Debat sobre els grans reptes actuals dels mitjans audiovisuals en llengua catalana – Joan Ramon Solé i Durany – RLD blog\n4 de desembre de 2014 24 de febrer de 2016 xarxesLeave a comment\nEn el marc dels seminaris que regularment organitza l’Institut d’Estudis Autonòmics (IEA) sobre els drets lingüístics i la seva projecció sobre diferents àmbits competencials i sectorials, sota la coordinació del doctor Antoni Milian, director de la Revista de Llengua i Dret, el dia 26 de novembre proppassat va tenir lloc l’edició d’enguany. En aquesta avinentesa l’IEA l’ha organitzat conjuntament amb el Consell de l’Audiovisual de Catalunya (CAC) i s’ha centrat en la llengua catalana i els mitjans de comunicació audiovisual per tal d’analitzar els reptes actuals que s’han d’afrontar en aquest àmbit, tant de tipus tècnic, com també els derivats de normes europees o de límits jurídics i competencials.\nDesprés de la presentació del seminari per part del director de l’IEA, senyor Carles Viver, el president del Consell de l’Audiovisual de Catalunya, senyor Roger Loppacher, va aportar algunes dades sobre el consum de mitjans en català, sobre les clàusules lingüístiques en els concursos recents per a l’adjudicació de llicències per a l’adjudicació de serveis de comunicació audiovisual i sobre el control de l’aplicació de les quotes lingüístiques en els mitjans de comunicació catalans.\nEntre les diverses dades que va aportar el senyor Loppacher, cal constatar per exemple el desequilibri important entre les audiències totals de les televisions d’abast estatal i les catalanes, de manera que aquestes darreres només abracen un 20-22% del total.\nPel que fa als concursos que depenen del CAC, va destacar l’augment del pes de l’ús del català, i l’occità aranès a la Vall d’Aran, en la valoració per a l’adjudicació de les llicències.\nSi bé hi ha dificultats en el seguiment de l’aplicació de les quotes i compromisos dels mitjans de comunicació catalans en relació amb l’ús de la llengua, val a dir que en general els compleixen amb escreix. En el cas de la música, però, hi ha dificultats per a aplicar la quota del 25% de música cantada en català o aranès en determinades radiofórmules.\nQuant als reptes de futur, el senyor Loppacher va esmentar el creixement del consum audiovisual mitjançant operadors per internet, que entren amb força sense que els sigui aplicable la legislació catalana. En el cas de les televisions de pagament, constata que tenen una penetració molt baixa a Catalunya i a Espanya en vist la resta d’Europa. Pel que fa en aquest àmbit, a la cloenda el conseller de Cultura va comentar l’acord amb Canal + que hi incrementa la subtitulació en català.\nEl senyor Loppacher va comentar, encara, les conseqüències negatives de la pèrdua del múltiplex, que pot afectar negativament la implantació de l’alta definició i la recepció mútua de canals dels Països Catalans.\nTot seguit la doctora Mercè Corretja va recordar la dimensió econòmica i cultural que tenen els mitjans de comunicació i va defensar l’existència de serveis públics de telecomunicació catalans, l’existència d’una habilitació competencial vigent i el caràcter de servei públic a la llengua i la cultura. En aquest sentit, va denunciar les conseqüències lingüístiques de la invasió de competències per part de l’Estat en relació amb els mitjans de comunicació. L’Estat envaeix competències fins i tot executives com ara la regulació d’adjudicacions de llicències, i a sobre aquesta invasió rep el vistiplau del Tribunal Constitucional. D’altra banda la legislació europea limita el finançament públic dels mitjans de comunicació.\nEls ponents critiquen que només hi hagi quotes d’ús del català als mitjans catalans i no als espanyols. D’aquesta manera tota la política de diversitat lingüística que estableix la Constitució espanyola, i el cost que comporta, recauen en els mitjans territorials. La legislació espanyola permet que els mitjans d’abast estatal ignorin completament les diferents llengües oficials.\nTot seguit la senyora Mercè Teodoro va parlar del tancament de televisions autonòmiques i l’impediment de la recepció de canals emesos des d’altres comunitats autònomes. Es va referir al cas valencià afirmant de manera concloent que s’ha destruït el servei públic de radiotelevisió en català al País Valencià. La trista paradoxa positiva que va manifestar és que com que no es pot anar mes avall només es pot millorar.\nLa televisió valenciana neix el 1984 amb una llei que la defineix i que la proclama instrument de servei públic. A partir de 1989 comencen les emissions i es permet l’endeutament dels òrgans de gestió de les emissores. Aquest endeutament va esdevenir excessiu. La senyora Mercè Teodoro va explicar la cronologia del desmantellament progressiu de la ràdio i televisió valencianes, amb la corrua de causes judicials que fiten el procés.\nA mes d’eliminar aquesta oferta, els successius governs valencians han impedit la recepció de les ràdios i televisions catalanes, alhora que han dut a terme un continuat fustigament de l’entitat que la facilitava. En aquesta política d’atacs s’hi ha afegit el ministeri espanyol tot imposant una multa per la reemissió d’una ràdio catalana. Mentrestant les televisions locals i comarcals i tota mena d’emissions sense llicència ocupen l’espai deixat per les concessions anul·lades al sector privat.\nTot seguit el doctor Iñigo Urrutia va desgranar els instruments internacionals que despleguen el marc europeu dels mitjans audiovisuals sense fronteres, com a instrument per a la difusió de les llengües regionals o minoritàries. El doctor Urrutia ha dut a terme un interessant recull de referències jurídiques de dret internacional i comparat que poden ajudar a avalar actuacions en defensa de la presència d’aquelles llengües als mitjans de comunicació.\nEn la cloenda, ja hem dit més amunt que el conseller de Cultura va comentar l’acord amb Canal +. Afegim-hi que va anunciar que el mateix dia a la tarda estava prevista l’aprovació al Parlament, com així va ser, de la taxa de connectivitat per finançar la creació audiovisual.\nSegons el nostre parer, l’absència de pluralisme lingüístic als mitjans d’abast estatal i els atacs a l’emissió i la recepció de mitjans en les llengües pròpies diferents del castellà fan indispensable l’estudi d’eines jurídiques, a més de l’exploració, l’aprofitament i l’explotació de les noves tecnologies, amb la finalitat de fer tan presents i vives com sigui possible aqueixes llengües en totes les menes i formats de mitjans de comunicació. Tot plegat sense deixar de banda la denúncia de les traves i entrebancs contra l’ús d’unes llengües que segons els articles 3 i 20 de la Constitució haurien de ser protegides i respectades de manera especial arreu i als mitjans de comunicació.\nResponsable de legislació lingüística\nCAC, Catalunya, llengua catalana, mitjans audiovisuals, País Valencià


“El nou rector ha de ser respectuós amb la festa i ha de saber escoltar el bate del poble” - CENT PER CENT\n“El nou rector ha de ser respectuós amb la festa i ha de saber escoltar el bate del poble”\n[pullquote] Andreu Genovart és el rector de la parròquia dels Dolors de Manacor. Si no hi ha res de nou, aquest Sant Antoni del 2018 serà el darrer que visqui com a titular de la parròquia manacorina.\nHeu estat a Manacor dues etapes. I entre una cosa i l’altra, gairebé són trenta anys…\nSí. Vaig arribar-hi l’any 1969 com a vicari dels Dolors el 1969 i hi vaig estar fins el 1984, també com a rector de la parròquia de Crist Rei. El 2005 vaig tornar com a rector dels Dolors, i fins ara.\nCom era aquell Manacor de les acabatalles dels setanta?\nMolt diferent. Era molt més poble que no ara, i això es podia veure en tot: l’edificació de les cases, les façanes, els carrers, les botigues, no hi havia grans supermercats, no hi havia hospital, les tres parròquies estaven molt delimitades, cada una tenia el seu territori, i a nivell de religió encara hi havia ressonàncies del passat. Es cantàvem tedeums, es feien les quaranta hores… hi havia molta més religiositat que no ara, i de forma molt tradicional.\nSou un rector santantonier, pels vostres orígens coloniers.\nSí, de nin vaig veure sempre Sant Antoni a la Colònia de Sant Pere. Era una celebració pobra, modesta… però hi feien foguerons, amb un caire molt familiar, amb bastants d’animals a les beneïdes… si hi havia quinze bísties al poble, hi havia quinze bísties a beneir. Fins i tot hi havia carrosses molt senzilles… Des de nin vaig veure sant antoni a la colònia, molt pobre, però feien foguerons, caire molt familiar, bastants d’animals a les beneïdes, quinze bísties que hi havia quinze bísties a beneir, carrosses molt senzilles.\nQuan arribau a Manacor el 1969 el Patronat encara no existia. Com trobau la festa?\nEren els anys de la decadència. Les beneïdes eren molt magres. Amb don Mateu arribàrem a parlar de suspendre-ho. Però ell venia d’Artà i ho feia amb la bombeta encesa: “No ho hem de deixar perdre”, deia. Els anys setanta varen ser molt magres, però la festa mai va morir del tot.\nLa volta dels dimonis devia ser molt poc concorreguda.\nSí. Però era una volta simpàtica.\nQui feia la festa, aleshores?\nEra l’herència de la gent de la pagesia que sempre ho havia vist així. Beneïen les bísties induïts per una fe que els feia pensar que allò els preservava els animals de malaltia o de mort. Manacor era dels primers llocs de Mallorca on arribà la televisió en blanc i negre. No hi havia tantes influències de fora. El turisme tampoc no havia rosegat el que ha rosegat ara. La gent era creient, noble, feinera, neta, en el sentit de no haver rebut influències. I havien conservat el que els venia d’avior.\nPerò molts d’aquells pagesos que havien abandonat el camp potser tenen també una sensació de rebuig per allò que consideren antic o poc rendible…\nEls anys setanta eren anys de canvi, eren els darrers anys de Franco. L’església estava bastant al costat del món obrer. Des de les trones es feien sermons molt reivindicatius i fins i tot es posaven multes per segons quines coses que s’hi havien dit.\nArribam als anys vuitanta amb les ànsies de recuperar la festa. Però no és un desfer calça, ans al contrari…\nDon Mateu va pegar moltes suades per arreplegar gent per poder muntar el Patronat i la festa. De fet, el Patronat va néixer perquè la festa no es perdés del tot.\nDon Mateu, un llorencí amb vinculacions a Artà. Andreu Genovart, un colonier santantonier. Fins a quin punt la festa de Manacor està influïda per l’entorn artanenc?\nEn aquests moments la festa és ben manacorina. Però les motivacions i els punts de referència de don Mateu eren a Artà i les meves a la Colònia. I aquell va ser el motiu cabdal que va tenir ell per conservar la festa a Manacor de totes passades.\nTornau a Manacor l’any 2005 i us trobau una festa revolucionada, massificada, allunyada d’aquell Manacor tradicional de trenta anys enrere. Quins pros i contres hi veis?\nD’una banda, la participació popular, amb una adequació proporcionada als nous temps. Jo encara he vist el primer ball dins el Jordi des Racó. Hem pres consciència que la festa es fa entre tots, i a això el Patronat també hi ha ajudat. Entre els contres, hi veig aquesta preponderància del dimoni en perjudici de Sant Antoni, quan ambdues figures s’haurien de mantenir com a mínim en igualtat de condicions. La massificació de les completes no sé si és bona o es dolenta. Hi haguérem de fer un canvi substancial: en suprimírem l’ofici. Va ser un any que per jo baixar del presbiteri a donar la comunió m’hi vaig veure amb feines. Hi hagué gent que m’ho va criticar i gent que em varen dir que està molt bé. Una vegada separat l’ofici de les completes, també la passa que vaig fer va ser distingir molt la part de pregària que són les completes, del càntic dels goigs. Avui és una celebració digna, cantada, respectada. Ha costat, però ho hem aconseguit. Els goigs són una altra cosa. També hem minimitzat l’entrada de gent gata o amb botelles dins l’església i hem posat un pla d’autoprotecció amb un aforament limitat a unes 1.800 persones.\nUna festa massiva, però un allunyament del sentiment pagès i religiós.\nNo poden quedar arraconats: les beneïdes juntament amb completes i ofici, són els elements clau de la festa. Hi ha hagut un increment de ninets que duen les seves mascotes, animals domèstics. Un tendrà més o manco fe, gracies a déu no tenim un termòmetre per mirar-ho, però el sentit religiós no el podem perdre. Queda també un reducte de gent que creu en la pagesia. I les beneïdes no són una desfilada de carnaval ni de Fires i Festes, sinó un homenatge a l’agricultura, a la pagesia i a Sant Antoni, i això, a diferència d’altres pobles, a Manacor ho hem sabut conservar. Potser hi ha gent que hi va per concursar, però ningú rebutja la beneïda del capellà.\nCal mantenir, idò, aquesta vinculació amb l’església?\nSí. En aquest sentit, hem recuperat l’antiga obreria de Sant Antoni, una institució creada el 1386 i que va desaparèixer a la darreria dels anys seixanta. Si pel que fos desaparegués el Patronat, quedaria l’Obreria, que és una institució d’església, que ara mateix té cura d’ornamentar la capella de Sant Antoni per a la festa.\nParlem del Patronat. És curiós que en el moment més exitós de la festa, la institució que l’ha servada durant prop de cinquanta anys rebi tanta contestació. Passa, això, a pobles com a Artà?\nNo. A Artà, el que diu l’Obreria va a missa. Per exemple, el rector d’Artà, per raons pràctiques, volia fer les completes de l’altar major. I l’Obreria va dir que de cap manera, que les completes es feien des de la capella de Sant Antoni. I així es fa. A Manacor partim d’un desconeixement de com funciona el Patronat. Molta de gent es pensa que no hi ha canvis i que sempre hi ha la mateixa gent. Els darrers anys hi ha hagut molts de canvis. Hi ha molta gent nova, entre els quals, cinc dones. Es fa moltíssima de feina. I es reben subvencions de l’Ajuntament, sí, però que s’inverteixen íntegrament a la festa. De tot això, a més, se’n passen comptes a través d’internet. D’altra banda, quan una cosa funciona, a tothom li agrada pujar al carro de l’èxit. Hi ha una mica d’envegeta…\nAquest serà el vostre darrer Sant Antoni com a rector. Ha de ser santantonier el rector nou que ens posin?\nCada rector és diferent, cada un té un estil i té una manera de fer. Faré tot el possible perquè el rector que vengui sigui molt respectuós amb la festa, que participi en les reunions del patronat en la mesura del possible, i que sàpiga escoltar el batec del poble.\nFins a quin punt la presència d’un rector poc procliu a la festa la pot arribar a condicionar.\nCondicionar, no, perquè hi ha el Patronat i hi ha l’Obreria. El rector en forma part, i hi pot tenir més pes o més poc, però al cap i a la fi, és el poble el que ho demana. Però el rector hi ha de ser. El primer any a segons qui li pot venir de nou. Però qui més qui manco ja sap com és la intensitat de la festa a Manacor.\nHem parlat poc dels joves, que són els que donen color, vida i alegria a la festa, però en canvi potser ho fan frívolament o allunyats de la tradició.\nLa festa fa festa. Els joves van on van els joves. Molts vénen a Sant Antoni a Manacor com poden anar al Much de Sineu. Però a Manacor hi veig una mescla de sentiments, de vivències i de tradició que han vist de petits. Ells viuen la festa i s’animen els uns als altres. Canten, participen activament, fins i tot alguns vénen als assajos de les completes. Els joves que ara tenen devuit anys ho han vist sempre així, i això és bo perquè per a ells ja és tradició. La massificació és molt mala d’evitar. Des del patronat, convidam a triar: no podem anar a tot. N’hi ha molts que s’engaten, però també s’engaten cada cap de setmana i no deim res. El que sí que viuen molts és el sentiment. S’acosten i et diuen: “Tenc la pell de gallina”. I dins l’església hi ha un respecte, quan jo avís. No et pots enfadar i has de tenir paciència. I jo els ho dic sempre: “Quan vegeu qualcú de fora que fa l’ase, avisau-lo que aquí ens comportam”.\nTornarà Andreu Genovart a Manacor per viure la festa de Sant Antoni?\nUna cosa la tenc molt clara: un capellà quan se’n va d’un poble mai ha de fer ombra al seu successor. Jo hi tenc molts d’amics i amigues i els continuaré conservant. Enyoraré Manacor, n’estim les persones. I hi ha molta gent que m’estima. No té per què haver-hi ruptura. Però també et dic una cosa, en tots aquests anys no m’he perdut mai ni l’ofici ni les beneïdes de la Colònia, que són la setmana de després de Sant Antoni. Ni tan sols quan era vicari general.\nprevious post: Mercedes Garrido parlarà de la Llei de camins al dilluns de l’Obra\nnext post: Molta participació a les Beneïdes


