema és que significa que hi ha lloc a la carretera per a més que una discussió “no ho va fer o no”, i la pel·lícula encara no troba aquestes paraules.\nAssegureu-vos de registrar-vos Butlletins de televisió i premis d'Indiewire per estar al dia de tots els concursants Emmy d’aquest any.\nmetacrític de vuitè grau


Tirant al cap: de gener 2008\nAvui s'ha fet pública una gran notícia: Francesc Bodí ha estat distingit (de nou) amb el Premi Enric Valor. Això significa que ben aviat podrem gaudir de la nova creació d'un dels escriptors imprescindibles de les nostres lletres. El títol de la novel·la és El soroll de la resta.\nHavanera (per a mi, una de les grans novel·les valencianes contemporànies), va deixar el llistó molt alt. Els lectors estem, doncs, expectants i d'enhorabona!\nNotícies en la premsa ací, ací i ací (i ací!).\nEtiquetes: FrancescBodí, Premis\nAprofundint en l'aforisme d'Orhan Pamuk que us avançava ahir ací , us recomane (em recomane, també) aquest interessant bloc sobre disseny de cobertes. Hi ha exemples fantàstics del millor que es fa als EUA en aquest camp.\nEn la votació organitzada per escollir les millors cobertes de 2007, la guanyadora va ser aquesta:\nI la finalista, a poca distància, aquesta:\nA mi, d'entre les que suggeria el bloc per a la votació, em crida molt més l'atenció aquesta altra, per la seua extraordinària simplicitat i gosadia:\nEl títol? No l'endevineu? One Red Paperclip.\n"La coberta d'un llibre on hi apareguin representats amb detall els seus protagonistes és un insult a la imaginació de l'autor, però també a la dels seus lectors."\nNo posarem exemples que ens puguen ruboritzar...\nLa sèrie completa, ací.\nEtiquetes: Cobertes, OrhanPamuk\nM'arriba a mans l'última circular de l'AELC i no done crèdit. Es titula "Els premis literaris i els drets d'autor", i comença així:\n"Una de les pràctiques que s'ha instaurat en la majoria de bases dels premis literaris [...] és que la quantia a percebre per l'obtenció del guardó es converteix en avançament dels drets d'autor, de manera que, a la pràctica, a qui es premia és a l'editorial que es fa càrrec de l'edició i no pas, com seria d'esperar, a l'autor o autora."\nÉs a dir, que els premis literaris els guanya l'editor. I jo sense saber-ho... Diu aquesta nota que la quantia dels premis "es converteix, en el millor dels casos, en un generós avançament de drets, però no en la retribució extraordinària", i continua: "això només beneficia l'editorial que treu al mercat l'obra premiada", i rebla el clau: "Ras i curt, aquests drets no van a l'autor, tampoc retornen a l'entitat o administració que ha pagat el premi i, per tant, passen a engruixir el negoci de l'editorial."\nDiuen que els editors "forcem" els autors, que cometem "irregularitats", que la situació és "insostenible"... Quanta barbaritat! I, per acabar-ho d'arreglar, avisen que estan enviant "a les entitats convocants de premis d'arreu dels Països Catalans" aquesta carta. I tot això sense que conste (a mi no em consta) cap intent previ d'aproximació (si és que realment aquest sistema és tan "inadmissible") amb els editors. Així es dinamiten els ponts de diàleg, sí senyor.\nUna actitud bel·ligerant que empeny els editors, a qui se'ns posa sota sospita (que ens "forrem" literalment, que no fem contractes, ni tampoc liquidacions de drets d'autor), a dir la nostra.\nEl bon amic (molt bon amic) Julio Gómez, company a la facultat i actual magnat de la comunicació, ferm defensor de la Xarxa d'Emissores Municipals Valencianes i un blocaire que paga la pena seguir (a partir d'avui, de forma permanent al blogroll) ha estat seduït, com tants de nosaltres, per Núria Roca.\nI és que la lectura de Sexualment resulta, com a mínim, estimulant. Si teniu un moment, punxeu a l'entrevista a Ràdio L'Om que enllaça al seu apunt. És admirable que persones populars com Núria, tan enfeinades sempre (sobretot últimament), troben temps per atendre mitjans locals, conscients que, sobretot en aquest País sense veu, hi trobaran un altaveu de llibertat.\nEtiquetes: Bromera, Comunicació\nRecupere ara i ací una entrevista de La Vanguardia de fa unes setmanes a Emili Teixidor amb motiu del seu últim llibre: La lectura i la vida. Podeu llegir-la punxant la imatge.\n- ¿Qué hacer para que los niños lean?\n- Nos da tanta pereza ocuparnos de nosotros que preferimos ocuparnos de los otros...\nEtiquetes: Foment lectura\nDues frases extretes de l'article de Jaume Cabré publicat ahir al suplement cultural de l'Avui:\n"Llegim perquè tenim curiositats, perquè tracem línies de lectura que ens obliguen amb uns autors o unes èpoques, perquè la feina ens ho exigeix... Llegim literatura, en el fons, perquè ens dóna la gana."\n"Desconfieu dels que no llegeixen. Però, sobretot, guardeu-vos dels que només llegeixen un llibre, perquè es veuen obligats a trobar-hi totes les respostes. Si les hi troben, a cops de veritat, solen escampar mort al seu voltant."\nEtiquetes: Frases escriptors, JaumeCabré\nLlig aquesta notícia i aplaudisc davant la pantalla de l'ordinador; em fa molta enveja, enveja sana però enveja. En canvi, llig aquest article d'opinió d'Ana Noguera i em cabrege davant la mateixa pantalla; em fa molta ràbia.\nI és que cada vegada les distàncies entre nosaltres són més i més grans. D'ací a ben poc, l'abisme.\nEtiquetes: Comparatives, PV-CAT\nAvui, Montse Serra entrevista Joaquim Encesa, director general de L'Arc de Berà, a Vilaweb Lletres. Una entrevista molt sucosa que ens mostra part de les peculiaritats del negoci de la distribució, que a hores d'ara travessa moments convulsos amb la creació de la nova empresa Àgora, a la qual, en passar Sant Jordi, s'hi incorporaran els segells del Grup 62 que encara distribueix. Joaquim no oculta la inquietud:\n"Ens afecta [la creació d'Àgora] en un sentit força ample. És un volum de facturació molt important que perdem i que va començar ja fa dos anys, amb la retirada dels segells i llibres de text d'Enciclopèdia Catalana. [...] L'Arc de Berà no tornarà a ser una distribuïdora de l'amplitud de la d'ara."\nDel llistat dels 10 títols més venuts d'aquesta setmana, en desapareixerien (en desapareixeran) 4, proporció que ens dóna una idea de la magnitud del que estem parlant.\nJoaquim Encesa hi revela contactes d'aproximació al Grup 62, anuncia el tancament de delegacions i la reducció de personal, apunta les intencions d'un grup d'editors de muntar una tercera plataforma i la possibilitat que entren a formar part de l'accionariat d'aquesta històrica distribuïdora i, fins i tot, es mulla amb les inquietants declaracions d'un portaveu de Cultura que comentàrem ací.\nPerò també parla de projectes nous i de l'ampliació de serveis. Afortunadament, no tot està perdut. Jo em quede amb aquestes declaracions seues:\n"Nosaltres no creiem [...] que la nostra producció editorial tingui cabuda en una sola plataforma comercial. Em sembla que hi ha d'haver diversitat, perquè s'ha d'establir competència."\nEtiquetes: Conglomerats, Distribució, Grup 62\nCompte amb les iniciatives de foment de la lectura: que no saben els polítics que els llibres ens fan més lliures?\nKen Follet està a tot arreu, no us ho descobriré ara.\nEscoltava aquest matí a la ràdio que ja ha superat els 600.000 exemplars venuts del seu últim llibre en poc més de dues setmanes. Agafe la calculadora (l'excés de zeros em mareja) i compte que aquest títol ha facturat ja 18 milions d'euros, que traslladat a pessetes són... 3.000 milions!\nTrobe a la taula un retall d'El Mundo amb una entrevista amb l'autor. Parla del llibre, per descomptat, i hi insinua una continuació futura. Els editors deuen estar exultants (jo ho estaria). Però el que més em crida l'atenció és l'última resposta, que no apareix en la versió digital del diari i per això us transcric ací:\n"No es culpa de George W. Bush ser tonto, el problema es que no lo tenían que haber elegido. Así que no lo incluiría en un libro: un estúpido resulta muy poco interesante para los lectores."\nI a mi que ja em cau bé aquest Ken Follet?\nEtiquetes: Escriptors, Política, Traducció\nHem parlat en altres apunts d'aquest bloc sobre la distribució de llibres, la baula més desconeguda del món del llibre i, alhora, una de les més importants perquè els lectors puguen trobar els llibres o aconseguir-los amb rapidesa.\nAvui ens despertem amb la confirmació d'una notícia llargament anunciada: la creació de la nova distribuïdora del llibre en català Àgora, que gestionarà els fons del Grup 62, Enciclopèdia Catalana i (sorpresa) Ara Llibres, entre altres. Un nou episodi en el procés de concentració. No serà l'últim.\nAcí teniu la notícia a Cultura21. Als mitjans tradicionals no he trobat res...\nEtiquetes: Conglomerats, Cultura03, Distribució, Grup 62\nAmb aquest títol publicava Joan Francesc Mira un article a El Temps fa ja setmanes (a mitjan novembre de l'any passat). Recupere unes paraules seues d'aquell text:\n"No som allò que som perquè tinguem bons escriptors, però sense escriptors bons no sé exactament què seríem. Som un país on les lletres i els llibres, i l'honor que es reconeix a les lletres, tenen un valor singular. No ho oblidem, per favor, no ho oblidem. I que no ho obliden els nostres polítics i els nostres governants, que tan rarament se n'ocupen."\nEtiquetes: Escriptura, Frases escriptors, JoanFMira, Política\nAhir a la nit es va emetre a Punt 2 el programa Encontres sobre animació lectora en el qual vaig participar juntament amb Anna Ballester i Miquel Calatayud. Lamente reconéixer-ho, però no el vaig veure. Per a una vegada que ens crida la tele... Com que encara se'ns permet veure TV3 (gràcies, oh, senyors!), vaig passar la nit a Ventdelplà, patint amb Teresa Claris i companyia.\nEl cas és que gravàrem el programa prou abans de Nadal i ens van dir que l'emetrien el dia 1 de gener (en van gravar un fotimer, un darrere l'altre)... No tinc opinió del resultat final, doncs, però imagine que devia ser un bon somnífer (si patiu d'insomni, divendres a la 1,30 de la matinada el tornen a emetre; d'ací a poc em receptaran els metges).\nUna cosa és segura perquè la vaig viure en directe: Anna Ballester, estimada patrona de la Fundació Bromera a qui acabe de descobrir aquesta web pròpia, va estar brillant tant en els arguments (crítica als polítics inclosa) com en la rondalla que va contar al final i que va haver d'improvisar poc abans del "càmera i acció". Encara com que sempre va ben preparada! I és que la que és artista...\nEtiquetes: Foment lectura, Fundació Bromera\nEl butlletí d'avui de l'AEPV duu una agradable sorpresa: un extens reportatge de l'ABC de València (sí, sí, l'ABC) sobre les novetats del sector editorial valencià (d'una part significativa del sector, si més no) per als primers mesos de 2008. Un article totalment normal en altres indrets, però insòlit en aquest país en què rarament es parla de llibres als mitjans (ni fora dels mitjans).\nTot i que és optimista en excés (i ja ens va bé, que per a veure-ho tot negre ja tenim la crua realitat), paga la pena llegir-lo.\nEtiquetes: AEPV, Editorials\nL'últim número de la revista de lletres L'illa està disponible ja en Internet. El dossier central està dedicat a Jaume I amb motiu de la imminent celebració (el 2 de febrer) dels 800 anys del seu naixement.\nHi ha, també, el perfil de Gianni Rodari, entrevistes amb Laura Gallego i Maria Josep Picó, un extracte de Sexualment de Núria Roca (un dels èxits d'aquestes festes juntament amb L'Emperadriu dels Eteris), reportatges sobre Em dic Vermell de Pamuk (a la venda el 22 de gener) i Passadissos d'ombra de Fernández Paz, etc., etc.\nAquests Nadals vaig anar a veure La Brújula Dorada, una mascletà d'efectes digitals però amb errades narratives bàsiques que haurien d'avergonyir els productors que s'hi han deixat una pasta. És lamentable recórrer al tòpic, però el llibre és molt millor (tot i que veure la Kidman és sempre un goig).\nEl suplement dominical d'El Periódico publicava fa unes setmanes una entrevista d'Olga Pereda amb l'autor, Philip Pullman. Hi parlaven per descomptat de la pel·lícula, però també de curiositats sobre el seu procés creatiu (escriu sempre a mà i a un ritme restringit a 3 pàgines per dia). Dues respostes que m'han agradat especialment:\nOP- ¿Cuándo decidió convertirse en escritor?\nPP- Nunca porque yo siempre he sido escritor. Incluso desde pequeño.\nOP- A los niños hay que obligarles a leer.\nPP- ¿En qué sentido?\nOP- Pues porque si no se pasan todo el día jugando a la Play Station.\nPP- Bueno, para evitar eso están los padres, ¿no?\nEtiquetes: Cinema, Escriptura, PhilipPullman\n"Una encuesta del Consell muestra que los jóvenes valencianos conocen más a Nino Bravo que a Fuster"\nEl titular del Levante és suficientment explícit per afegir-hi cap comentari, no?\nEn l'última línia de la informació se'ns diu:\n"En la calle un 7% habla generalmente en valenciano; indistintamente contesta el 21% y en castellano se comunica el 65% de los ciudadanos".\nDades de València ciutat. El futur pinta negre.\n¡Esto es Améeeeeerica!\nJa és oficial el tancament de l'esplèndida revista Nat. Una notícia pèssima, trista, descoratjadora, perquè, tal i com afirma la seua directora, Maria Josep Picó, en aquesta notícia de Vilaweb, és una publicació que ha trencat molts tòpics "amb una gran acceptació al País Valencià, i que ha demostrat que es pot fer comunicació ambiental i científica per a un públic no especialitzat, però amb el màxim rigor."\nUna pèrdua certament lamentable.\nPoques vegades veureu un cas tan clar d'hipocresia política i d'oportunisme que es gira en contra de qui l'impulsa i l'aviva. Un llarg procés judicial ja irreversible ha condemnat a destruir unes obres a la mateixa institució que les va construir. Fer i desfer, feina del matalafer. I a pagar, tots nosaltres. Posats en despeses, podrien encarregar la destrucció a Calatrava. Els sobrecostos deixarien una conselleria en números rojos directament en fallida. Total...\nEntre el recull de premsa acumulat aquests dies de felices vacances, em trobe a El Punt una entrevista amb Núria Roca a propòsit de l'edició de Sexualment. M'encanta la resposta que li dóna al periodista Enric Orts. Per començar el dia amb un somriure:\n- Vosté viu ara habitualment a Madrid. Qui són més apassionats, els valencians o els madrilenys?\n- No ho sé perquè no els he tastat a tots.\nPer un 2008 ple de passió. Bon any!


