Com iPhone suprimir dades sense restaurar .\n"a causa dels problemes d'internet Wi-Fi, he de prendre el meu iPhone a Verizon d'intercanvi. És molt necessari esborrar totes les dades en l'iPhone. No obstant això, he sentit que restaurar només no pot treure tota la informació personal de l'iPhone. Els I necessiten una manera de suprimir dades iPhone sense restaurar. Algú sap com fer-ho? Si us plau ajuda, gràcies!" -Helen\nAlgunes persones por de ser recuperats per altres persones, fins i tot amb iPhone restaurat les dades personals. Algunes persones només cal esborrar algunes dades personals d'un iPhone, mentre restaurar iPhone farà tota pèrdua de dades. Si estàs en qualsevol de la situació 2 s'ha esmentat, m'agradaria recomanar que intenta Wondershare SafeEraser permanentment suprimir dades iPhone sense restaurar. Hi ha diverses opcions per esborrar les dades d'iPhone:\nEsborrar dades privades: selectivament suprimeixi dades privades des del seu iPhone sense restaurar;\nEsborrar arxius suprimits: esborreu els fitxers que ha suprimit en el seu iPhone;\nEsborrar totes les dades: esborrar totes les dades en el seu iPhone i posar-lo com un telèfon nou;\nSuport nou iOS 9, iPhone 6S Plus, iPhone 6S, iPhone 6 Plus/6/5s/5/4;\nVostè pot descarregar versió de judici de SafeEraser de Wondershare per comprovar com funciona. És estàndard tecnologia militar a destrossa dades evitarà que les seves dades de ser recuperats o filtrada.\nCom utilitzar Wondershare SafeEraser suprimir dades iPhone sense restaurar\nPas 1. Descarregui i instal·li Wondershare SafeEraser al seu ordinador. Wondershare SafeEraser per a Windows PC i Wondershare SafeEraser per a Mac són disponibles. Segons el seu sistema operatiu de ordinador, obtenir la versió correcta. Connecta teu iPhone amb l'ordinador mitjançant un cable USB. Quan connectat amb èxit, vostè pot veure el nom del seu iPhone apareixen a la part superior esquerra del programa.\nPas 2. Seleccioneu la funció per suprimir dades iPhone segons les seves necessitats.\nOpció 1 Esborrar dades privades sense restaurar\nDades privades inclou dades suprimides, amagatall de safari, història de safari, galetes de safari, amagatall de teclat, missatges, adjuncions de missatge, història de crida, notes i fotos. Fent clic a "Esborrar dades privades", llavors aquest programa escannejarà el seu iPhone per a dades privades. Després de llavors, podeu suprimir selectivament dades no desitjats, sense restaurar el seu iPhone.\nOpció 2 Esborrar arxius esborrats sense restaurar\nAquesta opció s'utilitza per esborrar aquests arxius que suprimit en el seu iPhone. Quan suprimiu alguns fitxers, és tret des del lloc original però encara existeixen en algun lloc en el seu iPhone. Programari de recuperació, com Wondershare Dr.Fone, pot recobrar aquests arxius suprimits. Per eliminar aquests arxius completament des del seu iPhone, vostè ha de triar la funció d 'Esborrar arxius suprimits' a SafeEraser. Es puguin esborrar arxius suprimits els missatges, RoundCorners, contactes, història de crida, facetime, calendari, recordatoris, notes, adreces d'interès de safari, fotos i vídeos.\nOpció 3 Esborrar totes les dades sense restaurar\nAquesta opció s'ha desenvolupat especialment per a usuaris que van a vendre o regalar els seus iPhones. Mitjançant aquesta opció, totes les dades incloent missatges, història de crida, facetime, contactes, correu, calendari, recordatoris, notes, notes de veu, adreces d'interès de safari, fotos, vídeos, apps, escenes de sistema, amagatall de teclat, caducs, iTunes DB, RoundCorners, favorits de safari, història de safari, voicemail, Apple ID, iCloud ID, centre de joc, Poma mapes, temps, accions i quiosc es poden suprimir des del seu iPhone.\nCom trobar a bloquejava números en iPhone\n[Tema solucionat] iPhone Stuck a la pantalla de Logo de pomes\n> Recursos > iPhone > iPhone suprimir dades sense restaurar com


divendres, 24 de setembre de 2021, 17:52\nL'alcaldessa diu que la gestió d'aquest aparell ha estat "nefasta" i ha previst un pressupost de 10.000 euros per retirar-lo\nArxivat a: Política · Serveis · ascensor\nRedacció | diumenge, 18 de juliol de 2021, 17:30\nL'ascensor de la part baixa de la Riera que hauria de facilitar l'accés a la platja de la Picòrdia és un autèntic fracàs. La constatació d'aquest fet és que l'Ajuntament d'Arenys de Mar està decidit a retirar-lo. Segons que ha explicat aquest matí l'alcaldessa Annabel Moreno, "aquest ascensor s'ha de retirar perquè la gestió ha estat nefasta". Moreno ha informat que va demanar a l'enginyer municipal que incorporés en el pressupost d'aquest any la retirada de l'ascensor que està valorada en 10.000 euros, però que finalment no es va afegir al pressupost.\nL'alcaldessa respon així a la queixa de la Defensora del Vilatà que va traslladar al darrer ple municipal de juny el mal funcionament d'aquest ascensor i reclamava una solució especialment per a les persones amb dificultat de mobilitat que tenen problemes per remuntar la rampa de vianants en sentit pujada. La solució que aporta el Consistori és l'eliminació d'un ascensor que ja va néixer amb polèmica. Mentre CiU demanava la construcció de l'esmentada rampa, el govern tripartit de PSC, ERC i ICV (1999-2003) va apostar per construir l'ascensor que finalment es va inaugurar el març del 2003, dos mesos abans de les eleccions municipals, essent alcalde el republicà Joaquim Ponsarnau.\nL'ascensor ha estat més temps espatllat que funcionant durant el diferents mandats polítics que ha tingut Arenys de Mar i ha suposat una gran despesa de manteniment que no ha servit. El darrer contracte de manteniment es va firmar amb l'empresa Schindler per 2.395 euros anuals. No va ser fins al desembre del 2014 que es va construir la rampa actual d'accés per a vianants, mentre l'ascensor ha patit inundacions, vandalisme i avaries constants.\nAspecte de degradació de l'ascensor que connecta la Riera amb la platja de la Picòrdia. (X. Salbanyà)\nL'Ajuntament ultima amb ADIF la cessió de l'aparcament de l'estació\nMoreno: "hi ha un biaix polític en les crítiques sobre la neteja viària"\nVeïns de diverses zones d'Arenys s'organitzen per combatre la brutícia


Al maig de 1980 vaig desaparèixer del món durant una setmana. Al llarg de set dies i set nits, ningú no va saber on era. Amics, companys, mestres i, fins i tot la policia, es van llançar a la recerca d'aquell fugitiu que alguns ja creien mort o perdut per carrers de mala reputació en un rapte d'amnèsia. Tothom volia saber on era, si encara era viu o si ja era mort, però ningú es podia imaginar el que realment estava passant.\nEl primer dia que vaig estar desaparegut vaig anar fins a certa ciutat encantadora per tal de trobar allò que tan necessitava, i no, no buscava els meus pares, ni diners, ni res que no fos trobar-me a mi mateix. Perquè quin sentit té viure si no sas qui ets?\nHeu de comprendre que no em refereixo al meu nom o coses així, em refereixo a saber què és allò que vuic, a saber quin sentit té tot açò. Ve, ara que tinc les idees més clares, i ja vos he situat en els meus pensaments, vaig a explicar-vos què es el que em va passar durant aquells set magnífics dies.\nEl primer record que em ve al cap és la meva arribada a aquella ciutat, les muralles permaneixien intactes a pesar del temps, i les portes de la ciutat donaven al parc més tranquil del món, on et pots sentir acompanyat rodejat per desconeguts. I si pugueu comprendre la perfecció d’aquells instants comprovarieu que no estic boig.\nConeixia els carrers de tal manera que podria arribar a qualsevol punt de la ciutat amb els ulls tancats, així que vaig tancar els ulls i amb una mà per les façanes vaig recórrer la ciutat fins reconèixer la porta d’aquell edifici on vaig viure tants moments feliços, tants bons moments que quan vaig obrir els ulls i vaig observar aquella antiga façana, em pareixia impossible pensar que era la mateixa casa. Sempre diuen que de petits la vida és més fàcil, més bonica, però això es culpa dels adults que no es esforcen per a mantindre eixa il·lusió en els nens, per tal de canviar això en aquell instant em vaig prometre retornar aquella casa als seus dies de glòria.\nLa porta de ferro s’havia oxidat amb el pas del temps i com a conseqüència grinyolava al obrir-la. Vaig aconseguir entrar i, per a la meua sorpresa, les llums i l’aigua funcionaven perfectament. Acàs algú havia estat vivint ahí? Era l’única manera possible i racional d’explicar aquell fet, però perquè havien deixat la casa tan descuidada? Perquè?\nHem vaig decidir per acabar de revisar la casa, per tal de vore si m’esperaven més sorpreses, i en efecte, les parets del menjador havien sigut marcades amb expressions com aquesta : “63D80L”. Quin sentit tenien? A mesura que mirava aquelles quatre parets les ganes per averiguar el significat de totes aquelles expressions creixien dins meu com un foc al que li afegeixen llenya.\nLa meua ment no parava de formular una i altra vegada la mateixa pregunta, què signifiquen? Com que volia saber si al llarg de la casa hi havien mes expressions vaig decidir seguir la pista , així que vaig anar a veure les altres habitacions,les vaig revisar una per una, però les altres habitacions estaven intactes, tal i com un xiquet de cinc anys recordava haber-les deixat, aquest fet sols em feia pensar més i més. Si algú havia estat vivint ahí, perquè no dormir en les habitacions? Perquè no deixar rastre a exepciò dels gravats del menjador? Perquè seguir pagant llum i aigua? No era capaç de respondre cap d’aquelles preguntes, així que hi vaig decidir tornar a aquella habitació, quan de sobte em vaig trepitjar,em vaig adonar que hi havia un tros de parquet solt, així que vaig decidir obrir-lo, s'assemblava a un amagatall, al aixecar la peça de parquet vaig descobrir un tros d’una pagina d’un llibre, com si s’haguera arrancat la cantonada d’una de les fulles d’un llibre però en ella nomes es podia veure la paraula “ajuda” escrita amb un bolígraf de color roig i el numero de la pagina, el 638 , no tenia pensat deixar aquella casa, aquella ciutat, sense haver resolt aquest misteri.\nVaig decidir anar al supermercat ha comprar qualsevol cosa per menjar i vaig aprofitar per comprar unes llibretes i un bolígraf (per anotar tot alló que em pogués resultar important). En l’eixida hi vaig trovar-me amb Carol, una antiga amiga amb la que encara mantenia relació. Vaig sentir un impuls que em va fer preguntar-li si coneixia als individus que hi havien habitat en la casa, però em va dir que no havia vist a ningú entrar després de que nosaltres marxarem. El mateix impuls que m’havia fet preguntar-li també em feia sentir que m’estava mentint, que no em contava tot el que hi savia. Però per qué ocultarme algun fet? De moment, tan sols podia asegurar que a quelcom que hi havia estat en la casa li havia ocurrit qualsevol cosa molt misteriosa i, suposo, que no massa bona.\nVaig entrar a la casa i vaig anotar en la llibreta verda totes les expressions que hi estaven anotades en les parets del menjador. Em vaig adonar que realment sols hi havien unes vint o vint-i-cinc expressions distintes que es repetien aleatoriament per les quatre parets. Vaig intentar desxifrar-les pero em resultava impossible trobar un sentit, un alfabet comú o qualsevol tipus de relació existent. Aparenment sols eren lletres i xifres combinades a l’atzar per tal de crear expressions de no més de 8 caràcters.\nVist el meu éxit hem vaig dedicar a buscar una relació entre els colors amb els que hi havien sigut escrites les expressions, vaig descobrir que el 25% de cada expressió estava escrit en verd, un altre 25% en blau i el 50% restant en roig. Peró de què em servia? No era capaç de entendre res del que pasava amb aquella casa, tot era tant misteriós, tan enigmatic, tan incomprensible, inclós podria dir que sentia una mica de por. Aquestos fets em resultaven típics de película de por, on hi ha assassinats i lladres, no pareixia una experiéncia real.\nAquella nit em va passar pel cap l’idea de que tot sigués una broma de la Marina, qui m’havia sentit parlar de la casa i de la ciutat, pero no recordava haver-li dit el nom de la població, estava segur que mai li havia dit el lloc d’on venia. Llavors, no em va quedar més remei que acceptar que era un misteri real i que no em quedava altra opció que resoldre’l, perquè al fi i a la cap, estava segur de que no podria abandonar la ciutat sense saver el que hi havia passat.\nEm vaig quedar adormit al menjador, damunt del parque, i em vaig despertar quan un raig de sol es va colar per la finestra, iluminant tota l’estància. Vaig canviar-me i vaig emprendre una ruta per la ciutat, ja que estava convençut de que no hi podria trobar cap informació lógica i útil en aquella casa. Vaig començar per l’ajuntament. La meva conversa amb la secretaria va ser aquesta:\n-Hola.Bon dia, et puc ajudar en algun assumpte?-va dir la dona mentre m’analitzava de cap a peus.\n-Pense què si, sap vosté si la casa del carrer major, aquella que te una façana semblant a les del romanticisme, ha estat habitada últimament?\nLa xica va fer cara de sorpresa i amb un fil de veu em va dir:\n-No, no hi se res, pero perquè s’hi interessa? Fa molts anys que la família que hi vivia la va abandonar per complet i mai han tornat. Potser vol vostè comprar-la?\n-No, que va. Es sols que m’ha dolgut veure una casa del carrer major tan descuidada. Ningú li fa cap mena de manteniment.\n-Doncs, ara que ho diu, crec que farà dos o tres mesos hi va vindre un èquip tècnic que va estar reparant l’instalació elèctrica i fent feines de fontaneria. Però no hi van estar ni una setmana.\n-Van assegurar que hi és una casa poseïda, on ocorreixen estranys sucessos. Un d’ells afirmava que mentre estava ell asoles va sentir uns sorolls en el menjador, i que quan va anar a veure el que hi era va poder observar com en la paret s’acabava d’escriure no recordó el que.\n-Successos estranys, sense dubte.\nDesprés d’aquella conversa vaig anar al centre cultural, on es solen reunir els habitants, des de els més nens fins els de 90 anys. De petit, solia anar i escoltar les històries del Tio Ramón. Aquella ciutat, era com un poble, on tots hi estàn per a tots, on les festes són de tots i les alegries i les penes són compartides. Del poc que recorda la memória d’un nen de cinc anys, aquestos fets hi destaquen.\nTornar a entrar-hi em va resultar un colp de records que em van fer sentir-me petit de nou. Vaig mirar l’amplitud del saló, era més gran del que recordava. A la dreta hi estava el despatx de l’encargada de controlar l’ambient, al costat hi era el racó dels més petits, on destacaven les rialles per dalt de tots els sorolls. En el centre hi havia una mena de passadís que acabava amb un semicercle de cadires, on es solien reunir els més majors, per parlar de quan eren joves i contar anècdotes als adolescents, sempre dispostos a escoltar. A l’esquerra hi havia una mena de biblioteca, a excepció del silenci tenia tot el necessari per ser considerada com a tal. Hi havien tres grans estanteries repletes de llibres amb mil històries que contar, també hi havien dos grans taules grogues amb les cadires de color blanc.\nVaig decidir acostar-me als més grans, ja que solien ser els més savis i amb ells estaven els adolescents, qui no es perdien ni una. Hi vaig prendre seient en el semicercle i quan havien acabat el tema de conversa vaig preguntar per si havia passat algun fenòmen extraordinari últimament i , per sort, un dels jovenets va parlar sense pensar. Tan sols va poder dir :’’ Si!, la casa dels assassinats.’’ quan un dels més grans va fer-li callar pronunciant un suau tsss. L’home va canviar de tema dient, hi han certs fets que és millor no recordar.\nVaig eixir amb una nova averiguació, un fet interessant, ja que per lo vist, en aquella casa no sols hi havien ocorregut sorolls i pintures estranyes com m’havia dit la secretària de l'ajuntament; sinó també´r hi havien ocorregut assassinats.\nCada vegada l’assumpte era, més complicat, tot pareixia dir-me que ho deixara estar, que m’olvidera del tema, però serien vostès capaços de quedar-se amb la intriga, d’evitar recordar aquest fet o fins i tot d’olvidar-lo?\nNo crec no. Jo no hi vaig ser capaç hi al migdia vaig decidir anar al bar per dinar a vore si algú tenia la llengua solta i aconseguia endevinar algo més. Per a la meva sort, el bar estava ple i la majoria anaven contentets. No em va resultar difícil fer-me amb la confiança d’uns quants, però tan pompte comentava alguna cosa sobre la casa, quelcom corria lluny meu evitant dir-me res. Què dimonis hi va passar en eixa casa per a que ni tan sols amb un litre de cervesa al cos m’ho diguen? Tan terrorrífic va ser? Ningú no obria boca i pompte vaig marxar ja què no hi averiguaria res més. Però el destí així ho va voldre i em va fer tripetjar amb el jovenet del centre cultural, l’únic al que pareixia no importar-li fer-me coneixedor de tals fets. Vaig decidir parlar en ell, però ara no era el mateix xicot alegre de la matinada; hi estava molt seriós, massa per al meu gust, i no va voler estableir conversa. Jo tan sols desitjava descobrir el que hi pasava i poder tornar a dormir per la nit. Un nombre incontable de preguntes sense reposta pasaven pel meu cap, fen-me pensar si estava boig o realtment tot hi era veritat. Dubtava de tot i de tots a excepció d’una cosa que hi tenia segura, jo no mouria un peu fora d’aquella ciutat fins saber que havia passat en la casa; i vist la gran colaboració que em van brindar els ciutadans, no em quedava altre remei que treballar sol fins averiguar el que hi havia passat.\nL’endemà pasaria tot el dia buscant per casa i establint la relació entre les pintures, els assassinats i la pàgina del llibre, on em demanaven ajuda. Però ajuda per a què? Per a matar? Per a sobreviure?