Dos cotxes elèctrics per portar els infants a quiròfan, la novetat de l’Hospital | Mataró Audiovisual\nDos cotxes elèctrics per portar els infants a quiròfan, la novetat de l’Hospital\nRedacció dv., 28/06/2019 - 11:10\nFer que l’entrada a un quiròfan sigui més amable pels infants. Amb aquest objectiu, l’Hospital de Mataró ha estrenat aquesta setmana dos cotxes elèctrics i teledirigits per l’àrea de pediatria que han de substituir les tradicionals lliteres a l’hora de portar-los al quiròfan. La iniciativa està promoguda per Movento i Renting Banc Sabadell, qui han cedit els dos cotxes a l’Hospital de Mataró. El doctor Ramon Cunillera, gerent del Consorci Sanitari del Maresme, explica que d’aquesta manera es vol convertir un moment neguitós pels nens i nenes en una experiència més agradable i lúdica que també els ajudi a estar més tranquils quan entrin al quiròfan. De moment, aquest objectiu s’ha assolit entre els qui l’han provat aquesta setmana.\nEl de Mataró és el tercer hospital de Catalunya en disposar d’aquests dos cotxes, per part de Movento i Renting Banc Sabadell, després dels de Terrassa i Granollers. Segons expliquen, Santi Colomer, Director General de Movento, i Ricard Castells, Director Comercial de Sabadell Renting, el projecte va néixer de la necessitat dels mateixos hospitals i està sent satisfactori en tots els centres sanitaris on ha estat implantada.\nA més d’aquest projecte, des del Consorci Santiari del Maresme estan realitzant altres pràctiques per fer més positiu pels infants el seu pas pel centre com per exemple el “Certificat de Valentia”. Un diploma la imatge d’un superheroi o una superheroïna que reben els nens i nenes que es fan alguna analítica o prova al Consorci.\nRenting Banc Sabadell\nDonat d’alta l’últim pacient a planta de l’Hospital de Mataró amb Covid-19\nBaixen els pacients amb covid-19 fins a 3 a l’Hospital de Mataró i 9 a l’Hospital de Sant Jaume


Triangle Acadèmia / Notícies / escola d’adults\nLes PAU 2021 estan previstes per dimarts 8, dimecres 9, dijous 10 i divendres 11 de juny. Tornen a fer-se, doncs, en el calendari habitual de tots els anys. Recordem que el curs passat es van moure al juliol pel tema de la covid-19. Malgrat que\nAhir dissabte 17 d'abril va tenir lloc la prova de la fase general per accedir a la universitat les persones més grans de 25 anys. Aquesta és una prova que té un llarg recorregut en el sistema educatiu català i que permet a les persones


La Paeria posa en marxa un pla de millora del Parc de les Vies — Regidories d’Urbanisme, Mobilitat, Vialitat, Trànsit i Horta i d’Habitatge i Transició Ecològica – La Paeria – Ajuntament de Lleida\nEt trobes a:Inici/Urbanisme i Planejament/Notícies/La Paeria posa en marxa un pla de millora del Parc de les Vies\nDesprés de detectar problemes per manca de manteniment, ara s'està duent a terme la renovació de trams de paviments de fusta deteriorats i la substitució d'elements de mobiliari urbà per altres més resistents al vandalisme\nEl primer tinent d'alcalde i regidor d'Urbanisme, Toni Postius, ha visitat avui, acompanyat pel regidor de Serveis Urbans, Joan Ramon Castro, els treballs de reparació del paviment de fusta del Parc de les Vies. Postius ha explicat que aquesta zona que va construir fa més de dotze anys i en aquests punts on s'hi van posar peces de fusta "es va fer una mala instal·lació de bon principi i una manca de manteniment en aquests darrers anys i això ha fet que s'hagin degradat i en conseqüència que hi hagi queixes veïnals".\n"Per això, la regidoria d'Urbanisme en col·laboració amb la de Serveis Urbans el que hem endegat és un pla de manteniment i millora de tot aquest àmbit, d'entrada substituint tots aquells trams en males condicions", ha assenyalat Postius. Actualment, s'està substituint el paviment d'un tram d'uns 100 metres quadrats de tarima, complementant així una actuació que es va dur a terme fa uns mesos per substituir-ne un altre tram de 120 m² més.\nL'actuació, que va a càrrec de la brigada municipal, consisteix a retirar la tarima de fusta natural en mal estat i deteriorada, que comporta un manteniment continuat, i substituir-la per una tarima tecnològica amb acabat semblant a la fusta que resulta més resistent, tant al desgast mecànic com al causat pels canvis de temperatura, i necessita menys manteniment. La tarima tecnològica està composta per un 65% de fusta de pi d'origen sostenible i un 35% de resines de polietilè d'alta densitat. És un material 100% reciclable. Està previst que les obres quedin acabades d'aquí a dues setmanes i la inversió prevista en les dues fases és d'uns 17.000 euros.\nLa previsió és que durant l'any vinent, ja amb el nou pressupost, s'abordin dos trams més amb un total de 240 m² amb aquest material nou, amb una inversió d'uns 20.000 euros més. A la vegada, en col·laboració amb l'IMO es fa una tasca de recuperació de la fusta vella, tornant-la a envernissar perquè pugui suportar el clima de la ciutat de Lleida i aprofitar-la així en altres trams.\nA més, d'aquesta actuació, Postius ha assenyalat que també s'ha anat substituint el mobiliari urbà per un altre més resistent al vandalisme.\n"Quan el fa el disseny d'espais públics com aquest cal pensar el manteniment del dia a dia i acompanyar-ho amb els recursos adequats. Cap espai que es posi en funcionament no pot estar sense partida de manteniment", ha remarcat el tinent d'alcalde.\nCategories: Parc de les Vies, 2021, cobriment de les vies


L’article que els lletrats de la Cambra advoquen per suprimir explicita que un diputat acusat per corrupció ha de ser suspès quan se li obri judici oral\nPla mitja de la presidenta del Parlament Laura Borras presidint la Mesa abans de comencar el ple d investidura el 26 de marc del 2021 (horitzontal) Job Vermeulen ACN / ACN / Job Vermeulen\n26 de d’octubre del 2021. 18:47\nLaura Borràs va assumir la presidència del Parlament amb una causa pendent amb la Justícia. Borràs està investigada pels delictes de prevaricació, frau a l’Administració, malversació de cabals públics i falsedat documental per presumptament fragmentar contractes per beneficiar un amic seu mentre era al capdavant de la Institució de les Lletres Catalanes (ILC). Les actuacions van sortir al seu dia del Jutjat d’Instrucció número 9 de Barcelona, van passar al Tribunal Suprem quan Borràs va adquirir la seva condició de diputada al Congrés i van recaure després en el TSJC quan va recollir la seva acta de representant al Parlament. Amb el reglament de la Cambra en mà, Borràs hauria de ser suspesa de les seves funcions amb l’obertura del judici oral, però un recent informe encarregat als lletrats discuteix aquest punt de la normativa i obre una nova polèmica a la Cambra.\n¿Què estableix l’article 25.4?\nL’article 25.4 del reglament del Parlament explicita que en els casos en què un diputat sigui acusat per delictes vinculats a la corrupció, la Mesa de la Cambra, «una vegada sigui ferma la interlocutòria d’obertura del judici oral i en tingui coneixement, ha d’acordar la suspensió dels drets i deures parlamentaris de manera immediata». En el cas que es plantegin dubtes sobre el tipus de delicte o sobre el règim d’incompatibilitats aplicable, es pot sol·licitar un dictamen de la Comissió de l’Estatut dels Diputats. Per tant, Borràs hauria d’abandonar els seus càrrecs quan el TSJC notifiqui que tanca la instrucció.\n¿Què diu l’informe dels lletrats?\nL’informe dels lletrats proposa diverses modificacions en el reglament. Una d’aquestes, la supressió de part de l’article 25 al·legant que «no té cap precedent ni referent en el nostre dret parlamentari». «Contempla una causa de suspensió de l’exercici d’un dret fonamental (el de participació política) que presenta seriosos dubtes de constitucionalitat respecte a la presumpció d’innocència, que també és un dret fonamental», afirmen els serveis jurídics. En aquest text també desapareix una altra referència que podria perjudicar Borràs, la que manté que els diputats poden ser suspesos dels seus drets i deures parlamentaris «si és ferma l’ordre de processament o d’obertura de judici oral i el ple del Parlament ho acorda per majoria absoluta, atesa la naturalesa dels fets imputats».\n¿Quins partits van avalar l’article 25.4?\nLa inclusió d’aquest article al reglament va anar a càrrec de la CUP que va transaccionar el text amb Junts pel Sí (ERC i Junts) i va aconseguir aprovar-lo amb el recolzament de tots els grups tret del PP. El 26 de juliol del 2017 es va obrir el meló del reglament per aplanar la ruptura en ple pols sobiranista per tirar endavant les lleis de desconnexió i els anticapitalistes van aprofitar aquest marge per aprovar la suspensió d’un diputat de les seves funcions quan se li obri judici oral per una causa de corrupció.\n¿Com es pot reformar el reglament?\nEls grups parlamentaris són els que tenen la potestat de sol·licitar una reforma del reglament, demanant la creació d’una ponència conjunta per a això amb representació de tots els partits que formen part de l’hemicicle. Aquesta ha d’elaborar el text de modificació que es votarà en el ple i que ha d’obtenir el vot favorable d’una majoria absoluta. Si no ho aconsegueix, el document torna a la comissió perquè reformuli el plantejament i pugui tornar a ser sotmès a votació. La majoria dels grups parlamentaris donen per fet que seria molt difícil que s’aprovés la supressió de l’article que tracta de la suspensió dels diputats als quals s’obri judici oral per corrupció perquè fins al moment només Junts s’obre a burxar en l’assumpte.\nParlament CUP ERC PSC PSC Laura Borràs Junts per Catalunya


