La sinistralitat mortal a les carreteres de Girona no varia respecte a 2016 | Monográficos - La Vanguardia\nEn número de ferits greus en accidents de trànsit disminueix i passa dels 170 de l’any anterior als 110 al 2017\nSegons les dades del Servei Català de Trànsit, la sinistralitat mortal a les carreteres de les comarques gironines es manté el 2017 respecte a l’any anterior, amb 47 víctimes. Tot i aquestes dades, Girona ha viscut un dels primers inicis d’any més tràgic a les carreteres, amb vuit persones mortes en accidents, fins al 14 de març.\nMotoristes i ciclistes\nPel que fa al conjunt de Catalunya, l’any passat van morir a les vies interurbanes 169 persones, un 9,1% més que el 2016. I es va incrementar el número de víctimes mortals a les províncies de Barcelona i Lleida, i van baixar a les de Tarragona. Del total de víctimes mortals, 46 eren motoristes i 11, ciclistes.\nSi ens fixem en les vies urbanes, la sinistralitat ha augmentat un 3,9%, amb 80 víctimes mortals de les que 29 eren vianants, 26 eren motoristes i dos eren ciclistes. Malgrat l’increment de la mortalitat del darrer any, la tendència de la sinistralitat viària segueix a la baixa a Catalunya respecte a l’any 2010, quan es van registrar 339 víctimes mortals.\nQuant als ferits greus, hi va haver un descens a la província de Girona, passant dels 170 del 2016 al 110 de l’any passat. El total de ferits greus a Catalunya durant 2017 va ser de 1.742 en accidents de trànsit a la xarxa urbana i interurbana de Catalunya, un 5,3% menys que l’any anterior.\nPer altra banda, Girona és una de les províncies espanyoles on han crescut els accidents lleus, segons un estudi d’UNESPA, l’Associació Empresarial de l’Assegurança, que la situa en la setzena posició. Les distraccions es mantenen com a principal factor concurrent com a causa dels accidents mortals a les carreteres catalanes, amb un repunt del 4,5% respecte al 2016. Les infraccions dels conductors i l’excés de velocitat són els altres factors que figuren en la sinistralitat mortal registrada el 2017.\nSegons Trànsit, el factor humà representa el 90% de les causes d’accident mortal a les vies interurbanes, amb un repunt del 4,5% de les distraccions.\nI sobre el tipus d’accident mortal, les col·lisions frontals s’incrementen en més d’un 50% i representen un terç del total d’accidents mortals. L’altre terç han estat per caigudes o sortides de via.\nCanvis en l’examen\nA tota Espanya, la xifra de morts en accidents de trànsit ha pujat i s’ha situat en 1.200 persones mortes en 1.067 accidents, una de les pitjors xifres en cinc anys. Per això des de la Direcció General de Trànsit (DGT) s’ha anunciat un paquet de mesures per reduir els accidents, entre les quals hi ha a una nova Llei de trànsit i seguretat viària, la reforma dels exàmens que incloguin imatges reals de trànsit i no només preguntes tipus test, i la revisió del carnet per punts. La DGT també vol reduir el 40% de candidats que es presenten a la prova pràctica sense haver trepitjat una autoescola.


Bosch i Gimpera | Contractació Universitat i Empreses i Institucions\nInici / Empreses i institucions / Contractació Universitat i Empreses i Institucions\nProjectes de recerca col·laboratius En aquests projectes, tant les empreses com els investigadors treballen conjuntament per resoldre un determinat problema a través d'una nova tecnologia. Aquests projectes solen tenir un caràcter més precompetitiu que els contractes de recerca. Normalment aquests projectes tenen finançament de les administracions públiques.\nL'FBG participa en la negociació del projecte, la redacció del contracte/conveni que han de signar les parts (si és el cas) i l’administració del projecte.\nServeis de l’Àrea de Recerca per Contracte de l’FBG / Grups de recerca de la UB / Marc legal de referència


A l'estiu, 1.883 llits menys als hospitals catalans - Social.cat\nEl Departament de Salut tancarà aquest estiu 1.883 llits de la xarxa d'hospitals públics, un total de 64. La xifra representa un 8% menys que l'estiu anterior, quan la mitjana de tancaments en els mesos de juliol, agost i setembre va ser de 2.091 llits.\nL'agost serà el mes amb una disminució més gran de serveis. Durant la segona quinzena es tancaran 2.747 llits, 600 menys que en el mateix període de l'any passat, segons va recalcar ahir el director del Servei Català de Salut, Josep Marina Padrosa. La disponibilitat de llits serà, doncs, del 85,84% durant l'estiu, percentatge lleugerament superior al de l'any passat (83,79%).\nD'acord amb el Departament de Salut, l'adaptació del nombre de llits respon a la davallada d'activitat quirúrgica programada durant aquests mesos. L'estiu passat, però, els hospitals catalans van haver d'habilitar llits que estava previst tancar com a conseqüència de la saturació a urgències, que va rebre un 1,36% més d'ingressos que el 2013, quan van ser 46.174.\nA aquest fet, cal sumar-li la disminució del nombre de llits en hospitals de l'àrea de Barcelona. L'Hospital de Bellvitge comptava al 2010 amb 906 llits, mentre que al 2013 només en tenia 724. El de Vall d'Hebrón, per la seva banda, comptava només amb 1.176 llits al 2010, xifra que s'ha reduit fins arribar als 1.017.\nEl Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM), per contra, es reforçarà amb 20 dispositius més distribuïts entre la Costa Brava i Costa Daurada, per fer front a l'activat turística. Es preveu un reforç de 123 metges, 102 infermers i 67 administratius.\nD'acord amb dades del 2012, Catalunya és la comunitat autònoma amb més centres hospitalaris, però la que presenta un índex menor de llits per cada 1.000 habitants, malgrat tenir més activitat sanitària que d'altres.\ntancament llits estiu


Edición del jueves, 21 noviembre 2013, página 24 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del jueves, 21 noviembre 2013, página 24\n24 LAVANGUARDIA OPINIÓ DIJOUS, 21 NOVEMBRE 2013 ÓSCAR ASTROMUJOFF Aquests dies fa vuitanta anys quetotes les dones van poder votar,finalment, aEspanya. Això vapassar en leseleccions generals queesvancelebrarel19denovembredel 1933.Vaserunafitaimportantquevacos- tar incomptables esforços ique sovint –els homes– deixem de banda quan par- lem de la batalla per implantar la demo- cràciaielsdretsméselementals.Lalluita delesdonesperassolirunaigualtatplena –això avui encara és un objectiu pendent en certs àmbits– hauria de ser una causa de qualsevol ciutadà consci- ent que una societat és lliure ijustaquannoesfanexclusi- ons per raó de sexe, color de pell,origen, creences,etcète- ra. El dia que les dones van votar per primer cop, tots vam ser una mica més lliures icivilitzats. Això, aleshores, no es veia d’aquestamanera. Els prejudicis, els costums i els valors reaccionaris –tam- bé entre homes d’esquerres– contaminaveneldebatielfe- ien molt difícil. Josep Lluís Martín Ber- bois,unjoveimoltbenprepa- rathistoriador,haescritipu- blicat un llibre que recoma- no percomprendre perfecta- mentquelabatallapelvotfe- mení no va serunfet margi- nal sinó un assumpte central enlacreaciód’unaculturade- mocràtica ales Espanyes del segleXX.Elseuestudi,Igno- radesperò desitjades.La dona política durant les eleccions delaSegonaRepúblicaaCata- lunya,ofereix una explicació claraimoltdocumentadad’unprocésen- vitricollatiapassionantdelqual–emsem- bla– hem parlat poc. Mentre resseguim les peripècies de les donesque van ser capdavanteresdelprimermovimentfemi- nista,ensadonemdelesfeblesesicontra- diccionsd’unaetapaquehemtenditami- tificar des del nostre present. El període republicà va representar avençossocialsiculturalsinnegables,pe- ròlalliçóprincipalqueextrecdelespàgi- nesdeMartínBerboisésqueunasocietat no es transforma tan ràpidament com es passa d’un règim aunaltre; és més fàcil fer caure un rei que no pas modificar la mentalitat de milions de mascles acostu- mats aveure les dones únicament com a esposes, mares iencarregades de la llar. Aquestallei val també peral pasdel fran- quisme alademocràcia, atès que escric aquest paper el 20 de novembre: després de Franco, aEspanya no hi va haver cap desfranquitzacióniresdesemblantalque va ser la “desnazificació” que van impo- sarelsaliatsaAlemanyaapartirdel1945. D’aquí plora la criatura, com ha tingut el detallderecordar-nosAznarenparlarde presidents empresonats. Elspolíticsrepublicans, sobretotelsde partits d’esquerres, posaven com aexcu- sa per frenar el vot femení la por alama- nipulació del criteri de moltes dones per partdelesdretesi,sobretot,del’Església, que llavors tenia més influència que en els nostres dies. Paradoxalment, Victoria Kent, una de les grans figures del feminisme espanyol, voliaajornar aquest avenç perquè pen- savaque la majoria de les dones encara no estavenpreparades. En canvi, Clara Campoamor considerava un error de greus conseqüències posposar la qüestió: “Salváis alaRepública –va proclamar–, ayudáisalaRepúblicaatrayéndonosysu- mándonos esa fuerza que espera ansiosa el momento de su redención”.Curiosa- ment, el llavors anomenat “problema ca- talán” penetrava en aquesta discussió so- breelvotdelesdones.AlParlamentespa- nyol, Lluís Companys va deixar anar l’avís següent, que va quedar al diari de sessions:“YaséquetodaEspañanoesCa- talunya.EnCatalunya,elvotodelamujer no perjudicará, sino que será un extraor- dinario refuerzo para la República espa- ñola. (Grandes rumores. Un Sr. Diputa- do: ‘¿O para la República catalana?’)”. El nivell ieltodecerts arguments iatacs en contradelvotfemenídurantelsanystren- ta recorden moltíssim el nivell de certes expressions que actualment es fan servir perdesfigurariridiculitzareldretadeci- dir dels catalans. El resultat dels comicis semblavadonarlaraóalspro- gressistes reticents: les dre- tesvanguanyaraCatalunyai al conjunt de l’Estat. Això va servir perquè les esquerres trobessin un cap de turc al qual culpar de la seva derro- ta,anàlisique–perexemple– ManuelAzañanovacompar- tir. En aquest sentit, Martín Berboissesumaalesconclu- sionsdelaprofessoraMerce- des Vilanova: “El comporta- miento electoral de la mujer fue similar al del hombre y, porlomismo,lavictoriacon- servadora se debió tanto al voto del hombre como al de la mujer”. En les eleccions del febrer del 1936 el triomf va ser per ales esquerres, a Catalunya iatot Espanya, la qualcosavaservirperenten- dreque el sexe de l’elector noeraunfactorquedistorsio- nés les tendències generals. Carme Karr, una de les grans promotores del proto- feminisme catalàdeprincipis del segle XX,escriptora,activistaipolíticavincula- da alaLliga, va ser especialment lúcida quanvadetectar quelabasedel’emanci- pació de la dona era l’accés alaformació ilacultura. Ella va denunciar oberta- ment el tipusd’educació encarcarada d’inspiració religiosa que rebien les no- ies de les classes benestants. Les seves ideesxocaven amb el context benpen- sant iconservador en què es movia, però van servir per obrir camí ales dones que van venir després. Durant dècades, els homes van afirmar que veure dones votant era “impossible”. Un altre pro- nòstic erroni.c www.francescmarcalvaro.cat Catalunyacomunailla Laparadoxa es pot definircom una expressió opensa-ment que comporta unacontradicció parcial ototal. L’han utilitzat pensadors, historia- dors, polítics iperiodistes de tots els temps. Aristòtil va arribar aproposar una cèlebre paradoxa en insinuar que la ficció és més veritable que la histò- ria. Poc habitual en Aristòtil. La literatura ielcinema han enviat missatges que han estat percebuts comaverídicsiautèntics.S’hanescrit milers d’articles sobre la guerra civil espanyola,eltemaquemésllibres,es- crits iassajos ha promogut en els úl- timssetanta anys. Però laideaque me n’ha quedat més fixa és la de tres no- vel·listes. Em refereixo aJoan Sales, amb la seva Incerta glòria,Arturo Ba- rea, en La Forja de un rebelde, iels di- versos relats periodístics de Manuel Chaves Nogales, que fins fa pocs anys era un desconegut pel gran públic. Vaigtenirocasiódellegirmoltesho- resal’estrangerquanl’oficidecorres- ponsal permetia disposar de llargs es- paisdetemps morts. Un hivern em vaig embrancar allegir els Episodios Nacionales de Benito Pérez Galdós en aquellacèlebreediciódetapesverme- lles d’Aguilar. Em vaig quedar amb unacerta idea de la calamitosa histò- ria del segle XIX aEspanya fins que va caure en barrina amb la fugida for- çada d’Isabel II el 1868 ilapèrdua de les colònies vint anys després. Shakespeare ha estat, en paraules de Harold Bloom, el més vast dels intel·lectes, fins al punt que superava qualsevolfilòsof.Elsseusdramesitra- gèdiessónhistòriesqueenbonamesu- ra han determinat el sentit de la vida dels anglesos ilainterpretació del seu propi passat. Els seus reis ifigures de ficció sembla que han estat reals. Quans’acosta aRoma iescriu Juli Cè- sar,projecta un personatge que és tan omés verídic que el que va exposar Plutarcenles Vides paral·leles situ- ant-lo davant d’AlexandreelGran. No hi ha història escrita que iguali laveracitatdeGuerra ipaudeTolstoi. No he llegit cap biografia del general Kutuzov, però em basta el personatge que sorgeix de les pàgines de Tolstoi enfrontant-loaNapoleóilluitantaBo- rodino per allunyar la Grande Armée de territori rus. L’Obertura 1812 de Txaikovskiaixeca l’ànimde qualsevol rus que guardi en el seu imaginari la derrotadel’emperadorfrancèsqueva arribar aMoscou ivaser foragitat pel fred ipel silenci. Els escocesos deuen haver llegit molta història del seu llegendari país. Peròlapel·lículaBraveheart,unaobra de ficció que s’acosta alarealitat, en- caran’ésunpuntprincipaldereferèn- cia. La sèrie sobre John Adams és im- prescindible perconèixer l’ambient en el qual es va moureelsegon presi- dent dels Estats Units. Algú va dir que la història és el que es vol recordar inoelque va ocórrer de veritat. M’agradaria saber com se- rà la ficció sobre la història dels nos- tres dies d’aquí dues generacions. No ho veuré.c Ellesnopodienvotar La història ilaficció El paradísésunailla”:CarmeRie-ra va citar aquesta frase –famo-sa,encaraquenosédequiés–fadues setmanes, en el seu discurs d’ingrésalaReialAcadèmia,que va versar sobre Mallorca; ijustament s’acaba de pu- blicaruncuriósllibretitulatAtlesd’illesre- motes,deJudith Schalansky.Ésevident queles illes atreuen. Ens les imaginem com llocsverges, intactes, allunyats del món: al darreredelaidentificació entre illaiparadís hi ha la frase de Sartre “l’in- fern són els altres”. Iaquesta és una de les idees que em sembla veure en el somni in- dependentista. Ens diuen que fa trenta anys,otres-cents,queintentem encaixar a Espanya,sense aconseguir-ho. Però creu- requeexisteixunafórmulamàgicaquere- soldria el problema d’arrel és oblidar que Espanya –tingui el nom, fronteres iidenti- tat política que tingui– sempre existirà i sempre haurem de relacionar-nos-hi. Laideaderesoldreelsconflictescol·lec- tius separant una vegada per sempre els contendents va estar de moda amitjan se- gle XX: va donar origen alapartició entre l’Índia,peralshindús,ielPakistan,perals musulmans; va suscitar també, entreels afroamericans, el projecte de crearuna “Republic of NewAfrika”alsud dels Es- tats Units,que es finançaria amb les com- pensacions que segons ells els devia, mo- ralment,el Govern federal; ivadonar lloc, esclar, al’Estat d’Israel. Aquest Estat va néixer com aimprevista conseqüència del fracàsd’unaideaanterior,que,encaraque molt més radical, responia en el fons ala mateixa lògica, la de solucionar per la for- ça –en comptes de mitjançant el pacte iel diàleg– els conflictes identitaris: em refe- reixo alasinistra “solució final”. Jo no sé sielsaltressónl’infern,peròsíqueséque per més fronteres que posem, hi haurem de continuar convivint. Isilaconvivèn- cia és difícil, la separació pot ser molt pitjor. El preu de la creació del Pakistan –enurdú‘laterradelpur’–vansermilers de morts imilions de persones desplaça- des; Israel no s’allibera de la violència. Paradisos…?L’Atlesd’illesremotesendes- criu una d’habitada per 120 milions de crancs,una altra en què la temperatura mitjanaanual és de 16 graus sota zero, unaterceraenlaqualFrançavaassajarla bomba nuclear… Schalansky subtitula el seu llibre: 50 llocs en els quals mai no he estatials quals mai no aniré.L’entenc molt bé.c www.laurafreixas.com M’agradaria saber com serà el relat sobre la història dels nostres d’aquí dues generacions Francesc-Marc Álvaro Laura Freixas Lluís Foix