‘AMY AND THE ORPHANS’ TORNA ALS ESCENARIS – exit21.org\nEl passat divendres 12 de febrer, la companyia “La niña bonita” va tornar a representar l’obra “Amy and the orphans” al teatre Cotxeres Borrell de Barcelona. Properament es realitzaran més representacions.\nUna vida portada a escena\nL’escriptora Lindsey Ferrentino va voler retre homenatge a la seva tia Amy Jacobs relatant la seva vida a aquesta obra.\nAmy va ser internada en una institució estatal (Willowbrook) per a gent amb trastorns psíquics.\nA la mort del seu pare, els seus germans van a buscar-la per anar al funeral.\nEn el viatge i en el funeral queda palès que l’única que té clara i organitzada la seva vida és Amy.\nEls seus germans són els veritables orfes plens de dubtes sobre com portar la seva vida.\nL’obra reflecteix bé entre la comèdia i el drama sobre el que en definitiva és el sentiment de la vida i la necessitat d’acceptació, adaptació i lluita que tot ésser humà ha de realitzar per viure la seva vida.\nI això fa Amy: accepta, s’adapta i lluita, i aconsegueix tenir una vida més plena que els seus germans.\n¿Amy és la marginada? Ni parlar. Els marginats són aquells que no han sabut acceptar, adaptar-se i lluitar per viure la seva vida en tota la seva plenitud per petita que sembli.\nLes persones amb síndrome de Down o altres persones en situació de discapacitat intel•lectual som perfectament capaços de fer el que Amy ha fet: VIURE.\nAixò fa que “Amy and the orphans” hagi de ser d’obligada visió per a les en situació de discapacitat intel·lectual, i per a totes les entitats que es dediquen per promocionar el missatge de l’obra.\nI els altres “orfes” aprenguin la lliçó que els dóna la seva germana “diferent”.\n← EL SABER OCUPA LLOC A LA TELEVISIÓ\nPER UN FUTUR MILLOR →