A la caputxina!: El fracàs que es viu amb fe (Diumenge 24)\n"Tinc al meu costat el jutge que em declara innocent". Aquesta frase del profeta Isaïes, la voldrien fer seva tots els empresonats, sigui pel motiu que sigui, per sortir lliures al carrer. També els serveix la frase final: "El Senyor em defensa: qui em podrà condemnar?". Aquesta primera lectura és el cant d'un fracassat, assenyalat per tothom, que només confia en Déu: "El Senyor Déu m'ajuda, per això no em dono per vençut". Es tracta d'un petit fragment d'un dels càntics del Servent Sofrent escrits pel profeta Isaïes. La tradició cristiana l'associarà posteriorment amb la passió i la mort de Jesucrist, meravellosament reconvertida en resurrecció, en un triomf final de Déu. Aquesta experiència de passar del fracàs humà al triomf per la fe travessa tant l'Antic com el Nou Testament.\nLa carta de sant Jaume ens recordava les beceroles de la fe: "si no hi ha obres, la fe tota sola és morta". Ja podem fer discursos eloqüents, anar a missa cada diumenge (o cada dia), passar la jornada entre pregàries i lectures, que si les obres no corresponen a la fe, quedem en evidència, com ens acostuma a passar. L'expressiva dita castellana "A Dios rogando y con el mazo dando" és una concreció popular d'aquest missatge, que en català tindria l'equivalent: "A més de pregar, cal treballar".\nL'evangeli de sant Marc reprèn el tema de la primera lectura: el fracassat que prega Déu confiadament. Pere, malgrat la finor religiosa de captar que Jesus és el Messies, l'Enviat de Déu, no pot pair el fracàs humà que Jesús els anuncia. Si ens costa pair el propi fracàs, més ens costarà pair el fracàs d'un enviat directe de Déu! "Això no pot passar-te!" ‒li diu Pere. La resposta de Jesús és contundent: "Fuig d'aquí, Satanàs! No penses com Déu, sinó com els homes". Sant Pere pensa com nosaltres: el fracàs, sempre ben lluny! Però Jesús insisteix que entomar el fracàs i assumir-lo és la manera d'aconseguir guanys millors, la manera d'obrir nous horitzons, d'ampliar perspectives. "Salvar la vida" implica pensar que tot seran èxits, que la vida serà una mena de passeig triomfal. I mai és així. Això és somniar truites! "Perdre la vida" implica encaixar amb humilitat i amb fe els fracassos, que ens agradi o no, ens aniran succeint. Aleshores apreciarem que només hi ha una cosa ferma i que no trontolla, que és la presència constant de Déu en la nostra vida. La resta és sempre bellugadissa. La fe ens ajuda a salvar la nostra vida present i futura. La fe ens alerta a no entrar en espirals de negativitat que ens allunyen de Déu, ens allunyen dels altres i ens amarguen la pròpia vida. Només tenim una vida, no la malgastem arrossegant amb frustració els nostres fracassos. Posem-los davant la creu de Jesucrist perquè esdevinguin el pòrtic d'entrada a realitats millors.


VAL LA PENA! » 2010 » maig\nCom vaig esdevenir voluntària\ncomunicacio\t| 26 maig 2010\nJa fa més de 10 anys, vaig estar ingressada en un hospital i tota la meva família em va protegir i donar suport. Durant la meva estada a l’hospital moltes estones estava sola, ja que era en una altre ciutat i alguns familiars havien de treballar i d’altres estudiar. Algunes d’aquestes estones sortia a passejar pel passadís arrossegant el suport del sèrum i em vaig adonar que moltes persones estaven soles, però no solament a l’hospital, sinó a la vida.\nAixò em va fer reflexionar de la sort que jo tenia i vaig recordar unes frases de la Mare Teresa: “La más terrible pobreza es la soledad i el sentimiento de no ser amado”, “la más grande enfermedad de hoy en día no es la lepra ni la tuberculosis ni el cáncer, sino el sentimiento de no ser reconocido”, “hay más hambre en el mundo por amor y por ser apreciado que por pan”.\nUns dies més tard, ja a casa, vaig llegir un anunci a la premsa que cercaven voluntaris per fer companyia a gent gran que estava sola. Vaig pensar que si és trist sentir-se sol, encara ho és més quan ets al final de la vida, quan has donat tot el que tenies i ja no et pots valdre.\nTambé es va donar la circumstància que una familiar llunyana va ingressar a una residència. La vaig anar a visitar i em va entristir molt veure totes aquelles persones esperant l’últim dia, pansides i soles assegudes una al costat de l’altre, sense poder fer res més que esperar si algú les anava a veure aquell dia.\nEntre una cosa i l’altra vaig sentir la crida d’aquella solitud i vaig esdevenir voluntària. No m’hagués imaginat mai que dues hores a la setmana de companyia poguéssin significar tant per aquelles persones, que et miraven amb els ulls plens de tendresa i gratitud, sense acabar d’entendre com una persona que no els coneixia els donava el més preuat: el seu temps.\nM. Alba Brucart\nVoluntària d’Acció Gent Gran (Terrassa)\n* Relat participant al Primer Concurs de Relats de Voluntariat de la Federació Catalana de Voluntariat Social\nconcurs, FCVS, relats, val la pena!, voluntariat\nEl veredicte del I Concurs de Relats de Voluntariat se sabrà l’1 de juny\ncomunicacio\t| 19 maig 2010\nEl jurat del I Concurs de Relats de Voluntariat està llegint tots els relats rebuts per tal de poder emetre un veredicte. El proper dia 1 de juny es donarà a conèixer l’autor del relat guanyador, que serà premiat amb un val de compra per valor de 100 euros a les llibreries Abacus. Mentrestant, anirem publicant una selecció d’alguns dels relats que participen al concurs.\nEl Primer Concurs de Relats de Voluntariat de la FCVS ha estat un èxit de participació. Gairebé 40 persones han participat explicant les seves experiències com a voluntaris.\nLa majoria dels relats presentats estan escrits en un to molt emotiu, relatant una experiència de creixement personal en primera persona, transmetent la idea del que aporta fer voluntariat al propi voluntari o voluntària i a la persona que reb l’ajuda. Sempre amb la idea de fons que el voluntariat social val la pena!\nconcurs, relats, val la pena!, voluntariat, Voluntaris\nPrimer Concurs de Relats de Voluntariat\nLa Federació Catalana de Voluntariat Social (FCVS) convoca el I Concurs de Relats de Voluntariat per promoure la idea que el voluntariat social val la pena! L’objectiu és donar veu a tots aquells voluntaris i voluntàries que cada dia dediquen part del seu temps als altres. Es tracta d’una convocatòria oberta a qualsevol persona que vulgui explicar i compartir la seva experiència com a voluntari o voluntària social.\nLa FCVS donarà a conèixer aquestes experiències publicant una selecció dels millors relats al blog Val la pena! a partir del 15 de maig, data de presentació del blog i de la nova web de la FCVS. El guanyador del concurs rebrà un val de compra per l’Abacus per valor de 100 euros.\nEls relats s’han d’enviar a l’adreça web@federacio.net abans del 30 d’abril de 2010.\nAnimeu-vos, Val la pena!\nLa temàtica dels relats haurà de ser el voluntariat social. L’extenció màxima dels relats és de 1.500 caràcters. Cada autor podrà presentar només un relat.\nUn jurat format per l’equip de comunicació i tres membres del Consell Directiu de la FCVS valorarà tots els relats.\nUna selecció dels millors relats seran publicats al blog Val la pena! a partir del 15 de maig i el millor guanyarà un val de compra de 100 euros per l’ABACUS.\nEls autors han d’enviar els relats i les seves dades de contacte (nom i cognoms, DNI, telèfon i entitat on fan el voluntariat) a l’adreça web@federacio.net fins el 30 d’abril. De manera opcional es podrà enviar una fotografia que il·lustri el relat.\nL’adreça del blog, que es presentarà el 15 de maig, i el nom del guanyador es donaran a conèixer a través dels mitjans de comunicació de la FCVS (www.federacio.net, Amics, Breus, Us comuniquem)\nEn compliment del que estableix l’article 5 de la Llei Orgànica 15/99, de 13 de desembre, de Protecció de Dades de Caràcter Personal, informem que les dades personals dels concursants quedaran en un fitxer del qual és responsable la FCVS, podent exercir el dret d’accés, rectificació, cancelació i oposició a la FCVS.\nAquest concurs es duu a terme amb el suport de:\nAra fa uns mesos el senyor Antoni de la FCVS ens va trucar i vam quedar per veure’ns. Durant la nostra primera entrevista a les nostres instal·lacions, ens va explicar que la FCVS treballava per a posar en contacte empreses i altres entitats o associacions.\nLa FCVS ens va explicar el projecte de PICAM (Prevenció i Informació Càncer Molins), que consistia en crear un banc de perruques per tal de ser deixades en préstec a les persones que més ho necessitessin. És en aquest punt on nosaltres podíem col·laborar.\nDesprès de la primera visita amb el senyor Antoni, varem concertar una segona entrevista amb Eva Lleonart, responsable de Voluntariat i Empresa. Finalment varem decidir col·laborar en tot allò que estava en les nostres mans.\nCom a empresa especialitzada en oferir solucions estètiques per a processos oncològics, varem donar a la FCVS diverses perruques i productes capil·lars que posteriorment van fer arribar a PICAM. Dies més tard, varem rebre una carta d’agraïment per part del PICAM on s’explicava la utilitat de tots els materials que nosaltres havíem donat i per tant veiem el cicle tancat, perquè efectivament, tots els productes s’estaven aprofitant i fent-ne un ús molt profitós.\nM’agradaria animar a altres empreses a que fessin petites col·laboracions com la nostra perquè la suma de petits esforços produeix un gran efecte per a qui realment els necessita. S’hauria de trobar més temps per a fer col·laboracions d’aquest tipus i poder ajudar més persones.\nPer últim, voldríem agrair els esforços de persones com el Sr. Antonio o la Eva que cada dia treballen per ajudar als altres de forma desinteressada.\ndanien, Empreses, FCVS, val la pena!\nA banda de la meva col·laboració voluntària en l’entitat en l’àmbit de gestió, van demanar-me fa uns mesos d’acompanyar una noia d’un dels programes de la Fundació, a veure la seva parella a la presó de Can Brians. Era els dissabtes al matí i ho vaig fer durant aproximadament sis mesos.\nLa feina no era gens complicada: bàsicament fer de xòfer i d’acompanyant fins que la cridaven i algunes vegades acompanyar-la fins el locutori. Després esperava fora, petant-la amb el funcionari.\nEl que més va sobtar-me, i que després vaig agrair, són les estones (unes quantes hores), que estava a la sala d’espera. Portava un llibre per llegir, però vaig llegir ben poc. O bé observava, o bé em donaven conversa, o bé ajudava a qualsevol cosa d’allò més òbvia per a mi.\nCom aquell matrimoni, que podien ser els teus educats veïns de sempre, que amb el cap clot esperaven que sortís el seu fill i t’explicaven el gran dolor que portaven dins. O aquella romanesa que omplia el full d’entrega de roba perquè no sabia ni com agafar-lo. També aquella gitana que volia entrar roba per la presó sencera i no només per la seva filla. Ella corria per destriar-la i calia ajudar-la.\nCom el cas sorprenent d’una àvia amb unes wambes de marca llampants (molt llampants!), que durant el “bis a bis” familiar feien canvi de sabates amb el nét. Ella anava ben orgullosa i ho xerrava.\nMoltes i moltes petites històries en una sala d’espera qualsevol, on veies passar el patiment, el dolor, la trampeta i tu ben poca cosa feies per millorar la situació.\nFer això en diem voluntariat, però segurament són estones d’autèntic Màster universitari per la vida.\nJordi Jover Ollé\nVoluntat, del llatí “voluntas” = Voler\nVoluntariat, paraula màgica i poderosa\nSi em capbusso en els meus records, no sabria dir des de quan sóc voluntària; només recordo que el meu afany per ajudar els altres l’he dut sempre dins meu.\nPer això, compartir un trocet del meu temps amb la canalla i les famílies que pateixen el Càncer Infantil, m’ha ajudat a ésser millor persona.\nEl meu primer dia a la Fundació Infantil Ronald McDonalds va ser inesborrable. Tan aviat com vaig parlar amb una de les mares , vaig saber immediatament que em quedaria allà per a molt de temps.\nEls dilluns, que per a la majoria de la gent solen ser un dia difícil, jo m’aixeco amb la il.lusió de veure els nens i fer-los passar una bona estona.\nArribar allà i poder-los donar un petó en els seus caps peladets, sentir com t’expliquen que “estan baixos de plaquetes”, que ja han acabat la segona sessió de quimio, que els han tret el porta cat, o bé que volen fer un vaixell de plastilina, un collaret de colors nou, mirar els seus ullets de nens il.lusionats o només abraçar una mare amb noticies dolentes…. Tot plegat em dóna forces per a lluitar junt amb ells per aconseguir millorar la seva qualitat de vida.\nDes de que sóc voluntària, la meva vida és com un puzle, feta amb trocets d’altres vides: la meva familia i cents de nens i famílies que han quedat impregnats per sempre més en el meu cos i en la meva ànima.\nCom va dir Einstein: “Hi ha una força més poderosa que el vapor, l’electricitat i l’energia atòmica; la voluntat”.\nPasión Garcia Baeza\nconcurs, FCVS, relats, val la pena!, voluntariat, voluntat