Húsavík Cape Hotel Húsavík Islàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHúsavík Cape HotelLaugarbrekka 16, Husavik City Center, Húsavík, Islàndia, 640 - Veure al mapaExcel·lent8,5Basada en151comentarisHúsavík Cape HotelVeure més fotos"Very nice place. Given the "presidential suite" as..."NathanHong KongVestíbulVeure més fotosVeure totes les 25 fotosMolt bona ubicació 8,7Veure al mapa8,7UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaparcament de cotxesmagatzem d'equipatge\nComparar amb allotjaments semblantsSelecció actualHúsavík Cape HotelGuesthouse SigtunHúsavík GuesthouseÁrból GuesthouseValoració dels clientsExcel·lent 8,5 (151 comentaris)Excel·lent 8,6 (280 comentaris)Excel·lent 8,3 (119 comentaris)Excel·lent 8,9 (555 comentaris)BarriHusavik City CenterHusavik City CenterHusavik City CenterHusavik City CenterWi-Fi Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTA Wi-Fi GRATUÏTADesdejuni Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòs Desdejuni inclòsSeleccionar datesVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjamentVeure aquest allotjament\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Húsavík, vosté es sentirà com a casa a Húsavík Cape Hotel, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Húsavík Cape Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, plat de dutxa, sala d'estar per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Húsavík Cape Hotel és una elecció inteligents per a viatgers a Húsavík, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Serveis i comoditatsmagatzem d'equipatgezona de fumadors Per als nenshabitació familiar Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiasala d'estarcalefaccióplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantIf you expect to arrive outside reception opening hours, please inform Húsavík Cape Hotel in advance. Comentaris recents de clients


L’11 d’octubre de 1968, entre algunes llàgrimes dels guàrdies civils formats, la bandera espanyola del sots-govern de Bata, a la Guinea Espanyola, era arriada per darrera vegada. L’endemà, el 12 d’octubre, en una cerimònia presidida per Manuel Fraga, llavors ministre d’Informació i Turisme, Francisco Macías prenia possessió de la presidència de Guinea Equatorial i es proclamava la independència d’aquest país africà. La data d’accés a la sobirania no va ser casual. Tot i que alguns líders independentistes s’havien negat a que fos un 12 d’octubre, el règim franquista va insistir en atorgar la independència en aquesta data, per tal que el Dia de la Hispanidad (o Día de la Raza) coincidís amb el Dia de la Independència. D’aquesta manera, deien, quan els guineans celebressin l’aniversari de la seva sobirania, també recordarien Espanya, “mare de tants pobles”.\nRepresentants del MONALIGE, un moviment independentista guineà, davant del Comitè dels 24, el responsable de les descolonitzacions de l’ONU. Foto: ONU.\nEl procés de descolonització de la Guinea Espanyola, l’única colònia espanyola a l’Àfrica Negra, va ser una mostra de l’autoritarisme franquista. Quan tot el continent es començava a preparar per la descolonització, a finals dels anys cinquanta, Espanya va intentar reforçar el seu colonialisme. Va continuar portant colons, va augmentar les seves inversions al territori, va assegurar que encara mantindria la seva presència a la zona durant dècades, i per evitar interferències de l’ONU, va proclamar que l’illa de Fernando Poo (l’actual Bioko) i Río Muni (l’actual Regió Continental de Guinea Equatorial) eren “províncies espanyoles”. D’aquesta forma s’intentava neutralitzar la tasca de Nacions Unides. A l’igual que havia fet el Portugal salazarista, els franquistes al·legaven que Espanya era un Estat repartit entre diversos continents i que no tenia colònies, sinó “províncies africanes”, i que per tant, tota intervenció de la comunitat internacional en aquest afer era una ingerència intolerable. Les legislacions racistes, a la Guinea, es van suavitzar (havien estat tremendament dures), però el colonialisme no va desaparèixer.\nL’Autonomia de l’Espanya franquista\nPerò mentre els portuguesos van ser capaços de ficar-se en tres llargues guerres colonials simultànies per tal de preservar l’essència imperial de Portugal, Franco era un dictador més interessat en la seva supervivència que en el manteniment de les colònies (el 1956, amb moltes llàgrimes, ja havia renunciat a la possessió del protectorat marroquí, un territori en el que ell s’hi sentia especialment proper). Per això no es va oposar mai frontalment a l’ONU i va prometre una futura descolonització del territori africà, tot i que va intentar retardar-la al màxim. El 1964 va entrar en funcionament l’Autonomia de l’anomenada “Regió Equatorial Espanyola”. Mentre es negava qualsevol descentralització a la metròpolis, s’acceptava un règim autonòmic a la colònia. Ara bé, sempre va ser una autonomia de pa sucat amb oli. Tot i que hi havia un president negre, qui realment tenia l’última paraula al territori era el comissari general (nou nom del governador colonial). Hi havia un govern amb consellers negres, però la majoria de les polítiques eren decidides pels “assessors” blancs. I el pla de desenvolupament del territori va ser elaborat a Madrid, amb la participació d’un únic guineà. Això sí, va reduir-se el racisme i la metròpoli va començar a finançar el pressupost colonial. Ara bé, en una de les contradiccions pròpies del franquisme, durant els darrers temps de presència espanyola a Guinea es van permetre els partits d’oposició, i fins i tot es va deixar que aquests emetessin els seus discursos crítics pel canal de TVE de la colònia. Els colonitzats tenien més drets que els colonitzadors.\nPerò les pressions de l’ONU no s’aturaven. I, per altra banda, la política d’Autonomia estava resultant cara per a una Espanya que volia centrar tots els seus esforços econòmics en els plans de desenvolupament. Els sectors menys nostàlgics del règim van començar a apostar per la descolonització. El ministre d’Exteriors, Fernando María Castiella, confiava en què, si Espanya atorgava la independència a la colònia en un procés modèlic, l’ONU acabaria donant-li suport en el seu litigi amb la Gran Bretanya per la possessió de Gibraltar (l’Estat espanyol figurava, alhora, com a reclamat i com a reclamant al Comitè dels 24 de l’ONU, responsable de les descolonitzacions). Però no tothom, en l’entorn del franquisme, estava disposat a la descolonització. Carrero Blanco, i alguns grans plantadors i alts càrrecs colonials, volien donar la independència a la part continental de Guinea (més poblada i més pobra) i mantenir Fernando Poo vinculat a Espanya mitjançant la seva conversió en un Estat Lliure Associat com Puerto Rico. Així doncs, van donar suport als independentistes bubis i criolls, que apostaven per una independència separada. En canvi, Castiella i els seus van decidir apostar pel MONALIGE, el major partit independentista, que havia reclamat fins poc mesos abans la independència a l’ONU. A la fi, a Madrid, el sector partidari de la independència unitària es va imposar.\nEl novembre de 1969 la bandera de Guinea Equatorial va incorporar-se a l’entrada de l’ONU, en presència de Saturnino Ibongo. Uns mesos més tard seria assassinat per Macías. Foto: ONU.\nEl 1967, per sorpresa, el govern espanyol va anunciar que concediria la independència a la Guinea Espanyola de forma imminent. Per a preparar la independència el govern espanyol va convocar una Conferència Constitucional, que reflectia l’essència autoritària del règim. En primer lloc, la Conferència Constitucional no estava composada només per guineans, sinó que era integrada per una delegació espanyola i una guineana. Els representants de la delegació guineana van ser triats arbitràriament pel govern espanyol: no va haver-hi cap votació per designar els candidats dels guineans. La primera fase de la Conferència, celebrada el 1967, es va bloquejar, perquè bubis i criolls es negaven a la independència unitària. A la fi, la delegació espanyola va imposar, quan va convocar la segona fase de la Conferència Constitucional, que s’aprovés una constitució unitària, però que garantís certs drets a les minories. De fet, bona part de la redacció del text constitucional va anar a càrrec dels tècnics de la delegació espanyola, entre els quals hi havia Herrero de Miñón, futur redactor, també, de la Constitució espanyola del 1978. Però a les eleccions per triar el futur president del país, als espanyols no els va ser tan fàcil imposar el seu criteri: va guanyar, a les urnes, Francisco Macías, un candidat obertament antiblanc, que acusava als seus adversaris de complicitat amb els espanyols.\nNo era fàcil descolonitzar la Guinea, perquè durant el període colonial no s’havia preparat aquesta eventualitat. No hi havia tècnics preparats per a gestionar un Estat, perquè molts pocs guineans havien accedit a estudis superiors. Per això quan va arribar la independència molts funcionaris es van quedar a la Guinea, formalment al servei del govern del nou país, però en realitat supeditats a les autoritats espanyoles. Fins i tot van quedar-se al territori dos companyies de la Guàrdia Civil, en teoria destinades a garantir la seguretat de tots, i a les ordres de Macías. El nou Estat tampoc podia funcionar com era previst sense les aportacions de Madrid, perquè tota l’economia depenia de les subvencions al cacau que atorgava la metròpolis. Les tensions no van trigar a esclatar. A finals del 1968 Macías va començar a pronunciar discursos profundament antiespanyols. Al març, després d’un intent de cop d’Estat del ministre d’Exteriors, Atanasio Ndongo, la situació va deteriorar-se. Els partidaris de Macías van començar a agredir espanyols i guineans proespanyols. Els residents espanyols es van haver de refugiar a les casernes de la Guàrdia Civil i el govern de Madrid va recomanar els espanyols residents a Guinea que abandonessin el país. Mitjançant l’operació militar Ecuador i un pont aeri d’Ibèria, milers d’espanyols van marxar de Guinea. Tan sols van quedar-ne uns centenars. S’havia acabat el somni neocolonial.\nGuinea seria la darrera colònia en ser descolonitzada. La petita “província” d’Ifni, al sud del Marroc, tot i que enviava procuradors a les Corts franquistes (com Guinea o el Sàhara), va ser “retrocedida” al Marroc al gener de 1969, 11 anys després d’una guerra que podria haver provocat la mort d’unes 300 persones a aquesta zona. No va haver-hi cap tipus de consulta d’autodeterminació; Espanya reconeixia, en el fons, que Ifni era territori marroquí, i que hauria d’haver estat independitzada el 1969. Tot i que el Sahara espanyol també havia participat en la guerra de 1957, Espanya es va resistir a permetre la seva autodeterminació, a desgrat de les pressions de l’ONU. Es van continuar explotant els rics jaciments de fosfats de la zona fins que el Marroc va organitzar la Marxa Verda i Espanya va començar a plantejar-se que calia fer un referèndum d’autodeterminació ja. El 2 de novembre de 1975 el príncep Joan Carles visitava Al-Aaiun i assegurava que “desitgem protegir els legítims drets de la població civil saharaui, ja que la nostra missió al món i la nostra història ens ho exigeixen”. Dotze dies després es signava l’Acord Tripartit de Madrid. Espanya cedia l’administració del Sàhara a Marroc i Mauritània. Els espanyols van abandonar els saharauis sense aplicar el dret a autodeterminació que reclamava l’ONU. Començava una llarga guerra, i una encara més llarga reivindicació de la independència d’aquest territori.