L'FMI i Greenpeace es troben a Madrid - Any 1994 - Articles\nEnzio Friso (1)\nEstelle Jame (1)\nLewis Preston (1)\nLuis Gamir (2)\nConsell Econòmic Social (3)\nL'FMI i Greenpeace es troben a Madrid\nEl 4 d'octubre es va inaugurar a Madrid la 49a assemblea general conjunta del Fons Monetari Internacional i el Banc Mundial amb la presència del rei Joan Carles. Aquesta cimera comptava amb la participació dels ministres d'Economia i els governadors dels bancs centrals dels 178 països membres dels dos organismes. La cerimònia, revestida de tota mena solemnitats, va ser interrompuda per un incident insòlit.\nDos membres de Greenpeace van aconseguir esquivar la vigilància policial i introduir-se a la sala on es realitzaven els actes. Els dos activistes es van enfilar a l'estructura del sostre i van llançar dòlars falsos en protesta per la política del Banc Mundial i la seva poca sensibilització davant la destrucció de la capa d'ozó. Seguidament, els activistes, John Desmon i Anthony Morris, van desplegar una pancarta en què es podia llegir "Cap dòlar per a la destrucció de la capa d'ozó". Després d'aquesta acció, van ser detinguts per la policia, que va descobrir que els dos ecologistes s'havien introduït a la sala amb acreditacions com a periodistes de la revista On the Americans.\nAquest espectacle, que va fer la volta al món, es va convertir en la gran notícia de la cimera, però de fet va tenir un caràcter purament anecdòtic. El més important era el contingut de les reunions, que es van tancar el dia 6 amb l'aprovació de la Declaració de Madrid, que establia unes línies bàsiques per aprofitar de la millor manera possible la recuperació econòmica, que tots els analistes van constatar que era consistent.\nUn dels problemes essencials discutits a la cimera va ser la transferència de recursos als països de l'antic Bloc de l'Est i als països en vies de desenvolupament, per part dels països més rics. En aquest punt no es va arribar a cap acord.\nPerò, aprofitant que la cimera es feia a Madrid, els experts de l'FMI i el Banc Mundial van fer un seguit de recomanacions a l'Estat espanyol sobre com havia d'orientar la seva política. En el tema de l'atur, que era d'un 23% de la població activa, recomanaven l'eliminació d'obstacles per a la contractació laboral i l'abaratiment dels costos d'acomiadament. Paral·lelament van avaluar de forma molt positiva les mesures de reforma laboral iniciades pel govern espanyol, especialment la creació dels contractes d'aprenentatge. Igualment, l'FMI va alertar sobre el futur de l'aleshores vigent sistema de pensions, que considerava insostenible perquè a llarg termini "caldrà reduir aquestes prestacions de forma substancial" davant el descens de la població activa i l'augment del nombre de persones en edat de jubilar-se.\nLes propostes defensades per l'FMI van provocar un cert rebombori. Els primers a rebutjar els consells dels mandataris d'aquella cimera econòmica mundial van ser el ministre espanyol d'Economia, Pedro Solbes, i el de Treball, José Antonio Griñán. Solbes va dir que "semblaria més prudent esperar primer a veure el resultat d'una reforma que tot just s'ha aprovat ara abans d'opinar". No obstant això, el director general de l'FMI, Michel Camdessus, va subratllar que Espanya havia de flexibilitzar encara més el seu mercat de treball. Per la seva banda, el ministre de Treball va manifestar que era "dolent i vergonyós convertir en ciència allò que no és res més que una postura política", i va assegurar que la decisió del govern era continuar compensant les desigualtats socials per garantir la llibertat individual.\nGriñán va manifestar que hi ha gent que afirma que "per viure millor cal que les classes més desafavorides visquin pitjor, i això és tot el contrari del que diem nosaltres". El president de la Generalitat de Catalunya, Jordi Pujol, va expressar que creia que les recomanacions de l'FMI eren massa "radicals i dures" per poder-les aplicar a l'Estat espanyol tal com havien estat formulades.\nPujol va argumentar que havien estat fetes "sense tenir en compte que les actuacions han de ser econòmicament correctes, però políticament possibles i socialment sensibles". Quant a Luis Gamir, responsable d'economia del Partit Popular, va afirmar que considerava "excessives" les recomanacions i va recordar que la formació popular rebutjava l'acomiadament lliure, encara que va defensar que la reforma del mercat laboral a Espanya tenia com a objectiu acostar-se a la normativa de la resta dels països europeus.\nDes de les files d'Izquierda Unida, el seu coordinador general, Julio Anguita, va denunciar que de fet el govern central ja aplicava les propostes econòmiques realitzades per l'organisme internacional, que va batejar com a "defensor del capitalisme més pur i salvatge". De manera semblant es van manifestar fonts sindicals de Comissions Obreres (CCOO), en boca del seu secretari de política institucional, José Maria Fidalgo, i d'UGT, a través de Càndido Méndez, el seu secretari general. Mentre que Fidalgo posava l'accent en el fet que el discurs de l'organisme internacional era "ultraliberal", Méndez va considerar que les tesis de l'FMI per lluitar contra l'atur eren "un tribut ideològic al liberalisme" i "una resposta estúpida, il·lusòria i molt simple" als "complexos" problemes que plantejava l'economia espanyola.\nTambé Enzio Friso, secretari general de la Confederació Internacional de Sindicats Lliures, va exposar que en línies generals les conclusions de l'FMI amenaçaven "les conquestes socials i el desenvolupament de l'economia mundial". Per la seva banda, Federico Duran, president del Consell Econòmic Social (CES), va assegurar que "no hi ha fórmules màgiques" i que per més que es liberalitzi l'acomiadament no s'acabaran els problemes de creació d'ocupació.\nUna de les poques veus que es van mostrar d'acord amb les tesis de l'FMI va ser la de José Maria Cuevas, president de la patronal CEOE, que va recordar que precisament la patronal havia defensat tesis semblants reiteradament.\nEls experts de l'FMI van presentar també les seves receptes per combatre l'atur estructural a Europa: reduir les ajudes als aturats i substituir-les per mesures actives, com el reforç de la formació als parats, la liberalització del mercat laboral i la reforma del sistema educatiu. El Fons va considerar que la recuperació econòmica havia de contribuir a reduir les xifres de l'atur arreu del món, però va subratllar que en molts països, i especialment a Europa, l'atur només baixaria de forma substancial si es posaven en marxa mesures que acabessin amb l'atur estructural. Segons les xifres del mateix FMI, si no s'aplicaven reformes per eliminar les rigideses del mercat de treball, l'atur a Europa només baixaria fins al 8 o el 9 per cent durant el període d'expansió que tot just havia començat. L'any 1993, la taxa d'atur a la Unió Europea (UE) es va situar en l’11,2 per cent de la població activa.\nPel que fa al sistema de pensions, el Banc Mundial va advertir que era inevitable a curt termini haver-les de minimitzar per a les classes mitges i altes, i impulsar els plans de pensió privats. Michael Bruno va dir que tant als països industrialitzats com als que estan en vies de desenvolupament, les pensions públiques s'havien convertit en una "feixuga càrrega que perjudica l'ocupació, malmet la competitivitat i limita la capacitat de creixement de l'economia". Estelle Jame, cap d'investigació d'un estudi del Banc Mundial sobre L'envelliment sense crisi, va explicar que en molts països les pensions ja absorbien "una quarta part del pressupost". Segons l'informe, a l'Estat espanyol suposaven un 23,2 per cent de tota la despesa pública i equivalien a un 7,5 per cent del producte interior brut (PIB).\nMichael Bruno va avisar que el finançament de les pensions a través de cotitzacions socials, a més d'obstaculitzar la rctivació, podia arribar al col·lapse, "i els governs, en el futur, potser no podrien abonar les pensions promeses". L'agreujament de la situació vindria provocada per l'increment de l'esperança de vida, la disminució de l'índex de natalitat i, a més a més, el frau en el pagament dels impostos, factors que limiten l'obtenció de recursos.\nL'altre gran pol d'interès pel que fa a la cimera del Fons Monetari Internacional va ser la negativa de l'anomenat G-7 (Grup dels Set), majoritàriament representat al comitè interí del Fons, a ampliar l'ajuda destinada al desenvolupament. Els països pobres i els de l'est van fer evident la seva frustració i indignació per la negativa de la majoria de les nacions riques a ampliar els recursos que l'FMI dedica al desenvolupament.\nEls representants de l'índia, Mèxic, el Brasil, Etiòpia i el Pakistan, entre altres, van denunciar la falta de solidaritat d'aquesta posició, defensada principalment per Alemanya, la Gran Bretanya i els Estats Units.\nLa negativa del G-7 va deixar en una posició molt difícil el director general de l'FMI, Michael Camdessus, que prèviament havia defensat una emissió de 36.000 milions de degs (drets especials de gir, l'actiu de reserves del Fons, canviable en divises) que beneficiés tots els països. Camdessus va haver de respondre a les crítiques de la premsa anglosaxona i va negar que tingués intenció de dimitir o que s'hagués excedit en el seu mandat en defensar els interessos de les economies en desenvolupament i que oblidés la posició contrària dels països més industrialitzats.\nEls representants de Rússia van manifestar que si no se li obrien noves vies de finançament tindria dificultats per dur a terme el seu pla d'estabilització. El càlcul aproximat sobre l'impacte negatiu de l'absència d'acords sobre els degs als països de l'est es va calcular en uns 15.000 milions de dòlars.\nLa fermesa dels països en desenvolupament, encapçalats per l'índia, obria una nova perspectiva sobre les relacions de poder dins el comitè interí, decidits a aconseguir que se'ls tingui en compte perquè tenen prou vots per impedir els acords importants, els que requereixen una majoria del 85 per cent.\nRere la complexitat tècnica d'aquestes negociacions s'amagava una cosa tan senzilla com ara la competència entre països en desenvolupament i economies en transició pels recursos cada cop més escassos que els oferien els països rics.\nD'altra banda, el president del Banc Mundial, Lewis Preston, va assegurar davant el comitè de desenvolupament d'aquest organisme i del Fons Monetari Internacional que les perspectives econòmiques generals per als països en desenvolupament "són ara més favorables del que eren en la nostra última reunió", el maig del 1994, va dir Preston en el seu informe al comitè encarregat de dictar la política de desenvolupament de les dues institucions multilaterals.\nPer Preston, "aquestes circumstàncies suposen l'obertura d'una oportunitat per esmenar les seves polítiques internes i entrar a participar en un creixement mundial accelerat". En aquest informe Preston va afirmar que el seu missatge central era que les polítiques internes eren crucials per permetre als països aprofitar les oportunitats obertes per l'acord de la Ronda Uruguai del GATT i l'augment dels fluxos de capital als països en desenvolupament.\nEl president del Banc Mundial va afegir que, amb millors circumstàncies externes, els canvis en les polítiques internes eren menys susceptibles de provocar xocs que no pas en èpoques de crisi. "És important -va dir- adoptar ara les mesures adients i així evitar més ajustaments dolorosos en el futur."


