Supermercats Keisy entra a formar part d’Empreses amb Cor | Blog de Cáritas Barcelona\nEntitats amb Cor / 07/03/2017\nLa cadena de Supermercats Keisy, amb 10 botigues a Barcelona, col·labora amb Càritas amb recollides d’aliments per a la parròquia de Sant Josep Oriol.\nCompten amb un equip de 22 voluntaris, amb l’euro solidari de les nòmines dels seus treballadors i han implementat la tarjeta Barcelona Solidària, que permetrà als nostres usuaris comprar en els seus centres, amb un descompte especial.\nVolem agrair a la direcció i a tot el personal de Supemercats Keisy el seu compromís.\nvoluntaris Càritas Empresa amb Cor euro solidari Recollida Aliments supermercats keisy\nMona solidària del Reial Club de Polo de Barcelona en favor del projecte PAIDÓS de Sant Adrià de Besòs\nNova Taula Rodona de Bones Pràctiques en RSE a la UAO CEU\nEstades d’estiu 2016; gràcies a tants Clubs amb Cor!!!\nLa tasca de Fires amb Cor a Hostelco-Alimentaria, fonamental per Càritas Diocesana de Barcelona


ASSOCIACIÓ DEPORTIVA ESCOLAR FUSTER: Jornada del 29 i 31 d'Octubre\nEl dijous dia 29 es va celebrar el partit ajornat per la pluja, de la primera jornada del Preinfantil masculí. Segona derrota de la temporada davant l'ABB Bufalà,El partit va estar molt competit, en el qual sempre hem anat per darrera en el marcador. La primera part van tenir alguns bons moments, però en general no va l'actitud defensiva requerida per un partit de bàsquet. Mentre que a la segona part, es va millorar clarament aquesta actitud, encara que continuaven regalant segones opcions a nivell defensiu, per falta del poc control en el rebot defensiu. Tot i així es van generar moments de bon joc. De fet, es va guanyar algun parcial clarament, tot i que no va ser suficient per arribar a tenir opcions d'optar a la victòria. Toca seguir treballant nois, amb una millor actitud defensiva i una mica més de lluita en el rebot no trigaran a arribar les victòries ! Vaaamoooosss Fusterrrr !!!!\nPrimera victòria de la temporada, aquest cop a domicili davant l'AESE. Malgrat que el marcador reflecteixi una victòria còmoda, no ha estat així ... fluix ritme defensiu en general, que ens ha fet perdre clarament un parcial, encara que amb una bona dinàmica ofensiva gairebé durant tot el partit que ens ha portat a la victòria final de 57-90. Felicitats nois! Ha seguir treballant i millorant, sobretot a nivell defensiu !!! Vaaamos Fusterrrr !!!!\nL'equip Mini es va passejar pel pavelló del C.B. Cardedeu, al qual va derrotar per un contundent 18 - 124. Ja al descans el nostre equip havia tancat marcador 9 - 61. La segona part va ser pràcticament calcada, i va donar lloc al fet que tots els jugadors disposessin de molts minuts a la pista. Fet a destacar, va ser que tots els jugadors van anotar un mínim de 6 punts. La propera setmana toca descansar, a l'espera de l'únic rival que pot planteajar més dificultat en aquest grup: el Bufalà 2, al qual ens enfrontem el dia 14 de novembre.\nAl Cadet li va costar més del compte emportar-se la victòria, que semblava tenir controlada i ja que al començament del tercer quart la diferència era favorable de 15 punts.\nUna defensa tancada i ordenada va posar contra les cordes als nostres, que al final es va centrar el seu joc en el tir exterior amb un gran encert des de la línia de tres punts.\nVa començar el partit amb diferències mínimes malgrat l'encert en el tir (20-21) primer quart.\nEn el segon quart els verds van donar una marxa més, elevant el ritme dels atacs amb transicions ràpides i que no permetia l'organització defensiva de Grup Barna, això els va permetre arribar amb un avantatge de +8 a la mitja part (35-47 ).\nVan aconseguir augmentar la diferència amb dos triples seguits (38-53), però a partir d'aquí, els locals van canviar el signe amb una defensa més agressiva i els va permetre arribar amb opcions al final del partit (64-64) min38.\nDues accions clau i dues faltes antiesportives dels locals van decantar el resultat al per a la Fuster amb un parcial final de 0-9 (64-73).