Funciona bé la teua vitrina d’extracció? - STEPV UPV - Actualitat sindical a la UPV\nFunciona bé la teua vitrina d’extracció?\nSaps si la teua vitrina aspira correctament?\nSaps per a quins productes pots utilitzar-la i per a quins no perquè podria ser perillós per a la teua salut i la d’aquells que l’envolten?\nDes de la UPV fa temps que s’avalua el funcionament de les vitrines d’extracció dels laboratoris i els assigna un color que indica el nivell d’extracció que poden proporcionar, i per tant per a quina classe de productes químics es pot utilitzar o no.\nSi una vitrina aspira poc, no pot utilitzar-se per a productes químics de determinada perillositat o risc químic, per a no perjudicar la salut de les persones usuàries d’aquesta i de les persones que puguen estar en el seu entorn.\nLa vitrina del teu laboratori:\nEl servei de prevenció de la UPV ha avaluat i mesurat el seu nivell d’extracció.\nL’informe amb els resultats de l’avaluació i la classificació de la vitrina s’ha remés a la persona responsable del teu CDIS perquè informe el personal usuari.\nLa vitrina ha de tenir en lloc visible una etiqueta que identifica la classe de productes per als quals pot ser o no utilitzada.\nSi has detectat que alguna de les vitrines amb les quals treballes no té etiqueta d’identificació sobre el seu nivell d’aspiració (codi de colors verd/groc/taronja/roig), o tens dubtes, pots contactar amb el personal delegat de prevenció perquè t’informen sobre el seu estat.\nEl personal delegat de prevenció designat per STEPV que pot informar-te són:\nSergio Panella Bonet (spanella@upv.es o 77046)\nFátima Romero Sanchis (farosan@upv.es o 77046)\nRECOMANACIÓ: si la teua vitrina no té etiqueta de colors identificativa, mentre esbrines el seu nivell d’extracció, et recomanem que no faces ús d’aquesta.


El fundador de les Dominiques de l'Anunciata, el P. Francesc Coll (1812-1875), serà declarat sant el diumenge 11 d'octubre de 2009.\nCrida l'atenció, en molts sants, els sofriments passats durant la seva infantesa i joventut. Francesc Coll era el petit de 15 germans. El seu pare morí quan tan sols tenia 4 anys. La seva mare quan en tenia només 15.\nPer altra banda, el jove missioner va entrar en contacte amb Sant Antoni M. Claret i es va convertir en missioner apostòlic. El P. Coll tenia grans dots de predicador que eren ratificats per un estil de vida pobre i humil, atent a les necessitats dels sofrents. D'aquí l'eficàcia de les seves paraules, posant en sintonia allò que explica Jesús en l'evangeli de sant Mateu quan ens diu que cal que concordi el nostre dir amb el nostre fer.\nEl 1856 va fundar una obra que més de 150 anys després, perdura: les Germanes Dominiques de l'Anunciata. Amb mitjans molt humils la casa es va estendre de manera formidable amb més de 50 cases arreu de Catalunya l'any de la mort del fundador, el 1875. Més tard, les Dominiques de l'anunciata es van escampar pel món. Van arribar a l'Argentina el 1908 i a altres nacions d’Amèrica del Sud i Central, a Àfrica i a les Filipines. És impressionant veure com la fe mou muntanyes i crea aquests moviments amb tants pocs mitjans.La fe de Francesc Coll és un exemple per a tots els cristians. És un exemple per a Catalunya i els catalans. És un signe de què, en temps difícils, en temps de crisis, sempre sorgeixen els canvis perquè l'Església es renovi de forma adequada sent exemple i no escàndol.Francesc Coll també va experimentar el dolor en els darrers anys de la seva vida. Diversos atacs de feridura el van conduir a la mort o, millor dit, a la vida, des d'on ara ell ens il·lumina amb el seu exemple de vida. El podem tenir com a fidel intercessor.Sant Francesc Coll, pregueu per nosaltres.


Confort - Hidro Reus : Productos para la limpieza y mantenimiento de piscinas\nInici > Productes químics>Confort\nBordnet® és un polvoritzador llest per a usar per a la neteja de la línia de flotació i del skimmer. Amb aquest producte podrà eliminar còmodament les vores bruts, amb greix o ennegrits de la piscina. La nova fórmula millora el resultat de la neteja.\nSaunatop Eukaliptus 1L de Bayrol Essència...\nSaunatop Eucaliptus són essències aromàtiques per a saunes. Altament concentrat a base d'olis essencials per a una acció vivificant i estimulant.\nFlexinox pool neteja inoxidable 1 L.\nNeteja per mantenir les superfícies d'acer inoxidable en bones condicions i que, d'aquesta manera, no es vegin compromeses ni l'aparença estètica ni la seva resistència a la corrosió.


Neymar, a punt de renovar amb el PSG Neymar, a punt de renovar amb el PSG – Món Esport\nNeymar, a punt de renovar amb el PSG\nLa possibilitat de fitxar pel Barça s'allunya amb aquest moviment\nNeymar, durant el partit de Champions contra el Bayern | Europa Press\nRedacció Maig 8, 2021 10:27 am\nNeymar renovarà aquest mateix dissabte amb el PSG, segons ha avançat l’Equipe. Amb aquest moviment, el possible retorn del brasiler al Barça aquest estiu queda molt tocat. El brasiler hauria acceptat la proposta de renovació del PSG, amb un contracte que el vincularà amb el club francès fins a l’estiu de 2026. En cas de complir-lo, l’exblaugrana estarà nou temporades jugant a París.\nTot i que la victòria de Laporta semblava portar el nom de Haaland associat, el de Neymar havia guanyat força els últims dies. El brasiler havia sondejat la possibilitat de tornar a Barcelona, i el club blaugrana també havia mogut fitxa. Així i tot, el brasiler no ha volgut esperar més i s’hauria decidit per renovar amb el PSG.\nEn cas de tancar-se aquest moviment, l’aficionat culer s’estalviarà un altre “serial Neymar” d’estiu, ja que el brasiler desapareixerà de la llista de futuribles del Barça. Neymar va abandonar el club blaugrana l’estiu de 2017 amb una sortida no exempta de polèmica, i el seu possible retorn, que ara sembla esvair-se, ha seguit la mateixa dinàmica.\nAmenaces de la UEFA al Barça, Juventus i Madrid


KIM KARDASHIAN LLANÇA LA FUNDACIÓ CORPORAL I ALGUNES PERSONES ESTAN ENUTJADES AMB LA BELLESA - ALTRES\nKim Kardashian llança la fundació corporal i algunes persones s’enfaden\nKim Kardashian ha revelat els últims productes de la seva marca de bellesa KKW Beauty: maquillatge corporal.\nLa col·lecció Body consistirà en tres productes de maquillatge per al vostre cos: una base, una pols i una brillantor, a més d’un pinzell per aplicar-los. Fent el anunci a les xarxes socials, l'estrella de la realitat va dir que feia més d'un any que treballava en les fórmules. Estic molt content de com són de cremosos i combinables. Va poder escriure les fórmules o utilitzar-les individualment per aconseguir la quantitat de cobertura i lluentor que desitgeu.\nKim també revelat que ella mateixa és una àvida usuària del maquillatge corporal. L’he utilitzat durant anys per cobrir la meva psoriasi! La marca que solia utilitzar només tenia 2 tonalitats i es va deixar de fabricar, de manera que estic molt emocionat perquè tothom pugui provar-ho.\nTanmateix, la nova col·lecció està generant reaccions mixtes a les xarxes socials. Tot i que molts estan entusiasmats amb els productes:\nTinc cicatrius i decoloració de l’acne al meu cos, que sóc conscient de si cada vegada que porto alguna cosa reveladora. La meva idea de poder utilitzar una base lleugera al meu cos és increïble per a mi. I crec que podria ajudar a molta gent a sentir-se millor amb la seva pell.\n- Elizabeth Smith (@ Elizabe02199585) 12 de juny de 2019\nEn realitat, es necessita, em faig contusions molt fàcilment i si tinc una sessió de fotos o un rodatge de vídeo he de tenir un bon aspecte, de manera que la fonamentació del cos és imprescindible ... això és realment intel·ligent per a la part de Kims, perquè els efectes especials que componen l'artista poden utilitzar-ho per crear looks ....\n- WhiteWomanOfColor (@Skyy_bunny) 11 de juny de 2019\nTambé pateixo psoriasi, encara que sobretot al cuir cabellut, i crec que és una idea brillant. no sé per què la gent s’hi fa estranya. si no el necessiteu no el compreu 🤷♀🤷♀🤷♀\n- Aaliyah ♡ (@aaliyah_ashton) 11 de juny de 2019\nAltres han expressat la seva preocupació pel missatge que la fundació corporal enviarà a les persones: que els nostres cossos no són prou bons com ho són i cal corregir-los.\nLa base corporal sembla excessiva. Sóc per a lluentor i lluentor, però la correcció de color / to? Això només agreujarà la pressió que les dones ja senten per fer-se mirar aerògraf TOT EL TEMPS? 🤔\n- MJLL (@MadisonLiddell) 11 de juny de 2019\nAl meu entendre, segur que farà que la gent tingui cicatrius més insegures o només descoloris, etc., no crec que els maquilladors professionals siguin el seu públic objectiu clau (probablement només els donarà mostres gratuïtes per a ressenyes i publicitat) més com els adolescents vulnerables. intentant semblar-se més a ella\n- yikes (@ TinaTheTurtle1) 11 de juny de 2019\nTambé hi va haver preguntes sobre com de pràctic és el maquillatge per al vostre cos ...\nFonament del cos? És interessant que taca la roba?\n- Carissa Tice (@TiceCarissa) 11 de juny de 2019\nTant de bo sigui com Vita Liberata ... la seva fórmula és la perfecció, fa que la pell sembli impecable excepte que es transfereix a TOT, així que espero que la vostra no es transfereixi\n- Ashley (@tingler_ashley) 11 de juny de 2019\nI la gent que té problemes amb la petita gamma de tonalitats (set) disponibles.\n7 tons. Esteu demanant que us arrosseguin.\n- catalina. (@Catmhuggins) 11 de juny de 2019\nAixò és una broma, oi? Tens tots aquests diners i surts amb 7 ombres? SET ?! Com és això inclusiu? pic.twitter.com/URTb2rAsy2\n- Mark Anthony (@ markanthony419) 11 de juny de 2019\nQualsevol cosa que ajudi els que tenen consciència dels seus cossos a sentir-se més segurs és una bona cosa dels nostres llibres, però, creiem que els cossos són excel·lents tal com són (cicatrius, decoloració i tot), i ningú no necessita fonaments per cobrir això. amunt.