Castelló adjudica les obres de clavegueram de la urbanització Los Ángeles després d'anys de reivindicacions veïnals - Valencia Noticias\nEl projecte suposarà la instal·lació de 2,8 quilòmetres de canonades i estarà executat en quatre mesos una vegada comencen els treballs\nCarrers pavimentats, xarxa d’enllumenat i d’aigua potable. La urbanització de muntanya Los Ángeles, en el Districte Oest de Castelló, compta amb quasi tots els serveis bàsics d’una zona urbana. Però aqueix ‘quasi’, la xarxa de clavegueram, es resisteix des de fa més d’una dècada malgrat anunciar-se com a imminent en 2005. Tretze anys després l’execució s’ha desbloquejat i la Junta de Govern Local ha aprovat l’adjudicació de les obres d’instal·lació de la xarxa de clavegueram que dotaran d’aquest servei bàsic als centenars de residents.\nL’alcaldessa de Castelló, Amparo Marco, ha subratllat que més enllà de les qüestions tècniques, aquesta adjudicació confirma que “aquest és un Govern centrat en la resolució dels problemes quotidians de la ciutadania, a millorar les condicions de vida i a atendre demandes veïnals legítimes la solució de les quals està en mans de l’ajuntament”. Marco també ha volgut destacar la col·laboració veïnal per a fer realitat aquest servei després de molts anys d’espera i ha demanat per endavant comprensió amb les molèsties que puguen generar aquestes obres.\nEl projecte suposarà la instal·lació de 2,8 quilòmetres de clavegueram en els nou carrers que integren l’àmbit d’actuació a més d’altres instal·lacions com a estacions de bombament o canonades d’impulsió. El pressupost d’adjudicació ascendeix a 613.000 euros i l’empresa adjudicatària ha sigut Gimecons.\nEl regidor d’Ordenació del Territori, Rafa Simó, ha afirmat que l’adjudicació de les obres de clavegueram “suposa fer el pas definitiu per a executar un projecte que millorarà la vida quotidiana de desenes de castellonenques” a més de “plasmar la voluntat d’aquest Govern per resoldre problemes que semblaven endèmics”.\nEn aquesta línia també s’ha expressat Verònica Ruiz, tinent d’Alcaldia del Districte Oest, qui ha apuntat que “els veïns tenen necessitat de disposar d’un servei essencial com el del clavegueram i que vénen reclamant des de fa anys”. I ha afegit: “L’Executiu local ha sigut sensible amb aquesta demanda, ha aconseguit tirar avant una tramitació complexa i ha treballat perquè aquesta reivindicació es fera realitat després de molts anys d’espera”.\nLa urbanització Los Ángeles ha anat incrementant el nombre de residents amb el pas dels anys, arribant en l’actualitat a tindre una gran densitat, molt pròxima a l’ocupació màxima d’aquesta. El projecte preveu la construcció d’una xarxa de clavegueram per cadascuna dels carrers que desguassaran en el col·lector principal que discorrerà pel carrer Malvesit. Es realitzaran les escomeses de les edificacions existents i es deixaran preparades les d’aquelles parcel·les encara per construir.\nAquesta nova xarxa de clavegueram conduirà fins al denominat Bombament del Tossal, que es redimensionarà per a posteriorment impulsar les aigües cap a la xarxa general existent en el Camí Mercader. El termini d’execució de les obres es fixa en quatre mesos a partir de la signatura de l’acta de replanteig.\nLes obres es finançaran a través de contribucions especials amb les quals està previst que els propietaris de l’àmbit d’actuació sufraguen el 90% del cost total del projecte mentre que el 10% restant serà assumit per l’Ajuntament de Castelló. La instal·lació de la xarxa de clavegueram no solament permetrà atendre una reivindicació veïnal històrica sinó que també suposarà una millora ambiental en el tractament d’aigües residuals i augmentar la qualitat de vida d’aquesta zona residencial situada en el Districte Oest, al costat de la CV-16 que uneix Castelló amb l’Alcora.\nEl regidor Rafa Simó ha reconegut que l’execució de les obres culminarà un complex procediment “que serà possible gràcies a la voluntat del Govern municipal per desencallar un projecte que millorarà el dia a dia de la ciutadania, al treball tècnic i, per descomptat, als residents i propietaris”.


Els pressupostos en educació i la davallada demogràfica s’ha utilitzat un cop més per suprimir grups de centres públics.\nDavant la queixa d’USTEC·STEs (IAC) referida al procediment d’admissió d’alumnat i el tancament d’unitats i grups escolars dels centres públics registrada el 17 de febrer de 2014, el Síndic va iniciar un estudi al respecte. Ara, en resposta adreçada a USTEC·STEs, ens comunica que ha trobat evidències que avalen una possible discriminació a l’hora de tancar grups d’escoles públiques en comptes de fer-ho al sector concertat.\nEn la seva investigació el Síndic constata que l’oferta final per al curs 2014/15 va comportar la reducció de 36 grups de centres públics mentre només se’n va suprimir 1 en centres concertats. I assenyala que: “En tot cas, el Síndic alerta que la decisió sobre en quin centre se suprimeix el grup i en quin no pot tenir efectes sobre l’equitat en l’admissió d’alumnat, i també que seguir criteris de demanda a l’hora de decidir el centre afectat per la supressió pot generar efectes negatius, de reproducció de la segregació escolar”.\nUSTEC·STEs entén que la disminució de les necessitats d’escolarització de P-3 s’utilitza com a excusa per al tancament de grups de la xarxa pública en lloc d’aprofitar l’oportunitat per reduir concerts i per fer possible la reducció de les ràtios, la qual cosa permetria un millor treball educatiu.\nEl caràcter clarament polític de la presa de decisió dels tancaments deixa famílies i professorat en una situació d’incertesa sobre el seu futur i pot afectar el treball per l’equitat en l’àmbit educatiu A més, en alguns casos els tancaments estronquen projectes educatius innovadors que funcionaven i que compten amb el suport de la comunitat educativa implicada.\nUSTEC·STEs vol recordar, un cop més, que des de l’any 1985, amb la LODE i per tal de complementar la xarxa pública allà on aquesta no arribava, van néixer la concertació de centres privats. El Pacte Nacional per l’Educació (USTEC·STEs va ser dels pocs sindicats que s’hi va oposar), la LEC, la LOMCE i la voluntat política dels diferents governs, sobretot a Catalunya, han permès un progressiu augment dels concerts a centres privats, incloent-hi centres que segreguen per raó de sexe, en lloc d’anar construint centres públics; una decisió que fa evident una línia estratègica de política neoliberal clara de privatització del sistema públic d’educació.\nAixí doncs, la dotació destinada als concerts s’incrementa en un 17% respecte al 2014 als pressupostos del Departament d’Ensenyament, mentre es mantenen retallades partides destinades als centres públics.\nEmplacem la Conselleria d’Ensenyament, primera i darrera responsable dels centres educatius públics, a enfortir la xarxa de centres de titularitat i gestió pública, que són, precisament, aquells on pot accedir tot tipus d’alumnat. Si cal reduir l’oferta, s’ha de fer als centres concertats, ja que la prioritat ha de ser sempre l’oferta pública.\nConsiderem que la Sra. Rigau ha de ser la principal valedora de tots i cada un dels centres educatius públics, que són els de la seva titularitat, i actuar en conseqüència, tot deixant d’afavorir els interessos de les patronals privades.\nA USTEC·STEs estem plenament convençuts que la millor inversió en educació és enfortir la xarxa de centres de titularitat i gestió públiques, ja que són els únics que poden garantir la igualtat d’oportunitats, l’equitat i la cohesió social. En aquesta línia, USTEC·STEs promou la Iniciativa Legislativa Popular per un Nou Sistema Educatiu tot reclamant l’increment del pressupost d’educació i la necessitat d’arribar a una única xarxa educativa pública, gratuïta, laica, democràtica, coeducadora i inclusiva des de l’escola bressol fins a la universitat.\nUSTEC·STEs ha donat, dóna i donarà el seu suport a les lluites dels centres que, conjuntament amb els pares i mares, estan defensant la seva escola davant l’atac que pateixen per part del Departament, al qual exigeix un canvi radical en la seva política de tancaments.\nUSTEC·STEs denuncia que la planificació del Departament sembla que té la intenció de devaluar la xarxa pública, en negar-se sistemàticament a millorar-ne les condicions. En aquesta línia, el previsible increment d’alumnat a secundària, conseqüència evident dels que ja es van produir a primària en anys anteriors, hauria de comportar un augment de l’oferta pública a secundaria en lloc de l’augment a la concertada.\nUSTEC·STEs encoratja al Síndic que aprofundeixi en l’estudi i un cop obtingui les dades suficients les publiqui, tot denunciant si s’escau aquesta situació.\nAmb tot, USTEC·STEs (IAC) exigeix al Departament d’Ensenyament que eradiqui el que considerem una discriminació als centres educatius públics.\n“Cap tancament a la pública mentre n’hi hagi de concertats”\n“Per un nou Sistema Educatiu, reducció progressiva dels concerts escolars. En 10 anys que els centres concertats puguin passar a ser públics o romanguin privats sense subvencionar” .\n09/01/2019 13:25 (21)