\nPartit igualat contra Bàsquet Neus des del principi. Ens hem carregat molt aviat de faltes personals i paguem el cansament i el camp contrari. Molt fluixos a nivell defensiu i amb moltes errades en atac així com moltes pèrdues de pilota. Arribem a l'últim quart guanyant de 3 punts però, les continues pèrdudes de pilota i els nervis ens van fer perdre el partit d'un punt. Seguirem treballant i corregint les errades.\nPartit molt complicat a la pista del CB Montmeló que va líder a la classificació. La gran diferència física entre ells i nosaltres va ser el factor més important del partit que va fer decantar el partit cap a l'equip local. Com a fet més rellevant del nostres, cal destacar, el tercer periode que el vam guanyar 4 a 8 a la pista del líder. Cal seguir treballant i que poc a poc aniran sortint les coses.\nPublicat per rrincon@blogger.com a 3:26


El Punt.cat n'ha parlat\nCalen llars d'infants, cases de colònies i centres de lleure en català\nL'associació El Niu vol potenciar espais extraescolars en els quals es pugui transmetre la llengua\nEl dia 21 de febrer se celebrava la Jornada de les Llengües Maternes i al Casal Jaume I de Perpinyà es presentava en aquesta ocasió una nova associació, El Niu, que té per projecte de crear llars d'infants, cases de colònies i centres de lleure en català.\nPer presentar el projecte varen prendre la paraula Jean Michel Pasquier, Josep Serra, Prisca Llavari, Marie Laure Rius, Glòria Aguilera i Cristina Batlle. L'associació, de moment, té catorze membres i la seu social és al Casal Jaume I. Estan estudiant un logo i han dipositat a Prefectura els estatuts.\nL'objectiu del dia era per ells tant explicar aquest projecte com fer conèixer l'associació i buscar noves complicitats i nous adherents, fent saber que necessiten la col·laboració de tots, tal com ho va dir Batlle. Jean Michel Pasquier va explicar que s'ha constatat que hi ha una demanda forta de pares que volen que la mainada sigui criada en català, però que a la Catalunya del Nord, «si bé tenim escoles catalanes, no hi ha cap oferta que vingui abans de l'escola, com les llars d'infants, o en el temps extraescolar: centres de lleure o cases de colònies, i d'aquí va néixer la idea de completar l'oferta».\nLa idea bàsica de l'associació és crear aquest llocs per transmetre tant la nostra llengua com la nostra cultura. Se sap que al País Basc existeix aquests tipus d'estructures i uns membres de l'associació ja van fer el viatge per aprendre d'ells i veure si les coses d'allà es poden adaptar a les nostres terres.\nAl mateix temps, aquí, els membres de l'associació han començat rondes de converses amb diferents batlles per veure si la idea els podia interessar, i aquests encontres han estat bastant esperançadors. Ara, doncs, l'associació continua treballant en el projecte amb el propòsit d'obrir com més aviat millor una llar d'infants, tot i subratllar que només es llançaran quan les coses seran ben madures.\nJean Michel Pasquier també va subratllar que això també correspon a necessitats dels ajuntaments i que si no s'espavilen per crear aquestes eines, societats privades ho podran fer a la Catalunya del Nord, ja que se coneixen uns catorze projectes privats. Aquí Josep Serra va explicar que amb la voluntat del govern de l'Estat francès de tancar les escoles maternals, s'obren noves possibilitats per a l'educació en català i que és una oportunitat que no hem de deixar passar.\nCristina Batlle, que és educadora de joves infants i ja treballa dins una llar d'infants a Cabestany, va presentar el projecte pedagògic d'una llar d'infants tipus, que seria de dotze places i funcionaria en col·laboració amb les escoles, les biblioteques i les cases de gent gran. Va explicar també que el projecte social depèn de l'ajuntament d'implantació de la llar.