Un despreniment de roques als túnels de la Vall d'en Bas avaria dos cotxes - Diari de Girona\nUn despreniment de roques als túnels de la Vall d'en Bas avaria dos cotxes\nHan hagut d'intervenir els Bombers i els Mossos d'Esquadra\n01.09.2019 | 20:52\nUn turisme i un tot terreny han resultat avariats per un despreniment de roques a l'interior dels túnels de la Vall d'en Bas, a la C-63, quilòmetre 66,5. Les roques algunes de dimensions similars a una llamborda, han caigut a les 19, 30 hores sobre els vehicles quan circulaven amb el consegüent ensurt dels ocupants.\nEl despreniment ha provocat danys al tot terreny que ha hagut de ser tret amb una grua, al voltant de les 20,50 hores. El turisme ha pogut marxar per sí sol amb danys a la carrosseria. Han intervingut un camió de Bombers i els Mossos d'Esquadra. Han posar els vehicles avariats en un costat i no han hagut de tallar el trànsit.


Fent preguntes als infants que no els corresponen donem missatges poc adequats\nQue ja tens nòvio? // Freepik\nActualitzada el 20-02-2020 21:20\n“Que ja tens nòvio?”, pregunta somrient, fent una gracieta, la veïna de l’escala a la teva filla de quatre anys. “Estàs molt guapo amb aquest jersei, segur que deus tenir moltes nòvies”, comenta la tieta al petit de set anys.\nAlguns adults fan aquesta mena de preguntes als petits. I alguns pares i mares ho troben normal. D’altres, com a mínim, troben que és una pregunta estranya o que no caldria. Quins missatges implícits estem donant a una criatura, quan li preguntem si té nòvio o nòvia?\nPer què no s'ha de preguntar als infants si ja tenen nòvio o nòvia. // CC0\n“És un missatge confús, és enviar el missatge a l’infant que s’espera que tingui nòvio o nòvia, quan els nens no tenen parella, perquè no forma part de la infància. Poden jugar, però no forma part d’aquesta etapa. Si preguntes ‘has fet els deures?’, és clar que els ha de fer. Si preguntes ‘tens nòvio?’, estàs donant a entendre que n’hauria de tenir. I en realitat, no esperem que en tinguin”, comenta a RAC1.cat Román Pérez, psicoterapeuta infantil i membre del Grup de Treball de Psicoanàlisi amb Nens del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya.\nLa periodista experta en criança Sílvia Díaz (@madreaventura) fa una reflexió que va més enllà, en un article al portal Bebés y más. “Què passaria si un nen a qui li fan aquesta pregunta respongués amb un ‘sí, tinc nòvio/-a’? Quina cara li quedaria a l’adult? Li semblaria igual de graciós, o li diria que no té edat per a aquestes coses?”.\nÉs un missatge confús, és enviar el missatge a l’infant que s’espera que tingui nòvio o nòvia, quan els nens no tenen parella, perquè no forma part de la infància\nRomán Pérez Psicoterapeuta infantil i membre del Grup de Treball de Psicoanàlisi amb Nens del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya\nEn realitat aquesta pregunta que formulen alguns adults als infants va molt en línia d’una tendència actual: tractar els nens i nenes com si fossin adults. “Es tendeix a esborrar les diferències, esborrem amb aquestes preguntes les diferències entre infants i adults. En aquest cas l’adult que fa la pregunta creu que li està fent un favor a la criatura, perquè li està donant un tracte privilegiat, com a un igual. Quan en realitat no és així, fer aquesta pregunta és ignorar quines són les característiques de la infància”, explica Pérez. Aquest especialista relaciona aquesta mena de comentaris amb la manera de fer actual que consisteix a consultar-ho absolutament tot als petits, tenir en compte les seves opinions com si fossin les d’un adult…\nHabitualment, els adults que formulen aquestes preguntes als infants demanen als nens si tenen nòvia (nena) i a les nenes si tenen nòvio (nen). Segons el psicòleg Roman Pérez, aquest aspecte no és especialment greu perquè “els nens petits encara no tenen clara la seva orientació sexual. De fet, és irrellevant perquè no acabaran tenint una orientació sexual o una altra per la pregunta que els han fet de petits”. A més, segons apunta aquest expert, “avui dia els infants estan molt assabentats de tots els canvis en les estructures familiars, i saben que hi ha nens amb dos pares o dues mares; i això marca molt més que les preguntes de nòvios o nòvies”.\nPer contra, Díaz opina que la pregunta tòpica normalment “pressuposa l’orientació sexual, i això és una cosa que ningú podria donar per feta, ja que només ells seran els qui ho decideixin, arribat el moment”. María José Roldán, mestra, pedagoga terapèutica i psicopedagoga escriu a Etapa Infantil que “el nen ha d’aprendre a acceptar la seva identitat i orientació sexual, i això pot veure’s perjudicat pel fet que li preguntin si té nòvio (nen) o nòvia (nena)”.\nEts molt guapo / guapa\nSovint es relaciona, en aquestes preguntes d’alguns adults, la bellesa física amb el fet de tenir parella. “Estàs molt guapa, segur que tens molts nòvios”, és una afirmació que segur que heu sentit algun cop. El missatge que estem donant és que la bellesa física és un valor més important que d’altres. “Efectivament, els adults som màquines d’enviar missatges sense tenir consciència del que estem dient. Amb això intenten afalagar i els missatges són casposos, són antics, són anacrònics, basats en clixés i transmeten valors poc adequats. Cal ser conscients que quan es diuen coses a un nen o nena se li transmeten valors, i s’ha de ser curós”, comenta el psicoterapeuta.\nIntenten afalagar i els missatges són ‘casposos’, són antics, són anacrònics, basats en clixés i transmeten valors poc adequats\nQuè podem respondre? “Això no són coses de nens”\nQuan estem amb un infant (fill o filla, nebot o neboda, nen o nena de qui tenim cura un dia determinat), i una persona adulta fa la pregunta sobre si té nòvio o nòvia, “una cosa que es pot respondre és ‘això no són coses de nens, i no n’has de fer res’, perquè és una manera de deixar tranquil·la la criatura, d’alleujar-la”, afirma Roman Pérez. “Sembla una frase lletja, però per a la criatura és absolutament tranquil·litzadora”.\n10-04-2017 16:24 ‘TOT ÉS POSSIBLE’\nLes claus per apujar l’autoestima dels nens


Nom: CASA CORREIES\nAdreça: c/ Muralla, 5 - c/ Raval, 4\nOriginal Defensiva Habitatge\nNúm. Registre / Catàleg: 101-I\nData Disposició: 22/07/2002\nDe l'antiga casa pagesa constituïda per la vivenda del costat interior de la muralla i el paller al costat exterior, només se'n conserva l'habitatge, que aprofita part del parament de la muralla. Té una planta baixa, pis i golfes sota una coberta de només una pendent que va cap a l'interior del recinte i que ha estat sobrealçada i refeta amb pissarra regular.\nL'antic paller, situat al costat exterior de la muralla ha estat substituït per una ampliació de l'habitatge de major alçada, amb façanes arrebossades i pintades de blanc, que tapa una part del parament de la muralla que abans era visible. De l'antiga casa pagesa constituïda per la vivenda del costat interior de la muralla i el paller al costat exterior, només se'n conserva l'habitatge, que aprofita part del parament de la muralla. Té una planta baixa, pis i golfes sota una coberta de només una pendent que va cap a l'interior del recinte i que ha estat sobrealçada i refeta amb pissarra regular.\nL'antic paller, situat al costat exterior de la muralla ha estat substituït per una ampliació de l'habitatge de major alçada, amb façanes arrebossades i pintades de blanc, que tapa una part del parament de la muralla que abans era visi...


Ensenyant 1.416 de 1.477 Propietats - PAG 118/124\nVenda 209.874 €\nÀtic - Encamp (Els Cortals) , Superfície Construïda 85m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, Urbanització.\nVenda 347.160 €\nPis - Encamp (Els Cortals) , Superfície Construïda 100m2, 3 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, Urbanització.\nPis - Andorra la vella (Ciutat de Valls) , Superfície Construïda 30m2, 1 Habitació , 1 Banys, Ascensor,...\nPis - La massana (Arinsal) , Superfície Construïda 45m2, 1 Habitació , 1 Banys, Ascensor, Urbanització, Tot...\nVenda 527.565 €\nPis - Escaldes (La Plana) , Superfície Construïda 135m2, 3 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, Urbanització, Tot...\nVenda 231.440 €\nPis - Encamp (Bartra) , Superfície Construïda 89m2, 3 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\n320.250 € - 28 %\nVenda 2.104.500 €\nXalet - La massana , Superfície Construïda 330m2, 432m2, 130m2, Urbanització.\nPis - Escaldes (Engordany) , Superfície Construïda 80m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor, Urbanització.\nVenda 305.263 €\nPis - Encamp (Bartra) , Superfície Construïda 67m2, 2 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nVenda 704.246 €\nAdossada - Andorra la vella (La Comella) , Superfície Construïda 225m2, 115m2, 5 Habitacions, 2...\nVenda 526.510 €\nDúplex - Escaldes (Els Vilars d Engordany) , Superfície Construïda 105m2, 35m2, 3 Habitacions, 1...\nTerreny urbà - Escaldes (Engolasters) , 614m2.