Hotel Marina Charming Rooms Finale Ligure Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel Marina Charming RoomsVia Barrili 22, Finale Ligure, Finale Ligure, Itàlia, 17024 - Veure al mapaExcel·lent8,7Basada en78comentarisHotel Marina Charming RoomsVeure més fotos"Amazing location, amazing breakfasts, amazing staff, loved o..."TamsinSwitzerlandVeure més fotosVeure totes les 40 fotosExcel·lent ubicació 9,1Veure al mapa9,1UbicacióParticularitats que li encantaranProp de transports públics\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Albergo Marina està situat idealment a Finale Ligure; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Albergo Marina asseguren una estada plaentera als seus clients. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, restaurant, bar, àrea de TV/saló compartit. L'ambient de Albergo Marina es reflexa en cada habitació. calefacció, despertador, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Albergo Marina és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Finale Ligure.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Notícies - L'Arxiu Històric Provincial de Barcelona s'ubicarà a Sant Cugat\nL'Arxiu Històric Provincial de Barcelona s'ubicarà a Sant Cugat\nL'objectiu és fer de Sant Cugat 'la ciutat dels arxius' reunint l'ANC i el futur Arxiu Provincial de Barcelona\nel 7/des/04 Carola Lopez Cultura PDF\nSant Cugat acollirà el futur Arxiu Històric Provincial de Barcelona. Així ho ha anunciat la consellera de Cultura, Caterina Mieras, que ha explicat que aquest arxiu compartirà recinte i part de les instal·lacions amb l'Arxiu Nacional de Catalunya. D'aquesta manera, Sant Cugat podria esdevenir, en un futur, la ciutat dels arxius del nostre país.\nL'Arxiu Històric Provincial de Barcelona és un projecte que està pendent des de l'any 1980, ja que Lleida, Tarragona i Girona ja en tenen un. L'objectiu d'aquest arxiu és sistematitzar el patrimoni documental de la circumscripció de Barcelona, una tasca que ara fa només puntualment l'Arxiu Real de Barcelona.\nAra, el govern de la Generalitat ha decidit emplaçar finalment aquest arxiu a Sant Cugat, compartint recinte i part de les instal·lacions amb l'Arxiu Nacional de Catalunya. Aquest projecte pretén fer de Sant Cugat 'la ciutat de l'arxiu' de Catalunya. Així ho ha assegurat el director de l'Arxiu Nacional, Josep Maria Sans i Travé.\nAquest és un pas endavant perquè Sant Cugat sigui la 'ciutat dels arxius'.Estem contents perquè el Ministeri de Cultura ha acceptat la proposta de lDepartament de Cultura de la Generalitat.\nPer a Sans Travé, la creació d'aquest nou fons és imprescindible perquè funcioni correctament el sistema arxivístic català . El director de l'ANC ha afegit també que aquesta és una bona notícia per la ciutat de Sant Cugat, ja que passarà a ser la insígnia del patrimoni documental de Catalunya arreu del món.\nSerà bo per l'arxiu i sobretot per Sant Cugat, ja que passarà a ser la marca delpatrimoni documental de Catalunya arreu del món\nSegons les previsions, el nou fons documental compartirà els serveis de documentació i la sala de consulta amb l'Arxiu Nacional de Catalunya. A banda, els responsables de l'arxiu negocien la construcció d'unes noves instal·lacions que alberguin el dipòsit documental. Per a Sans Travé, la concentració dels dos arxius en un mateix espai abaratirà els serveis dels investigadors i de documentació.\nAquesta iniciativa s'engloba dins el programa per 'Preservar el patrimoni i la memòria' del pressupost del 2005 de la Generalitat de Catalunya, al qual es destinaran gairebé 50 milions d'euros.


Montecarlo – Terrin: història d’una obsessió – L'illa deserta\nMontecarlo – Terrin: història d’una obsessió\nOn 21 Març 2018 17 Març 2018 Per sifuroIn 5 estrelles, Llibres\nUna vegada més, Raig Verd ens ofereix un llibre amb traducció de Maria Rosich. I això ja comença a ser un clàssic al meu prestatge de llibres. 🙂\nAfegiu-hi que l’autor, Peter Terrin, torna a la línia que ens oferia a El vigilant i tenim una història sòlida, amb un narrador que és capaç de fer-nos entrar en el cap del protagonista. Mentre a El vigilant el sentiment predominant era l’angoixa, barrejada amb claustrofòbia, a Montecarlo tenim l’obsessió per una actriu que no reconeix i agraeix el que el protagonista, en Jack, es pensa que va ser una proesa.\nI què ens ofereix, aquest llibre?\nEl llibre comença amb una introducció a la vida d’en Jack, la seva infantesa, el poble on va créixer, i els fets que van passar abans que comencés una cursa a Montecarlo als anys seixanta, una cursa presidida per Rainier i Grace Kelly (tot i que al llibre no se n’acaba de donar el nom). Arribats en aquest punt, es produeix el drama i vivim la recuperació de les ferides i la tornada a casa.\nI és a partir d’aquí quan Terrin comença a desplegar les seves dots narratives per fer-nos sentir l’obsessió que en Jack té per la Deedee, l’actriu a qui va salvar la vida a Montecarlo i de qui espera un mínim reconeixement. Somnia despert, imagina coses… i ja és impossible desenganxar-se el llibre de les mans fins a acabar-lo. L’autor aconsegueix que sentim el que sent el protagonista, tot i que nosaltres tenim més perspectiva que ell i podem intuir, en certa manera, com acabarà el tema del reconeixement.\nLa traducció, com és habitual en la Maria Rosich, s’intueix minuciosa a l’hora de fer-nos arribar el missatge original. No hi ha res que soni estrany, tot i que sí que hi ha algunes petites errades de concordança que convindria repassar de cara a properes edicions. Perquè una cosa sí que la tinc clara: hi haurà més edicions, ja que es tracta d’una història atractiva i amb capacitat per atraure-us des de bon principi. Si no em creieu, aneu a la pàgina web de Raig Verd i descarregueu-vos aquest pdf que conté el principi de la novel·la. Veureu que val molt la pena.\nSant Jordi ja s'intueix en l'aire, i a L'illa deserta comencem un esprint per arribar en plena forma a la nostra Diada. Per aquest motiu, fins a la setmana abans de Sant Jordi publicarem una entrada a la setmana, en lloc de l'entrada cada dues setmanes que sol ser la freqüència habitual.\n2 respostes a “Montecarlo – Terrin: història d’una obsessió”\nAquest és un dels llibres que tinc previst per Sant Jordi, i no és l’únic de Raig Verd. Amb aquest bon comentari ja veig que es confirma la seva excursió cap a casa meva. En realitat Sant Jordi és una excusa, perquè aquesta setmana he comprat 4 llibres, però per Sant Jordi tanco els ulls i només allargo el braç cap a les estanteries. Bé, per Sant Jordi no, uns dies abans per no trobar-me la marabunta. Quin dia més feliç aquest, el d’una setmana abans de Sant Jordi.\n21 Març 2018 a les 11.36\t Respon\nA mi, per Sant Jordi, el que m’agrada és començar la ruta a les 9 del matí, quan he deixat el nen al cole, i baixar per Rambla Catalunya abans no s’ompli. Quan arriba la marabunta a quarts de dotze, jo ja he fet la feina i em prenc un cafè. Després, pujada per Passeig de Gràcia per repassar els estands de les meves editorials preferides i a esperar la tarda, per ficar el cuquet del llibre dins dels més petits de casa. I què coi: el 23A hi ha descompte! (tot suma, noi… ).\n22 Març 2018 a les 11.41\t Respon