\nEl projecte pedagògic seria respectar les edats de la mainada, el seu ritme, aprendre a conviure, i ajudar-la a créixer dins un lloc que respecti la seva evolució tant física com psicològica, tot transmetent la nostra llengua i la nostra cultura. Durant la presentació també es va esmentar la possibilitat d'homologar les assistents maternals que treballin en català; és un sistema que ja existeix a Bretanya i que permet a les persones que guarden mainada a casa de fer-se conèixer com a persones que ofereixen un servei d'atenció dels infants dins la llengua del país. S'ha parlat també de la possibilitat que els dinars provinguin de l'agricultura bio o local, si és que es pogués cuinar al si de la llar.\nL'Hervé Pi va parlar del cost i del pressupost: se sap que al País Basc, una llar d'infants costa 120.000 euros per any per dotze mainatges, i els ingressos haurien de ser a base de subvencions: Estat, Ajuntament, Consell General, Generalitat i CAF i també de quotes dels pares.\nFont elpunt.cat 24/02/10 02:00 - Perpinyà - Alícia ey-nomdedeu


Gran Societat - HISTORYRIA - Temes\nLa Gran Societat va ser una ambiciosa sèrie d’iniciatives polítiques, legislació i programes encapçalats pel president Lyndon B. Johnson amb els objectius principals de\nMuntant una onada d’empatia\nGuerra contra la pobresa\nHead Start i reforma educativa\nSuport a les arts i les humanitats\nThe Great Society Backlash i Vietnam\nLa Gran Societat era una sèrie ambiciosa d’iniciatives polítiques, legislacions i programes encapçalats pel president Lyndon B. Johnson amb els objectius principals d’acabar amb la pobresa, reduir la delinqüència, abolir la desigualtat i millorar el medi ambient. El maig de 1964, el president Lyndon B. Johnson va establir la seva agenda per a una 'Gran Societat' durant un discurs a la Universitat de Michigan. Amb la mirada posada en la reelecció aquell any, Johnson va posar en marxa la seva Gran Societat, el pla de reforma social més gran de la història moderna.\nEl 22 de novembre de 1963, Lyndon B. Johnson va ser investit president dels Estats Units després de l'assassinat de John F. Kennedy .\nsón arnes bona sort o mala sort\nEl assassinat de Kennedy va deixar els ciutadans nord-americans tambalinats Sentien empatia, fins i tot simpatia per Johnson quan va esdevenir president en circumstàncies tan difícils. Johnson va aprofitar aquest suport per impulsar elements clau de l’agenda legislativa de Kennedy, en particular, legislació de drets civils i retallades d’impostos.\nQuan va arribar a la presidència, Johnson no era un polític verd ni un impuls. Després de fer estades a la Cambra de Representants dels Estats Units i al Senat dels Estats Units, on era el líder de la minoria del Senat més jove i després el líder de la majoria del Senat, s’havia guanyat la reputació de ser un líder poderós que sabia fer les coses.\nEs va convertir en company de carrera de Kennedy el 1960 i va ser investit com a vicepresident dels Estats Units el gener de 1961. Quan va morir Kennedy, el públic sabia que Johnson podia fer les coses i estava disposat a donar-li suport.\nAl març de 1964, Johnson va presentar l'Office of Economic Opportunity and the Economic Opportunity Act durant un missatge especial al Congrés. Tenia l’esperança d’ajudar els desafavorits a trencar el cicle de la pobresa ajudant-los a desenvolupar habilitats laborals, afavorir la seva educació i trobar feina.\nPer fer-ho, va crear un cos de treball per a 100.000 homes desfavorits. La meitat treballaria en projectes de conservació i l’altra meitat rebria formació i capacitació en centres especials de formació laboral.\nA més, Johnson va encarregar als governs estatals i locals la creació de programes de formació laboral per a fins a 200.000 homes i dones. També es va establir un programa nacional d’estudis sobre el treball per oferir a 140.000 nord-americans la possibilitat d’anar a la universitat que d’una altra manera no s’ho podrien permetre.