5 personatges filantròpics de la música clàssica [VÍDEO] | betevé\nQuatre músics i directors d'orquestra i un tenor que han destacat no només per la seva qualitat artística, sinó també per la seva filantropia\nDimarts, 18 de Jun del 2019, a les 19.15\nDivendres, 21 de juny, se celebra el Dia Internacional de la Música, una diada promoguda per la Unesco que té com a objectiu divulgar els valors positius de la música, sobretot la igualtat. Un dels seus impulsors va ser un dels músics més importants del segle XX, el gran Yehudi Menuhin.\nNova York, 1916 – Berlín, 1999\nUn violinista extraordinari, però també un nen prodigi. Menuhin entenia que la música era un pont entre cultures, servia per unir persones i, sobretot, era una expressió artística que calia reivindicar per la seva capacitat didàctica i com a eina de pau. Per això, l’any 1975 va promoure, des de les Nacions Unides, la creació del Dia Internacional de la Música.\nI és que Yehudi Menuhin, a banda de ser un gran músic, també va ser una persona molt solidària. Era de família jueva i, amb l’esclat de la Segona Guerra Mundial el 1939, es va convertir en activista. El 1941 va donar suport a les tropes americanes i aliades; de fet, va fer més de 500 concerts per a ells, per aconseguir fons per lluitar contra el règim nazi i promoure la pau. Quan l’any 1945, concretament un mes després de la caiguda del règim nazi i de la fi de la Segona Guerra Mundial, es van crear les Nacions Unides a San Francisco (més endavant la seu es traslladaria a Nova York), Yehudi Menuhin s’hi va voler implicar molt activament i aquell mateix any va fer un concert en benefici de tots els supervivents als camps d’extermini nazi.\nEl Vendrell, 1876 – San Juan (Puerto Rico), 1973\nPau Casals ha estat un dels violoncel·listes més importants de la història, i això li ha donat fama mundial. I precisament ell va usar aquesta fama mundial per denunciar el règim franquista al llarg de tota la seva vida; va viure en l’exili i, fins i tot, va deixar d’actuar en aquells països que van donar suport a Franco un cop finalitzada la Guerra Civil. I és mundialment famós el seu discurs pacifista a la seu de l’ONU el 1971, un discurs pacifista que va pronunciar quan va rebre la Medalla de la Pau de les Nacions Unides, el dia que es presentava l’himne que Casals havia compost per a aquesta institució.\nDaniel Barenboim, músic argentí de família jueva, va crear, amb el suport de l’escriptor palestí Edward Said, la West-Eastern Divan Orchestra, una formació orquestral amb una particularitat: està formada per músics israelians i dels països àrabs. Però no només això. A través de la Fundació Barenboim-Said, promouen projectes que a través de la música. Volen unir les cultures, a més de donar formació musical a joves sense recursos i, així, proporcionar-los una oportunitat professional.\nValera (Veneçuela), 1939 – Caracas, 2018\nL’any 1975 el músic veneçolà José Antonio Abreu va decidir impulsar un projecte social i musical. El va anomenar Sistema Nacional de Orquestas y Coros Juveniles e Infantiles de Venezuela. Més conegut com a El Sistema, el que volia Abreu era donar oportunitats professionals als joves veneçolans amb pocs recursos a través de la música. És un model d’èxit que ha permès crear l’Orquestra Simfònica Simón Bolívar, una formació de gran prestigi, i que músics com Gustavo Dudamel es converteixin en un dels referents mundials de la música. A Barcelona vam poder gaudir, ja fa unes temporades, de Dudamel i la Simón Bolívar, que van interpretar la integral de les simfonies de Beethoven al Palau de la Música.\nJuan Diego Flórez, seguint l’exemple d’El Sistema, el 2011 va crear Sinfonía por el Perú amb la mateixa idea: que la música esdevingués una eina d’integració social per als joves més desafavorits.


Amat: Catalunya representa el 20% del PIB i el 21% dels impostos de tot Espanya - Notícies UEA - Actualitat - Unió Empresarial de l´Anoia\nInici Actualitat Notícies UEA Amat: Catalunya representa el 20% del PIB i el 21% dels impostos de tot Espanya\nAmat: Catalunya representa el 20% del PIB i el 21% dels impostos de tot Espanya\nUna setmana després de la ponència de l'economista Oriol Amat, la UEA rep encara preguntes sobre algunes de les dades que va facilitar en la conferència del passat 30 de setembre. Recollim aquí algunes de les dades més destacades a les que va fer referència citant economistes i reconeguts estudiosos del tema.\nProp de 150 persones van omplir la sala d'actes del Museu de la Pell d'Igualada per escoltar la conferència a càrrec de l'economista Oriol Amat sobre "L'impacte econòmic de la independència". Empresaris, treballadors, gent gran i joves van acudir a sentir els arguments econòmics que recolzen la viabilitat d'una Catalunya independent.\nEn un parell d'hores intenses de dades, xifres, argumentacions i preguntes del públic, el catedràtic de la Universitat Pompeu Fabra, Oriol Amat, va analitzar i exemplificar els possibles escenaris que comportaria un estat català, amb punts de vista d'experts econòmics favorables i també reacis a la independència catalana.\nAmat va repassar les diferents preguntes que tots ens fem quan ens plantegem una Catalunya independent. En aquest sentit, davant el dubte del potencial econòmic d'una Catalunya independent el catedràtic citant altres economistes va afirmar que la independència permetria als catalans decidir la gestió dels recursos fiscals, les infraestructures i la política econòmica, cosa que maximitzaria el potencial de l'economia catalana.\nUna Catalunya independent naixeria dina la UE, en interès de totes les parts, va comentar Amat citant a Miquel Puig i Francesc Granell que afegia que cal aconseguir que cap Estat membre s'oposi a la sol·licitud d'adhesió ja que Catalunya no es pot provar del dinamisme i el positivisme de formar part del mercat interior únic de la UE.\nL'administració estatal catalana podria crear entre 51.000 i 71.000 llocs de treball, en funció del tipus d'estructures d'Estat que es decideixi construir, en aquest sentit l'impacte en ocupació no seria menor.\nAmat tampoc va descuidar el tema de la recaptació impositiva i la despesa pública, amb el deute de si es podria mantenir o augmentar el nivell de l'estat del benestar. Així citant Núria Bosch i Marta Espasa Amat va defensar que les finances públiques d'una Catalunya independent serien totalment viables i permetrien finançar l'actual estat del benestar, es podrien abaixar impostos o incrementar la despesa social. En aquesta línia les pensions dels jubilats i altres col·lectius serien més sostenibles en una Catalunya Independent que a la resta de l'estat espanyol.\nA nivell d'endeutament, el del nou estat se situaria entre un 52% del PIB en el cas que no s'heretés el Deute espanyol i en el pitjor dels escenaris podria arribar a un 103%. Així mateix Ros i Fatjó afirmen que el 56'9% dels economistes enquestats pels dos investigadors pensen que amb un Estat Català l'endeutament de la Generalitat de Catalunya es podria reduir més ràpidament.\nA nivell comercial, davant el possible escenari d'un boicot a les empreses catalanes, caldria un dèficit d'una magnitud impensable per anul·lar l'efecte positiu que es donaria en l'àmbit fiscal. Antoni Castells afirma que es preveu una caiguda del comerç d'un 1'5% del PIB que seria compensat amb escreix per l'eliminació del dèficit fiscal. En conjunt, a llarg termini l'impacte positiu de la independència faria augmentar el PIB al voltant d'un 3% a curt termini i entre un 7% i un 8,5% a llarg termini.\nDe la dissertació d'Amat i el conjunt del treball presentat se'n desprèn la certesa que Catalunya seria viable econòmicament. També que hi ha un ampli consens que a llarg termini el fet que Catalunya esdevingui un estat dins la UE li aportaria avantatges i major benestar.


Abans d’entrar a l’article, permeteu-me que prefereixi això dient que entenem com els articles de tecnologia poden arribar a ser bastant confusos (i potser una mica avorrits) amb tota l’argot i les tècniques implicades..\nAixí doncs, hem decidit escriure-ho d’una forma el més senzilla possible per ajudar-vos, l’usuari final, a comprendre més sobre SiteGround SuperCacher (Nota: SiteGround és el millor allotjament web aquí a Bitcatcha.) I optimitzar el vostre lloc sense tot. la confusió xerrada tecnològica.\n1 Què és la memòria cau & com accelera els llocs web\n1.1 El que és exactament la memòria cau?\n1.2 Com ens afecta la memòria cau?\n1.3 La velocitat que pot afectar el vostre negoci\n2.1 Memòria cau estàtica\n2.2 Memòria cau dinàmica\n2.3 Opció de memcache\n2.4 Estem allotjats!\n3 Com habilitar SuperCacher i obtenir una velocitat superada\n4 SiteGround SuperCacher és crucial per a la velocitat del vostre lloc web\nQuè és la memòria cau & com accelera els llocs web\nEl que és exactament la memòria cau?\nJa sabeu com algunes persones optimitzen els seus pupitres o cuines mantenint les eines més utilitzades en llocs de fàcil accés o còmodes per crear un flux de treball més ràpid?\nLa memòria cau fa exactament això.\nDesa dades a la memòria RAM de manera que la propera vegada que visiteu el mateix lloc web, trau informació de les dades desades a la vostra memòria, optimitzant el procés de visualització del vostre lloc, permetent-vos arribar fins on heu d’anar i veure què us necessita veure molt més ràpid del que és habitual.\nCom ens afecta la memòria cau?\nLa majoria dels llocs que visitem diàriament optimitzen el seu lloc amb memòria cau, però tots ens hem acostumat, ni tan sols sabem que hi és.\nPer exemple, aneu endavant i obriu una pestanya nova i, a continuació, carregueu el lloc favorit. Probablement es carrega en menys de 5 segons, i això és gràcies a totes les dades en la memòria cau.\nImagina’t si hem d’esperar més de 12 segons per carregar una pàgina. És un inconvenient menor, però en aquesta època de gratificació instantània és llarg.\nLa velocitat que pot afectar el vostre negoci\nL’usuari mitjà espera que un lloc es carregui completament en menys de 2 segons. 3 segons i pensaran que és massa lent. Alguna cosa més que 4? Les persones probablement perdran l’interès i passaran a un lloc nou.\nLa velocitat és tan vital per a les botigues en línia que si els gegants de compres en línia com Amazon disminuirien el seu lloc en només 1 segon, perdrien aproximadament 116.000 USD per minut. Penseu en la quantitat de vendes potencials que heu perdut per falta de velocitat. Menjar per pensament eh?\nLa SuperCacher afirma que el lloc del lloc del lloc augmenta significativament els temps de càrrega del lloc en 4x. També augmenta el nombre de visites que el vostre lloc pot suportar fins a un centenar de vegades, mitjançant 3 mètodes de memòria cau diferents per optimitzar el vostre lloc, que són prou fàcils d’aplicar.\nLes diferents opcions de memòria cau funcionen de manera diferent per optimitzar diferents tipus de llocs, de manera que anem a veure una informació detallada de les opcions per ajudar-vos a decidir quina és la més adequada per a vosaltres.!\nMemòria cau estàtica del lloc:\nOptimitza l’entrega de contingut a l’usuari final\nOfereix als llocs lents un augment de velocitat important\nAumenta la capacitat del lloc per gestionar més visites\nÉs perfecte per a tot tipus de llocs.\nEl vostre contingut serà lliurat molt més ràpid i proporcionarà als visitants una experiència perfecta quan naveguen pel vostre lloc, a causa dels temps de càrrega superiors de la memòria RAM en comparació amb SSD.\nLa memòria cau estàtica també funciona i renova les dades automàticament cada 3 hores, de manera que si es fan canvis al vostre lloc, s’actualitzaran automàticament sense cap molèstia.\nMemòria cau dinàmica:\nÉs ideal per a llocs basats en Joomla, WordPress i Drupal\nL’activació de la memòria cau dinàmica activa automàticament la memòria cau estàtica.\nFunciona conjuntament amb Static Cache.\nMillora molt el rendiment i la velocitat del lloc\nTal com indica el seu nom, Dynamic Cache bàsicament crea diverses còpies del contingut dinàmic del vostre lloc. Les dades s’emmagatzemen a la memòria RAM del servidor i funciona conjuntament amb la memòria cau estàtica.\nLa primera persona que visiti un lloc recentment rentat amb Dynamic Cache carregarà tot el contingut del lloc des de la base de dades del servidor, però tots els visitants posteriors es carregaran les dades de la memòria RAM del servidor, molt més ràpida..\nQuan es tracti de publicar les dades, haureu de fer-ho manualment. És molt fàcil de fer, però és un altre pas que cal fer en actualitzar el vostre lloc.\nPodeu utilitzar la memòria cau dinàmica amb Joomla, WordPress & Drupal. (Per al lloc WordPress, propietari del SiteGround Plugin de caché dinàmic està preinstal·lat. Tot el que heu de fer és activar-lo a l’àrea d’administració de WordPress.)\nOpció de memcache\nÉs la millor opció si publiqueu una botiga en línia que depèn de les consultes de bases de dades\nMillora la velocitat de manera important mitjançant l’ús de dades de RAM emmagatzemades per respondre a les trucades a la base de dades\nFunciona amb WordPress, Magento, Mediawiki, Drupal i Joomla!\nNo hi ha lavats automàtics\nMemcache és el lloc de Siteground com a propi de la famosa Sistema de memcache, creada per gestionar llocs web que es basen molt en consultes de bases de dades. Funciona emmagatzemant dades i objectes a la memòria RAM del servidor del lloc web, accelerant les sol·licituds de bases de dades, peticions d’API i la renderització de pàgines..\nBreu història, la informació enviada des de la RAM s’utilitzarà per realitzar les trucades a la base de dades, reduint el nombre de vegades que s’està consultant la base de dades real. Si teniu una botiga en línia, Memcache pot ser la millor opció per a vosaltres.\nUn cop activat el servei, es generarà un nou procés de Memcache que podreu controlar a Cpanel.\nNo hi ha cap problema automàtic de dades amb Memcache, així que haureu de recordar-ho quan feu canvis al vostre lloc\nEn realitat vam allotjar el nostre lloc de proves amb SiteGround al seu pla GrowBig, provant la velocitat amb la memòria cau estàtica, la memòria cau dinàmica i la Memcache habilitades. Els resultats, com era d’esperar, són fenomenals.\nHem utilitzat el nostre lloc de proves allotjat al centre de dades de Singapur de SiteGround GTmetrix per mesurar la velocitat de càrrega. Hem establert la nostra regió del servidor de proves a Vancouver, Canadà i el navegador a Chrome. El paràmetre continua sent el mateix per a ambdues proves, amb SuperCacher activat i sense.\nAmb SuperCacher activat, el lloc de prova es carrega en 1,8 segons; el mateix lloc es carrega en 3 segons sense. Aquesta és una diferència del 40%!\n* P / S: Amb la rapidesa i fiabilitat demostrades de SiteGround, allotgem aquest lloc web, bitcatcha.com a SiteGround Cloud.!\nCom habilitar SuperCacher i obtenir una velocitat superada\nActivar SuperCacher per al vostre lloc és realment fàcil. Tot el que heu de fer és assegurar-vos que heu instal·lat els complements correctes per al vostre sistema (Siteground té un tutorial per a vosaltres) que aneu al vostre Cpanel -> SuperCacher i activa l’opció de memòria cau desitjada!\nPas 1: busqueu SuperCacher a cPanel\nPas 2: Habiliteu la memòria cau diferent amb un canvi interruptor.\nSiteGround SuperCacher és crucial per a la velocitat del vostre lloc web\nDesprés de mirar les actualitzacions de rendiment i els increïments massius de la velocitat amb SuperCacher, penso que tots els propietaris de les empreses haurien d’habilitar-lo per als seus llocs.\nEls compradors en línia són un grup incòmode i, si no podeu satisfer les seves necessitats prou ràpidament, s’oblidaran de vosaltres i portaran els diners en efectiu en un altre lloc..\nAnteriorment, vaig esmentar que els gegants com Amazon perdran 116.000 USD per minut si el seu lloc es redueix amb només un segon.\nTot i que no podem quantificar exactament la quantitat de vendes que realitzaràs amb SiteGround SuperCacher activat, com a mínim, amb seguretat, podem dir que és molt probable que tingueu més clients de retorn si el vostre lloc és ràpid, fiable i pot gestionar la pressió: i això és exactament per a què està construït el SuperCacher de SiteGround.\nAixí que endavant, activeu SuperCacher per al vostre lloc ara mateix. No us costarà res, però tindreu tot per treure’n profit.