El mètode s'utilitzarà de manera habitual a partir d'aquest mes i beneficiarà un centenar de pacients\n2 min. Palma 04/01/2021 13:27\n651x366 Una operació a l'hospital Son Llàtzer / CONSELLERIA DE SALUT Una operació a l'hospital Son Llàtzer / CONSELLERIA DE SALUT\nL'Hospital Universitari Son Llàtzer de Palma ha fet la primera intervenció quirúrgica en la sanitat pública balear amb làser d'holmi, una tècnica pionera que facilita el tractament de pacients que pateixen hiperplàsia benigna de pròstata. El mètode es farà servir de manera habitual a partir d'aquest mes i beneficiarà un centenar de pacients, segons ha explicat aquest dilluns la Conselleria de Salut en un comunicat.\nLa hiperplàsia benigna de pròstata es produeix quan la pròstata creix i obstrueix la uretra, i és un dels problemes de salut més freqüents entre els homes adults. De fet, afecta més de la meitat dels que tenen 60 anys i el 80% dels ancians.\nEl cap del Servei d'Urologia de Son Llàtzer, Carlos Gutiérrez, ha assenyalat que la tècnica disminueix la necessitat de transfusions, millora la tolerància postoperatòria entre dos i quatre dies i accelera la recuperació.\nEl mètode, conegut com a tècnica HoLEP, consisteix en una intervenció endoscòpica a través de la uretra del pacient, i és una alternativa a la cirurgia oberta en pròstates grans. Els símptomes de les malalties són variables i empitjoren a mesura que la pròstata creix, com la dificultat per orinar, la sensació de no buidar completament la bufeta, l'augment de la freqüència amb la qual s'orina i pèrdues urinàries.\nA Son Llàtzer es llegeixen còmics\nEls controls sanitaris en els aeroports i ports a les Illes s'amplien a tots els viatgers espanyols


La UE Valls rep el Sants al Vilar sabent que pot perdre la categoria matemàticament aquesta jornada | eltravesser.cat\nData: 21/05/2021 09:24\nAutor: Francesc Fàbregas Gaya\nLa UE Valls rep el Sants al Vilar sabent que pot perdre la categoria matemàticament aquesta jornada\nEls vallencs volen acomiadar-se de la Tercera Divisió de la forma més digne possible i seguint competint\nDivendres, 21 de maig de 2021 a les 09:24h\nAquest cap de setmana és la primera jornada que la Unió Esportiva Valls pot certificar el descens de categoria i retornar a Primera Catalana. Els vallencs, que van caure a Figueres la jornada passada, tenen la salvació a vuit punts quan resten 12 en joc i si els de l'Alt Empordà treuen un millor resultat que els vallencs en el seu partit, els de l'Alt Camp perdrien la categoria.\nA quatre jornades pel final, els de Joan Pallarès reben la visita de la UE Sants sabent que la situació és límit a la classificació i que al final de la jornada, el descens pot ser matemàtic. Les poques opcions a salvació implicaven guanyar a Figueres, i tot i fer un bon partit, oferir una bona imatge, i fer un millor partit que el Figueres, l'equip sortia derrotat i gairebé sentenciat.\nA la prèvia del partit, Joan Pallarès, tècnic de la UE Valls explicava que "No volem pensar que podem descendir matemàticament aquest cap de setmana", i afirmava que l'equip se centra a seguir competint "com cada jornada".\nEncara que el descens sigui matemàtic aquest cap de setmana, i quan faltarien encara 3 jornades més per la fi de la temporada, el tècnic ho té clar. "Mentre hi hagin partits per jugar competirem com el primer dia, independentment del resultat i de la classificació", explicava en la prèvia del partit davant del Sants, un equip que té encarada la permanència a la categoria després d'una bona fase de permanència.\n"Hem fet mèrits per sumar més punts"\nPallarès confessava que sentia ràbia quan analitza el pas de l'equip aquests mesos a la categoria. "Penses i analitzes que si haguéssim estat més fins cara porteria estaríem a una altra situació. No és que no hàgim arribat a l'àrea sinó que no les endollem i és la tònica que ens ha passat tot l'any", i creu que l'equip, sobre el terreny de joc, ha fet mèrits de sumar "més punts dels que tenim".\n"He pensat poc amb l'any vinent"\nA un mes de la finalització de la temporada, el tècnic afirma que no ha pensat en el curs vinent. "Tenim ganes d'acabar els últims partits de lliga i deixar el nom del club com un equip que ha passat per la Tercera Divisió fent un bon joc, i sent un equip digne de la categoria", i ressalta que quan s'acabi la temporada "ens plantejarem que fem".


lo carrer del riu: Oriol Junqueras: "Els guardians de la història"\nAl pròleg d'El coneixement del llenguatge, Noam Chomsky constata que, malgrat l'existència d'una enorme quantitat d'informació, la majoria de persones desconeixen la realitat de la societat en què viuen i com hi funcionen les institucions. Una paradoxa similar al "problema d'Orwell" i que consisteix en "la capacitat dels sistemes totalitaris per inculcar creences que són fermament sostingudes i molt difoses, encara que hi manqui per complet el fonament i sovint contrariïn francament els fets obvis del món circumdant".\nEn alguna ocasió, Chomsky ha declarat que Homage to Catalonia, de George Orwell, és un dels seus llibres favorits. En concret, la primera edició d'Homenatge a Catalunya va aparèixer el 25 d'abril del 1938. Es tracta d'un relat escrit en primera persona sobre l'experiència de l'autor durant la Guerra Civil. Orwell descriu com va arribar a Barcelona a finals del 1936. També hi explica la seva admiració pel procés revolucionari català i l'ascens de l'estalinisme, que l'obligarà a abandonar el nostre país després dels tràgics Fets de Maig. Segons Chomsky, actualment, el passat continua segrestat pels qui anomena "els guardians de la història". No es tracta pas d'un "ministeri de la veritat", com el que havia previst Orwell per al 1984, sinó d'un col·lectiu de professors universitaris i de professionals dels mitjans de comunicació que s'encarreguen de construir la memòria -i, per tant, la identitat- dels ciutadans. Són una mena de comissaris polítics, encarregats d'evitar que les persones puguin aprofitar el seu sentit comú per cultivar una actitud crítica davant les estructures de poder. "El llenguatge és un vehicle del pensament. Si es falsifica el llenguatge, es falsifica el pensament".


Representació de "Die tote Stadt" a "Una nit al Liceu"\nVaga Renfe Rodalies\n"Una nit al Liceu" ofereix dissabte als aficionats a l'òpera "Die tote Stadt", l'obra més famosa d'Erich Wolfgang Korngold, compositor que en l'exili als EUA es va convertir en músic de cinema.\n20/07/2006 - 00.00 Actualitzat 21/07/2006 - 14.57\n"Die tote Stadt" (1920), l'òpera d'Erich Wolfgang Korngold en tres actes que ofereix dissabte "Una nit al Liceu", és l'obra més famosa d'aquest compositor nascut a Brno (1897) però educat a Viena, on el seu pare Julius va ser un crític musical influent. Tenia vint-i-set anys quan "Die tote Stadt" es va estrenar amb èxit a Hamburg i a Colònia alhora, però aviat va haver de sumar-se a la diàspora provocada pel nazisme i es va establir a Los Angeles. Aquí va crear una important escola com a músic de cinema, però els seus èxits anteriors van ser oblidats a Europa.\nPrimer acte Paul viu obsessionat per la seva muller morta -Marie- en una casa de Bruges que ha convertit en un santuari. Arriba trasbalsat perquè ha trobat al carrer una dona que semblava la morta i l'ha convidat a casa. Quan arriba, Marietta es presenta com una alegre ballarina que és a Bruges amb uns còmics i que té una imatge diferent de la de la morta: vital, seductora i provocativa. Paul només veu la semblança i li demana que canti amb llaüt una cançó que l'omple de melangia. Els còmics, des del carrer, criden la seva companya i, quan Paul vol retenir-la, Marietta el rebutja en comprovar la semblança que té amb el retrat de la morta... En l'escena final s'inicia la seqüència onírica que ocupa la major part de l'òpera: el fantasma de Marie s'apareix a Paul i evoca l'amor que els va unir, però li anuncia que l'oblidarà per la força de l'absència...\nSegon acte Pels carrers de Bruges Paul passeja davant la casa de Marietta. Arriba la troupe de Marietta, que apareix amb Gaston davant l'entusiasme de tots, bescanta en Paul i sedueix a tothom alhora que es burla de la hipocresia de Bruges. Marietta representa una escena de "Robert le diable": s'improvisa la resurrecció d'Héléna de l'òpera de Meyerbeer. Marietta s'ha estirat com si fos morta i s'aixeca i avança vers el personatge de Robert. Paul contempla l'escena mig amagat i ordena irritat de parar la comèdia. Recrimina a Marietta l'afany de seducció i li assegura que no l'estima, que només la imatge de la morta l'ha portat al desig. Marietta es mostra conciliadora i Paul aviat es rendeix en un petó.\nTercer acte Al saló de Paul, Marietta es burla davant el retrat de Marie de la nit d'amor que han passat. Entra el vidu dominat per la culpa. La ballarina torna a mostrar-se conciliadora, però la presència als carrers de la processó de la Santa Sang angoixa Paul. Paul mostra una mena d'èxtasi místic davant la cerimònia religiosa, però aquesta visió onírica es trenca per les burles de Marietta i l'exigència que es lliuri totalment a ella. La ballarina, però, canvia de to i es dol de les mostres d'ingratitud de Paul, que intenta foragitar-la. Marietta insulta la morta i Paul la llença a terra i l'estrangula...\nA l'escena final Paul sembla despertar-se d'un terrible malson. Marietta irromp i troba un Paul absort en els seus pensaments. Surt amb recança i entra l'amic d'abans, al qual Paul confessa que no vol veure més aquesta dona. Es pregunta fins a quin punt el dol pels morts ha d'apartar-nos del món real. L'amic li proposa que se'n vagi de Bruges amb ell, i Paul s'acomiada del seu amor i se'n va lentament de l'escena. Les visions han estat una catarsi i Paul intentarà deixar la "ciutat morta" per refer la seva vida.\nAjuda'ns a fer la playlist de l'estiu!\nVota la teva cançó per al CD de l'estiu de TV3!


European family, youth & kids marketing summit - KID'S CLUSTER\n4 de octubre de 2018 /en /por Agnès Garcia\nHora: 9:00 - 19:30\nLloc: Facultad CCII de La Universidad Complutense de Madrid\nAvenida Complutense 3, Madrid, 28040\nEl proper mes d’octubre tindrà lloc a Madrid el primer i únic esdeveniment a nivell europeu dedicat al màrqueting i la comunicació dirigits al segment infantil i familiar.\nL’esdeveniment, organitzat per The Modern Kids & Family, és una trobada imprescindible per a tots aquells professionals interessats a conèixer i implementar les millors pràctiques i les tendències més innovadores pel què fa a la comunicació i el màrqueting dirigits als infants i adolescents, i a les seves famílies.\nL’EFYKM comptarà amb la participació de Brand Managers i CEOs de les agències i marques internacionals més destacades i rellevants que es dirigeixen al públic infantil i familiar. Durant la cimera es treballaran aspectes com ara les tendències nacionals i globals o el desenvolupament d’estratègies centrades en la creació de valor. Hi haurà també espai pel networking i l’intercanvi de consells i bones pràctiques per afrontar els reptes compartits.\nThe Modern Kids & Family és una agència de comunicació, màrqueting, publicitat i esdeveniments dirigits a nens, adolescents i famílies. Amb una llarga trajectòria i una àmplia experiència, TMKF organitza la primera edició d’aquest certamen, pioner i únic a nivell europeu.\nEts soci del KID’S CLUSTER?\nBeneficia’t d’un descompte en el preu de la teva entrada per ser soci del KID’S CLUSTER. Escriu-nos a info@kids-cluster.com i et farem arribar el cupó de descompte.\nMés informació i inscripcions: European family, youth & kids marketing summit\nhttp://www.kids-cluster.com/wp-content/uploads/2018/09/TMFK.png 287 716 Agnès Garcia http://web2017.kids-cluster.com/wp-content/uploads/2017/07/logoKidswp-300x147.png Agnès Garcia2018-09-12 16:46:302018-09-12 16:46:30European family, youth & kids marketing summit\nKID’S INNOVATION DAY Salut i esport en femení: presentació de l’informe