EL BLOG DE EDUARDO ROJO: Informe del Fons Monetari Internacional sobre Espanya\nInforme del Fons Monetari Internacional sobre Espanya\nEl Diari de Girona publica avui l'article que reprodueixo a continuació.\nFa uns dies es va fer pública la declaració final de la Missió del Fons Monetari Internacional que havia visitat Espanya poc temps abans. Per restablir la confiança, impulsar el creixement i l´ocupació, l´FMI té la solució màgica: «La intensificació de l´actual reversió dels grans desajustos en preus i salaris hauria d´estar al centre de l´agenda. Una solució cooperativa, que els treballadors acceptin una major moderació salarial, els empresaris traslladin els estalvis en costos a preus i contractin, i els bancs es recapitalitzin, podria redundar en una reassignació més ràpida de recursos cap a sectors dinàmics i un millor resultat per a tots».\nSegons el diccionari, reversió és l´acció de revertir, «tornar a l´estat o condició que una cosa va tenir abans». És a dir, aposta l´FMI per una reducció de les desigualtats salarials? I si és així, aposta per una reducció dels salaris més elevats i una millora dels més reduïts, o per una reforma a la baixa de tots? Com veuran, les respostes poden impactar de manera molt diversa en la vida de la major part de la ciutadania, i molt em temo, coneixent anteriors Informes de l´FMI i les polítiques imposades en el marc de la Unió Europea a països en difícil situació econòmica com Grècia, Portugal i Irlanda, que l´FMI estigui demanant, simplement, una reducció dràstica de salaris. Sobre la reducció de les cotitzacions empresarials, tan demandades sempre des d´àmbits empresarials, els savis del Fons arriben a la conclusió que aquesta mesura «és desitjable», però que ha d´estar condicionada a «la reducció del dèficit» per sota del 3% del PIB (potser amb reducció de salaris i reduccions d´ocupació –ajustos suposo que és una paraula que els agrada més a Washington–, veritat?).\nL´FMI creu que el govern espanyol camina vent en popa a tota vela en la direcció adequada respecte a les reduccions de despesa i en les àrees en què ha de portar-se a terme. Però com que és conscient de les dificultats de veure els resultats positius (em permeten que deixi plantejada la pregunta de per a qui?) a curt termini, suggereix (no imposa, almenys en el llenguatge sempre tan culte i tan acurat del text) una altra fórmula màgica per garantir que les mesures del govern tinguin èxit, de tal manera que «futures retallades en sous públics i augments en IVA/impostos especials podrien aprovar-se ara i cancel·lar-los només si els objectius són assolits», al mateix temps que (coherència obliga, i no es pot negar que el document dels savis de l´FMI la té, una altra cosa és que les seves propostes siguin bones o desastroses per a Espanya i per a la major part de la ciutadania) defensen que «per suavitzar les projeccions de l´endeutament públic caldria donar major èmfasis a les privatitzacions». Per cert, em quedo tranquil, «de moment», perquè el president del govern espanyol, Sr. Mariano Rajoy ha manifestat que no pensa aplicar «de moment» o «de manera immediata» les propostes de l´FMI. Quant durarà aquest moment? No ho sé, certament, però si fos pel President de la Generalitat de Catalunya, Sr. Artur Mas, molt poc, ja que ha demanat al Sr. Rajoy que «sigui valent» i apliqui aquestes propostes, com el govern català ja està fent a Catalunya (els puc assegurar que les pateixo en la meva pròpia carn, o més exactament en la meva nòmina des de fa ja temps).\nQui no coincidirà amb el diagnòstic de l´FMI que «Espanya necessita urgentment un creixement intensiu en ocupació i majors guanys en competitivitat»? Va llançat el Fons i ens proposa una «meta clara»: aconseguir que ens situem entre el «Top Ten» (perdó, el Top 10) en les llistes «de vendes», perdó, vull dir (se me n´ha anat el sant al cel) «d´índexs globals de competitivitat i clima de negocis», alguna cosa que segons l´FMI «podria ajudar a centrar las polítiques i a la seva comprensió per part de la població». No hagués estat gens malament que el Fons s´hagués plantejat que estiguem en els primers llocs de l´ocupació estable i de qualitat, de cohesió social i de disminució de les cada vegada més punyents desigualtats socials, però no he vist recollides aquestes propostes en el document, almenys amb la claredat amb la qual m´agrada que es diguin les coses (l´assumpte de «retallades en sous públics és molt clar», no els sembla?).\nL´FMI valora «molt positivament la recent reforma laboral ja que té el potencial de millorar substancialment el funcionament del mercat de treball». Tinc la sensació que l´FMI parla del seu «mercat de treball a Espanya» i que l'autèntic «mercat de treball d´Espanya» és substancialment diferent quan es refereix a «rígides condicions de treball». Suposo que en la seva visita a Espanya no van tenir molt temps per visitar empreses i per parlar amb els treballadors directament afectats sobre les seves condicions laborals i la rapidesa i facilitat amb la qual des de fa temps, i molt més des de l´entrada en vigor del Reial decret-Llei 3/2012 de 10 de febrer, convertit ja en llei des de dijous passat, i la modificació de l´article 41 de la Llei de l´Estatut dels Treballadors, es poden adaptar o corregir les «rigideses» salarials i de les restants condicions de treball.\nPerò perquè vegin que coincideixo en alguna cosa amb l´FMI en la seva anàlisi de la reforma laboral, els agraeixo que diguin una cosa que defenso des de fa temps i que fins i tot algun dirigent del PP ha qüestionat recentment, això és que la reforma permet ajustar salaris i hores de treball en lloc d´ocupació (suposo que ajustar és un eufemisme per no utilitzar la paraula maleïda de reduir). Qüestió diferent, senyors i senyores de l´FMI, és que quan ajuntes en una norma mesures radicals de flexibilitat interna i flexibilitat externa en època de crisi, i ara vivim una dura crisi, la major part d´empreses atorguen prioritat a la segona i usen la primera quan no tenen altres possibilitats (no és dogma de fe la tesi que acabo d´exposar, i certament pot matisar-se, però l´experiència dels primers mesos d´aplicació de la reforma laboral a Espanya va en aquesta direcció).