Manteniment industrial a Torres de Segre - Lleida - Tallerspacs TALLERS PACS - Manteniment industrial professional - manteniment industrial caldereria - treballs en acer i alumini - manteniment industrial de cellers\nMANTENIMENT INDUSTRIAL A TORRES DE SEGRE\nA Tallers Pacs estem especialitzats en el manteniment industrial a Torres de Segre. La nostra experiència ens permet oferir un servei professional de la màxima qualitat. El nostre equip humá compte una àmplia experiència en diversos sectors. Som experts en manteniment industrial calderaría, oferint muntatge i reparació incloent el desmuntatge i trasllat de maquinària vella. Tallers Pacs, manteniment industrial caldereria al seu abast.\nEL MILLOR MANTENIMENT INDUSTRIAL A TORRES DE SEGRE\nA Tallers Pacs som especialistes en manteniment industrial a Torres de Segre, els nostres clients i experiència avalen la nostra professionalitat i el nostre servei. Realitzem treballs de metalmecánica, aplicacions especials, trasllats, urgències, avaries, manteniment caldereria i actualitzem els seus equips per poder gaudir de les noves tecnologies. A Tallers Pacs, gaudirà d'un servei de manteniment industrial a Torres de Segre a l'alçada de les seves necessitats i amb la millor relació qualitat-preu.


rocaineu: Circular Manyanet (Cerví-Llena-RaspesRoies), MBES3\nCircular Manyanet (Cerví-Llena-RaspesRoies), MBES3\nAl cap d'uns dies tornam a assaltar la gran reserva de blanc fet pols a la cubeta de Manyanet, on es podria aplicar la mateixa mecànica de la pressió de vapor i assumir que una vall tan entaforada ajuda a conservar la neu, que aquest lloc sembla atrapada. El blanc ja s'ha esquerdat una mica, però continua pols seca i tan a gust a les obagues i pales poc exposades. Fins i tot a les cotes més baixes d'aquest fons de vall.\nSortint del Pic de Cerví, amb la pala NO del pic de la Llena al fons\nAquesta és una circular amb ganes d'endrapar-ho tot que podria formar part de qualsevol selecció d'itineraris selectes dels Pirineus. I si les hores de llum fossin més llargues i també les cames, encara haguéssim fet algun descens més. Amb tot ens surten més de 2mil metres de desnivell, però es que aquesta neu tan bona de baixada no cansa gens, i de pujada no tant.\nArrenquem des de l'aparcament de les pistes i ens "mengem" el peatge de començar foquejant per pistes amb l'avantatge d'arribar ben ràpids al Pic de Cerví, pel coll d'Erta.. primer cim. D'allà fem un descens trepidant a la seva pala NE, a l'obaga del tot aquests dies de sol baix. L'accés a la pala des del cim és aeri i exposat, i demana neus ben estables com les d'aquests dies.\nUllant, al fons a l'ombra, la primera baixada del dia, a la NE del Pic de Cerví\nDe front el Cap de Raspes Roies, el darrer cim del dia\nUn cop al fons de vall remuntem fins al coll de Filià i d'allà per l'estètica aresta llom amb els esquís als peus fins al Pic de la Llena. Descens a NO per pales més o menys trempades al gust i encarats llavors a la base del tercer i darrer cim, del Cap de les Raspes Roies. D'allà, acompanyats ja per la posta de front - que l'anem a buscar - i la lluna al clatell, baixem verticals a pistes per la seva vessant SO, on resseguint l'ombra de la cubeta encara hi trobem pols.\nLes nostres traces de la visita anterior amb la lluna que treu el nas, i la Pica de Cerví i la obaga esquiada des de les Raspes Roies\nUna gran jornada excel.lent d'esquí de muntanya, on calen trobar condicions estables que aquests dies hi són, arrodonides per una pols tres delícies i unes traçades que queden ja retingudes de sensacions plenes... i més.\nMoltbonaesquiadamoltbenfetaidesfetambl'AniolPepZwinggiRogerMelderomaní (crònica que val la pena) .. aquest dia on s'hi fos possible s'aturaria el momentum-às!\nPublicado por edunz en 23:44\nMolt guapa la volta i molt guapes les fotos!!\nTambé ets un crack escrivint i fent fotos. Fins aviat Edu.\ngran jornada! i una circular ben elegant. La cronica dels pistolers boníssima! repetim aviat!! (de moment sembla que si que vindrà neu)\nBuf, per on va caure el lliscament (quarta foto començant pel final)...\nFijo Pep, ja ho vam comentar no? Hauríem de no pensar-hi tant i deixar-nos hi anar més encara


Clevin Hannah signarà per tres temporades\nEl base arribarà al Principat després que l’Herbalife Gran Canària no igualés l’oferta andorrana\nClevin Hannah serà nou jugador del MoraBanc Andorra molt aviat i signarà per les tres properes temporades. L’Herbalife Gran Canària, club del qual prové, no ha igualat l’oferta qualificada que li va fer l’entitat del Principat. Els insulars tenien fins dilluns a les 23.59 per a fer-ho, ja que Hannah era un dels homes inclosos al dret de tanteig de l’actual mercat de fitxatges.\nEl base és originari de Nova York, però és internacional per Senegal i té la llicència cotonou, fet que li permet no ocupar plaça d’extracomunitari. A més, és un home amb molta experiència a la lliga ACB,


fallas - Resum del Ple de Juny\nResum del Ple de Juny\nResum del Ple de Junta Central Fallera celebrat ahir 13 de Juny\nEl dimarts 13 de juny, a les 20.00 hores, es va realitzar el Ple de Junta Central Fallera al Saló d’Actes.\nL’acta és aprovada per unanimitat, després d’esmentar el secretari una correcció relativa a les errades en dos delegats del sector Creu Coberta de manera que són: Segismundo Verdú Flores (comissió fallera Segòvia – Dr. Tomas Sala) i Francisco Maciá Gadea (comissió fallera General Barroso-Calvo Acacio).\nS’informa que la setmana passada hi hagué una reunió de la directiva ampliada. Es nomena com a vocal de lliure elecció a Francisco Llago Ramírez. També es posa en coneixement dels assistents la realització de cursos de formació relatius a la fiscalitat, subvencions i drets d’autor (3 i 4 de juliol), censos, recompenses i documents informatius (5 de juliol) i privacitat (6 de juliol). Els primers permisos amb les autoritzacions per a realitzar els balls de Sant Joan el 17 de juny estan eixint. El 9 de juny es publicà el programa “Germanor” al qual es poden acollir les comissions falleres que conjuntament programen música en directe per a la festa de Sant Joan. Per la tardor se celebrarà una assemblea extraordinària per a tractar la possibilitat de celebrar un Congrés Faller. S’explica la realització per part de l’Ajuntament de València d’una enquesta sociològica al món faller dins del mar d’estudis que s’està realitzant per a projectar un Pla Estratègic de la ciutat. S’informa que l’Ajuntament ha hagut de desmentir l’existència d’uns ítems que no apareixen en l’enquesta realitzada per l’empresa contractada. S’informa que es faran públic els resultats i que estos no tenen un poder decisori, ja que és l’Assemblea de President i el Ple de JCF els que prenen decisions relatives a la festa.\n3. APROVACIÓ, SI ES CAU, DEL CANVI PROPOSAT PELS DELEGATS DEL SECTOR EN LES NORMES D’ELECCIÓ DE LES FALLERES MAJORS DE VALÈNVIA\nLa Secretaria informa que el 23 de maig alguns delegats de sector presentaren una proposta per a reformar les normes d’elecció de les Falleres Majors de València i que en el mateix dia del Ple n’han presentat unes esmenes sobretot pel que fa al mínim de delegats de sectors que pot elegir l’Assemblea de presidents com a jurat i al màxim de presidents d’Agrupació. En el primer cas proposen que en siga com a mínim un i en el segon un màxim d’un. El Ple aprova els canvis proposats i es passaran a l’Assemblea de Presidents per al seu debat i aprovació.\n4.APROVACIÓ, SI ESCAU, DE LA PROPOSTA DE CLASSIFICACIÓ DE FALLES I SISTEMA DE JURATS DE PREMIS DE FALLES\nEs presenta la proposta de classificació de falles i el sistema de jurat de falles. Els principals canvis afecten l’augment de categories i a la disminució de falles per categories. També es proposa la dotació econòmica dels premis d’enginy i gràcia i que els membres dels jurats en siguen tres. El Ple aprova la proposta i es passa a l’aprovació de l’Assemblea de Presidents.\n5.INFORME DE DELEGACIONS\nLa delegació d’Incidències informa de la proposta d’aprovació del règim interior de la comissió fallera Gayano Lluch-Marco Merenciano. Este és aprovat. Es presenten dos expedients de morositat d’un faller de la comissió fallera Quint-Pizarro i un altre de Mestre Rodrigo-General Avilés que són aprovats. Se sotmet a supervisió del primer exercici a la comissió fallera Montesa-Dr. Marañon. Resulta favorable. S’han presentat tres sol•licituds de noves comissions falleres i es proposa denegar-les. S’aprova la proposició.\nLa delegació d’Esports informa que s’ha iniciat el campionat de pilota valenciana amb el lliurament dels equipatges de pilota valenciana als equips en el Trinquet de Pelayo. Esta semana comença les inscripcions dels campionats de pàdel. Per setembre s’iniciaran els campionats de futbol sala i futbol 7.\nLa delegació de Festejos informa que el 4 de juny es va celebrar la segona marató de futboli en la falla Sagunt-Pare Urbano amb 36 parelles inscrites i que també es va realizar l’11 de juny la marató de dòmino en el casal de la falla Gayano LLuch – M. Merenciano amb 44 parelles inscrites. El 20 de juny acaba la primera fase del campionat de parxís. El 3, 5, 10, 12 i 17 es jugarà la següent fase, el 19 de juliol les semifinals i la final serà el 26 de juliol.\nLa delegació d’Infantils informa que en el 47 concurs de dibuix infantil van participar 456 xiquets i xiquetes.\nLa delegació de Cultura informa que fins a 5 de juliol està obert el termini per a la inscripció en el concurs de teatre. El termini per a la inscripció als balls de carrer serà del 15 al 30 de juny. El sorteig es realitzarà el 12 de juliol.\nLa delegació de Promoció del Patrimoni informa que a banda de la promoció en l’exterior i en l’interior pretén posar-se en contacte amb el món educatiu per a actualitzar els continguts didàctics referits a la festa. A més s’han projectat diversos vídeos promocionals.\nIntervenen els membres de JCF Gabriel Aranaz Carrión, Alberto de Marco Simón, Angel Santamaría Romero, Jesús Hernández Motes, Cristina Estevez Mariñas, María Eugenia Maillo Regidor i Francisco josé Sivera Moreno.\nA les 21.35 hores es va acabar el Ple de JCF.