\nAltres iniciatives que va oferir l'anomenada Guerra contra la pobresa van ser:\nun programa d’acció comunitària perquè les persones facin front a la pobresa a les seves pròpies comunitats\nla capacitat del govern de reclutar i formar voluntaris americans qualificats per atendre les comunitats afectades per la pobresa\npréstecs i garanties per a empresaris que oferien llocs de treball a aturats\nfons per als agricultors per comprar terres i establir cooperatives agrícoles\najuda per a pares desocupats que es preparen per incorporar-se a la plantilla\nJohnson sabia que lluitar contra la pobresa no seria fàcil. Tot i així, va dir: “... aquest programa mostrarà el camí cap a noves oportunitats per a milions de conciutadans. Proporcionarà una palanca amb la qual podrem començar a obrir la porta a la nostra prosperitat per a aquells que han estat mantinguts fora. '\nMolts programes de la Gran Societat van caure sota el paraigua Guerra contra la pobresa.\nquina torre es va colpejar per primera vegada el 9 11\nQuan Johnson va assumir el càrrec, principalment dos grups d’americans no estaven assegurats: els ancians i els pobres.\nTot i que Kennedy va defensar l'assistència sanitària per als necessitats durant la seva campanya presidencial de 1960 i més enllà, i el suport públic a la causa, molts republicans i alguns demòcrates del sud van disparar aviat Medicare i legislació sobre Medicaid.\nDesprés que Johnson fos president i els demòcrates prenguessin el control del Congrés el 1964, Medicare i Medicaid esdevingueren llei. Medicare va cobrir els costos hospitalaris i mèdics de les persones grans que qualificaven Medicaid van cobrir els costos sanitaris de les persones que reben ajuda en efectiu del govern. Tots dos programes van servir de xarxes de seguretat per als més vulnerables d’Amèrica.\nJohnson, polític i activista, per donar poder als pares i assegurar-se que tots els nens tinguessin un èxit a la vida, independentment de les seves circumstàncies socials o econòmiques. Sargent Shriver , i un equip d'experts en desenvolupament infantil van llançar Project Head Start.\nel projecte de Manhattan era el nom en clau de\nEl programa Head Start va començar com un campament d’estiu de vuit setmanes dirigit per l’Oficina d’Oportunitats Econòmiques per a 500.000 nens de tres a cinc anys. Des dels inicis del programa, ha atès més de 32 milions de nens vulnerables a Amèrica.\nLa reforma educativa també va ser una part fonamental de la Gran Societat. El 1965 es va aprovar la Llei d’educació primària i secundària. Garantia el finançament federal per a l'educació als districtes escolars la majoria dels quals eren estudiants amb pocs ingressos. També:\nprogrames preescolars finançats\nbiblioteques escolars recolzades\nva comprar llibres de text escolars\nva proporcionar serveis d’educació especial\nL'èxode massiu als suburbis després de la Segona Guerra Mundial va deixar moltes ciutats importants en mal estat. Era difícil trobar un habitatge assequible i fiable, especialment per als pobres.\nLa Llei de l'habitatge i el desenvolupament urbà de 1965 proporcionava fons federals a les ciutats per a la renovació i el desenvolupament urbà. Perquè les ciutats rebessin els fons, havien d’establir uns estàndards mínims d’habitatge.\nqui va dir dóna'm llibertat o dóna'm la mort\nLa llei també proporcionava un accés més fàcil a les hipoteques sobre habitatges i un controvertit programa de subvencions de lloguer per als nord-americans vulnerables que es qualificaven per a un habitatge públic.\nEl setembre de 1965, Johnson va signar la National Foundation on the Arts and Humanities Act. Va declarar que 'les arts i les humanitats pertanyen a tota la gent dels Estats Units' i que la cultura és una preocupació del govern, no només dels ciutadans particulars.\nLa llei també establia el Dotació Nacional per a les Humanitats i la Dotació Nacional per a les Arts estudiar humanitats i finançar i donar suport a organitzacions culturals com ara museus, biblioteques, televisió pública, ràdio pública i arxius públics.\nPer ajudar a combatre l'empitjorament de la contaminació de l'aigua, Johnson va signar la Llei de qualitat de l'aigua el 1965 per ajudar a establir els estàndards nacionals de qualitat de l'aigua. També signada el 1965, la Llei de control de la contaminació atmosfèrica dels vehicles de motor va constituir les primeres normes d’emissions de vehicles.