Rajoy: “Amenaçar els tribunals amb manifestacions és inacceptable” | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nRajoy: “Amenaçar els tribunals amb manifestacions és inacceptable”\nEl president del Govern espanyol diu que està “absolutament d’acord” amb la decisió del tribunal català\nBrussel·les 15 OCT 2015 - 16:10\tCEST\nEl president del Govern espanyol, Mariano Rajoy, a Brussel·les. STEPHANIE LECOCQ EFE\nEl president del Govern espanyol, Mariano Rajoy, veu "inacceptable" que s'amenaci els jutges amb manifestacions. Així ha qualificat el president l'actitud dels milers de persones que han sortit aquest dijous al carrer en senyal de suport al president de la Generalitat, Artur Mas, a la seva entrada al Tribunal de Justícia de Catalunya, on el líder de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC) ha declarat aquest matí durant una hora com a imputat per la convocatòria de la consulta del 9-N. "És impropi d'un país democràtic com és i ho seguirà sent Espanya durant molt temps", ha remarcat el president espanyol a l'entrada al congrés del Partit Popular Europeu a Brussel·les.\nEl president del Govern central ha anat aquest dijous a la capital belga per analitzar la crisi dels refugiats amb els seus homòlegs de la UE en el que serà el penúltim Consell Europeu –reunió dels 28 caps de Govern de la Unió– de l'any, i de la legislatura de Rajoy. El president espanyol ha ressaltat que Artur Mas haurà d'acatar qualsevol decisió judicial perquè Espanya és un Estat "democràtic" en el qual el poder judicial és "absolutament independent". En qualsevol cas, el president ha ressaltat que si Mas no està d'acord amb el dictamen del Tribunal Superior català, sempre podrà recórrer.\nRajoy ha volgut portar la imputació de Mas per la consulta independentista del 9-N fins als conceptes bàsics de la democràcia i ha declarat que els temes que s'estan tractant són "les regles del joc, la convivència i la llibertat". Rajoy ha advertit que el president Mas ha de complir amb la justícia perquè ell no és una excepció. El líder de l'Executiu ha recordat que des de fa anys la justícia espanyola ha citat persones de qualsevol formació política i amb diversos plantejaments, cosa "que ens ha de reconfortar".\nEl líder de l'oposició, Pedro Sánchez –que també és a Brussel·les amb els líders de l'Executiu i oposició dels socialistes europeus en una reunió prèvia a la cimera del Consell Europeu–, ha acusat Rajoy d'amagar-se darrere dels jutges per eludir en primera persona el procés català. "Crec que l'important és tenir un president del Govern que no s'amagui darrere dels tribunals, de les institucions, que no judicialitzi la política", ha expressat Sánchez, informa Europa Press.\nEl candidat del PSOE a presidir el Govern espanyol la propera legislatura també ha tingut paraules per als milers de persones congregades a Barcelona en suport al president de la Generalitat: "[Mas] ha intentat situar Catalunya fora de la legalitat [...] i no ha netejat la taca de la corrupció i del finançament il·legal del seu partit".\nSánchez, a més, ha anunciat que demanarà a Rajoy que comparegui al Parlament per explicar com complirà amb els pressupostos del 2015 i 2016 ja que la setmana passada Brussel·les en va posar en dubte la viabilitat. "Si no els explica, li demanaré que els retiri", ha advertit.


kresko-gigi-a | CASES DE LA MÚSICA · Xarxa de cases de la música popular\nESCOLTA A GIGI A\nESCOLTA A KRESKO\nDesprés de que veiés la llum el seu darrer tema “Locura Perdonable”, l’artista Gigi A ens presenta el seu nou tema: “Tu Tiempo ya Pasó”\nD’altra banda, Kresko continua imparable presentant les seves composicions: la darrera ha vist la llum avui i es titula “Globetrotter”\nDivendres molt especial de llançaments, en aquesta ocasió, per les publicacions de dos nous singles. I és que Gigi A i Kresko han publicat les seves cançons “Tu tiempo ya pasó” i “Globetrotter”, respectivament.\nGigi A va estar tota una vida sentint el bateig de la música dintre d’ella. Motivada per un bon amic cantautor, als 11 anys va arrencar amb un primer treball de composicions infantils. I després d’uns anys de silenci, aquí estem novament.: amb noves cançons al més pur estil pop i bossa nova, mesclades amb balades. Així és com Gigi A va començar a concebre, en primer lloc “Locura Perdonable”, i ara “Tu Tiempo ya Pasó”.\nPer la seva banda, Kresko no deixa de sorprendre'ns: amb el seu primer EP publicat a desembre i nous temes que han sorgit al fil d’aquest, ara ho ha tornat a fer. I és que des d’avui 7 de de febrer, també podem gaudir del seu nou tema “Globetrotter”. Cançons molt especials que beuen d’influències vàries, que van des de l’electrònica fins la música dels anys 80 i 90. Des de Jean Michel Jarre fins Kraftwerk, passant per Orbital, Plaid, Mike Oldfield, Genesis i inclòs Avicci.


12 mobles amb doble funció – Asigoy\nHome projectes de bricolatge 12 mobles amb doble funció\n12 mobles amb doble funció\nby adminon novembre 18, 2021 novembre 18, 2021 Leave a Comment on 12 mobles amb doble funció\nEls mobles amb funcions ocultes són més que un truc. Alguns estalvien espai, d’altres ofereixen espai d’emmagatzematge addicional i d’altres dificulten la vida als lladres. Com de creatives poden ser aquestes idees sempre és sorprenent.\nJa sigui una taula multifuncional que ajudi a moblar el petit apartament o un prestatge amb un compartiment secret: aquest moble amb doble funció ofereix molta inspiració per moblar.\n1. Sembla un prestatge normal al passadís,…\nPrestatge amb compartiment secret\n… però hi ha un compartiment secret per a les claus i uns quants ous amagats a dins.\n2. La taula de cafè perfecta quan l’oficina de casa torna a trucar.\n3. O preferiries una tauleta amb un llit de convidats integrat? Podeu esbrinar com podeu construir el llit de convidats vosaltres mateixos en aquest vídeo.\n4. Aquest aparador de cuina es pot desplegar com a taula. Pràctic si només voleu menjar un mos.\nTaula de cuina plegable\n5. Tot un despatx amagat en una capsa.\nMoblar un apartament petit\n6. Guardaroba i penjador de claus en un.\nGuardaroba compartiment secret\n7. Quan el marc i la prestatgeria es fusionen.\nMoble amb doble funció\n8. El termòstat central, una mica antiestètic, està discretament cobert per una imatge.\nTermòstat darrere de la imatge\n9. Es requereix una prestatgeria sencera per a sistemes tècnics més grans.\n10. La taula plegable es converteix en un mural decoratiu en molt poc temps.\nTaula plegable de paret\n11. Difícil de veure des de l’exterior: hi ha un compartiment de joieria extraïble darrere del mirall.\nCompartiment secret del mirall\n12. Per a subministraments secrets de menjar al sofà: la taula IKEA amb un compartiment secret per fer tu mateix.\nCom podeu veure, fins i tot podeu construir vosaltres mateixos alguns d’aquests mobles multifuncionals. Quin moble amb doble funció encara falta al teu pis?\nTambé podeu trobar grans suggeriments per a la vostra llar en aquests articles:\nMiniatures: © pinterest / diyeasycrafts ©pinterest/diyeasycrafts\nPrevious Article7 plantes d’interior per al dormitori\nNext ArticleUna casa acollidora del Midwest dóna un toc modern a la vida de la masia urbana\n9 errors que cometen els hostes segons la neteja\n5 trucs per tornar a netejar el desbordament de l’aigüera


El Club Tennis d’Aro fitxa ‘Dudú’ Duarte com a nou tècnic | Àncora\nInici Actualitat El Club Tennis d'Aro fitxa 'Dudú' Duarte com a nou tècnic\nEl Club Tennis d’Aro fitxa ‘Dudú’ Duarte com a nou tècnic\nLa Magistertennis Academy ha fitxat ‘Dudu’ Duarte com a nou tècnic del club. L’acadèmia ubicada al Tennis d’Aro referma amb aquesta contractació d’altura la intenció de crear a les instal·lacions de Platja d’Aro un centre d’alt rendiment.\nJavier Duarte té una llarga trajectòria en el món del tennis professional on ha sigut capità de la Copa Davis i entrenador de jugadors com TommyRobredo o Pablo Carreño. També ha estat directiu de al Federació Espanyola de Tennis.\nSegons els responsables del club la incorporació d’un personatge com Duarte pot atreure jugadors amb talent més enllà de les Comarques Gironines.\nDuarte va explicar que buscava un projecte professional i engrescador i que l’ha trobat a les instal·lacions de Platja d’Aro.\nLa Magistertennis Academy està dirigida pel tècnic saltenc Ferran Ventura.Va ser creada ara fa 22 anys i compta en l’actualitat amb la gestió de diferents clubs i escoles de tennis dins la província de Girona com són el CT Salt, CT Sant Gregori, CT Bescanó, CT Celrà i CT Cassà. També gestiona les instal·lacions tenístiques de la UdG.\nArticle anteriorContinua la vacunació massiva de la grip al Pavelló de La Corxera, avui dimarts 27 d’octubre de 9:00 a 19:00 hores\nArticle següentJornades “repensant el turisme” el 30 d’octubre i el 16, 23 i 30 de novembre en marc del procés d’elaboració del pla estratègic de turisme i ciutat