I ara… instal·lem caixes refugi per ratpenats – El Meandre\nPublicat a 21/02/2020 21/02/2020 per admin\nMalauradament, els ratpenats tenen mala premsa perquè la cultura ha lligat la seva imatge a la llegenda de Dràcula. Però de les 1116 espècies de ratpenats que viuen al nostre planeta, el 70% són insectívores (només 3 mengen sang, i cap a Europa). Poden ingerir cada nit una tercera part del seu pes en insectes, així que són excel·lents aliats en la prevenció de plagues, motiu pel qual estan estrictament protegits a casa nostra. Per sort, a la Xina són considerats símbols de la felicitat i la bona sort.\nEls ratpenats són dels pocs mamífers capaços de volar, juntament amb el grup dels esquirols voladors (que en realitat planegen). Com que tenen ales molt més primes que les dels ocells, poden maniobrar amb molta més rapidesa i precisió que les aus.\nLa seva capacitat per dormir penjats cap per avall és deguda a una qüestió anatòmica. Tenen com un “enclavat automàtic”, de manera que quan el ratpenat es penja, els peus queden travats sense cap esforç per part dels animals.\nAh, i en contra del que generalment es creu, els ratpenats no són cecs, tenen ulls i ben funcionals. Però els resulta més efectiu d’orientar-se per ecolocalització (radar), un extraordinari “sisè sentit” que els hi permet volar en total foscor.\nA Catalunya, igual que passa amb els ocells, l’absència d’arbres madurs provoca una manca de forats i clivelles per la qual cosa molts ratpenats arborícoles es veuen obligats a refugiar-se en esquerdes d’edificis, però també les construccions actuals solen ser molt estanques…\nA la nostra masia hem constatat la presència de ratpenats en època d’apariament (tardor) i, en menor mesura a l’hivern. (És molt cridaner el fenomen d’”ovulació diferida”, que vol dir que les femelles guarden l’esperma fins a l’època òptima de cria.) En concret, entraven a una esquerda de la façana posterior de menys d’1,5 cm!!\nAixí que, per afavorir aquesta petita colònia, hem construït i instal·lat dues caixes niu o caixes refugi (batbox). Una l’hem col·locat a un xiprer a tocar del nostre hort, i l’altre a la façana principal de Can Busquetics. Totes dues mirant a espais oberts, direcció S/SO, i a més de 4 m d’altura.\nTal com van fer amb l’hotel d’insectes i les caixes d’ocells i la d’eriçó, aquestes caixes per ratpenats també les hem construït amb materials reciclats, en concret amb palets de l’empresa Casas, Recuperació de Palets, S.A., raó per la qual els traslladem el nostre agraïment. També als bioconstructors Mario i Bea.\nCategoriesCan Busquetics, Infraestructures Etiquetes#auladenatura, #batbox, #biocellera, #biodiversitat, #caixesniu, #canbusquetics, #cienciaciutadana, #conservacio, #educacioambiental, #educarenverd, #especiesenperill, #especiesprotegides, #faunaautoctona, #guilleries, #lacelleradeter, #ratpenats\n2 respostes a «I ara… instal·lem caixes refugi per ratpenats»\nRetroenllaç: Construïm i col·loquem una caixa-niu per raspinell – El Meandre\nRetroenllaç: Els ratpenats de Can Busquetics – El Meandre\nEntrada prèviaAnterior Donem un cop de mà als eriçons\nEntrada següentSegüent Col·loquem cistelles per als mussols banyuts


Impulsem la cultura local | ARA Multimèdia\nArticle d'opinió de David Botí Rubio, Executiva Podem Alcoi\nDurant aquests mesos de confinament la cultura ens ha donat un alè de vida, ens ha empentat a mirar al davant, ens ha transmès força per aguantar dur…\nTambé hem pogut observar la precarietat del sector. La cultura i la persona o entitat que la du a terme té una imposició social, majoritàriament l’anomenem hobbie o oci. Però no totes les persones de la cultura ho fan per oci, sinó que és la seua professió, una professió tan digna com complicada de conciliar amb la vida personal. Moltes persones i entitats que es dediquen a la cultura no han pogut actuar o obrir els recintes (teatres, museus, bars musicals...) per tant, no han facturat i es posa en perill la continuïtat de la feina que es du a terme.\nAmb aquestes paraules es pretén fer una crida a la població: consumim cultura; cultura internacional, cultura nacional, cultura regional, però sobretot cultura local. En el moment que es puga acudir als teatres a veure alguna actuació musical de la ciutat (bandes, cors, orquestra simfònica, instruments de corda...) cal acudir. En el moment que una poeta o escriptora escriga un llibre i el presente a una seu qualsevol, cal acudir. En el moment que es faça una representació teatral, cal acudir. En el moment que obrin els museus, cal acudir. En el moment que un cantant actua en un local que ofereix música en directe, cal acudir. En el moment que grups de tabals i dolçaines o danses actuen en qualsevol lloc, cal acudir. A la propera exposició de pintura, cal acudir.


Els populars asseguren que disposen de 100.000 rúbriques quan el 2006 van ser 140.000 en els tres primers dies\nEl líder del PP, Pablo Casado, ha signat avui la campanya del PP contra els indults als presos independentistes. Ho ha fet a través de la plataforma Change.Org on la seva formació ja ha recollit prop de 47.500 signatures que se sumen a unes altres 50.000 recollides de forma presencial amb taules petitòries a tot l’estat menys a Catalunya, on no n’han posat. En total –segons el PP– 100.000 signatures recollides d’ençà que el passat 1 de juny van instal·lar la primera taula petitòria davant la seu del carrer Génova. El mateix dia van activar la petició a través de la plataforma Change.org, i l’endemà, dia 2 de juny, van estendre les taules per tot l’estat.\nLa xifra és sensiblement inferior a la que els populars van aconseguir el 2006 en contra de l’Estatut de Catalunya. Aleshores, segons va difondre el mateix partit, van recollir 140.000 signatures en els primers tres dies de campanya exclusivament a través de la seva pàgina web i sense haver tret encara les taules al carrer. Era el 30 de gener del 2006.\nL’endemà Mariano Rajoy va iniciar la campanya de recollida presencial a Cadis, i segons ell mateix va afirmar ja disposava de 242.000 signatures. Tres mesos després va presentar al congrés quatre milions de signatures contra l’Estatut.


La falta d'examinadors col·lapsa les autoescoles de Barcelona i exaspera els alumnes inscrits\nEls formadors de conductors denuncien que la nova freqüència d'exàmens, per culpa que no s'han reemplaçat els examinadors jubilats ni les baixes, els fa perdre moltes hores de pràctica\n5 min. Barcelona 08/12/2013 10:14\nA la demarcació de Barcelona s'han jubilat els darrers anys més d'una vintena d'examinadors que no han estat reemplaçats. Aquest ha estat l'inici d'"una bola" que s'ha anat fent grossa i ha provocat que aquesta tardor els alumnes en lloc d'examinar-se cada setmana ho facin mensualment.\nPer a les autoescoles la nova freqüència suposa tenir els cotxes aturats la majoria dels dies perquè cap aspirant vol pagar hores de pràctica fins que faltin pocs dies per a l'examen, una gota que està a punt de fer vessar el got de la seva resistència econòmica, delmada "en un 40%" des de l'inici de la crisi. Per això insten la Prefectura de Trànsit a resoldre una situació que està exasperant professors i alumnes.\nLa propietària de l'autoescola Munta de Barcelona, Mar Aguilera, assegura que des de l'inici de la crisi els ingressos per matriculacions i hores de conducció han baixat "un 40%". En aquest context, la dilatació del període per portar alumnes a fer els exàmens teòrics, de conducció i de circuit (tots són el mateix dia) està complicant la viabilitat del seu negoci.\n"Hi ha una falta d'examinadors, en serien necessaris de 20 a 25 més", calcula la presidenta de la Federació d'Autoescoles de Barcelona, Maria Olivare, que també subratlla que "la bola" que s'ha fet aquesta tardor també està "precaritzant" el servei que donen als seus clients.\nTant Olivare com Aguilar remarquen que la situació està deixant la majoria dels dies els cotxes de les autoescoles aparcats a la vorera. Els alumnes no volen pagar hores de conducció fins que la nova data d'examen estigui a prop. Per això, facturen "molt menys".\n"Tenia previst un dia i em truca l'autoescola per dir-me que havia arribat un mail de la DGT i quedava anul·lat l'examen", explica la Iolanda, alumna de l'autoescola Munta, que ha vist posposada la seva data en tres ocasions. "A més em deien que no sabien quin seria el nou dia", assegura.\nAl principi la Iolanda admet que no es creia que aquests incidents no fossin responsabilitat de l'autoescola. "La propietària em va acabar ensenyant el correu per demostrar-me que no tenia res a veure amb ells".\nEls alumnes es queixen perquè els estan donant dies per examinar-se molt tard, perquè s'han trobat com la Iolanda, que els han "anul·lat" dates ja confirmades o perquè ni tant sols saben quan podrà ser possible. "Molta gent ha d'anar canviant els dies de festa que sol·licita a la feina i això no fa cap gràcia", raona.\nLa delegada de l'Associació d'Examinadors de Trànsit (Asextra) de Barcelona, Toñi Martín, entén les queixes de les autoescoles i confirma que s'ha produït una davallada sobtada d'aquests professionals en els darrers anys. "No s'han cobert les jubilacions ni les baixes". Però el col·lapse actual es veu també agreujat per altres factors.\nNo només ha tingut lloc una disminució de la plantilla, de prop d'un 40%, també s'ha obligat els examinadors que queden que s'agafin dies de festa abans que finalitzi l'any per recuperar les hores extres fetes durant el mes de juliol (48) i les hores destinades a fer cursos de formació (40). En total això són 88 hores, cosa que significa "uns quants dies de festa" que si no fan ara perdran l'any vinent.\nPer altra banda, a les autoescoles es dóna també a causa de la crisi un fenomen de repetidors que s'acumulen per pujar a examen. "Vénen amb només 1 hora de pràctica i no saben ni com funciona el cotxe", assegura Martin referint-se als casos més extrems. "M'han arribat a intentar convèncer que no és tan greu saltar-se un semàfor en vermell o no aturar-se davant un Stop", afirma.\nUna directiva europea recent també ajuda a fer "més gran una bola" que, en gran part, ve causada per una "mala planificació". Antigament els professors podien examinar 16 alumnes per jornada. Però la Unió Europea, per vetllar per la qualitat, va establir un màxim de 13 cada dia.\nAixí doncs, hi ha un 40% menys d'examinadors, que han de fer més dies de festa i poden fer menys exàmens al dia. Aquesta suma de factors ha provocat el col·lapse d'alumnes a les autoescoles que han de pujar a examinar-se.\nPrefectura de Trànsit de Barcelona\nEl cap provincial de Trànsit de Barcelona, Adrià Puigpelat, ha explicat que la direcció general de Trànsit (DGT) ja s'ha compromès a convocar un nou curs de formadors d'examinadors de trànsit per a aquest 2014 que permetrà augmentar la plantilla i desencallar aquest col·lapse.\nAquesta serà una solució efectiva "a mitjà i llarg termini" però, per actuar amb més celeritat, Puigpelat ha assegurat que estan estudiant altres mesures amb un caràcter "més pal·liatiu" que permetin absorbir aquesta demanda d'exàmens que presenten les autoescoles.