\nA més, l’administració de Johnson va aprovar lleis per protegir la vida salvatge i els rius i formar una xarxa de senders paisatgístics entre punts de referència històrics.\nPel que fa a la protecció del consumidor, el Comissió de Seguretat de Productes de Consum i la Llei de seguretat infantil es va crear per desenvolupar normes de seguretat de productes per al consumidor per garantir que els productes fossin segurs tant per a nens com per a adults.\nLa llei d’immigració i naturalització es va aprovar a l’octubre de 1965. Va posar fi a les quotes de nacionalitat d’immigració, tot i que es va centrar en reunificar famílies i, tot i així, va limitar els immigrants per país i la immigració total.\nNo tots els ciutadans o polítics nord-americans estaven satisfets amb els resultats de l'agenda de Johnson's Great Society. I alguns es van ressentir del que veien com a documents governamentals i van considerar que el govern hauria de sortir de la vida dels nord-americans.\nEl 1968, president Richard M. Nixon es van proposar desfer o renovar gran part de la legislació de la Gran Societat. Ell i altres republicans encara volien ajudar els pobres i els necessitats, però volien reduir la burocràcia i reduir els costos. Nixon no va tenir un èxit complet, però, i les lluites polítiques per la reforma social han estat arrasant des de llavors.\nTot i que la Great Society de Johnson va tenir un impacte durador en gairebé totes les futures agendes polítiques i socials, el seu èxit va quedar eclipsat per la guerra del Vietnam. Va ser forçat a desviar fons de la guerra contra la pobresa a la guerra del Vietnam.\nd’on ve el nom de Texas\nI, malgrat l'enorme quantitat de legislació aprovada per la seva administració, Johnson poques vegades es recorda com un defensor dels desafavorits i en situació de risc. En lloc d’això, és possiblement més conegut com el comandant en cap que va obligar els Estats Units a una guerra que no es podia guanyar i que va provocar més de 58.000 morts militars nord-americanes.\nQui Som: Missió, Visió, Història. Associació Nacional Head Start.\nHistorial del programa de CMS: Medicare i Medicaid. CMS.gov.\nLlei d’educació primària i secundària de 1965. Projecte d’història del benestar social de les biblioteques VCU .\nLlei de la Fundació Nacional sobre les Arts i les Humanitats de 1965 (P.L.89-209). Dotació Nacional per a les Humanitats.\nEl llegat sanitari de la Gran Societat. Llibres d’origen d’història moderna .\nInformació estadística sobre les víctimes de la guerra del Vietnam. Arxius Nacionals.\nfinal de la guerra civil als EUA\naccident d'avió de l'equip de futbol de la universitat marshall\nquè vol dir quan veus dos corbs\non es trobava la dinastia ming\nsignificat de papallona blanca\nQuina no va ser una de les causes més freqüents de mort a la pista d'Oregon entre 1840 i 1860? *


Internet s'aboca en l'ajuda als damnificats\nEl "web" de l'Ajuntament de Nova York ha obert una pàgina on inclou una llista dels supervivents. El lloc d'Internet també fa una crida a la donació de sang i hi ha un enllaç amb la Creu Roja dels Estats Units. Aquesta organització ha muntat un sistema de donacions a través d'Internet. Molts llocs han posat enllaços amb l'organització humanitària. Altres "webs" privades, com World Trade Center -gestora de les Torres Bessones-, Prodigy Communications i la Universitat de Berkeley a Califòrnia, també ofereixen la possibilitat d'inscriure's com a supervivent i de consultar els llistats. Els mitjans de comunicació pengen en les seves edicions interactives telèfons d'utilitat. Fins i tot, els pirates informàtics han atacat alguns dels llocs d'Internet més favorables a l'integrisme islàmic. Per últim, la CNN ha destacat en les seves notícies d'Internet l'important paper del correu electrònic com a millor eina de comunicació privada després de l'atac.