Permís de Conduir Cotxe B. Autoescola Barcelona | ALBA AUTOESCOLA\nPERMÍS DE CONDUIR COTXE\nAconsegueix la llibertat de transport que necessites amb el teu permís de conduir\nI ara també amb cotxe automàtic!\nVols el permís de conduir cotxe?\nALBA AUTOESCOLA t’ofereix una formació de qualitat, contrastada amb més de 50 anys d’experiencia perque et puguis treure el permís de conduir cotxe d’una forma fàcil, ràpida i econòmica.\nDisposem de 4 packs amb diferents configuracions perque puguis triar el que més s’ajusta a les teves necessitats.\nMaterial d’estudi + test online\n1er Examen Pràctic\nSi ja has obtingut la teòrica…t’oferim altres opcions:\nPack Teòrica Aprovada\n(*) Preus amb IVA inclòs. Taxa de trànsit NO inclosa.\nEl teu permís de conduir cotxe està a\nT’ajudem a que puguis complir amb el teu objectiu d’obtenir el teu permís de conduir\nGaudeix d’uns preus molt competitius amb facilitats de pagament perquè no sigui un obstacle obtenir el permís de conduir.\nDes de fa més de 50 anys, comptem amb una alta taxa d’aprovats com a resultat de la nostra metodologia d’ensenyament.\nAmb el material didàctic, el temps no serà un problema. Apostem per la productivitat i l’eficiència de la mà dels nostres professionals!\nDisposem d’una autoescola a l’Esquerra de l’Eixample de Barcelona amb molt bona comuniació per a poder accedir-hi amb facilitat.\nCarrer de Calàbria, 132 albaautoescola@hotmail.com\nEl nostre objectiu és ensenyar a conduir i a circular!\nA ALBA AUTOESCOLA sabem que el permís de conduir es part que contribueix a la teva llibertat. Si estàs aquí es perquè has decidit treure’t el permís de conduir de cotxe i aconseguir així l’autonomía que necessites per sentir-te lliure, sense dependre del transport públic, familiars o amics.\nEstàs al lloc adeqüat. Totes les persones que han decidit treure’s el permís de conduir de cotxe amb nosaltres s’han convertit en conductors de primera, segurs i respectuosos. El nostre objectiu no s’atura en que obtinguis el teu permís de conduir, arriba fins a convertir-te en un bona conductora o conductor.\nPer a qualsevol dubte, fes-nos arribar la teva consulta i respondrem el més ràpid possible!\n08015 – Barcelona albaautoescola@hotmail.com


Oro Badia, Ignasi Jordi\nProfessor de ciències i matemàtiques a l'Escola Pit-roig (districte Horta-Guinardó de Barcelona) del 1/09/1986 a 01/09/1999 ( a parir de gener de 1988 l'escola passa a la xarxa d'escoles públiques de la Generalitat de Catalunya).\nProfessor de la FPCEE Blanquerna del 01/09/1990 fins a l'actualitat. Docència en assignatures de l'Àrea de didàctica de les ciències experimentals i socials i en seminaris vinculats a pràctiques d'ensenyament a Magisteri. Durant el període 93/95 docència a Psicologia i Pedagogia a l'assignatura de "Metodologia de la ciència".\nFormador de formadors en diversos equips i institucions sobre didàctica de ciències, didàctica general, educació per a la salut i avaluació dels aprenentatges.\n- Formació Permanent Blanquerna (01/09/1991 a 30/06/2002),\n- Programa de Salut a l'Escola (PESE), Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya (01/09/2000 a 30/06/2002),\n- Institut de Ciències de l'Educació de la Universitat de Barcelona (formador a partir 01/09/2001i fins a data d'aviu, i coordinador del grup de treball "Metodologia i avaluació a l'educació infantil i primària" a partir 01/09/2003 i fins 31/8/2011).\n- IL3-Universitat de Barcelona Virtual, cursos en línia (10/10/2006 fins curs 2009/10): elaboració dels materials i docència.\nCreació de materials per a l'ambientalització curricular dels seminaris, MQD (ajuts per a la millora de la qualitat docent) FPCEE Blanquerna , 2008-2009.\nTreball d'Investigació de Doctorat defensat davant de tribunal: "Avaluació interna i millora de la qualitat educativa: propostes per a l'elaboració del Pla d'Avaluació de Centre", 2000.\nLlicència d'Estudis Retribuïda en la modalitat B1 concedida pel Departament d'Ensenyament, "Detecció de dificultats en la tasca d'avaluació interna a les escoles públiques d'educació infantil i primària de Barcelona Ciutat", 1998-1999.\nOrdenació, inventariatge i tractament informàtic de l'arxiu històric de col.leccions i de gestió, Museu de Zoologia de Barcelona, 1987-1989.\nPremi de l'àmbit de Recerca Pedagògica del Tercer Cartell de Premis a la creació i a la investigació concedit per la Fundació Enciclopèdia Catalana. Títol: "Instruments per a l'avaluació formativa". Any: 1994.\nCoordinador de l'àrea de Didàctica de les Ciències Experimentals i Socials des del curs 2001-02 fins al 2004-05.\n18/02/2002 Màster en Investigació Pedagògica Universitat Ramon Llull\n30/06/1986 Llicenciat en ciències biològiques Universitat De Barcelona


El nostre nom és Fundació Privada Escoles Fonlladosa. Som una escola catalana, laica, privada i concertada d’una línia amb ensenyaments d’Infantil, Primària i Secundària Obligatòria. Les peculiars característiques del nostre centre permeten que el professor s’apropi a l’alumne i d’aquesta manera s'afavoreix el tracte familiar i personal de cada un d'ells, el que contribueix a la inclusió de tots els nostres alumnes, respectant les seves singularitats.\nLa nostra prioritat és el desenvolupament de la formació humana dels nois i noies, fomentant els valors de l’escola, basats en la tolerància, l’empatia i el respecte, i alhora també incrementant les capacitats individuals.\nEls ensenyaments que imparteix l'escola es basen, doncs, en l'educació de la persona, en els valors democràtics de convivència, la normalització del català com a llengua d'aprenentatge i de relació i l'arrelament a l'entorn ciutadà , amb la voluntat d'esdevenir un centre de cultura al servei de la societat.


El Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes (CEUCAT) reitera la seva oposició a la modificació del RD d’Ordenació Acadèmica que el Ministerio de Educación, Cultura y Deporte prepara pel proper curs 2015-2016. — Consell de l'Estudiantat de les Universitats Catalanes. CEUCAT — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya BarcelonaTech.\nSou a: Inici » PREMSA » Comunicats » El Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes (CEUCAT) reitera la seva oposició a la modificació del RD d’Ordenació Acadèmica que el Ministerio de Educación, Cultura y Deporte prepara pel proper curs 2015-2016.\nEl Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes (CEUCAT) reitera la seva oposició a la modificació del RD d’Ordenació Acadèmica que el Ministerio de Educación, Cultura y Deporte prepara pel proper curs 2015-2016.\nBarcelona, 29 de gener de 2015 - El Consell de l’Estudiantat de les Universitats Catalanes (CEUCAT), arran de les darreres notícies publicades a la premsa sobre la imminent aprovació del projecte de Reial Decret que modificaria l’actual ordenació dels ensenyaments universitaris oficials, reitera la seva ferma oposició a la iniciativa que el Ministerio de Educación, Cultura y Deporte (MECD) vol posar en marxar pel proper curs 2015-16, en tractar-se d’una mesura precipitada i per la manca d’una anàlisi prèvia i d’un ampli debat posterior que, en el nostre parer, requereix un canvi normatiu com el que es planteja.\nA la jornada de treball celebrada en el si del CEUCAT el passat 20 d’octubre de 2014, i després de reunir-nos amb el Secretari d’Universitats i Recerca, vam analitzar què suposaria l’aprovació del projecte de Reial Decret. I el fet és que van sorgir una sèrie de dubtes que tenien un rerefons molt ampli. A més, també es va analitzar quina era l’estructura dels estudis universitaris a diversos països d’Europa i amb tot, es va fer un debat intern. Com a resultat d’aquesta jornada de treball es va presentar un document (adjunt) amb una sèrie de qüestions, dubtes i propostes sobre la reestructuració dels estudis universitaris oficials.\nEl document adjunt posa de manifest les inquietuds de l’estudiantat envers d’una possible nova reestructuració dels ensenyaments universitaris, com ara el valor i les competències dels futurs plans d’estudis o bé el cost econòmic dels estudis universitaris. Punts que, sense cap mena de dubte, haurien de formar part de l’ampli debat que des del CEUCAT reclamem a totes les parts implicades, de la mateixa manera que així ho recomana el Consejo de Estado i que sol·liciten tant la CRUE com d’altres associacions estudiantils com CREUP o AERE.\nLluís Forcadell i Díez - 633 466 115 - presidencia@ceucat.cat\nCoordinador del CEUCAT (Consell de l'Estudiantat de les Universitats Catalanes)