Qualitat aigües de Menorca - Marilles Foundation\nUn equip de biòlogues i ambientòlogues de l'Observatori Socioambiental de Menorca (OBSAM) treballa en un estudi per avaluar la qualitat de les aigües de bany de les cales de Menorca, utilitzant les algues del gènere Cystoseria com a bioindicadors. El projecte analitza les 103 cales que ja es van analitzar amb la mateixa medotologia en un estudi de 2005.\nDurant els últims estius han anat apareixent -cada vegada amb major freqüència- notícies sobre la proliferació de microalgues que tenyeixen de verd l'aigua d'algunes cales de l'illa, deteriorant la seva imatge i provocant, en ocasions puntuals, el seu tancament al bany. L'estudi permetrà destriar si l'augment de les aigües residuals i la creixent pressió turística, a més d'altres pertorbacions, ha afectat la qualitat de les aigües. Els resultats permetran prendre les mesures adequades per prevenir aquests episodis i millorar la qualitat de les aigües.\nCrear vincles positius\nCiutadania i àrees marines protegides.


Nova convocatòria dels Premis Baldiri Reixac centrada en impulsar projectes educatius i artístics que fomentin l’ús del català\n04 juliol 2022 05:05\nLa Fundació Carulla impulsa la 44a edició dels Premis Baldiri Reixac, els guardons anuals que impulsen i reconeixen projectes educatius que donen resposta als reptes de l’educació del segle XXI des de les arts, la cultura i la llengua catalana. Les inscripcions estaran obertes fins el 28 de febrer de 2022.\nL’edició d’enguany arriba en un moment en què els atacs i el qüestionament al model d’immersió lingüística està amenaçant el sistema educatiu català, garantia d’igualtat d’oportunitats i de cohesió social. També la situació d’emergència emocional provocada per la pandèmia està comportant un alt grau de complexitat en la gestió del benestar de la comunitat educativa. És per això que els Baldiri d’enguany han adaptat les seves bases per donar resposta a aquests nous reptes, en el marc de la visió global de la Fundació Carulla de transformar persones, comunitats i territoris mitjançant la cultura i l’educació per construir una societat oberta, cohesionada, inclusiva i que sigui generadora d’oportunitats.\n• Arts i Llengua: Projectes educatius innovadors que promoguin l’ús social de la llengua catalana mitjançant respostes creatives i transformadores des dels llenguatges artístics.\nLa segona categoria és el Premi Baldiri Experiències, destinat a reconèixer experiències ja realitzades d’aprenentatge dins i fora de l’aula que responguin de forma innovadora, a través dels llenguatges artístics i creatius, a les necessitats dels infants i joves i als reptes educatius actuals, sobretot, aquells relacionats amb la gestió emocional. Consta de 20 premis de 500 € per material escolar i llibres d’Abacus Cooperativa.\nDes de fa gairebé cinquanta anys, la Fundació Carulla treballa per transformar les persones i la societat a través de la cultura i les arts, liderant, impulsant i connectant projectes culturals i educatius que donin resposta als reptes que planteja la societat.


La Candelera, retrobament entre el Cardenal i els religiosos de la diòcesi - Arquebisbat de Barcelona\nLa Candelera, retrobament entre el Cardenal i els religiosos de la diòcesi\nEnguany el lema és "l'Alegria de l'Evangeli en la vida consagrada", recordant el recent document del Papa Francisco titulat la "Joia de l'Evangeli\nEn motiu del 2 de febrer, festa de la presentació del Senyor al temple als quaranta dies del seu naixement, coneguda popularment com el dia de la Candelera, el Cardenal de Barcelona va presidir la missa a la Catedral en motiu de la Jornada Mundial de la Vida Consagrada.\nAquesta missa constitueix una ocasió única per a una trobada entre el Cardenal Arquebisbe de Barcelona, Dr. Lluís Martínez Sistach amb tots els religiosos i religioses que treballen dia a dia a la diòcesi amb els seus respectius carismes: ensenyament, religió, marginació… A la celebració van assistir Mn. Francesc Prieto, delegat episcopal per a la Vida Consagrada i el Pare Màxim Muñoz, claretià i president de la Unió de Religiosos de Catalunya (URC). Enguany el lema s’ha anomenat l’Alegria de l’Evangeli a la Vida Consagrada, recordant el recent document del Papa Francesc titulat la Joia de l’Evangeli.\nEl Cardenal va pronunciar l’homilia en català i castellà, durant la qual va agrair la tasca duta a terme per tots els religiosos i religioses destacant que: “com a pastor d’aquesta Església metropolitana de Barcelona, estic molt content de presidir aquesta celebració amb tots i totes vosaltres, membres de la Vida Consagrada que viviu i treballeu a l’arxidiòcesi . Amb l’eucaristia donem gràcies a Déu per la vostra vocació i pel vostre servei eclesial que realitzeu, i a mi em plau donar-vos gràcies pel vostre testimoniatge de la vostre vida lliurada a Déu amb radicalitat, seguint Jesús, cast, pobre i obedient”.\nAixí mateix, va recordar que aquesta Jornada coincideix amb la festa de la presentació del Senyor perquè els religiosos i les religioses de Barcelona renoven els seus vots i fan una ofrena de la seva vida a Déu, imitant Jesucrist. Daltra banda, comentant les figures de Sant Simeó i Santa Anna, que van rebre l’Infant Jesús quan fou presentat al temple, el Cardenal va remarcar que els religiosos i religioses, cal que siguin homes i dones de pregària: “tots els instituts de Vida Consagrada- va dir- esteu interessats en tenir vocacions. Per això, és molt important i necessària l’oració. L’església és de Déu, el camp a cultivar és seu, la missió és sobretot gràcia. I les vocacions són fruit de l’oració”.


Control dels mitjans informatius? | Imma Escamilla\n← Les llengües oblidades\nFems energètics →\nPosted on 1 Octubre 2011\tby Imma Escamilla\nTenim un bon grapat de canals de televisió, de diaris i de ràdios per escollir. Sabem els que van cap a la dreta o cap a l’esquerra, però d’això a voler controlar els informatius de RTVE, entitat pagada per tots nosaltres, hi ha un abisme.\nÉs la tercera vegada que el PP ha proposat controlar-los i el fet de que el partit socialista s’abstingués en la votació en lloc de votar-hi en contra, li passarà factura, no en tinc cap dubte.\nLa ministra de Sanitat, Política i Igualtat, Leire Pajín, va dir que els consellers del PSOE es van equivocar profundament i que el Govern no sempre està d’acord amb les decisions que prenen els seus consellers. No és excusa. Tampoc és comprensible el silenci de ERC i CCOO. Ja sabem que el qui calla atorga, tal com ha sigut en aquest cas.\nHem de saber que el càrrec de Conseller de l’Administració de RTVE té una durada de 6 anys i que la meitat s’haurien d’haver renovat fa un any i mig. Cobren uns 120.000 euros anuals, amb dret a cotxe amb conductor, un assessor i una secretària.\nNo van tardar gaire en revocar aquesta decisió per la oposició i malestar que va crear entre els treballadors de la Corporació i els sectors de l’opinió pública. I que esperaven?\nLa llibertat d’expressió i d’informació és sagrada, acabar amb aquesta llibertat és acabar amb la democràcia i això sembla ser massa fàcil quan s’utilitzen aquests recursos.\nNo podem oblidar als “grans” de TVE dins l’era Aznar, especialment a l’Alfredo Urdaci. Recordeu l’onze-M?


Santini Boels Dolmans 2019 Taronja comprar i ofertes a Bikeinn\nÉs l'equip mundial de les dones més guanyador de la història. Amb un impressionant tocador fet dels últims 3 Campions del Món de Camins, Amalie Dideriksen (2016), Chantal Blaak (2017) i 2018 Anna van der Breggen, que viatjaran amb el prestigiós Rainbow Stripes i la banda d'or com a campió olímpic durant tota la temporada. Des dels clàssics del nord fins a les carreres TT, aquestes noies són les que guanyen.\nA bikeinn et detallem totes les característiques de Santini Boels Dolmans 2019. A la botiga de ciclisme, trobaràs diferents talles de Santini Boels Dolmans 2019. Et garantim un pagament totalment segur i l’enviament ràpid! I per completar la teva compra descobreix altres productes semblants a Santini Boels Dolmans 2019 i beneficia’t de les millor ofertes en material de ciclisme.