eka tattva: 2014\nPublicat per Cecília Gaca a 10:07 Cap comentari:\nEl ioga és una disciplina física, mental i espiritual originada a l'antiga Índia fa més de 5.000 anys. Durant gairebé aquests 5.000 anys el ioga ha passat de persona a persona de forma oral. "Ioga" és una paraula sànscrita que significa "unió": unió del cos, la respiració i la ment, i s'hi arriba a través d'un treball d'introspecció i observació. Actualment, el ioga es practica arreu del món, i hi ha molts estils de ioga, la majoria dels quals són una barreja de dos o més estils. La majoria dels estils que es practiquen avui, especialment a Occident, vénen del Hatha Ioga: Ashtanga Ioga, Iyengar Ioga, Bikram Ioga, Sivananda Ioga, Kundalini Ioga, Tibetan Ioga, Vinyasa Ioga o Viniioga. Alguns estils són vigorosos i durs, mentre que d'altres són més contemplatius i el seu interès se centra en la meditació i el cant. El Viniioga, el ioga que jo estudio i practico, és un ioga més dirigit a la iogateràpia i la meditació.\nPublicat per Cecília Gaca a 9:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: origen, viniioga\nPublicat per Cecília Gaca a 17:28 Cap comentari:\nEl ioga va d’hàbits. En sànscrit se’n diuen samskara.\nHi ha hàbits beneficiosos i, d’altres que, tot i que poden ser plaents, són perjudicials. Hi ha hàbits dels quals som conscients de tenir-los, i d’altres dels quals no ens adonem. Hi ha hàbits més directament relacionats amb la nostra salut física, i d’altres que ens afecten psicològicament, tot i que, en general, tots ens influeixen tant a nivell físic com a nivell mental perquè el cos i la ment estan íntimament connectats.\nUn samskara és un moviment habitual de la ment.\nImaginem-nos que la nostra ment és plena d’una xarxa de carreteres. Prenem-ne una qualsevol: una acció que anem repetint i que anem tornant habitual dibuixa una d’aquestes carreteres. Aquesta acció pot ser per exemple menjar mirant la televisió, o bé discutir mentre es menja en família, o fumar, o estar-se hores diàries assegut al sofà mirant la televisió, o satisfer la tristor omplint l’estómac… La carretera va imprimint-se més profundament en la nostra ment a mesura que l’anem repetint en el temps. El fet de no adonar-nos-en i anar repetint-la un dia rere l’altre, va enfortint-la i transformant-la en habitual. Quan ens n’adonem ja la tenim molt interioritzada i la carretera ja és una autopista amb uns guarda-rails els quals ens costarà molt de sobrepassar. Aquesta acció s’ha transformat en un hàbit que no podem abandonar i que ens arrossega a repetir-lo una i altra vegada. Hem creat un condicionament, un samskara. El problema és que aquest samskara ens agita la ment i la manifestació d’aquesta agitació podem no relacionar-la amb aquest hàbit. I l’agitació de la ment duu al sofriment emocional, la negativitat, alteracions fisiològiques i respiratòries. Perquè el cos i la ment viuen agafats de la mà.\nNo obstant això, també comptem amb samskares d’apaivagament i de calma. Hi ha molts bons hàbits que ens aporten pau i ens ajuden a gaudir d’una bona salut física i mental. Fer ioga n’és un, dur una dieta equilibrada, fer exercici moderat diàriament, sopar de manera lleugera, llegir un llibre inspirador, riure, tenir un hobby saludable com la jardineria o l’excursionisme o pintar o simplement passejar el gos…la llista pot ser molt llarga, igual que la dels samskares agitadors.\nEl truc per a un vida millor és disminuir els samskares d’agitació i augmentar els d’apaivagament. El problema rau en què els primers són molt fàcils d’adquirir i molt difícils d’abandonar, a més, per a combatre’ls primer has de ser conscients d’ells; i els segons demanen molt d’esforç per contreure’ls, tot i que a mesura que anem percebent-ne els beneficis ens és més fàcil de mantenir-los.\nEn tots dos casos ens cal una bona dosi de voluntat i fe, tant per aconseguir abandonar-ne un de negatiu com per a adquirir-ne un de positiu. Voluntat perquè val molt la pena, es tracta de la nostra felicitat! I fe perquè hem de creure en nosaltres! Creure en nosaltres mateixos també és sinònim de felicitat!\nPersonalment sé els beneficis que m’aporta la pràctica diària del ioga, el ioga és la unió del cos, la ment i la respiració, és estar amb tu a l’instant present, i això vol dir benestar. Hi ha èpoques en què aquesta pràctica és diària i d’altres en què apareixen entrebancs per a poder practicar amb continuïtat. En aquestes ocasions la voluntat i la fe s’han de mantenir més fortes, perquè les excuses per a no fer la pràctica poden ser molt potents.\nA mi m’agrada practicar pel matí, perquè començo el dia amb calma i equilibradament i després tot transcorre amb més facilitat. Per a fer una bona pràctica, és a dir, per a poder gaudir de tots els seus beneficis, és necessari disposar del temps suficient. Si practico pensant que d’aquí una hora he hagut d’acabar la pràctica per tenir temps de fer tot el que haig de fer i dur les meves filles a temps a l’escola, malament…ja no estic centrada en el meu cos mentre practico, estic centrada en l’agitació de no fer tard…i això ja no és ioga. Per tant, necessito llevar-me d’hora, i necessito molta voluntat per a llevar-me d’hora. Quan la voluntat em falla, he de cercar recursos per a estimular-la i aconseguir que aquesta es desvetlli per a poder actuar com desitjo. Quan tenim dificultats per a llevar-nos d’hora, hi ha una sèrie d’eines que poden ajudar-nos a crear aquest hàbit:\nCrea una rutina per la nit per poder descansar bé:\nSopa lleuger i com a mínim dues hores abans d’anar a dormir.\nBeu-te una infusió relaxant.\nAbaixa els llums i apaga el televisor una hora abans.\nRecupera hores de son. Si ahir només vas dormir cinc hores, avui en dorms deu.\nQuan et fiquis al llit, digues-te mentalment que et llevaràs d’hora.\nPrepara la nit anterior tot el que necessitis pel matí per no quedar-te curt de temps i no distreure’t durant la pràctica, de manera que l’ego no pugui buscar-se una excusa dient-te a l’orella que “avui vas just de temps, potser que ho deixis córrer…”.\nNo et distreguis amb el telèfon ni amb l’iPad ni amb l’ordinador. El correu electrònic o el Facebook probablement poden esperar.\nNo consumeixis coses ensucrades per la nit. El sucre no ens ajuda a desvetllar-nos pel matí.\nLlegeix llibres inspiradors.\nExplica a la teva família el teu projecte. El fet de compartir-ho pot engrescar-te a aconseguir-ho.\nComença a pensar en la teva pràctica la nit anterior. Per a poder progressar, necessitem temps, sinó ens podem quedar encallats i tindrem una sensació de desengany que no ens estimularà per a llevar-nos i continuar.\nPensa en els beneficis que t’aporta el ioga.\nSigues fidel a la rutina diària pel que fa a horaris: cada dia ves-te’n a dormir i lleva’t a la mateixa hora.\nNo t’oblidis de per què ho fas: per sentir-te millor.\nPel matí la nostra ment està molt vigilant. En cas que comencis a pensar en totes les coses que has de fer al llarg del dia, tingues a mà un paper i quelcom per escriure i ves anotant el que se t’acudeixi per a poder practicar sense distraccions.\nRecorda que només necessites vint-i-un dies per instaurar un nou hàbit, després d’aquests dies ha de ser més fàcil.\nNo et castiguis si un dia no ho aconsegueixes, sigues tolerant.\nNo tinguis pressa. L’ideal és practicar cada dia, però potser començar proposant-te de practicar només quatre dies per setmana et serà més fàcil d’acomplir i aquest fet et farà augmentar la fe en el teu èxit, estaràs sembrant una llavor per a una pràctica diària futura.\nTingues fe i dóna-li valor a la teva paraula. Quina validesa li dones a la teva paraula? Si dius que faràs una cosa…la fas? Fes-ho!\nNo cal dir que dur una alimentació equilibrada i saludable i fer exercici suficient és bàsic per al nostre benestar. Són hàbits també, sí. Però són imprescindibles perquè els seus beneficis ens aplanen el camí de la vida.\nPublicat per Cecília Gaca a 17:24 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: samskara\nCada persona, en la seva existència, pot tenir dues actituds: construir o plantar. Els constructors un dia acaben allò que estaven fent i aleshores els envaeix l’avorriment. Els que planten, a voltes sofreixen amb les tempestes i les estacions, però el jardí mai para de créixer.\nPublicat per Cecília Gaca a 17:21 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Paula Coelho\nFa dos anys vaig assistir a un seminari de Claude Maréchal, impulsor i transmissor del Viniioga a Europa, i ens va explicar una bella imatge de com l’Upanishad compara el ioga amb l’ocell:\nCada part de l’ocell representa un concepte diferent: el cap és la fe –shradda– i determina la direcció que prenem a la vida; la cua és el nostre origen, d'on venim, tot allò que ens caracteritza, tant si és heretat com assolit per la nostra experiència; les ales ens permeten volar i avançar en el camí de la vida, una és la nostra realitat –rita–, l'altra és la Veritat amb majúscula, la Veritat absoluta,–satya–. El desequilibri entre ambdúes ales ens dificulta el camí per la vida, ens trobem amb conflictes al nostre entorn. Mentre les dues ales no tinguin la mateixa força i no arribem a un equilibri interior, el nostre vol per la vida no serà harmoniós.\nQuan algú ha assolit una consciència interior profunda, ha assolit l’estat de saviesa que sustenta la Veritat.Quan algú ha arribat a un nivell de coneixement interior profund, ha arribat a un estat de saviesa –bhara–, que sosté la Veritat.\nAmb aquesta idea, el ioga tracta d’equilibrar ambdues veritats.\nPublicat per Cecília Gaca a 17:16 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: bhara, què és el ioga, rita, satya, shradda\nRellegint els sûtres de Patanjali i pensant en ells, tots són una perla de saviesa que ens obren la ment i ens la il·luminen. Però ”eka tattva” crec que pot ser una molt bona eina per a aquells que volem abocar-nos a una vida interior rica i espiritual, ja que el nostre estil de vida occidental, tan material i terrenal, no ens ajuda a interioritzar, ans al contrari, ens manté en la superficialitat.\n“Eka tattva” és una expressió que apareix al sûtra 32 del primer llibre de Patanjali:\nLa idea és molt simple: En prevenció, una sola direcció.\nÉs una idea que necessito recordar i a la qual m’aferro en moltes ocasions quan m’envaeixen la curiositat i la set de conèixer altres camins espirituals. Avui en dia, amb tota l’oferta de creixement espiritual que hi ha pel món, és molt fàcil de perdre’s i dispersar-se quan en proves un xic d’aquí i d’allà, sense arribar a aprofundir en res. La vana curiositat ve acompanyada de la dispersió. Cerquem desesperadament en tallers, cursos i dotzenes de llibres, on esperem trobar la resposta, de manera que no avancem i ens quedem estancats en una recerca superficial.\nS’ha d’aprendre a renunciar, a assumir que quan es tria una direcció es perd l’oportunitat que t’ofereixen les altres, perquè tot és bo i el nostre ego provarà d’entabanar-nos fent-nos dubtar del nostre camí i insistint que sempre n’hi haurà un altre de millor. Però hem d’aprendre a renunciar per reforçar el camí que hem triat, hem de comprendre que és molt fàcil dispersar-nos. Hem de perseverar en una sola direcció. Si volem progressar, hem de centrar-nos en una sola direcció.\nTotes les escoles de ioga tenen la mateixa meta, però la manera de treballar de cadascuna pot ser tan diferent que poden arribar a confondre’ns. Aquest sûtra ens diu que per prevenir els obstacles, la pràctica del iogui ha de posseir la qualitat de la unitat. Les qualitats d’aquesta unitat són la fidelitat en el camí, la constàcia en la pràctica d’aquest camí, la coherència en la nostra manera de procedir i la consistència. Si treballem en una sola direcció, això produirà la reacció necessària per combatre els obstacles, i la pràctica del ioga necessita esforç per poder establir-la en la nostra vida i mantenir-nos-hi. Per aconseguir mantenir-nos en el camí del ioga, hem d’esforçar-nos.\nCom que el ioga no consisteix només en la pràctica d’unes postures i uns exercicis respiratoris, sinó que pot donar-se en qualsevol moment del dia i en qualsevol circumstància, personalment, quan el meu ego s’infla i em diu que necessito saber rus o que seré millor professora de ioga si faig un curs de coaching vital, visualitzo l’expressió ”eka tattva” a la ment com si es tractés d’un rètol lluminós de neó, i em recordo a mi mateixa que, en realitat, l’única cosa que desitjo és aprofundir en el camí del ioga i la devoció, i que el poc temps de què disposo el vull dedicar a això. Perqué per mantenir-me “en una sola direcció” haig d’allunyar-me dels obstacles que me’n desvien. En realitat jo no vull parlar rus, és el meu ego que vol demostrar alguna cosa, i no necessito estudiar coaching per ser millor professora de ioga, seré millor professora si sóc una bona estudiant, si practico, si aprofunditzo i experimento el ioga. Res mes. Per tant, si volem aconseguir alguna cosa, hem d’anar a cercar-la, sense desviar-nos, essent conscients que existeixen d’altres camins, sense mensyprear-los, però aprofundint en el nostre i mantenint-nos-hi. Així doncs: eka tattva.\nPublicat per Cecília Gaca a 16:56 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: eka tattva, YS I.32


L'advocat de Forcadell i dels membres d'ERC confia en el "rigor" del Suprem per evitar presó provisional\nL'advocat de Forcadell i dels membres d'ERC confia en el «rigor» del Suprem per evitar presó provisional\nL'advocat Andreu Van den Eynde a la seu d'ERC, el passat 27 d'octubre.\nAndreu Van den Eynde assegura que tothom donarà resposta al procediment penal\nActualitzada 31/10/2017 a les 18:26\nAndreu Van den Eynde, l'advocat de la presidenta del Parlament, Carme Forcadell, i dels consellers membres d'ERC, així com de la secretària primera de la Mesa, Anna Simó, confia en el «rigor tècnic» del Tribunal Suprem (TS) per evitar presó provisional. En un contacte amb la premsa des dels passadissos del Parlament, el lletrat s'ha mostrat confiat que els magistrats del TS no dictin mesures cautelars per als querellats. Així mateix, Van den Eynde ha alertat d'una situació judicial «d'assetjament» cap als líders sobiranistes, però ha negat que els dirigents busquin esquivar la vigilància penal. «Tothom donarà resposta al procediment penal», ha asseverat.\nCal recordar que alguns dels seus clients -consellers membres d'ERC- són a Brussel·les. És per això que l'advocat ha argumentat que la Unió Europea funciona com a territori estatal a efectes judicials: «El president és fora, però en territori de la UE», ha constatat. Van den Eynde també ha destacat que el Suprem té un «rigor que no se li pot desmerèixer», i ha apuntat que hi ha «fórmules» per defensar que no calen mesures cautelars. «Confio que sigui així», ha continuat.\n«El fiscal ha anunciat mesures cautelars, però no considero la possibilitat que se n'adopti cap de greu», ha conclòs, basant-se en la posició de la Mesa i el seu caràcter «immune i inviolable».\nDelicte de rebel·lió: 15-30 anys de presó\nLa interlocutòria on el Suprem ha admès a tràmit la querella de la Fiscalia contra Forcadell i cinc membres de la Mesa del Parlament estableix que la investigació haurà de determinar si van cometre un delicte de rebel·lió (472 del Codi Penal), penat amb entre 15 i 30 anys de presó, o si els fets s’inscriuen en un delicte de ‘conspiració per a la rebel·lió’ (477 del Codi Penal), que estableix una pena de presó «inferior en un o dos graus» al delicte de rebel·lió.\nCada grau implica una rebaixa de la pena a la meitat. Això deixaria una pena d'entre 15 i 7 anys i mig de presó en el cas de rebaixa d’un grau, o d’entre 7 anys i mig i 3 anys i 9 mesos en el cas que fossin dos graus. S’hi sumarien les penes per suposats delictes de malversació de fonts, però no per sedició, que quedaria englobat dins del delicte de rebel·lió o de conspiració per a la rebel·lió.