Columna publicarà a l'estiu la quarta entrega de la saga Millennium\nEl llibre, escrit per l’escriptor suec David Lagercrantz, es titularà 'El que no et mata et fa més fort'\nEls hereus de Stieg Larsson van escollir l’escriptor suec David Lagercrantz per a escriure la continuació de la saga Millenium, protagonitzada per Mikael Blomkvist i Lisbeth Salander. Columna Edicions publicarà 'El que no et mata et fa més fort' a l'agost, quan es farà el llançament mundial de la quarta novel·la de la sèrie. El mateix dia, Editorial Destino publicarà l’edició en castellà.\n'El que no et mata et fa més fort' sortirà a la venda coincidint amb el desè aniversari de la publicació d''Els homes que no estimaven les dones' a Suècia. Erland i Joakim Larsson, pare i germà petit de Stieg Larsson respectivament, polèmics gestors del seu llegat, són els que han decidit ampliar la col·lecció: "En escollir David Lagercrantz per escriure el seu propi Millennium 4 volem mantenir amb vida aquells personatges i aquell món creat per Stieg Larsson. Ho veiem com una manera d’oferir als seus nombrosos lectors una esperada continuació de la saga. L’elecció va recaure en David Lagercrantz perquè creiem que és l’escriptor idoni per a aquesta tasca. David és un escriptor de gran experiència i habilitat que, al llarg de la seva obra, ha retratat personalitats úniques i genis de gran complexitat. I David Lagercrantz, sens dubte, ho farà a la seva manera”.\nL’escriptor suec David Lagercrantz, l’obra del qual s’ha centrat sempre en personatges extraordinaris, fora del comú, tant en el terreny de la ficció com en el de la no-ficció, assegura: “No vaig poder-m’hi resistir. He rebut diverses ofertes però cap em semblava suficientment atractiva. Quan em van presentar la idea, i després de recuperar-me del xoc inicial, no vaig veure el moment de començar a escriure. No recordo l’última vegada que em vaig sentir tan emocionat; emocionat i terroritzat, he d’afegir”.\nFins ara, 'Els homes que no estimaven les dones', 'La noia que somiava un llumí i un bidó de gasolina' i 'La reina al palau dels corrents d’aire' han venut en català més de 350.000 exemplars (Columna Edicions), i en castellà, prop de 4 milions d’exemplars. En total, Millennium ha captivat fins ara més de 75 milions de lectors a tot el món.


Receptes per posar-se en forma\nINICI > RECEPTARIS > Receptes per posar-se en forma\nUna proposta equilibrada i molt variada\nSeguir la rutina d'exercici físic és més complicat aquests dies que som a casa. No podem transformar el menjador en un camp de futbol, ni l'habitació en un gimnàs. Si la vostra estona d'esport s'ha vist reduïda als estiraments o la classe de zumba que seguiu per Youtube, aquest article us serà útil. Us presentem una pila de plats molt enèrgics i saludables. Perquè la dieta és una de les parts més importants per estar en forma i podeu mantenir-la o fins i tot millorar-la sense sortir de casa.\nEl bol més potent que podeu preparar. Arròs, tonyina, alvocat, ceba amb un toc del pacífic! Tardareu ben poc a fer-lo i no us decebrà!\nPasta amb pesto de kale, albergínia i tomàquets AJJ Estudi\nEl plat de pasta en format d'amanida no pot faltar en un menú esportista. Prepareu un pesto de kale amb fulles d'alfàbrega, pinyons torrats, nous i una mica de parmesà. Combineu la pasta amb unes albergínies i uns cirerols. Que vagi de gust.\nEls llegums són essencials i són una font de ferro ideal per als esportistes i els no esportistes. Acompanyeu les llenties amb les verdures que més us agradin i amaniu-ho amb una mica de vinagre.\nLa coliflor, encara que no us ho creieu, és un ingredient molt de moda entre els amants de l'exercici. Us proposem que l'acompanyeu amb una mica de greix de vedella i amb avellanes.\nEsteu cansats de menjar sa i el cos us demana una bona hamburguesa? Opteu per aquesta de salmó, molt ric en omega-3. Això sí, no cal que completeu l'hamburguesa amb un rovell d'ou, enciam i tomàquet com a la recepta. Us haureu de conformar amb una bona amanida. Bon profit!\nAtreviu-vos a preparar aquestes creps d'espinacs, panses i pinyons. Són tan bones que no us en sabreu avenir! També podeu fer-ne una versió per a postres amb poma, maduixes, dàtils i llavors de carbassa.\nUs presentem unes postres excel·lents. Pinya a la planxa amb llima, iogurt i gerds. Us en llepareu els dits!\nLes amanides no fallen mai perquè permeten fer mil i una variacions. No cal que dineu, cada dia, l'amanida d'enciam, tomàquet i cogombre que ens feia la mare. Aquesta de créixens us agradarà!\nUna crema de verdures sempre és una bona idea. A més, els espàrrecs són diürètics. Se us acut una combinació millor?


Vendre bastons per Internet - Diari de Girona\nVendre bastons per Internet\nUna empresa de Bonmatí, pionera en el comerç en línia\nFinna SL llança al mercat Finna Walking Sticks, una pàgina web on ofereix una àmplia gamma de bastons i complements fabricats de forma artesanal. Fundada el 1989 a la comarca de la Selva, aquesta empresa comercialitza el 50 per cent de la seva producció a l'exterior, sobretot als Països Baixos, Alemanya i França.\nVendre bastons per Internet. Aquesta és la nova estratègia comercial de l'empresa Finna SL de Bonmatí, que acaba de llançar al mercat Finna Walking Sticks convertint-se en el primer comerç en línia d'Espanya dedicat en exclusiva a la venda de bastons. El nou web ofereix una àmplia gamma de bastons i complements de gran qualitat fabricats artesanalment per Finna. Aquest projecte reforçarà encara més la presència internacional de l'empresa, que actualment ja ven la meitat de la seva producció arreu del món. La web de venda, www.finnawalkingsticks.com, ha estat desenvolupada per l'enginyeria i consultoria tecnològica gironina GNA.\nFundada el 1989 a Bonmatí, aquesta empresa familiar es dedica a la fabricació artesanal de bastons i complements i distribueix els seus productes arreu del món. De fet, comercialitza el 50% de la seva producció al mercat exterior, sobretot als Països Baixos, França i Alemanya. També exporta als EUA, el Japó, Mèxic, l'antiga Unió Soviètica, Anglaterra i la Xina, entre altres països.\nAmb l'objectiu d'adaptar-se als nous temps, Finna ha fet una clara aposta per Internet creant el primer e-shop de bastons d'Espanya. El web, disponible en català, castellà i anglès, s'adreça tant al mercat estatal com a l'internacional. Es tracta d'una plataforma de B2C (business to consumer) i, per tant, s'adreça a clients finals, sense la participació d'intermediaris. Finna Walking Sticks ofereix un ampli catàleg en línia de bastons de col·leccionisme, esport, viatge i passeig, així com accessoris (principalment, expositors, bastoners, calçadors i paraigües). Els productes estan fabricats amb fustes precioses i tenen empunyadures de materials diversos, com ara fusta, marfil, bronze i resina. El preu mitjà oscil·la entre els 50 i els 100 euros. L'ecommerce té una estructura clara i intuïtiva, que agilita la navegació pel web. Té un disseny responsive i, per tant, s'adapta a tot tipus de dispositius (ordinadors de taula, telèfons intel·ligents i tauletes tàctils).\nEls pagaments es realitzen en un entorn completament segur ?a través de PayPal, targeta de crèdit o transferència bancària? i les comandes a la Península es lliuren en un termini màxim de dos dies laborables. D'altra banda, amb l'objectiu de captar i fidelitzar els usuaris, la plataforma ofereix avantatges exclusius per als seus clients, com ara: descomptes, promocions, programa de punts, xec de benvinguda, xec regal o\nbonificacions per als usuaris que en portin de nous. Finna Walking Sticks és també present a les xarxes socials Facebook, Pinterest, Youtube i Google +. GNA ha estat l'encarregat de desenvolupar el projecte a partir de la tecnologia de Prestashop i el know-how d'un equip de 22 persones dels àmbits de l'enginyeria tecnològica, el disseny i l'e-marquèting.