Continua la programació del 8M a Sagunt amb un espectacle teatral i la presentació del llibre 'Dones valencianes que han fet història' - Diari Millars, informació local en valencià.\nEls actes programats des de l’àrea d’Igualtat per a este mes continuen hui, 11 de març, amb ‘Investigación monológica’, un espectacle teatral que ha sigut adaptat i dirigit per Mª Carmen Díaz Escriche i està a càrrec de les Ladies del Teatre. L’obra tindrà lloc a la Casa Municipal de Cultura del Port de Sagunt a les 18 hores i està organitzada per l’associació de Salut i Oci.\nAixí mateix, a les 19 hores en el Centre Cívic del Port de Sagunt es presentarà el llibre Dones valencianes que han fet història de l’Editorial Bromera. L’acte, organitzat per la regidoria d’Igualtat, comptarà amb les seues autores, Sandra Capsir i Maria Viu.\nPost més nousDetinguda una persona per robar joies a diverses persones a Benicàssim\nPost més vellsLa falla Centre Espanya guanya el primer premi del XIII Concurs Teatral en Valencià


Originals: documentals del Barça | Barça TV+\nAfegir a la llista Afegit a la llista\nBLUE & RED | Especial El Clàssic amb Ilaix Moriba\nCamp Nou, un any en silenci: Episodi 1\nL'ESTIL BARÇA | Episodi 3 amb Frenkie de Jong: La possessió\nA "Made in La Masia" els jugadors que han aconseguit debutar amb el primer equip del FC Barcelona després d'un llarg període de formació al club són testimonis i narradors de la seva pròpia trajectòria per La Masia.\nSèrie de 5 parts\nEl programa culinari de referència per a tots els culers, on dos jugadors del Barça s'enfrontaran entre fogons i posaran a prova les seves habilitats a la cuina. Se'n sortiran tan bé com amb la pilota als peus?\nSèrie de 17 parts\nSèrie de 0 parts\nSèrie de 11 parts\nNo et perdis el nou programa d'entreteniment per als aficionats del Barça de tot el món! Un jugador, un repte, i 12 reporters... Qui guanyarà? L'equip blau? O el grana?\nL'entretemps més important succeeix en aquest vestidor, i de la mà del gran Carles Puyol i 11 cracks.\nSèrie de 18 parts\nNo et perdis una entrevista amb profunditat amb el capità del Barça després d’haver assolit la fita de convertir-se en el tercer jugador amb més partits a la història del Barça.\nLa veterana Melanie Serrano, les joves estrelles Cata, Jana i Bruna i una família que va assistir al seu primer partit al Camp Nou, protagonitzen aquest documental sobre l'històrics partit de quarts de final de la Champions League Femenina del Barça contra el Reial Madrid.\nRecorrem la trajectòria del defensa català amb la samarreta blaugrana a través de diverses fotografies icòniques i moments destacats dels seus 600 partits com a jugador culer. A més, l'emoció s'apoderarà de Piqué gràcies a una sorpresa inesperada...\nCamp Nou, un any en silenci\nEls aficionats barcelonistes relaten com van viure el moment del decret de l’estat d’alarma, el que suposa el Barça per a ells i com han viscut no poder anar al camp en aquests darrers mesos. Lenglet per part seva recorda, entre altres moments, com va ser l’última reunió del vestidor amb els seus companys, que va tenir lloc el 13 de març del 2020, quan davant la situació sanitària el primer equip va suspendre tota la seva activitat a l’espera de com evolucionava la pandèmia. El jugador repassa, a més, com va ser la tornada als entrenaments, primer de manera individualitzada per progressivament permetre les sessions en grup i com ell i els seus companys van viure aquests moments d’incertesa. Així mateix, relata com és per a ells jugar els partits sense públic i com troben a faltar el suport de l’afició des de les grades, alhora que expressa el desig compartit de poder retrobar els aficionats aviat, i el seu agraïment als aficionats per estar amb ells tant en els bons moments com en els dolents.\nLa lliga 14 anys després\nEl 0-5 al Bernabéu (1974)\nLa primera gran remuntada europea\nDesprés del 3-0 a Bèlgica, el partit de tornada es presentava com una muntanya. L'eliminatòria va arribar a Barcelona amb un profund malestar a l'afició blaugrana, que es queixava d'haver patit un parany en territori belga. Sembla que, el tercer gol rebut allà, obra de Van der Elst, va venir precedit d'una mà que l'àrbitre no va assenyalar. Potser per això, i pel marcador, el Camp Nou va viure el partit de tornada com una final i va obtenir el premi d'una nit màgica.\nLa nit de "Pichi" Alonso\nLa del 16 d'abril del 1986 va ser la nit màgica del davanter blaugrana Angel Pichi Alonso. A priori, el pronòstic era totalment desfavorable als interessos barcelonistes, ja que a l'anada de les semifinals a Ullevi l'equip suec havia vençut per un clar 3-0. Però gràcies a la màgia del Camp Nou i la inspiració del davanter blaugrana, que va anotar un dels hat-tricks més memorables de la història europea culer, els barcelonistes van portar el partit a la tanda de penals. Sortosament, en els llançaments des dels onze metres, l'equip blaugrana es va imposar (5-4), i va accedir així a la final de Sevilla.\nAquest documental, a través de testimonis de jugadors i entrenadors del futbol espanyol destacats de l’època, repassa la història d'un equip inoblidable\nQuan la Catedral va aplaudir el Dream Team\nEl miracle de Kaiserslautern\nCorria el minut 87, el Dream Team de Johan Cruyff estava a un pas de caure a la Copa d'Europa de la temporada 1991/92, quan Koeman va penjar un centre dins l'àrea i Jose Mari Bakero es va elevar per sobre de tots per impactar la pilota amb el cap i posar-la al fons de la xarxa, provocant l' èxtasi blaugrana. En aquest capítol, revivim un dels grans miracles de la història de l'FC Barcelona amb el testimoni dels propis protagonistes.\nWembley 92: va ser mític\nDocumental que commemora el 25è aniversari de la primera Copa d'Europa del Barça, guanyada a Wembley contra la Sampdoria\nUna xilena per entrar a Europa (2001)\nEl Barça necessitava una victòria al Camp Nou a la darrera jornada de la lliga 2000/01 per a classificar-se per a la Lliga de Campions. Aquest capitol repassa l'actuació històrica de Rivaldo que va permetre els blaugrana superar el temible València d'Héctor Cúper.\nRonaldinho: quan el Barça va recuperar el somriure (2003)\nAl 10è aniversari de l'arribada de Ronaldinho al FC Barcelona, a l'any 2013, el documental recorda el que va suposar el fixatge del brasiler. Inclou els testimonis dels seus companys de vestidor (Messi, Puyol, Deco o Sylvinho) i del llavors president Sandro Rosell.\nÉs la bomba\nDocumental sobre tota la trajectòria de Juan Carlos Navarro, jugador emblemàtic de l'equip de bàsket del FC Barcelona. Història a través del propi jugador i del seu entorn més pròxim, amb entrevistes a companys i rivals que l'admiren.\nEls secrets d’un vestidor guanyador\nUn reportatge en què es veuen les interioritats del Barça Lassa d’handbol en un tram decisiu de la temporada. Les imatges mostren com és el vestidor per dins, en moments d’alegria i en moments de tensió competitiva, així com les relacions personals que s’estableixen dins de l'equip.\nEl 9 de maig del 2010 el Barça de bàsquet va tocar el cel de París en aconseguir la segona Eurolliga de la secció. Una victòria que va demostrar que l'equip blaugrana era el millor del moment a Europa...\nL'estrena d'Aitor Egurrola com a porter del FC Barcelona d'hoquei patins es va produir el 31 d'octubre del 1998. 22 anys després, "el pulpo" segueix fent història partit rere partit...\n2001: Pau, punt de partida\nLa final de la Copa del Rei de bàsquet de la temporada 2000/01 sempre serà especial per a Pau Gasol. Aquell partit contra el Reial Madrid va marcar un abans i un després en la trjectòria esportiva del pivot. La seva gran actuació el va permetre endur-se l'MVP de la competició i fer el salt a l'NBA. Reviu el documental que recorda la seva exhibició.\nDocumental de la Fundació Barça on Vicky Losada descobreix la problemàtica del bullying entrevistant a víctimes i experts.\nDocumental que narra les històries de diferents senegalesos que van decidir no emigrar a Europa i que han aconseguit desenvolupar la seva activitat professional o han emprès un negoci al país africà.\nEl Torneig dels Valors\nLa Fundació Barça presenta el documental "El Torneig dels Valors" on explica la col·laboració entre el Comité Olímpic Internacional i la Fundació Barça amb l'objectiu de millorar la vida dels més vulnerables a la ciutat de Maputo, Moçambic.


Complexió de Caixa\nUn terme utilitzat habitualment per descriure els treballs de muntatge, que no sigui la producció de circuits impresos (PCB) de Junta. L'electromecànica procés implica fabricació de recinte, ...\nContregui fabricant (CM)\nUna empresa que es dedica al muntatge de productes, serveis, la realització d'ordre i la distribució de productes d'enginyeria. Obres de A CM normalment en nom d'un OEM. No obstant això, OEMs també ...\nllista de proveïdors aprovats (AVL)\nUna llista de totes les fonts aprovats, a més de part de descripcions i números de peça.\nprojecte de llei de materials (BOM)\nUna llista completa de tots els components i subassemblees que van en un producte específic, s'estan mostrant la quantitat de cada per muntar l'element.\nfabricació de contracte\nProducció de productes en nom d'un OEM, en el qual el disseny i la marca el nom pertany a l'OEM. Contracte de fabricants han fet possible que algunes empreses funcionant sense posseir qualsevol ...\nActivitats o pràctiques, com ara el desenvolupament de productes, es considera una empresa com a determinant per l'èxit a llarg termini i el seu creixement. Típicament, core de competències es basen ...\nrendiment de primer pas (FPY)\nEl percentatge de productes provats que passar la inspecció en el primer intent.