FACTORS QUE DETERMINEN EL DESENV. MOTOR (Estadis evolutius. Wallon (E. del… Coggle\nFACTORS QUE DETERMINEN EL DESENV. MOTOR (Estadis evolutius. Wallon (E. del…\nFACTORS QUE DETERMINEN EL DESENV. MOTOR\nEl Maduracionisme. A. Gassell\nDensev. humà és progressiu i està determinat per factors biològics, les estructures de la futura conducta de la persona ja estarien inicialment preformades.\nEl medi amibient, l'etorn físic i social no generen denenv., però influeix en ell.\nRitmes evolutius de la maduració en diferents àrees.\nConducta de llenguatge.\nEstadis evolutius. Wallon\nE. de la impulsivitat motora (0 a 6 m): moviments explosius, com simples descàrregues musculars. Estímuls desperta uns moviments globals, descontrolats i imprecisos.\nE.emocional (3/6 a 12 m): primers gestos expressius, emotius. Somriure social, afectivitat i primeres emocions (s'expressen mitjançat postures).\nE. sensoriomotor (9/12 m. a 2/3 a.): marxa i paraula marquen l'entrada de l'estadi. Marxa possibilita l'experimentació i descobriment. Paraula permet fer referències al passat i al futur i comença a orientar-se temporalment. El moviment permet investiga sobre el propi cos, l'espai exterior i els objectes, els altres.\nE. del personalisme (2/3 a 6 a.): Afirmació de l'autonomia. El moviment es el suport de les representacions mentals. El pensament l'exterioritza amb gestos. Importància la imitació.\nEtapa oposició sistemàtica (2/3-4 a.): actituds de rebuig, protegir autonomia.\n"Període de gràcia (3/4-5 a.): vol agradar a tothom.\nEtapa de representació de rols (5-6 anys): imitació.\n1r fase (0-12 m.): Organització del fons postural i l'estructura propioceptiva. Intensa mielinització. Moviments reflexos van desapareixent, moviments voluntaris. Coordinacions bàsiques visoauditiva i visomotora.\n2n fase (1-2 a.): S'organitza la motricitat voluntària i s'adquireix mes harmonia i coordinació en els moviments.\n3r fase (2-7 a.): Automotització de les adquisicions, el to i el moviment es coordinen per facilitat accions.\nLlei dela maduració i desenv. motor\nLlei cefalocaudal: L'evolució del desenv. motor va des de la part superios del cos a la inferior.\nLlei proximodistal: Evolució es produeix des de la part més propera a l'eix central a la més allunyada.\nLlei de flexors i extensors: Primer es dominen els músculs flexors i després els extensors.\nReflexos: Innats, no intencionals, sense pensar. Regulats per la medul·la espinal o el tronc encefàlic.\nR. respiratori: Quan entre aire als pulmons després de néixer,\nR. de succió: contacte llavis amb objecte produeix un moviment ritmic de succió- Permet l'alimentació dels lactant. A partir dels 4-8 mesos es converteix en voluntari.\nR. dels punts cardinals: Moviment del cap per situar a la boca l'objecte.\nR. de prensió o de grasping: estimulació del palmell de la mà amb el dit o objecte, flexiona. Desapareix al segons mes i reapareix com moviment voluntari.\nR. de redreçament estàtic: tendència a estirar els membres inferiors com a resposta a una pressió a les plantes dels peus. Desapareix als 2 mesos.\nR. de marxa automàtica: posició vertical, amb es peus en contacte amb una superfícies plana, fa moviments amb les cames i els peus com si caminés. Desapareix als 2-3 mesos. Reapareix com a conducta apresa.\nR. de Badinski: pressionar planta dels peus, esten i obre els dits de forma de ventall.\nR. de Moro o de braços en creu: davant d'un cop fort obre els braços en creu i els tanca sobre el cos.\nR. no desapareixen: la degulació, el badall, l'esternut, el singlot o el parpelleig.\nVoluntaris: Adquirits, intencionals, es fan pensant. Controlats per còrtex cerebral i els sistema piramidal. Ex: aprendre a anar amb bicicleta.\nAutomàtics: Adquirits, intencionals, sense pensar. Controlats pel sistema extrapiramidal. S'han transformat en hàbits. Ex: anar amb bicicleta.


31/01/2012 | Medi ambient\nEl mercat dels biocombustibles ha crescut molt els últims anys, però alhora que se'n popularitzava l'ús, també es feia evident que no tots els biocombustibles són iguals pel que fa als seus efectes sobre el medi ambient. Per exemple, hi ha casos en què la producció de biocombustibles fabricats a partir de conreus desplaça la producció d’aliments o pinsos cap a terres que eren no agrícoles i, per tant, es genera deforestació. Els estudis realitzats tenint en compte el canvi d'ús indicrecte de la terra detecten que, en aquests casos, la producció de biocombustibles ocasiona tantes emissions de gasos d’efecte hivernacle com els combustibles fòssils que substitueixen.\nLa proposta que avui ha presentat la Comissió limita la reconversió de terres en la producció de biocombustibles i potencia els beneficis ecològics dels biocombustibles emprats a la UE. Es limita al 5% l’ús dels biocombustibles fabricats a partir de conreus alimentaris, mentre que es vol fomentar el desenvolupament de biocombustibles alternatius, produïts amb matèries primeres no alimentàries, i que emetin molts menys gasos d’efecte hivernacle que els combustibles fòssils i no interfereixin directament en la producció d’aliments. Per primer cop es tindrà en compte la incidència global de la reconversió de terres (canvi indirecte de l’ús de la terra) quan s’avaluïn les emissions de gasos d’efecte hivernacle dels biocombustibles.\nLa UE ja té una directiva sobre biocombustibles que marca l'objectiu que les energies renovables representin el 10% del total de consum energètic en el sector del transport a Europa d'aquí a 2020. La nova proposta de la Comissió manté aquest objectiu, però per arribar-hi no serveix augmentar el consum de qualsevol mena de biocombustibles, sinó aquells que realment són més beneficiosos per al medi ambient. Per això, i segons aquests proposta, només els biocombustibles que compleixin uns determinats criteris de sostenibilitat podran optar a ajudes públiques al mercat europeu.\nEls punts clau de la proposta\nAugmentar al 60% el valor mínim de reducció de les emissions de gasos d’efecte hivernacle de les noves instal·lacions.\nIncloure els factors del canvi indirecte de l’ús de la terra en el càlcul de la reducció de les emissions de gasos d’efecte hivernacle dels biocombustibles i els biolíquids.\nLimitar al nivell de consum actual (5%), fins a 2020, el volum de biocombustibles i de biolíquids produïts a partir de conreus alimentaris, tot mantenint els objectius generals d’energies renovables i de reducció de la intensitat de carboni.\nOferir incentius de mercat per als biocombustibles que no provoquin emissions pel canvi indirecte de l’ús de la terra i, en particular, per als biocombustibles de segona i tercera generació produïts amb matèries primeres que no requereixin una demanda addicional de terres, com ara algues, palla\nAmb aquestes mesures, la Comissió vol promoure els biocombustibles que contribueixin a reduir substancialment les emissions i que, al mateix temps, no competeixin amb la producció alimentària i siguin més sostenibles. Tot i que la proposta d’avui no afecta a la possibilitat que els Estats membres donin incentius financers per als biocombustibles, la Comissió considera que, després de 2020, els biocombustibles només hauran de rebre suport financer si redueixen substancialment les emissions de gasos d’efecte hivernacle i no es produeixen a partir de conreus que es facin servir per a aliments o pinsos.\nMés informació sobre la política de la UE sobre biocombustibles Més notícies de la Representació de la Comissió Europea a Barcelona Right navigation


80 grams | Comunicació literària: Novetat :: Jazz al despatx de Hitler\nNovetat :: Jazz al despatx de Hitler\nPlàcid Garcia - Planas\n"L'obra guanyadora del Premi Godó de Periodisme d’Investigació i Reportatge."\nCONTRAPORTADA: Què és el que explica millor la guerra? Les ofensives de l’exèrcit afganès contra els talibans o l’ànsia dels soldats per gravar el combat als seus mòbils Nokia? On rau la notícia?, en el fet que Bet Furik és el poble de Cisjordània d’on han sortit més «màrtirs» o que el primer suïcida es va esclatar a si mateix vestit amb la samarreta del Real Madrid i el segon amb la del Barça? Què és més desconcertant?, que el pas fronterer on va començar la Segona Guerra Mundial és avui dia una zona gai o que just el lloc on van penjar Mussolini és, ara, un McDonald’s? Plàcid Garcia-Planas, un dels periodistes més destacats de La Vanguardia, ens relata com la paradoxa –i paral·lelament el dolor i la malenconia– és, potser, la manera més eficaç d’explicar l’atrocitat de les guerres actuals.


Trial 4x4 de Santa Cecília (Camp. Catalunya)\nUn total de 16 participants van disputar la segona cita puntuable per al Campionat de Catalunya de Trial 4x4 ahir diumenge a Sta. Cecília de Voltregà. La prova va ser organitzada pel Grup 4x4 d’Osona i va constar de 6 zones tècniques a doble passada cadascuna.\nEn la categoria de Maxi Sèrie Rafael Gomarín i Andreu Motos (Suzuki Samurai) van ser de nou els guanyadors, seguint-los en segon lloc Claudi Vivet i Joan Raurell (Suzuki), i en tercer Santi Herraiz i Jordi Iborra (Suzuki). Els equips formats per Alfons Andreu-Miquel Casilari (Suzuki), i Gaietà Mestieri-Lluis Mestieri (Suzuki Samurai) van haver d’abandonar.\nEn Vehicles de Sèrie Millorats de menys de 2000 c.c., Salvador Julià (Suzuki) va ser el guanyador, finalitzant segon Javier Verdugo (Suzuki Vitara). No hi hagué més participants en aquest apartat. Entre els vehicles Millorats de més de 2000 c.c., amb nou participants, Florenci Rius (Range Rover), va adjudicar-se la primera posició, mentre que a poca distància d’ell es classificaren segon i tercer Sebastià Mas (Range Rover) i Albert Puig (Land Rover), separats per tan sols un punt de diferència.