Els homenatges a l'últim guerriller antifranquista i als escriptors perseguits centren la nit dels Octubre\nEls homenatges a l’últim guerriller antifranquista i als escriptors perseguits centren la nit dels Octubre\nCrònica d’una vetllada amb tres consellers i representació dels governs de Catalunya i les Illes Balears\nLa cita era a les nou, però els assistents no són mai puntuals en aquests actes. A les portes de l’Hotel Astoria es mesclaven els convidats a un casament de campanetes amb les 250 persones que anaven al sopar dels Premis Octubre. Sense pressa, perquè la part millor de la nit sol passar abans del sopar i després. La part més interessant són els rotgles. Els encontres d’uns i altres que cerquen la taula que els han assignat, que se saluden, es besen, es fan bromes. Entre més, els premiats i els jurats. El poeta Rubén Luzón encara es declarava en xoc perquè feia poques hores que s’havia sabut guanyador. Josep Franco, que ja és més veterà, somreia amb aparent tranquil·litat mentre esperava que arribàs el moment del lliurament de premis. I això, ja se sap, sempre és al final de la nit. Joan Garcia del Muro anava acompanyat de tota la família.\nEntre els assistents hi havia Joan Francesc Mira, president d’Acció Cultural del País Valencià; el cineasta Ventura Pons; la família de Vicent Andrés Estellés; un bon grapat d’escriptors com ara Guillem Frontera, Octavi Monsonís i Carme Manuel. I Màrius Serra, que va repetir l’exercici de l’any passat i va plantejar deu enigmes dels seus, relacionats, en aquest cas, amb les eleccions als Estats Units. I molta gent compromesa amb el país i amb els premis i que no fallen mai a la cita.\nSalutacions, abraçades i un únic tema de conversa perquè feia poc que s’havia acabat la votació del debat d’investidura al congrés espanyol. Mariano Rajoy ja n’havia eixit per anunciar que ja era hora que Espanya sortís de l’atzucac, però que fins dijous no faria pública la llista dels ministres. Els comentaristes havien de postil·lar que estàvem en ple pont de Tots Sants. Com que ja se sabia que Rajoy seria investit, només es parlava de la xifra de diputats socialistes que finalment no van acatar la disciplina de partit. Els catalans, els illencs, Margarita Robles, i pocs més. Quinze, la cara dels quals avui és a tots els diaris. La resta, un guió preestablert i cap somriure. Potser també parlaven, els assistents als premis Octubre, de les andanades de Rufián contra el PSOE, però el tema no donava per a gaire més, i l’interès es va girar cap a les dificultats del Barça per a guanyar el Granada.\nEls periodistes vam constatar que l’única televisió present era TV3. Algun comentari sobre la nova Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació. Cap referència a la manera com Canal 9 cobria, o no, els Octubre.\nSomriures còmplices i normalitat institucional\nEls fotògrafs volien imatges com ara la de Laura Borràs, la directora de la Institució de les Lletres Catalanes que representava el president Carles Puigdemont. Acabava d’arribar a\nValència perquè s’havia alçat a Eivissa, per volar a Barcelona, i fer una conferència a la Sénia tot vertebrant el corredor mediterrani per arribar a temps de saludar uns i altres i de conversar, a peu dret, amb el conseller d’Educació i Cultura, Vicent Marzà.\nMarzà ocupava la taula principal amb Eliseu Climent, el president de les Corts, Enric Morera, i dos membres del consell: els titulars d’Economia i Hisenda, Vicent Soler i Rafael Climent. I amb ells, la directora general de Política Lingüística del Govern de les Illes Balears, Marta Fuxà, i el primer tinent batle de Palma, Antoni Noguera.\nEls Octubre, a l’Astoria\nDesprés d’uns anys en què les restriccions de tota mena havien obligat a celebrar la nit dels premis a l’edifici Octubre, i després de l’assaig del Mercat Central de l’any passat, els Octubre han tornat a l’Hotel Astoria. Un espai cèntric que, com recordava aquesta setmana Lluís Miró, director de l’Editorial 3i4, que els organitza des de fa quaranta-cinc anys, encara conserva l’esperit de vetllades que reunien personatges com Montserrat Roig, Joan Fuster i Pierre Vilar. Eren anys en què es mantenia aquella ficció dels jurats reunits en una sala a banda en deliberació permanent de la qual anava informant l’enyorat Toni Mestre.\nAmb tot, no hi havia ni un gram de nostàlgia, en el sopar d’ahir, però en les parets d’alguna sala de l’Astoria segur que encara retrunyen els discursos encesos de l’editor Eliseu Climent, per a qui molts dels qui han pujat a l’escenari han tingut paraules d’agraïment. Però enguany no hi ha hagut res d’això. Ja fa un temps que Climent va passar els trastos de l’editorial a la seua filla Laia, i ella era qui aquests darrers anys es dirigia als assistents. Enguany, Laia ja no és al capdavant de l’empresa, sinó que el màxim responsable n’és el seu company. I Lluís Miró no va fer discurs.\nLa normalitat del conseller Marzà\nAixí l’únic parlament oficial que anit es va sentir a l’Astoria va ser el del conseller d’Educació i Cultura, Vicent Marzà. Va agrair la normalitat amb què s’han celebrat els premis i va subratllar la normalitat amb què el govern fa les coses. La normalitat amb què es relaciona amb els altres governs de l’àmbit lingüístic. Som deu milions de parlants, va dir. La normalitat amb què el govern acompanya els escriptors a les fires. La normalitat amb què s’ampliarà el nombre de lectorats de català. La normalitat amb què els ciutadans s’han d’acostumar a consumir cultura. Ja se’n comença a notar l’augment, va dir.\nLa intervenció del polític va ser molt aplaudida pel públic, però no tant com la de Quico Martínez, l’últim guerriller, que va rebre un dels homenatges de la nit. El va presentar Alfonso Erié, ex-director del setmanari gallec A Nosa Terra, qui va parlar de memòria i de dignitat i de lluitadors que defensaven la república. Martínez, amb una gran fortalesa malgrat els més de noranta anys que té, també va posar l’èmfasi en la memòria, en el compromís amb la vida republicana que ell i els seus companys de guerrilla representaven. En algun moment també va parlar de l’estat de dret que, segons que diu, encara no s’ha restablert.\nL’altre homenatge va ser per al Pen Català, que defensa la vida i la dignitat dels escriptors perseguits arreu del món. La presidenta del Pen, Carme Arenas, va explicar el programa dels escriptors acollits i de les ciutats refugi. Barcelona, Palma i Girona ho són. Arenas espera que aviat València s’afegesca a la llista.\nMarina Rossell cantant a cappella Lili Marlen i Le Métèque amb la guitarra va aconseguir remoure alguns dels assistents que la van acompanyar mig amb timidesa mig amb comboi. Uns joves actors van fer esgrima amb els versos més coneguts d’Estellés entre les taules. La dolçaina de Miquel Gironés, que estrena grup amb Xiromita Trad Project, va posar la nota contemporània, perquè el seu so arrela en diverses tradicions però el resultat és granment modern.\nEls protagonistes de la gala literària esperaven el moment del lliurament dels guardons, aquesta escultura tubular d’Andreu Alfaro que cerca l’infinit. Josep Franco en novel·la, Rubén Luzón en poesia i Joan Garcia del Muro en assaig van expressar l’agraïment als jurats i a l’editorial i van fer cinc cèntims de les seues obres.\nQuan es va fer la foto de família dels premiats ja era la una d’una matinada que prometia una hora extra. I quan Gironés i el seu grup van començar a tocar la seua versió de la Muixeranga la sala tornava a ser plena de rotgles. Tothom frisava per comentar la jugada. Alguns ja volien marxar. Però amb les primeres notes es va fer un silenci ample i profund. Pràcticament sense mans marcant les quatre barres amb els dits. Amb crits, quan va acabar, d’independència sil·labejats amb una certa insistència. Una nit normal a l’hotel Astoria de València on, a banda d’un casament de campanetes, es van lliurar els guardons del 45ns Premis Octubre.


10 millors: cançons de karaoke per a nois - Askmen\nTop 10: Cançons de karaoke per a nois\nPresentació de les 10 millors cançons de Karaoke per a nois\nAskMen Editors 24 de febrer de 2017 Comparteix Tweet Flip 0 Shares There’s; there’n similar like to look a sloppy, inducida by beer by a classical melodia. Una mica de coratge líquid és tot el que la majoria dels homes necessiten per plantar-se davant d’una munió de desconeguts i traure portades semi-fidels de les seves cançons favorites. Musicalment parlant, aquesta tendència és una proposta apagada, però amb els propòsits d’una bona història del dilluns al matí, no hi ha res millor que l’art del karaoke, sobretot quan les nostres 10 cançons més bones de karaoke per a nois es barregen.\nQuè fa que una cançó de karaoke sigui adequada per a homes? Ha de ser excel·lent, ha de ser cantable i el més important, no ha de fer-te voler enganxar el cap a la sorra i desapareixer al bany immediatament. És a dir, a menys que vagis a fer una breu presentació de 'Hit Me Baby One More Time' per fer riure algú especial.\nL’elecció de la cançó adequada també dependrà molt probablement del nivell d’alcoholèmia actual. No voldràs intentar la pedra de la reina Bohemia Rhapsody freda o sobresortir amb la '8 Milla' d'Eminem quan n'hagis tingut. Així que aneu amb compte i preneu-vos un moment per preguntar-vos: sou prou sobri (o bé begut, segons la situació) per a aquesta cançó?\nTan important com jutjar el vostre nivell d’ebriació és llegir la sala. Les millors cançons per escollir quan els teus millors buds estan en un divertit i un binger descontrolat no són el mateix que quan estàs en funcions de treball i el teu cap està escoltant.\nAixí, sense més detalls, aquí teniu algunes cançons llegendàries que faran que qualsevol noi destaqui a la propera nit de karaoke. El focus es troba al vostre abast, de manera que feu que els propers tres minuts siguin els més èpics i memorables de tota la nit.\nCom tractar-se de tenir una data\nIdees de regals de cites ocasionals\nEl model Heidi Hoback neteja l’aire sobre LeBron James que s’acosta a les seves DM\nImatges de perfil de Bad Tinder\nExamen de HornyMatches.com