PERSPECTIVES: de febrer 2012\nEn aquest racó de món, les persones de la meva generació hem tingut, fins ara el privilegi de viure en democràcia des del dia que vàrem nàixer. No hem conegut guerres ni dictadures. Hem tingut la sort de viure en països on diferents formacions polítiques s’han anant alternant en el poder en funció de les preferències dels ciutadans.\nMalauradament, aquesta situació envejable amb la perspectiva del que han hagut de viure generacions anteriors, no ha pogut evitar que estem abocats a una gran crisi econòmica, de valors i política.\nEls ciutadans tenen la sensació que l’alternança política ha deixat de ser un factor de regeneració democràtica i un impuls de creixement i millora de les nostres societats. La democràcia i la fe en el sistema perduren, però cada cop més gent vota al mal menor sense cap il·lusió que les coses puguin canviar realment.\nHi ha un sentiment creixent de distanciament entre la societat i els seus representants, que generalment -malgrat les millors intencions- cada cop tenen menys marge per emprendre accions polítiques profundes, i amb prou feines sobreviuen a base de pegats al difícil equilibri d’intentar acontentar uns i altres per poder continuar en el poder.\nAquesta setmana s’ha parlat molt de la recurrent llei de la nacionalitat, de la viabilitat de les pensions de la CASS, de l’obertura econòmica, o de la Llei electoral.\nAquests, i molts altres, són temes que demostren la dificultat que tenen els nostres dirigents per encarar els grans eixos que sustenten el model de les nostres societats.\nQueda molt bé escriure grans principis en les constitucions, com la sanitat universal, el dret al treball i a la vivenda, la igualtat dels ciutadans. Però les Lleis que han de reflectir aquests principis s’encallen amb facilitat.\nPortem dècades conscients que el model econòmic de la nostra seguretat social no és viable des del punt de vista comptable, i dient que la CASS acabarà petant tard o d’hora si no es posen mesures.\nPotser l’arrel del problema no és tancar la quadratura del cercle. No és, o no hauria de ser un tema econòmic, ni tant sols polític.\nPotser la base de tot plegat és un problema filosòfic. No podem escriure i votar una constitució on l’estat garanteix un seguit de principis i drets dels ciutadans i escudar-nos després en raons tècniques per no complir-los.\nQue cotitzem un terç del que repartim en pensions? Molt bé. Aquesta és l’anàlisi d’un economista. Els responsables polítics han de decidir si continuen donant-se cops de cap contra un mur intentant resoldre un problema que des del punt de vista econòmic no s’aguanta - i no s’aguantarà per moltes retallades que es facin -, o es concentren en com construeixen un estat de dret a l’alçada de la nostra Carta Magna.\nTothom assumeix que les cotitzacions per la branca de salut serveixen a un fons comú solidari per aquells que tinguin en algun moment necessitats mèdiques. I tots agraïts si ens podem estalviar necessitar aquests fons per a ús propi. No entenc que una societat moderna no es plantegi les pensions amb la mateixa filosofia. La vida ens pot anar millor o pitjor, però si un té la sort d’arribar a la jubilació amb uns estalvis conseqüents, pis de propietat i caseta a la platja, hauria de ser capaç de renunciar a una pensió que no necessita per tal que d’altres que han tingut menys sort puguin acabar les seves vides amb dignitat.\nÉs evident que els compromisos contrets en el model actual s'han de respectar i cadascú té dret al que hagi cotitzat, però penso que som a temps de pensar un nou model que a més de viable sigui més social i solidari. És la gran diferència entre la defensa de l'interès general o actuar com una empresa privada amb diners públics.\nSi malgrat la crisi no aprenem a treballar com una gran comunitat i no aturem el cafè per tothom en aquest i molts altres temes, difícilment continuarem avançant com a societat, i continuarem lluny del país que podríem arribar a ser.\nPel programa Ningú és perfecte de Ràdio Valira, emès el 29/02/2012\nPublicat per Unknown a 16:15 10 comentaris:\nL’ORDRE NATURAL DE LES COSES\nFa uns mesos se’m va posar entre cella i cella tocar la cançó Snow de Red Hot Chili Peppers a la guitarra. Era com una fita per provar les meves habilitats i la vaig tocar obsessivament durant dies i dies. Malgrat tot, només fa quatre anys que vaig a classes de guitarra i me’n adono que el meu nivell no dóna per tant, encara.\nEn el fons de mi mateix sabia que encara no estava preparat, que per molt que m’agradés la cançó, ni que fos per respecte als músics professionals, tot necessita el seu procés de maduració.\nCalen fites i somnis per complir, ens ajuden a avançar i a millorar cada dia, però també és bo saber quins són els nostres límits. I hem de ser conscients que tota fita necessita d’un camí per recórrer.\nEn el dia a dia trobem milers d’exemples que ens recorden que hi ha un ordre natural en totes les coses, que no ens poden saltar etapes, ni començar les cases per la teulada, per moltes ganes que tinguem de veure la casa acabada.\nLa feina del dia a dia i l’esperit de superació ens poden fer assolir reptes que quan estem desanimats no gosaríem somiar. Però és necessari viure en el present i ser coneixedors de la nostra realitat.\nMassa sovint ens quedem palplantats esperant que la vida canvïi per art de màgia, que ens toqui la loteria o que els polítics trobin solucions miraculoses a tots els mals. Personalment només crec en la màgia dels sentiments i en la força de voluntat, sé que les possibilitats que em toqui la loteria són remotes i penso que els polítics no podran fer miracles si no tenen al darrera una societat implicada que els empenyi en la direcció correcta.\nEns han volgut fer creure que ens podem guanyar la vida sense treballar, fer el dinar sense res a la nevera i trobar la felicitat sense sortir-la a buscar.\nLa música és una bona metàfora del que passa a la vida real. Com en els sentiments, en la feina, l’educació i la majoria de les coses que formen la nostra realitat no es pot fer trampes. Són terrenys immunes al poder i als diners, només depenen del nostre talent i la nostra constància.\nLa bona notícia és que després d’assumir que no tinc –encara- nivell per fer certes coses amb la guitarra se m’ha acudit provar una altra cançó amb la qual estava encallat des de fa un parell d’anys. He pogut comprovar que sense adonar-me’n, mentre he anat buscant noves fites, les classes de guitarra han anat deixant empremta i ara ja puc tocar Signe d’Èric Clapton amb la guitarra acústica sense massa dificultats.\nJo encara no toco Snow com cal, però continuaré practicant. Com diuen els Rollings, no podem aconseguir tot allò que voldríem, però si ho provem, de vegades acabem trobant allò que necessitem.\nPel programa Ningú és perfecte de Ràdio Valira, emès el 22/02/2012\nPublicat per Unknown a 14:15 2 comentaris:\nAquest cap de setmana setanta milions d’espectadors hem pogut gaudir d’un dels màxims espectacles que ens pot oferir l’esquí femení d’èlit. No deixava de ser una prova més en el Calendari de la Copa del món, però pels Andorrans ha estat una prova històrica. La primera que se celebrava al nostre país.\nLes condicions van ser les òptimes. Sol, baixes temperatures i una neu en perfectes condicions. Les esquiadores van oferir un espectacle de força, valor, tècnica i coratge que va embadalir els sis mil espectadors que van assistir des de la primera fila.\nL’esdeveniment ha estat un èxit sense pal·liatius a tots els nivells. La pista, les instal·lacions, l’allotjament i l’organització van ser objecte de lloança per part de les esquiadores, les federacions i la premsa internacional.\nEn clau interna la lectura que en podem fer va molt més enllà de la d’un simple èxit en l’organització d’un esdeveniment esportiu. Hem demostrat al món- i a nosaltres mateixos- que quan ens ho proposem som capaços d’estar a l’alçada dels millors.\nLa copa del món de Soldeu 2012 no ha estat però un fet aïllat. Les nostres muntanyes ja fa anys que son motiu d’elogi fora de les nostres fronteres.\nEn un dels moments més crítics de la nostra història recent, aquest esdeveniment ha generat il·lusió, orgull i esperança. Un grapat de somiadors han aconseguit convertir el que per a molts era una utopia, en una realitat.\nEl ministre de finances i funció pública Jordi Cinca expressava pel twitter “Avui podem estar contents. Un poble autodestructiu i crític com el nostre, avui respirava felicitat i orgull de pertinença”.\nNo ha estat segurament la frase més afortunada del brillant ministre. No tinc cap dubte que el ministre es referia a la crítica destructiva, però és perillós ajuntar en la mateixa frase les paraules “autodestructiu” i “crític”. La crítica és l’antítesi del conformisme i en cap cas condueix a l’autodestrucció, més aviat a l’exigència de superació, sense la qual no hauria estat possible un esdeveniment com aquest. L’autodestrucció, al contrari, es nodreix de la incapacitat de reacció davant les amenaces, de les mentalitats tancades, de les solucions de facilitat i de la recerca de resultats a curt termini. És, en definitiva, el resultat de la manca d’esperit crític.\nL’exercici de la crítica està mal vist a casa nostra. Sovint es confon amb la desqualificació, la deslleialtat o fins i tot amb un acte antipatriòtic. És cert que alguns destralers utilitzen la crítica com un arma en benefici propi, però aquests solen quedar retratats.\nAvui tenim davant dels ulls, la prova que tenim un potencial i un marge de millora impressionants. Hi hagi o no hi hagi crisi, som un país de natura i muntanya i tenim un gran capital humà. Podem continuar copiant altres models, buscant solucions de facilitat a curt termini o podem començar a creure en nosaltres mateixos i convertir-nos en una referència mundial com a país de serveis lligat al potencial natural de les nostres muntanyes.\nFa uns anys un mapa d’Andorra de la CIA penjat a internet va ser l’objecte anecdòtic de debat durant un Consell General en situar la capital d’Andorra a Soldeu. Possiblement aquest cap de setmana algun funcionari dels serveis d’intel·ligència americans haurà pogut treure’s una espina i exclamar ben fort “Ho veieu com jo tenia raó?”.\nSoldeu ha estat la nostra capital durant un cap de setmana gràcies a un grup de persones que ha cregut que era possible celebrar amb èxit una prova de la copa del món d’esquí. Tan de bo aquest sigui el punt d’inflexió que ens ajudi a trobar el camí del país que hauríem de acabar sent.\nPel programa Ningú és perfecte de Ràdio Valira, emès el 15/02/2012\nPublicat per Unknown a 14:15 9 comentaris:\nAquest no serà un article políticament correcte. Segurament emprenyarà uns quants lectors, n’avorrirà a d’altres i en preocuparà a uns pocs- gairebé tots de la meva família-. Jo tinc els tres estats d’ànim alhora; estic emprenyat, avorrit i preocupat.\nLa primera iniciativa per construir un casino a Andorra es va produir l’any 1849, acompanyada de tres iniciatives més fins l’any 1880, abans que el tema quedés aparcat fins ben entrat el segle XX. La situació aleshores, poc després del tancament de les fargues era la de un país pobre, mal comunicat i gairebé sense recursos, i una part de la població hi va veure una possibilitat de modernització i creació de riquesa, però les diverses iniciatives van quedar frustrades per l’oposició frontal de França i del Consell General. El descontentament dels promotors i d’una part de la societat, enlluernada per les contrapartides ofertes a canvi de la concessió va estar a punt de provocar un enfrontament civil. L’any 1881, un grup de ciutadans va arribar a entrar per la força al Consell, segrestant el Síndic i proclamant un Consell revolucionari, però la intervenció dels Co-Prínceps va tornar a restablir l’ordre.\nDurant la legislatura de 2001-2005 el Grup Parlamentari Liberal, presidit per l’actual Cap de Govern Toni Martí i del qual jo en formava part, es va oposar per unanimitat al projecte de Llei del Joc impulsada per l’executiu de Marc Forné, que obria la porta de nou a la creació d’un casino a Andorra. Diverses societats es van mostrar interessades, entre les quals el grup francès Partouche, l’empresa britànica Ladbroke’s i l’empresari de Las Vegas Sheldon Adelson.\nAquest últim ha estat notícia darrerament per la seva intenció de portar el seu imperi del joc a Madrid o Barcelona, després d’haver exportat el seu model de “ciutat de l’oci” de Las Vegas, Singapur i Macao.\nEls nostres pobres veïns, ofegats per la crisi i l’atur s’estan plantejant molt seriosament acceptar les condicions del multimilionari a canvi d’una quantitat impressionant de llocs de treball.\nLa presidenta de la Comunitat de Madrid, Esperanza Aguirre s’ha convertit en la principal impulsora de la iniciativa, recolzada per l’anterior Ministre d’Economia i Turisme del Govern del PSOE, i l’alcaldessa de Madrid, Ana Botella.\nEsperanza Aguirre, que considera el projecte com “un rayo de luz en estos momentos de oscuridad”, ha arribat a declarar “hay que cambiar todas las normas que haya que cambiar”. Pot semblar engrescador quan es parla de la creació d’uns 200.000 nous llocs de treball, però les normes que “hay que cambiar” no són precisament “moco de pavo”.\nEl Sr. Adelson pretén crear una “illa legislativa” on, entre altres mesures es rebaixi la rigidesa dels convenis col·lectius, es modifiqui la Llei d’Estrangeria espanyola per obtenir permisos d’immigració més àgils, amb un tracte preferent pels empleats forans, on quedin eximits del pagament de la seguretat social dels treballadors durant dos anys, així com dels impostos de les tres administracions competents. Pretén què es modifiqui la Llei dels horaris comercials, que l’estat avali un préstec de 25 milions d’euros i que li construeixin infraestructures de metro, tren, noves carreteres i connexió a l’AVE. Demana la cessió de tot el sòl públic de la zona, reubicant vivendes de protecció social i expropiant el sòl privat necessari, l’exclusivitat i avantatges fiscals durant els primers 10 anys d’explotació i l’entrada al casino a menors i ludòpates. Pretén també què es canviï la Llei de prevenció del blanqueig de capitals, i advoca per un sistema d’intermediaris que en els seus casinos de Macao estan controlats per la màfia xinesa.\nEn altres paraules: el sotmetiment sense pal·liatius de l’estat de dret al poder del diner. Un genuí vestit fet a mida.\nPerò tornem a Andorra. El passat dos de febrer en un article publicat al Diari d’Andorra podíem llegir l’efectista titular: “Unanimitat a favor de l’obertura del casino”. La suposada unanimitat la feien un ministre del Govern, un assessor del Govern, un representant de la banca i dos empresaris. L’article anava més lluny indicant que en demanar al públic si algú hi estava en desacord ningú va piular. A veure qui era el guapo que aixecava la ma!\nDes del famós discurs del Cap de Govern del mes de setembre, les al·lusions al casino han estat nombroses. Allò que no era lícit per Marc Forné sembla que ara ho és per Toni Martí. Caldrà veure com respon el seu grup parlamentari al Consell.\nPenso sincerament que el Grup Parlamentari Liberal la va encertar l’any 2002. I també penso que la situació no ha canviat prou per convertir aquest atractiu i perillós nyap de diner fàcil en el motor de la nostra economia. El nostre país té el més calent a l’aigüera en matèria de fiscalitat i de legislació laboral com per jugar a muntar una rentadora de diner negre -per molt glamurosa que sigui- als nassos de la Unió Europea.\nPerò més enllà de la idoneïtat conjuntural, el més lamentable és que el casino és el paradigma d’allò en què ens hem convertit. Apostar pel casino és renunciar a crear riquesa sobre la base de l’esforç i la qualitat dels nostres ciutadans. És menysprear el potencial de la societat andorrana en la seva capacitat per crear talent i riquesa competint d’igual a igual amb els nostres veïns. És admetre davant dels nostres ciutadans i la comunitat internacional què no som capaços de sobreviure sense fer trampa. I és una renuncia als valors morals i ètics més elementals.\nSi el que de debò compta és la cultura del “pelotazo”, del diner fàcil i de l’enriquiment sense mèrits, potser que comencem a revisar els principis bàsics del nostre sistema educatiu. No enganyem més als joves amb collonades com el valor de la formació, el treball i la justícia i entrenem-los quan abans millor a esquivar l’esforç, a agafar dreceres i a fer trampes. Tindran més possibilitats de sobreviure en el país que els deixarem.\nPel programa Ningú és perfecte de Ràdio Varira, emès el 08/02/2012\nUn dels meus discs preferits de tots els temps és The dark side of the moon del grup Pink Floyd. Va ser el vuitè àlbum de la banda i es va convertir en un dels més venuts de la història. Es tracta d’un disc conceptual on els Pink Floyd, abanderats del rock progressiu i la psicodèlia dels anys 70 van decidir articular totes les cançons al voltant d’una temàtica donant coherència al conjunt, i provocant que a l’escoltar-lo ens deixem portar per l’ambient, conduint les nostres emocions en una seqüència lògica aclaparadora.\nCada cara del disc és, en realitat, una única peça, on les cançons són els capítols que donen cos al missatge musical. L’àlbum comença i acaba amb batecs de cor, i pretén reflectir les diverses experiències de la vida humana. La cara A concretament, abasta des de temes quotidians banals, fins a la importància del pas del temps, passant per la necessitat de no tenir por d’estimar o l’estrès de la vida moderna, per acabar amb el tema de la mort: amb el tema The great gig in the sky.\nTot i no ser la meva peça preferida del disc – honor que recau en la cançó Time – aquest és un dels temes que més m’han arribat a impactar, i no tant sols de la música de Pink Floyd.\nEl teclista del grup Richard Wright estava improvisant a l’estudi de gravació quan els seus companys li van dir que la progressió d’acords en la qual treballava sonava força be, i que l’haurien d’aprofitar en el seu proper àlbum. Aquells acords es van convertir en la base de la cançó però encara faltava alguna cosa per emfatitzar el dramatisme i la força necessàries per a un tema que tenia la vocació de parlar de la mortalitat dels humans.\nVan decidir que hi calia una veu femenina i van fer venir la vocalista Clare Torry a fer una prova demanant-li que improvisés sobre el fons musical, prohibint-li utilitzar frases o paraules. Li van donar unes quantes indicacions sobre els sentiments que volien transmetre i es va limitar a utilitzar la seva veu com si fos un instrument.\nEl resultat final, per a mi, té una bellesa, una força i una càrrega emocional indescriptibles. És un tema que acostumo a escoltar quan, com tothom, passo per algun moment de dolor o de desànim. Els sentiments entren en ressonància amb la música i ens arrosseguen des dels primers acords. La cançó comença suaument i ens porta fins a un estat de paroxisme on es barregen sensacions com la ràbia i la impotència, fins a tornar a decaure lentament en una mena de calma i acceptació.\nÚltimament ens han colpit les morts recents de diverses persones que ens han deixat massa joves com a conseqüència del càncer. Sigui quin sigui el motiu, quan una persona propera desapareix, la vida ens sembla de cop efímera i tenim tendència a qüestionar en quina mesura l’estem aprofitant com caldria. Els problemes personals, les crisis i la quotidianitat passen a un segon terme durant unes hores, abans de deixar-nos arrossegar de nou pels imperatius del dia a dia.\nEl filòsof Antonio Fornés explicava en una de les excel·lents entrevistes de la contra de La Vanguardia què “no té sentit apostar la nostra vida en el treball, la casa i les obligacions. Al final només ens quedarà haver viscut en la màxima de les dignitats, que és la de exercir de humà”.\nAra us he de deixar, que és tard, demà em llevo a dos quarts de set per ajudar els nens a anar a l’escola i m’espera un dia ple de reunions i feina per intentar cobrir despeses al meu despatx, un dinar en tres quarts d’hora abans de tornar a la feina, i tornar a casa havent fet les compres pel sopar. Al vespre, quan els nens dormin, potser podré tornar a escoltar The great gig in the sky abans de tancar els ulls i anar a dormir.\nPel programa Ningú és perfecte de Ràdio Valira, emès l’u de febrer de 2012.\nLink de Great gig in the sky a youtube:\nLink de la contra amb Antonio Fornés:


GDP Consultoría | Internacionalización España - México\nPorta el teu negoci cap a nous mercats\nConvertim les oportunitats en els mercats internacionals en realitat\nEspanya: Porta d'Europa\nMés de 120 milions de clients potencials\nSom especialistes en Lleis d'Espanya i Mèxic\nSom el teu corporatiu externalitzat\n¿En quin país tens interès?\nSeminari: Mèxic, Porta d'Amèrica.\nFortaleses i Oportunitats.\nEspanya: Porta d'accés a la UE\nConeix Move2Spain, plataforma dissenyada específicament per ajudar-te a identificar les similituds i diferències entre els processos, lleis i obligacions de cada país.\nSom l'enllaç que necessites perquè el teu negoci creixi a Mèxic o Espanya\nServeis complementaris a la internacionalització jurídica, centrats en el coneixement i prospecció de mercat tant mexicà com espanyol.\nMèxic: El mercat més gran de Llatinoamèrica\nMove2México, tots els nostres serveis i informació rellevant a Mèxic en un mateix lloc. Et brindem tots els mitjans necessaris per complir amb les lleis i obligacions de país.\nDes de fa més de 15 anys hem ajudat a empreses espanyoles i mexicanes a obrir mercat de manera legal, ordenada i fiable.\nEn aquest vídeo t’expliquem com ho fem i per què GDP pot ajudar-te a expandir les teves possibilitats de negoci.\nGDP Consultoria | Qualitat en la Internacionalització\nSol·licita una Assessoria Personalitzada\nImmobles en Gestió\nKonzeppt és una Agència de Inbound Màrqueting especialitzada en la generació d’oportunitats de negoci a través d’internet.\nHan ajudat a grans corporatius, mitjanes empreses i individus a augmentar les seves vendes.\nIso Andalusa són consultors tècnics experts que ofereixen serveis d’implantació, auditoria i manteniment de sistemes de gestió de qualitat, medi ambient i protecció de dades, a més d’altres normes ISO.\nÉs una agència de comunicació, especialitzada en la comunicació corporativa, en la comunicació estratègica i en el maneig de situacions de crisi. També en la formació en habilitats de comunicació per a dirigents empresarials i equips de directius.\nLatam Networks és una consultoria de franquícies per a l’expansió de xarxes de franquícia a nivell internacional, tant de marques espanyoles en els mercats d’Amèrica Llatina, com a models de negoci de LATAM que vulguin implantar-se a Espanya.\nEn Isla de Faro som el teu aliat comercial per internacionalitzar la teva empresa. Mitjançant la nostra xarxa de contactes internacionals et guiem en el procés d’identificar oportunitats per exportar els teus productes i serveis.\n3LG Logistics, és una empresa transitària i de transport amb una gran experiència i especialització en el maneig de càrregues aèries i marítimes entre Espanya i Mèxic. La seva trajectòria de més de 20 anys treballant en els dos mercats els permet oferir solucions a mida en matèria de consultoria duanera, transport nacional i internacional, així com també oferir solucions en matèria de magatzems, control d’inventaris i la distribució final. Sent part de la xarxa PALIBEX ofereixen una gran varietat de serveis per al transport urgent de mercaderies tant a nivell nacional com internacional.\nGuies i Estudis Econòmics\nDescàrrega gratuïtament les nostres guies d’assessoria, aquí podràs trobar informació específica sobre les maneres en què pots potenciar el teu negoci, com obrir la teva empresa a Espanya o Mèxic i assessoria especialitzada sobre tràmits migratoris, comercials i jurídics en els dos països.\nGuia: Passos per emigrar a Espanya amb èxit\nLlibre digital: Com obrir teva empresa a Espanya\nAgenda una Sessió de Consultoria Sense Cost\nCopyright © 2022\tQualitat en la Internacionalització Theme: Flash by ThemeGrill.\tProudly powered by WordPress


Calsina: de maig 2007\n“ Afavorir i incentivar la creació d’una altra escola bressol.”\nAixò es el que ens deien al Desembre del 2003 el Partit Liberal d’Andorra i Unió Laurediana.\nAlguns ho van creure i els van votar per portar el Comú Lauredià. D’altres els van votar sense ni tant sols llegir el programa electoral. D’altres els van votar tot i sabent que aquesta era una altra mentida. D’altres simplement, els van votar.\nNo val a dir que ara, just a les portes d’una nova campanya electoral, disposen d’una ubicació per crear un altra escola bressol. Aquesta cantilena ja fa molt de temps que dura. A banda de que l’edicte per la seva creació ha quedat desert al mes de Febrer i n’han hagut de fer un altre al Maig. ¿Ningú vol treballar pel Comú ?.\nEl cert es que l’únic que varen crear va ser una altra Societat deficitària, que figura a part en el pressupost Comunal, com no. Però que es 100% Comunal.\nI a sobre donen la culpa de les pèrdues de dita Societat als empleats de la mateixa, que no deixen de ser empleats del Comú, encara que figurin a part en un pressupost.\nGràcies, o no ... a una recollida de signatures es va aconseguir al menys que es construís una vorera fins a l’escola bressol existent, a Aixovall, la mateixa i única que hi havia al 2003. Uns tristos “barracons” mal condicionats on els pares deixen les seves criatures.\nAixò si, no fa gaire es va realitzar la instal•lació d’aire condicionat, perquè no passin calor a l’estiu, que a Andorra es molt llarg. A l’hivern, amb que vinguin tapats de casa, ja n’hi ha prou.\n¿ Es pot repetir una promesa electoral, que durant tot un mandat no s’ha respectat ?.\nDoncs ja veuran com si, i no passa res.\nEs curiós, veure com de l’escola bressol no se’n parla mai, i en canvi sempre es parla de Naturlàndia. Projecte que costa una mica mes car.\nSi ningú, que no sigui del PLA, hi veu cap inconvenient, continuaré explicant les mentides d’un programa electoral que va guanyar unes eleccions Comunals. I que segurament en tornarà a guanyar unes altres, veient l’oposició que pot tenir.\nPublicat per Miquel Calsina Gordi a 5/29/2007 08:43:00 a. m. 1 comentari:\nCONTENCIÓ DE LA DESPESA.\nDel programa electoral de UL-PLA de les eleccions Comunals 2.003 :\n“ Continuarem amb la política de gestió pressupostària amb la menor pressió fiscal possible “.\nAquesta vegada no donaré cap dada ni cap percentatge, doncs veig que serveixen de ben poc, que cadascú es faci els seus propis càlculs.\nNo mencionaré tampoc cap impost de Govern, estic parlant en aquesta ocasió només de la parròquia de Sant Julià de Lòria.\nSobre la gestió pressupostària, només diré de moment, que a mi no em val separar les pèrdues ocasionades per les societats (100% comunals) del pressupost de l’exercici.\nSobre la pressió fiscal si voldria fer algun comentari.\nTenim un dels “foc i lloc” mes cars del Principat.\nPotser vol dir que viure a Sant Julià de Lòria es un privilegi que s’ha de pagar...\nLa superfície mínima “impositiva” per activitat comercial son 25 metres quadrats.\nSi jo disposo d’un despatx que no arriba ni als 8 metres per fer la meva feina, he de pagar 25 metres...\nCom tots sabem perfectament, no es el mateix disposar d’un comerç a Andorra la Vella que a Sant Julià. Les vendes difícilment seran les mateixes, els visitants disten molt de ser el mateix nombre.\nEn canvi, els tributs d’activitats comercials son similars.\nPot ser perquè a la capital existeixen uns “topalls” i a Sant Julià no. El que fa que per negocis molt similars l’impost a pagar esdevingui el mateix en una i altra població.\nNo posar límit als impostos a pagar vol dir obviar l’intent d’aplicar la menor pressió fiscal possible.\nAugmentar dits impostos en uns percentatges escandalosos, es el que va fer el nostre Ministre de Finances en la seva època Comunal. Augmentar el preu de l’aparcament en uns percentatges desorbitats, es el que va fer la mateixa persona en la mateixa època.\nDita època era precisament després de les eleccions Comunals del 2.003, quant s’havia de respectar el programa presentat i no fer us de la mentida electoral.\nContenció de la despesa no vol dir equiparar-la pressupostàriament, augmentant els ingressos per la pressió fiscal.\nAquest es un altre exemple de les mentides que duia el Programa de UL- PLA en el seu programa de la campanya del 2003, i que ara potser ningú recorda, i que segurament tornaran a aparèixer a finals d’aquest mateix any.\nJo guardo el programa, ho recordo i ho aniré comentant si ningú hi troba cap inconvenient.\nPublicat per Miquel Calsina Gordi a 5/22/2007 09:53:00 a. m. 6 comentaris:\nEL PROJECTE INNOVADOR DEL PRAT GRAN.\nPunt Comú, es un butlletí del Comú Lauredià que no arriba a casa meva, doncs a les afores de la població no es deu repartir, però que gentilment algú m’ha guardat, m’ha fet arribar i he pogut llegir.\nEs un butlletí propagandístic, del tipus PaperS del partit Socialdemòcrata (que per cert, tampoc arriba a casa meva), però aquest Liberal i sense denúncies (al menys, de moment).\nDins el butlletí, n’hi figura un altre, aquest de la taula de turisme, i amb propostes de les cinc prioritats de millora de la parròquia laurediana.\nLa segona de les propostes, que ha despertat la meva curiositat, diu:\n“Mantenir l’envelat durant tot l’any mentre no hi hagi aprovació del projecte del Prat Gran i aprofitar-ne l’ús al màxim”.\nNo ens diu però a quin any es refereixen, ara bé que d’aprofitar-ne l’ús al màxim, darrerament estem veient que si es així.\nAquest butlletí porta la data Setembre 2005 > Març 2006, el del Comú porta la data primavera 2007.\nEl programa de Unió Laurediana Partit liberal d’Andorra de l’any 2003, de les eleccions Comunals, deia el següent:\n“ Prat Gran. Aprofitant l’adquisició del terreny de Casa Josa, portarem a terme un projecte innovador, original i plurifuncional que promogui múltiples activitats econòmiques, socials, cíviques i culturals”.\nSegons el diccionari General de la llengua Catalana, projecte es : allò que hom pensa portar a acompliment; pla proposat per realitzar-lo; estudi detallat d’una cosa a realitzar. Innovador es : que innova (que introdueix quelcom de nou).\nSegons el diccionari Andorrà del Comú de Sant Julià, projecte innovador es una carpa (vela, envelat...), apte per a tot tipus de “farres”, fires i firetes, convencions, reunions ... també apte per activitats econòmiques (doncs cobren), activitats socials (doncs l’assistència es multitudinària), també cíviques (encara que alguna vegada el tema s’ha sortit de mare) i també culturals (tot es cultura, com no).\nO bé, una altra explicació es : que el temps no passa per als membres electes del Comú de Sant Julià de Lòria, i allò que prometien l’any 2003, i que a l’any 2005 era prioritat, a mijans gairebé de l’any 2007 continua sent encara una gran mentida electoral. Mentida que recordo anava acompanyada de maquetes, dibuixos, estudis ... extrets segurament d’alguna revista d’arquitectura. Perquè si a més es van pagar, n’hi ha per llogar-hi cadires. Mentida, que segurament es repetirà a finals d’any.\nDe promeses incompletes, n’hi ha mes, però no caben en un sol escrit, article u opinió, com ho vulguin anomenar. Les aniré explicant mes endavant poc a poc, si ningú hi troba inconvenients.\nPublicat per Miquel Calsina Gordi a 5/15/2007 08:38:00 a. m. Cap comentari:\nPublicat per Miquel Calsina Gordi a 5/08/2007 08:38:00 a. m. 6 comentaris:\nApoteòsica, va ser al seu dia la presentació a Sant Julià de Lòria del projecte Naturlàndia ( 13 milions d’euros). Amb un gran desplegament publicitari, i mediàtic.\nEs va presentar el projecte al públic, amb la clara disconformitat de l’ oposició (Segle21), que no la de l’ Alternativa (PS), segons va semblar en les declaracions efectuades.\nSense tanta publicitat, però amb molta mes efectivitat, a Escaldes i a Encamp, es va signar l’obertura d’un parc temàtic amb les mateixes característiques, però amb un cost molt mes baix ( 4 milions d’ euros) i un finançament diferent (no l’ha de pagar cap dels Comuns). I amb el vist i plau de l’oposició en ambdós llocs.\nSembla però, com si haguéssim tornat a l’època de: “volem el mateix a totes les parròquies”. I en un país tant petit, dos parcs temàtics de les mateixes característiques (animals i fauna), a tant poca distància l’un de l’altre em resulta ridícul.\nAls dos llocs parlaven de mes de 100.000 visitants l’any. Visitants, que potser, s’hauran de repartir entre els dos parcs. Dividint doncs per dos també la xifra dels ingressos i augmentant conseqüentment al doble el temps per recuperar l’ inversió inicial.\nDita inversió, en la seva totalitat, a Sant Julià de Lòria es de 42 milions d’euros (doncs, inclou un “telecabina” i un refugi). Amb les previsions d’ingressos es recuperarien en trenta anys i no en dos com ens anuncien des de el Comú. (Segons els meus càlculs de les xifres donades en la presentació del projecte). Amb l’altre parc obert, en seran seixanta, d’anys.\nDubto molt doncs que els inversors estrangers siguin molt nombrosos, i menys encara els inversors Andorrans. Ho haurem d’assumir doncs tot des de la corporació Laurediana i pagar-ho els Lauredians amb impostos.\n¿ Com es pot presentar un projecte d’aquesta mena, i quedar-se tant ample ?. ¿ Com es pot, tenint coneixement que ens estant copiant el projecte, no dir absolutament res (Comú, oposició i PS) ?. ¿ Com es pot defensar tant a la lleugera un projecte similar ?. ¿ Com es pot dir que s’ha rebut garanties de que el projecte no amaga cap promoció immobiliària ?. ¿Quines garanties ?.\nNo serà que existeixen interessos amagats al darrera de tot aquest projecte, i dels que veritablement pensen beneficiar-se uns quants.\nNo crec en la seva utilitat, ni en el seu finançament, ni en la seva claredat. Trobo totalment fora de lloc aquesta mena de parc temàtic i sobretot trobo francament ridícul a Andorra un parc duplicat per dos (com diria el Ministre de Finances, en una de les seves millors intervencions).\nCrec que Naturlàndia amaga moltes coses, a banda de projectes immobiliaris, que mes tard o mes aviat sortiran a la llum, però que desgraciadament pel país, ja serà tard, i potser ens haurem de menjar els animalons dels parcs per sobreviure.\nPublicat per Miquel Calsina Gordi a 5/02/2007 09:02:00 a. m. Cap comentari:


Responsabilitat Global: Reflexions sobre la responsabilitat des del Centre d'Estudis Jordi Pujol\nUs recomano tres articles del butlletí d'avui del Centre d'Estudis Jordi Pujol, un sobre les responsabilitats de tothom davant la manera com la crisi afecta el nostre país, un altre sobre sobiranisme i l'últim sobre el cas Garzón:\nEditorial / 25 de gener de 2012\nLa gravetat del moment reclama una reacció política i social, però també ètica. No es tracta de fer discursos buits sobre la unitat. Es tracta que cadascú assumeixi la seva responsabilitat. [continuar llegint]\nDels ponts de diàleg a l'opció sobiranista\nJosep M. Puigjaner (Periodista i escriptor)\nArticle / 25 de gener de 2012\n[...] No vull deixar d’esmentar aquí l’única veu competent que jo conec, en el conjunt espanyol, que va ser capaç, en els anys vuitanta i noranta, de proposar una nova concepció i, per tant, una nova estructura de l’Estat. Em refereixo al catedràtic de dret constitucional Miguel Herrero de Miñón. Em permeto deixar constància de la seva posició, que el breu fragment següent resumeix bé: «No se trata de subsumir unas naciones sin estado, calificables de históricas, lingüísticas o culturales en el estado de otra nación, sino que se trata de hacer a las distintas naciones copropietarias del estado común».\nD’aquesta proposta d’Herrero de Miñón no n’ha fet cas ningú, ni des de la dreta ni des de l’esquerra espanyoles. La seva formulació d’estat plurinacional ha caigut en un forat negre i mai més no ha obtingut audiència. En una ocasió, no fa gaire, em va confessar que sentia el fracàs del seu intent de posar seny i ordre en les volcàniques erupcions d’una Espanya que es pensa que arribarà íntegra, amb els territoris actuals, fins a la fi dels segles. Un fracàs que, evidentment, ha afectat els voluntaris del diàleg. [llegir sencer]\nEloy Mendaña (Jurista)\nS’acaba de jutjar davant del Tribunal Suprem el jutge espanyol més famós, el jutge Baltasar Garzón, acusat d’un delicte de prevaricació per haver ordenat la intervenció de les comunicacions entre presos preventius (persones imputades per la presumpta comissió de fets delictius greus, però encara no jutjades ni condemnades) i els seus advocats defensors (persones que no estaven imputades de cap delicte i que només es limitaven a exercir la seva professió d’advocat defensant els seus clients en presó provisional).[continuar llegint]


Notícies - Yannick Garcia guanya la segona edició del Premi Poesia a Sant Cugat\nYannick Garcia guanya la segona edició del Premi Poesia a Sant Cugat\nel 28/abr/03 Esteve I Sara Cultura PDF\nYannick Garcia és el guanyador de la segona edició del Premi Poesia a Sant Cugat a la memòria de Gabriel Ferrater amb la seva primera obra: 'De dalt i de baix'. El jove escriptor d'Amposta, amb només 24 anys, fa un viatge pel cicle vital d'un enamorament a través de 40 poemes.\nUn centenar de persones s'han aplegat al claustre el Monestir per veure el lliurament del premi que amb 7212 euros és el més alt en un certamen poètic en català. Edicions 62 publicarà el volum aquest novembre, coincidint amb la tercera Setmana de la Poesia a Sant Cugat. Durant l'acte també s'han fet entrega dels premis escolars, que han anat a parar a alumnes de ESO i batxillerat.\nEl guanyador, Yannick Garcia, afirma que el seu llibre mostra una evolució vital i que a partir d'un trasbals, has de reinventar la teva pròpia vida:\nTall incrustat: Yannik Garcia\nIntento explicar que sempre que caus acabes aixecant-te\nEl jurat ha valorat especialment l'originalitat de la composició, la suggestió de les anècdotes que estructuren el llibre i l'ús peculiar de la llengua. Segons un dels membres del jurat, Francesc Garriga, el text de Garcia és espontani i gairebé innocent, però compta amb la depurada tècnica d'un bon coneixedor de les llengües:\nTall incrustat: Francesc Garriga\nDe tant en tant et sorprén que algú diu les mateixes coses de sempre però les digui de manera diferent\nPer la seva part, l'alcalde Lluís Recoder ha subratllat la importància d'aquest Premi de Poesia i la necessitat de mantenir el compromís amb la llengua catalana:\nTenim un compromís clar amb la llengua catalana que passa per un recolzament a la qualitat\nL'entrega del guardó ha finalitzat amb l'estrena de l'espectacle de dansa Triade de la Factoria Mascaró.


L'objectiu de l'acció "bosc" del projecte OPCC era proporcionar tant als administradors com als propietaris silvicultors o fins i tot als representants institucionals i polítics, les dades relatives als impactes del canvi climàtic als boscos: sensibilitat de les diferents espècies, rapidesa de la decadència, diferenciació de zones de sensibilitats climàtiques, etc.\nAmb aquest objectiu, les accions es van centrar en:\nidentificar els indicadors fiables que permetessin determinar la influència del canvi climàtic,\nidentificar i valoritzar les principals dades de seguiment existents\nposar a disposició de l'Observatori Pirinenc del Canvi Climàtic una xarxa de parcel·les permanents de seguiment dels indicadors a llarg termini,\nimplantar, segons les circumstàncies, noves parcel·les per a completar les mancances identificades,\nproposar orientacions d'intervencions forestals.\nAixí mateix, es va treballar amb els socis de l'acció «Riscos Naturals» pel caràcter protector que representen alguns boscos davant eventualitats com ara allaus, caigudes, etc. Efectivament, l'evolució del conjunt d’espècies forestals podrà modificar l'eficàcia de la protecció dels boscos contra aquests riscos.\nEls socis van proposar una metodologia comuna de caracterització i de localització del risc natural (per tant, de l'encreuament «repte» / «eventualitat») per a fomentar:\nla identificació de les parts del bosc que juguen un paper de protecció;\nmitjançant l'encreuament entre el nivell de riscos / reptes i el domini actual que representa la vegetació forestal davant els riscos naturals, la classificació d'aquestes parts de bosc a nivells de «prioritats d'accions» en vista a una gestió adaptada a aquestes poblacions;\nel seguiment a llarg termini de l'evolució de territoris d'alt risc natural (i per tant de la superfície de boscos de muntanya que juga un paper de protecció).\nAquesta funció de protecció es pot ampliar, i el bosc pot ser encara més útil si s'intervé a temps sobre les poblacions i la vegetació. Aquesta funció d'implementació incumbeix als administradors forestals, però ha d'anar acompanyada d'un mètode de diagnòstic i de les recomanacions d'intervencions silvícoles adaptades.\nAquest va ser el segon objectiu de la nostra acció "Riscos naturals": proposar solucions tècniques reunides en l'àmbit de la «Guia de gestió dels boscos pirinencs amb un repte de protecció». Aquesta guia aborda la gestió dels boscos excloent la silvicultura amb un paper de protecció contra els riscos naturals (disponible a la secció "Recursos" del lloc Internet).\nAl final de l’operació de diagnòstic, l'administrador disposa de tots els elements tècnics per a jutjar la prioritat d'una intervenció sobre les poblacions forestals en concepte de protecció contra les eventualitats naturals.\nPer acabar, davant la manca d'informació relativa a l'impacte del canvi climàtic sobre els fenòmens naturals, els socis han implementat una sèrie d'indicadors de seguiment de l'activitat dels fenòmens naturals en zona de muntanya.