Els anys salvatges de la Model\nAmuntegament, violència, heroïna i sida van fer dels 80 una etapa negra a la presó de l'Eixample, que tancarà al juny\nDivendres, 24/02/2017 | Actualitzat el 28/02/2017 a les 19:16 CET\n–¿Seiem a la terrassa o tindrem fred?\n–Jo ja he passat tot el fred del món.\nFrancisco, així l’anomenarem, ha passat tot el fred del món durant les tres llargues condemnes que va complir principalment a la Model. La primera vegada que va estar a la presó barcelonina va ser del 1981 al 1988. «Era una selva però amb homes en lloc d’animals –diu–. Avui en una presó hi pot haver algun ganivet. A la Model dels 80 hi havia gairebé més ganivets, tornavisos i altres estris que interns. Quan els funcionaris feien requisa, posaven quatre o cinc galledes d’escombraries de mida industrial a la galeria. Acabaven plens de tota mena d’armes. En una setmana n’hi tornava a haver les mateixes o més».\nLa situació, resumeix Francisco, era de «desgovern absolut». «Per començar, l’única atenció que tenies quan arribaves era la d’un capellà, i jo soc ateu», assenyala. Ni rastre de psicòlegs, educadors, criminòlegs... Tampoc hi havia cap programa de redempció ni activitats. Com a màxim podies aconseguir una de les comptades places en tallers. Amb sou de misèria i sense cotitzar a la Seguretat Social. Per continuar, «el migrat reglament que hi havia, estrictament normatiu i sancionador, no s’aplicava», entre altres raons perquè el nombre de funcionaris era clarament insuficient per a una població reclusa desmesurada (2.223 presos el 1987, quan el penal va ser inaugurat el 1904 amb una capacitat prevista de 675 places) i encoratjada.\nPren la paraula Antonio Doñate, jutge de vigilància penitenciària per a les presons de Catalunya del 1982 al 1986: «La situació a la Model era lamentable. Era hereva del pitjor de les presons de la dictadura i encara no s’havien establert les estructures ni tenia els mitjans personals i materials per fer realitat la finalitat educativa i resocialitzadora de les penes privatives de llibertat recollida a la Constitució».\nEn aquella jungla hi havia dues opcions: «Defugir o enfrontar els problemes que segur que tindries amb altres interns –il·lustra Manuel–. He vist amics meus morir i matar per triar la segona opció. Els que van matar, van pagar amb més condemna».\nCICATRIUS I TATUATGES\nDaniel Rojo, més conegut com Dani el Rojo, atracador d’alta volada i bona família, va ser reu a la Model del 1981 al 1983, del 1984 al 1989 i del 1991 al 1993. Tenia 19 anys quan hi va entrar per primera vegada. «Vaig començar a veure tios en pantalons curts i descamisats, amb cicatrius i tatuatges. Tot era molt macabre», explica.\nLa majoria d’edat se situava en els 21 anys, de manera que després de cinc dies en període, a la segona galeria, on per no ser un «pària» va seguir una vaga de fam («només aigua i caramels») convocada pel que quedava de la Coordinadora de Presos en Lluita (Copel), va ser portat a la primera galeria. «Estava sempre tancada. No perquè no hi entressin els grans, sinó perquè no en sortissin els petits. Eren salvatges».\nDoñate certifica que no exagera: «El 27 d’agost de 1984 hi havia a la primera galeria 96 joves. D’ells, 66 estaven en el règim de protecció previst en el reglament penitenciari. És a dir, més de les dues terceres parts dels interns d’aquella galeria temien per la seva vida o per la seva integritat física o volien evitar atacs a la seva llibertat sexual o contra els seus escassos béns».\nA l’inflamable combinat d’amuntegament, res a fer i la llei del més fort s’hi va afegir l’heroïna. No existeixen dades oficials però sí estimacions del Ministeri de Sanitat del nombre de morts que el cavall va causar a Espanya des del 1983. Aquell any ja en van ser 266. La xifra no va parar de créixer fins a tocar sostre el 1991 amb 1.833 morts per sobredosi. El més semblant que existeix a una estadística del consum de jaco a la Model en aquells temps és un informe del 1983 del Departament d’Higiene de la Facultat de Medicina de la Universitat Autònoma de Barcelona que assenyalava que era aplicable al centre la regla del 33%: el 33% dels interns es drogaven; d’aquest 33%, el 33% patien dependència psíquica; i d’aquest 33%, el 33% presentaven dependència orgànica. «I tot i això no hi havia cap espai aïllat de la resta on els toxicòmans poguessin ser tractats», postil·la Doñate. En qualsevol cas, la crisi de l’heroïna només havia començat.\n«La droga entrava de mil maneres –informa Rojo–. En els vis a vis i llançada al pati indicat per sobre del mur. ¿Prolongaven el mur amb una reixa? Es llançava des d’un pis més alt d’un edifici del davant. ¿Cobrien els patis amb xarxa? Es posaven bosses amb un gram dins de glaçons de gel i quan aquests es fonien les bosses queien al pati. ¿Cobrien els patis amb una xarxa més fina? Es feia el mateix amb bosses de mig gram. Amb pocs funcionaris i poca seguretat, era impossible frenar centenars de tios que només pensaven a drogar-se».\nI de la mà de l’heroïna, que fins i tot va originar el 1984 un segrest de funcionaris per exigir-la, capitanejat per el Vaquilla, la sida. No en va una xeringa era «un tresor que es feia durar fins que ja no punxava i es compartia», explica Rojo. El 1985, li van comunicar que tenia els anticossos de la sida.\nFrancisco només va viure un episodi «noble» en la seva primera estada a la Modelo. Va ser la vaga de fam, primer, i de braços caiguts, després, del 1983 per exigir el que acabaria sent l’anomenada minireforma penitenciària. «Es va aturar la Model. Totes dues eren voluntàries i les va seguir la majoria. Hi va haver sacrifici pels nostres drets. Quina bogeria de presó: es tolerava que els presos ens reuníssim per organitzar una vaga».\nPerò fins i tot en aquell moment edificant hi va haver violència. Un intern que no seguia la vaga en va matar un que sí que ho feia. «Se sentia fort a la presó i al semblar-li que l’altre el titllava d’esquirol o xivato, el va matar».\nLa Copel es va fundar el 1976 al presidi de Carabanchel i va sembrar les presons espanyoles de protestes en forma de motins i automutilacions. Les condicions de vida eren infames i a més hi havia sentiment de greuge per les amnisties concedides als presos polítics després de la mort de Franco. El 1983 ja no existia. «El delinqüent té una moral poc gremial», sentencia un advocat que exerceix des del 1977 i reclama anonimat. Però quedaven reclusos que n’havien format part, que tenien «cultura carcerària», segons Francisco, i impulsaven accions com la referida.\nNazario i el desaparegut Ocaña van passar tres dies a la Model el 1978. No per homosexuals sinó perquè la Guàrdia Urbana va considerar que havien muntat un escàndol al Cafè de l’Òpera. Després de rebre una pallissa de la policia municipal a comissaria, van entrar a la presó després d’un motí de la Copel. «Tot feia pudor de cremat», diu Nazario, que a banda d’això va passar por i va fer dibuixos amb boli sobre cossos de presos perquè se’ls tatuessin. Un li va costar més que els altres. «Ocaña l’hi estava mamant i el tio no parava de moure’s».\nLa Generalitat va assumir les competències en presons el 1984. El canvi no va ser ni de bon tros instantani al centre de l’Eixample, però es va iniciar una transformació cap a l’ordre i un model de reinserció. Amb tot, el 2006 hi havia 2.066 interns, que l’any passat havien baixat a 925.


INFOSA | Xarxa Ebre Biosfera\nInfosa , actual propietària des de l'any 1946 de les instal·lacions i de la concessió d'explotació de les Salines de la Trinitat.\nLes Salines de la Trinitat estan situades en la Punta de la Banya, a la península dels Alfacs, a l'extrem occidental del Delta de l'Ebre, a la província de Tarragona i unides a terra ferma per la platja del Trabucador.\nEn les seves 970ha d'explotació es genera un hàbitat ecològic irrepetible d'aqüífers i zones humides amb diferents graus de salinització i microhàbitats molt rics en nutrients on el 85% de la població de la gavina Corsa en vies d'extinció nidifica i manté la seva escassa densitat, o habita l'única colònia de flamencs que crien a Catalunya, igual que una densa població d’anàtides i limícoles de les més nombroses d'Espanya.\nÉs una de les principals Salines productores de Sal Marina a Espanya i l'única Salina Marina de Catalunya. Amb una producció mitjana anual de 80.000 tones de sal, Infosa és una moderna empresa Salinera dedicada a l'extracció i a la comercialització de Sal als diferents mercats de consum i per a les múltiples aplicacions de la sal marina en general.\nTots els complexos processos de recol·lecció, transformació, elaboració, envasat i comercialització de la nostra Sal Marina, es regeixen per estrictes controls interns i estan avalats per la certificació ISO 9001 en gestió i tramitació de processos i per l'exigent Certificat de Seguretat Alimentària BRC que garanteix la qualitat del producte final.\nLa nostra oferta global de productes ens permet disposar de tot tipus de sals destinades als diferents segments de consum, principalment Sals per al Tractament d'Aigües i Descalcificació, Sal per a Piscines, Sals per a la Indústria, Sals per a l'Alimentació i Sal per al Desglaç. És al canal de l'alimentació on hem obtingut l'autorització per a que els nostres productes puguin usar el distintiu de la Reserva de la Biosfera, on destaca també la nostra gamma de producte Premium dirigit a un mercat amb alt valor afegit com és el Gourmet.


(S'ha redirigit des de: Al-Hàssan)\n(Al-)Hàssan ibn Alí ibn Abi-Tàlib - en àrab الحسن بن علي بن أﺑﻲ طالب, al-Ḥasan ibn ʿAlī ibn Abī Ṭālib - (c. 625 - c. 670), nét del profeta Mahoma, fill d'Alí ibn Abi-Tàlib i Fàtima az-Zahrà, membre de l'Ahl al-Bayt, la Casa de Muhàmmad, i de l'Ahl al-Kissà i segon imam xiïta.\nFins els set anys va viure amb Mahoma que li havia donat el seu nom (el pare el volia anomenar Harb). A la mort del seu avi, i poc després també de la seva mare, Hàssan i el seu germà Hussayn, van viure sota l'obediència del seu pare. Va entrar a la casa del califa Uthman ibn Affan just per veure com Muhàmmad ibn Abi-Bakr estava entre els que l'havien assassinat. Durant el califat del seu pare va anar a Kufa per convèncer a la població de donar suport a Alí i després va prendre part a la batalla de Siffin.\nMentre Muàwiya havia arribat a Akhnuniyya en front de les tropes d'Ubayd-Al·lah que eren a Maskin. Una delegació seva va arribar a Madain i va ne


Albal suspén les classes aquesta vesprada i tanca els túnels d'accés\nLes fortes precipitacions de la borrasca Gloria, que des del diumenge colpeja la Comunitat Valenciana, especialment les províncies de Castelló i Alacant, continua hui amb fortes pluges en els municipis valencians. Per a evitar possibles danys materials i humans, Albal cancel·la hui les seues classes i tanca els túnels d’accés al municipi de l’Horta Sud, hui amb un temps molt desagradable.\nAixí ho ha decidit la Junta Local de Coordinació d’Emergències d’Albal, que presideix l’alcalde, Ramón Marí. Per tant, hui els alumnes i alumnes de l’institut i dels seus centres educatius es quedaran a casa a partir de les 15.00 hores. Des de València Extra, actualitzarem la situació si hi ha nous avisos.


CESAG Centro de Enseñanza Superior Alberta Giménez » Competències del Grau en Publicitat i Relacions Públiques del CESAG (Comillas)\nCompetències del Grau en Publicitat i Relacions Públiques del CESAG (Comillas)\nConèixer i utilitzar amb eficàcia comunicativa els sistemes i recursos informàtics i les seves aplicacions interactives (per exemple: fòrums, blogs, xarxes socials, microblogging) a l'entorn de la cultura digital.\nConèixer l'estat del món i de la comunicació, així com de la seva evolució històrica recent i comprendre els seus diferents paràmetres (polítics, econòmics, culturals, estètics i religiosos) per a la seva aplicació en l'activitat professional.\nConèixer les estructures i polítiques de la comunicació a nivell local, nacional i internacional per a l'activitat professional.\nDesenvolupar la capacitat analítica per a la dissecció, comprensió i anàlisi dels diferents relats i de formats textuals en el context mediàtic, cultural i social actual.\nConèixer el mercat audiovisual, les forces que el conformen i la seva lògica interna i gestionar i promocionar continguts en diferents suports convencionals o de nova aparició.\nConèixer, comprendre i analitzar críticament la relació entre la premsa, els productes audiovisuals o els formats convergents i els diversos factors socioculturals que intervenen en la recepció i el consum per a l'anàlisi, disseny i gestió de l'operativa professional en la comunicació.\nConèixer i utilitzar els processos d'ideació i de la narrativa audiovisual i elaborar guions audiovisuals per als diferents suports i plataformes.\nSaber gestionar els processos expressius i tecnològics implicats en la direcció, producció i postproducció dels diversos productes escrits o audiovisuals o els nous formats resultat de la convergència digital.\nSaber valorar l'obra audiovisual des del punt de vista estètic per a l'anàlisi o la presa de decisions professionals.\nConèixer l'ètica i la deontologia del professional de la comunicació així com el seu ordenament jurídic, tant pel que fa a la pràctica professional com als límits de la llibertat d'expressió i les circumstàncies pràctiques.\nDissenyar, construir i gestionar projectes innovadors i creatius des d'una visió ètica i respectuosa amb el paper dels agents implicats, en el marc de la comunicació.\nObservar, analitzar i processar informacions rellevants, saber relacionar-se i contextualitzar-les i ser capaç de argumentar-les, per emetre judicis fonamentats científicament.\nIdentificar problemes i les possibles solucions i saber prendre decisions eficaces en el marc de la comunicació.\nAplicar els coneixements adquirits i resoldre els obstacles que sorgeixen en la pràctica de la comunicació.\nConèixer i entendre les estructures i polítiques econòmiques, psico-socials, culturals i demogràfiques de la comunicació publicitària i les relacions públiques.\nSer capaç de crear el missatge persuasiu publicitari, desenvolupant elements gràfics, imatges, símbols o textos o qualsevol altre recurs amb potencialitat comunicativa.\nSaber gestionar el temps, amb habilitat per a l'organització i temporalització de les tasques dins dels processos d'exercici de la professió.\nSaber exercir com a professional, complint les funcions i resolent problemes, en una agència publicitària, en la relació amb el client o amb qualsevol altre agent implicat en el procés, i com a responsable de l'àrea de comunicació d'un organisme o empresa.\nConèixer i interpretar l'entorn empresarial i institucional i adaptar-se als objectius organitzacionals, sense perdre l'autonomia, identitat i valors, fent-los compatibles i sinèrgics amb els propis.\nAplicar solucions eficients als problemes sorgits en els processos de comunicació publicitària.\nSaber crear, establir i aplicar un pla de comunicació i definir i gestionar els pressupostos de comunicació per a la correcta imputació dels seus costos.\nConèixer i entendre les principals variables i complexitats que configuren el rol dels diversos agents del mercat: anunciants, empreses de publicitat, mitjans i plataformes de comunicació i públics.\nAssumir el lideratge i actuar en llibertat i amb responsabilitat, assimilant referents ètics, valors i principis consistents en la identificació, anàlisi, maneig i resolució de conflictes que es plantegen en el sistema de la comunicació.