I Seminari d'Educació, Avaluació i Mobile Learning\nEl Campus CETT-UB organitza junt amb el grup de recerca DHIGECS de la Universitat de Barcelona el I Seminari d'Educació, Avaluació i Mobile Learning. Al seminari hi participen el Dr. Eugeni Osàcar, la Dra. Tània Martínez, el Sr. Daniel Imbert i el Sr. Jordi Arcos del grup de recerca de Turisme, Cultura i Territori. L’acte tindrà lloc el pròxim dilluns 18 de desembre de 9.30 a 18:30 hores a l’Aula de Seminari B.06 del Campus CETT-UB.\nHorari: 09:30 - 19:00\nFitxer associat: Cartel Seminario Català.pdf


Passaport a “Mart” | Blog Vila Viniteca\nPer Jorge Monzón\nAquest espai es diu L’Opinió, quina paraula tan bonica, tots en tenim la nostra i quan em van demanar que donés la meva opinió, quin tema. Si la meva opinió és insignificant, i vaig pensar… Però la tinc! Igual que la persona que compra a l’engròs a la taberna, el que beu vi per fer-se l’interessant, el prescriptor o l’aficionat, tots en tenim. Aquí us intento transmetre com a través de les meves vivències he arribat a pensar com penso i a intentar reflectir això a la nostra viticultura i els nostres vins.\nDe petit acompanyava al meu avi a buscar vi al Paragüi i al meu pare a La Murugata. Què bé! Aquests xarrups què bons els trobava, o això em diuen. Bons moments sí que recordo. Després, a la joventut, l’olor del vi ja era diferent, fèiem un assemblage amb refrescos i quan s’acabaven els refrescos, doncs a quintos… Gràcies San Pedro Regalado i Verge de Las Viñas per tants grans moments.\nQuan sortí del poble la meva primera parada fou Madrid, mare meva… A mi personalment em donaven més plaer els Pitarras de Cañamero que els vins d’autor (feliçment ara comencem a parlar dels vins de raïms).\nAllà vaig descobrir una paradoxa… Veia la tendència de companys, de professors, dels cellers als que teníem accés a través dels tastos, xerrades, visites, de què s’havia de plantar cabernet, merlot, chardonnay, fins i tot pinot noir (les mal anomenades sempre en la meva opinió varietats millorants) i tothom parlava de què no maduraven bé, que es quedaven verdes o es passaven, i tot i així sortien a plantar-les i pagaven més pel kilogram de raïm que per les varietats tradicionals (condemnant-les a l’arrencada).\nI curiosament els elaboradors d’aquestes castes provaven aquests vins als seus hàbitats naturals i els menyspreaven per cars, per àcids, per vins impossibles… Un sense sentit! Així que vaig agafar les maletes (en aquella època no tenien rodes) carregat de mudes netes, un pernil i uns pocs queviures, per indagar en aquesta paradoxa.\nEl meu segon destí fou Beaujolais, exemple de paisatges extraordinaris, bells i amb vins per beure amb moderació. Allà vaig descobrir l’ús de la rapa (en la meva formació fins aleshores només em van parlar d’ella per explicar com l’eliminàvem quant abans millor…) i em vaig dir, quin tema! Ja m’he equivocat!! Ja anem cap enrere… Venia a aprendre perquè França és França i em vinc a una regió on tot es fa com antigament al meu poble, però amb molta química i molt raïm als ceps. A les vinyes del meu pare mai havia vist tant de raïm! Això sí, ara allò es queda en res al costat de la majoria de les vinyes que s’han plantat a la Ribera del Duero en els darrers 25 anys. I això és, en realitat, el que es preconitza actualment des de les administracions.Major rendiment, és aquest el progrés que volem?\nTercera parada, Bordeaux, què bé m’ho vaig passar! Quins amics conservo des d’aleshores… I els vins de cabernet i merlot no estan tan verds! S’ha de trobar el secret… Estic més a prop! Serà el que ens deia Duboudieu, Glories, Rolland, Ducourneau, etc., sobre el domini de la micro oxigenació, de les bótes, de la sobre maduració. Tot això em va deixar una mica sorprès. Allà tenien de manera natural unes condicions idònies (sense sabors vegetals) i volien accelerar el procés com si volguessin tenir el nostre sòl embolicat en llaços d’ebenisteria fina… Hi havia molts i molt bons vins, però passaves del paisà amb aromes a quadra als seus vins, a la tecnificació total.\nA meitat de curs descobrí la Borgonya, la meva etapa fonamental. Un viatge interminable, amb vigília de festa! I em vaig enamorar… I aquí estava el SECRET! I el secret és… que no hi ha secret! La clau es EL TERROIR. Aquella conjunció d’un gran sòl amb les varietats adequades, en un clima apropiat i un home que no ho espatlli… I allà vaig anar!\nUna etapa meravellosa, intensa, plena de somnis, de vida, d’il·lusions, d’estudis i de treball. Escapades totes les tardes a conèixer Domaines, els percées de vin Jaune, els Saint Vincent, les fêtes du vin… L’època de la meva vida que em va deixar més empremta, pobles vius bolcats en el quefer diari, participació col·lectiva…\nVaig tenir grans companys de promoció, una fornada de camarades que avui fan grans vins a moltes parts del món. I sense saber molt bé com, em vaig trobar vivint i col·laborant diàriament amb el Domaine de la Romanée-Conti. I durant gairebé tres anys vaig estar acompanyat per ells: passejades meravellosos sentint la flor de la vinya en diferents Crus amb M. de Villaine, trepitjant i tastant amb Bernard fins que el cos aguantava… Lucienne i Josep, (sempre hi va haver un espanyol al Domaine). Sempre aprenent i tastant (gràcies a Sp. Christian, i com no a M. Tannoury, el meu gran company de batalles i aventures).\nIntentava comprendre perquè l’home vol destacar a l’hora d’elaborar si ja es té de manera natural la paraula “M” en el vi… Per què no és millor només intentar posar-la en valor? A aquesta pregunta encara no he trobat resposta.\nAquesta va ser una etapa en què viure en un poble era un veritable privilegi no un endarreriment! Pobles atestats de visitants, de vignerons… (igual et trobaves tant a Henry Jayer com a Mannu) i els tempos els seguia marcant la campana de l’església. Allà vaig començar a comprendre que cada dia s’ha d’aprendre una cosa nova. Te n’adones del poc que saps, i que en molts llocs hi ha grans terrers, i un d’ells està al meu poble…\nDarrera parada: MART\nA la meva arribada a Espanya vaig aterrar al Grupo Vega Sicília (gràcies Pablo per portar-me). Després d’estar uns quants anys estudiant i treballant de manera esporàdica, em topo amb setmanes senceres rentant caixes de verema, carregant bótes, amb veterans que t’ensenyen a serrar les dents… I aprens a mirar sempre cap endavant, a valorar la bona gent i a tenir molta paciència. A conèixer un terrer sorprenent que produeix uns vins meravellosos… Encara que d’alguna manera em van aparcar els somnis de canviar grans coses… Per un temps!\nDirigir un celler de Ribera com Arzuaga em va fer madurar ràpidament, com el raïm de l’any 2004… Se’m va endurir el caràcter, em vaig tornar més castellà i el poc accent i la politesse que em vaig portar de França es va anar esvaint. Vaig aprofitar l’oportunitat brindada per conèixer profundament la meva terra, els viticultors, el raïm… I això em va ajudar a descobrir el potencial de tot el que tenim aquí. Altres vies eren possibles…\nDecideixo tornar al meu poble i juntament amb la meva família vam començar a fer realitat el que durant tants anys portava gestant-se dins meu, gairebé sense voler-ho (gràcies papes!). Com si això fos l’esdevenir natural de les coses… Aquí també es creua en el meu discórrer l’Isabel, el percutor que faltava a tota la pólvora que tenia acumulada… I ara la seva administradora única, per cert!\nI arribem al present… Dominio del Águila. Tota la vida envoltat de vinyes i vam tornar a l’origen, com estaven els meus besavis. La vida és divertida… En comptes de buscar el frenesí del progrés, els anys et diuen que no hi ha cap secret ni cap paradoxa, només treball, molta feina, paciència, observació del que t’envolta, i intentar comprendre-ho i respectar per no destruir el que la natura ha trigat tants anys a crear.\nFins fa uns dies em sentia molt sol. Un amic, fa justament 13 anys, amb un bon Hermitage a la copa, en una catedral del vi a Gevrey-Chambertin em deia que quan tornés a Espanya seria un marcià, i tant! M’he anat trobant amb els anys a uns pocs més, no molts, i gairebé tots camuflats. Fa uns dies, durant el dinar d’un acte genial, una jornada de discussió de les grans vinyes d’Espanya, per fi vaig estar amb la resta d’habitants d’aquest planeta, Mart! Encara que sempre falla algun i sempre hi ha algun altre amb diversos passaports segons l’auditori. Gràcies Telmo, un acte meravellós del que estic desitjant parlar amb Antonio “el Carter”, un veí de cup al qual li encantarà saber que encara hi ha persones amb idees de canviar els pobles, no d’aniquilar-los, que és el que s’està fent.\nEstar amb aquests defensors del terrer i dels paisatges va ser realment molt bonic. Ho seria encara més si algun dia alguna cosa de tot el que es va parlar es pogués dur a terme, o almenys intentar que arribi al poble i a les estàtiques administracions perquè toqui la sensibilitat de molts.\nUna de les conclusions a la què es va arribar va ser que s’ha d’acabar amb les caretes, els interessos personals aparcar-los una mica i donar credibilitat al sector. No pots parlar d’artesania si fas centenars de milers d’ampolles, o presumir de que ets un viticultor quan vius a centenars de quilòmetres d’aquestes vinyes… Ets una altra cosa, no menys important, però no un viticultor o vigneron o X.\nUna espècie en perill d’extinció, i a la qual hem de protegir, és la de viticultor “artesà” (transformi o no després el raïm en vi). Un viticultor compromès amb el lloc, amb el paisatge, amb l’equilibri, que té cura de les alzines i els pins per la seva llenya i per poder recollir pinyons, amb vinyes amb pruneres, ametllers, espàrrecs, aquests alls tendres… Això és diversitat, i no les ajudes que recolzen el fet de no cultivar i que subvencionen que molts dels nostres joves del medi rural es quedin al sofà jugant a la playstation. Però així com donarem vida als pobles? En el camp ens espera un futur molt negre, i sobre això no vaig a donar aquí la meva opinió perquè sempre actuo com un mal pagès (miro el cel per veure com s’ha fet de dia en comptes de consultar el BOE buscant possibles subvencions).\nLa meva opinió és que no cal ser talibà amb les coses. Per a mi un viticultor no és qui diu que deixa fer a la natura i amb aquest pretext no trepitja les vinyes. Hi ha ocasions, amb cert públic, en què em sento fatal quan he de demanar perdó al món per l’ús (i no abús) del sulfurós o perquè tots els anys compro algun cubillo nou, i de 228 litres! Que desvergonyiment! I retreuen que el vi és fosc… Però bé, al final estem creant monstres o què?\nNosaltres fem “CLARETE” i no rosat!\nUn altre exemple. En el seu moment es va adoctrinar a la gent per no posar reserva o gran reserva a les etiquetes. Atacar això era l’emblema de molts productors progre de fa uns anys, i ara se’ns qüestiona per utilitzar aquestes mencions. El primer és la llibertat i, si hi ha certes persones no coneixedores, a les que se les pot orientar i incitar a beure vi, doncs benvingut sigui! Que d’això hi ha molta necessitat, i no vull ficar-me a opinar sobre el consum, el deixem per a una altra ocasió.\nVull aprofitar a donar també les gràcies a prescriptors i crítics que estan fent canviar una mica les coses i que tracten igual als petits que a les grans cases. Per la seva tasca de divulgació del vi, escrivint sobre els nostres sòls, les nostres vinyes, i parlant de la diversitat dels nostres pobles, de les seves riqueses territorials, de la nostra gent, donant ganes de beure els nostres vins i de venir-nos a conèixer.\nAquesta és la meva opinió, i m’interessa la TEVA opinió, i si no hi ha comentaris, doncs GRÀCIES per haver-me LLEGIT.\nDesprés de treballar a cellers mítics com La Romanée Conti o Vega Sicilia, i dirigir viticultura i enología de Bodegas Arzuaga durant nou anys, Jorge Monzón es dedica des del 2013 al seu celler personal Dominio del Águila situat a Ribera del Duero. Un cop va estudiar viticultura i enología a Madrid (1999), Monzón es va diplomar en Enologia per la Universitat de Borgonya, formació que va seguir amb estudis sobre sòls vitícoles i d’enologia a la Universitat de Bordeaux. La premissa de Dominio del Águila es elaborar vins purs i fins, i capaços d’envellir durant llarg anys. I tot això mantenint de principi a la fi l’esperit artesanal. El seu tresor es basa en 30 hectàries de vinyes molt velles cultivades en la seva majoria en ecològic i 5 hectàries amb vinyes de “menys” de 50 anys.