San Benito de Sahagún - Monestirs\nMonestir de San Benito de Sahagún\nL’origen del monestir de San Benito de Sahagún està envoltat per les llegendes, aquestes el situen en l’època de les persecucions, quan els sants Facundo y Primitivo foren martiritzats prop d’aquí i els seus cossos llençats al riu Cea, que els va arrossegar aigua avall fins que es van aturar en un lloc, on foren enterrats. Més endavant aquell lloc esdevingué un centre de culte i en època visigòtica, s’hi va incorporar una comunitat monàstica que va acabar l’any 714 amb la invasió sarraïna. La casa fou coneguda en aquella època amb el nom de Domnos Sanctos.\nArc de San Benito\nRuïnes de l'església del monestir\nUn cop recuperades aquestes terres, Alfons I d’Astúries va restaurar el lloc però fou arrasat novament per un atac islàmic. La nova fundació va venir de la mà d’Alfons III el Magne, l’any 872 haurien arribat uns monjos que fugien del monestir de San Cristóbal de Còrdova i el rei els va cedir el lloc de Domnos Sanctos. De nou fou atacada pels sarrains (883) i de nou fou restaurada també sota Alfons III, l’any 904. Ràpidament va començar la construcció d’una nova església, consagrada el 935. El lloc va començar a ésser conegut amb el nom de San Facundo (del que derivaria Sahagún) i va rebre del mateix rei una important donació territorial que seria la base d’una rica senyoria que seria administrada des del monestir. Aquest patrimoni seria incrementat en els anys següents per diversos monarques. Alfons VI hi va fundar un hospital per a pelegrins, també sota aquest rei es va posar la casa sota la direcció de Cluny mentre es canviava el ritus mossàrab pel romà, no sense oposició. Aquest monarca fou enterrat en el monestir.\nVa esdevenir un centre de poder important, es va formar una vila al seu voltant i fins i tot va encunyar moneda. Al seu voltant, cap el 970 es va fundar un ric beateri per a dones nobles, sota l’advocació de San Juan Bautista. En el decurs de la primera meitat del segle XIII (1235) la vila de Sahagún i la mateixa abadia foren víctimes d’un incendi que va destruir la primera i afectar de manera important la segona. L’any 1494 la casa de Sahagún fou unida a San Benito de Valladolid. Tres nous incendis van afectar de nou aquesta casa, l’any 1590, el 1679 i 1692.\nArc de San Benito, revers\nTorre de l'església\nEn el decurs de la Guerra del Francès, l’abadia fou ocupada i també l’hospital, que fou destinat a ús militar. El monestir fou saquejat i incendiat mentre els monjos es van veure obligats a abandonar-lo. Quan van retornar (1814) van trobar-se amb les edificis malmesos i van començar la seva restauració. La exclaustració de 1820 i la desamortització de 1835 va acabar definitivament amb el monestir, les restes conservades són ben poques si tenim en compte la importància històrica del lloc.\nTampoc es conserva gran cosa del seu patrimoni mobiliari i arxiu a causa de la seva història. Al proper monestir de la Santa Cruz es conserva el sepulcre d’Alfons VI, portat aquí a causa de la desamortització. Al Museo de León i a la propera església de San Tirso es conserven alguns elements arquitectònics d’aquest lloc.\nImatge de sant Joan Evangelista ?\nAra a la veïna església de San Tirso\nRedemptor i Mare de Déu\nCapitell de San Benito de Sahagún\n- ANDRÉS ORDAX, Salvador; i altres. Monasterios de Castilla y León. León: Edilesa, 2003


Jo sóc periodista\nEl negoci muntat al voltant de la dignitat sexual dels éssers humans és execrable i afecta, per igual, a tots els sexes.\nEl primer secretari del PSC creu que Rajoy i Puigdemont s'han vist i ha assegurat que li consta que s'han produït contactes al "màxim" nivell entre les dues administracions.\nFelip VI comunicarà Ana Pastor si convoca una nova ronda de contactes\nLa presidenta del Congrés dels Diputats comunicarà al monarca el resultat de la investidura fallida de Rajoy.\nNeus Munté lamenta que Rajoy fins ara "no hagi donat cap senyal" de voler diàleg.\nRajoy i Sánchez es reuneixen a les 17 hores en una sala 'neutral' del Congrés\nEl secretari general del PSOE, Pedro Sánchez, i el president del Govern en funcions, Mariano Rajoy, es reuniran aquest divendres una sala 'neutral' del Congrés, i no en dependències del Grup Socialista com ha passat en altres contactes del candidat a la presidència amb dirigents d'altres partits.


\tPer què Outlander va prendre una enorme sortida emocional dels llibres? - Hollywood\nquè fa ara el príncep andrew\non és Sasha Obama discurs de comiat\non va ser Sasha Obama al darrer discurs\nPer què Outlander va prendre una enorme sortida emocional dels llibres?\nAquest post conté una discussió franca de la temporada 4, episodi 7 de Outlander, titulat Down the Rabbit Hole. Procediu amb cura.\nLa saga en curs de Claire i Jamie Fraser ocupa un segon pla aquesta setmana Outlander. En canvi, l’episodi se centra principalment en la seva filla, Brianna ( Sophie Skelton ), mentre viatja en el temps per obrir-se camí a través del món salvatge i imprevisible de l’Escòcia del segle XVIII. (El títol de l’episodi, Down the Rabbit Hole, situa Brianna amb força força en el confús però valent paper d’Alicia al país de les meravelles).\nEl personatge de Skelton fa temps que està a la perifèria de l’espectacle, però a mesura que s’acosta al centre de l’acció, Outlander farà avenços intel·ligents per assegurar-se que el públic hi assisteixi. Aquesta setmana, el més intel·ligent que va fer el programa va ser portar estimat, va marxar Frank Randall ( Tobias Menzies ) mitjançant una sèrie de flashbacks i una aparició fantasmagòrica per oferir una sèrie de cops emocionals. És una sortida salvatge del llibre, però que aprofundeix i enriqueix enormement el viatge de Brianna. Skelton va parlar amb Vanity Fair sobre el gran canvi del programa.\nFins a Down the Rabbit Hole, Skelton i Menzies només havien compartit una escena: a la temporada 3. Tot això hauria de continuar si volien entendre el vincle entre l’adult Brianna i l’home que la va criar amb amor, tot i no ser biològicament. relacionat amb ella. Brianna i Frank poden ser una mica incompresos, va dir Skelton sobre la manera com aquests dos personatges —que ambdós van impedir una mica el camí de Jamie i Claire— han estat tractats per l’afició al passat. L’adaptació televisiva s’esforça per corregir aquesta reacció dels fans.\nEn una sèrie d’escenes que concreten els passos que condueixen a l’esclat definitiu de Claire i Frank a la tercera temporada, ens assabentem que Frank tenia una còpia d’aquella famosa necrològica del segle XVIII. Per tant, va saber que Claire i Jamie acabarien reunint-se i que es quedaria sol. També sabem que va demanar a Brianna que tornés al Regne Unit amb ell després de la seva baralla amb Claire i que ella el va tancar al mateix cotxe que estavellaria aquella mateixa nit. Saber-ho afegeix diverses capes de pes i intensitat a l’episodi final de Frank i a la seva última baralla amb Claire. En aquesta escena, ell sap segur que finalment el deixarà.\nEstar segur del futur futur de Claire no és cosa que Frank tingui als llibres, però l’elecció adaptativa fa que la seva tercera amenaça deixi a Claire per sentir-se ferida i noble. És la seva manera de sortir definitivament del seu camí d’una vegada per totes. La temporada passada va ser molt bona donant el costat de Frank de la història més pes del que tenien cabuda els llibres, però, tot i així, la tensió de l’espectacle en aquell moment depenia de si Claire tornaria mai a Jamie. Ara que els Frasers es tornen a reunir, l'espectacle té encara més espai per donar a Frank en els seus darrers dies.\nAls llibres, Frank té informació que guarda en secret de Brianna i Claire: descobreix que Jamie va sobreviure a la batalla de Culloden i, en lloc de dir-los-ho, fa que el reverend Wakefield aixequi una làpida per a Jamie a prop de Black Jack Randall, a les esperances que el visitessin algun dia motivarien a Claire a dir-li a Brianna qui era el seu pare real. És una mica narrativa contundent i que produeix Maril Davis dit l'any passat probablement deixarien fora del programa:\nA tots ens sembla confús, m’encanta [autor Diana Gabaldon ] i espero que no s’enfadarà amb mi, però semblava realment boig que Frank posés aquesta làpida, i què significa això? . . . Però encara ens sentíem com si, tot i així, Frank hagués estat buscant a Jamie i s’hagués preguntat què li va passar i intentat esbrinar-ho, de manera que volem jugar.\nAra sabem que el programa va decidir canviar aquesta trama obituària directa i inventada per la confusa pedra mortuària. I, per descomptat, Frank encara manté informació crucial de Claire. Encara que Skelton ha aparegut en diversos episodis de Outlander, diu que l’oportunitat de treballar llargament amb Menzies, cosa que no creia que faria, va ser una introducció adequada a Outlander. Va dir que les escenes que compartien eren de les seves preferides que ha filmat a l’espectacle, i la seva interpretació realment fa que tingui vida.\nLes escenes de Brianna-Frank no només ajuden a millorar episodis passats del programa, sinó que també preparen l’escenari per al futur. Tot i que va camí de conèixer el seu pare biològic, Brianna no està preparada per renunciar a la memòria de l’home que la va criar, i és tant un Randall com un Fraser. Per contra, la secció del llibre on Brianna es troba al moll de camí a Amèrica no és tan retrospectiva, sinó que es centra en el ràpid vincle de Bree amb la seva nova família (els Murray).\nMentrestant, al programa, en un dels intercanvis més afectatius de tota la sèrie, Frank apareix breument en els seus togs dels anys seixanta enmig del bulliciós moll del segle XVIII. Brianna, nerviosa per viatjar a través de l’oceà i enfrontar-se a tots els misteris que l’esperaven allà, veu el seu pare entre la multitud i nosaltres, com a espectadors, recordem instantàniament les seves paraules encoratjadores que li van fer anteriorment a l’episodi sobre la soldadesa malgrat les adversitats.\nTobias Menzies— mai el mestre del silenci i intercanvi final —El fantasma Frank, tots dos, fa que Brianna faci un gest de somriure encoratjador i encoratjador, com si digués que podeu fer-ho, i emprenen un dolorós sospir, com si volgués dir que és difícil deixar-vos anar, i sé que és difícil deixar-vos anar també. És el tancament i un adéu adequat per a una família que mai no en va aconseguir. Aquests últims aspectes pare-filla sense paraules, que Skelton interpreta molt bé, també estan oberts a la interpretació del públic.\nPel que fa a Skelton, assenyala que aquest desgavellant comiat pot suposar problemes per a Jamie Fraser. Sé que molta gent vol una solució ràpida i una mena de retrobament entre Jamie i Brianna, va dir. Però crec que la gent ha de recordar que Frank realment va criar a Bree i va fer una molt bona feina. Hi ha aquella culpa que sent que torna. Sent que el delata.\nFer aquest salt adaptatiu suposava un gran risc per a l’espectacle, atès que els fans de Gabaldon no sempre prenen amablement els canvis importants en el text original. Però és en benefici de tots quan el món que envolta Jamie i Claire s’enriqueix una mica. Les escenes amb Frank també proporcionen als espectadors una millor comprensió de les pors, els penes i les pèrdues de Brianna. Estem amb ella emocionalment, mentre marxa cap a Amèrica i, mentre Skelton deia que aquest era el seu episodi favorit Outlander fins a la data, tindrà molt més a fer quan Brianna toqui el valent nou món d’Amèrica.\n- El 10 millors pel·lícules del 2018\n- Una mirada completament nova Apol·lo 11\n- El Joc de trons secrets a El guió final de George R.R. Martin\n- Les germanes de Sandra Bland encara busquen respostes sobre la seva mort\n- Com un productor de pel·lícules i Hollywood van inventar un comentarista de dretes