\n13/09/2001 - 00.00 Actualitzat 13/09/2001 - 14.26\nL'Ajuntament de Nova York ha posat en funcionament una pàgina a la xarxa perquè els supervivents de la catàstrofe de les Torres Bessones s'hi inscriguin a fi que els familiars i amics que no poden contactar amb els seus éssers estimats puguin saber l'estat amb què es troben. L'Ajuntament de Nova York també demana a aquelles persones que sàpiguen que altres es troben bé que entrin en la "web" i afegeixin el nom a la llista de supervivents. Es tracta d'una llista per ordre alfabètic i per cognom, però el sistema permet fer-hi bromes pesades, com la de gent que posa noms de famosos. S'hi ha pogut detectar el nom de Chiquito de la Calzada. En la seva "web", l'ajuntament també fa una crida a tots els residents a l'àrea metropolitana de Nova York i Nova Jersey amb més de 17 anys, més de 45 quilos de pes i un estat bo de salut perquè donin sang, tot i que en aquests moments la sang per als ferits sembla més que assegurada veient les cues que s'han format als hospitals. En el mateix lloc també insta a fer donacions a la Creu Roja dels Estats Units per ajudar les víctimes. L'empresa Prodigy Communications Corp. també ha posat en funcionament un centre nacional de missatges "Estic bé", on els supervivents també poden inscriure's a través d'Internet. En aquest llistat sí que hi ha la ciutat de procedència i la data i l'hora d'arribada del missatge. La Universitat de Berkeley, a Califòrnia, també ha fet, a través del seu "web" corporatiu, un llistat d'aquestes característiques. World Trade Center també ofereix llistats de persones que han sobreviscut als atemptats. CNN i "New York Times" ofereixen una relació dels telèfons i les adreces més necessàries en aquests moments per als familiars dels desapareguts. La Creu Roja dels Estats Units ha estat una de les principals organitzacions d'ajuda que ha instal·lat en la seva "web" un sistema de donacions en línia. Les empreses d'Internet Amazon.com i Yahoo.com han habilitat en les pàgines respectives un enllaç especial perquè els ciutadans que vulguin contribuir a ajudar les víctimes dels atemptats de Nova York i Washington puguin fer les seves donacions a la Creu Roja nord-americana. La Creu Roja espanyola ha habilitat un sistema d'informació electrònic i un altre de telefònic per intentar connectar amb familiars als EUA. L'empresa de subhastes EBay, una de les més importants en el sector, ha dit que prohibirà qualsevol tipus de subhasta amb objectes relacionats amb l'onada d'atemptats de dimarts. De moment, ja ha desestimat subhastar-hi un vídeo domèstic on es veia el xoc del segon avió a la Torre Bessona i restes i runa dels edificis atacats. El lloc d'Internet oficiós del règim taliban no és accessible. Segons Europa Press, un pirata el va atacar i hi va deixar un missatge on els acusava de ser els autors de la matança. Ara, la "web" ja no presenta el missatge, però tampoc dóna servei. Segons la CNN, tant Internet en general com el correu electrònic en particular es van convertir dimarts, després de l'atemptat, en eines de comunicació essencials per connectar amb amics o familiars, ja que les línies de telèfon estaven permanentment ocupades. La companyia telefònica BellSouth va tenir el triple de trànsit en les seves línies que un dia normal.


Dues visites, dos museus diferents – Agustí Vilar\nDues visites, dos museus diferents\nEn una setmana visito Can Tintoré i la Pedrera. Dues visites, dos rotllos modernistes. Tant l’un com l’altre fan un esforç notable. No es fàcil atraure l’art menut al públic. Oi més quan aquestes persones són disques visuals. Per descomptat, trec les meves conclusions. Can Tintoré, a Esplugues de Llobregat, tota una sorpresa. La Pedrera, set dies després, ja no tant. Per sort, el públic comença a tenir exigències. D’entrada, si els cecs hi toquem, el millor esquer. Veu, tacte i Braille, el servei millora. Com que jo ja passo dels seixanta, consell íntim. Una visita a un museu és un error no anar-hi sense tamboret propi. De veritat, no és una sortida folklòrica. En unes altres paraules, el cansament dilapida profits. L’art, sense esbarjo ni complicitat, no vesteix. Can Tintoré té taules baixes, cap lloc on reposar. La Pedrera és pitjor. Vol un embalum de persones cegues enmig de multitud de paravents. Per tant, visita més caòtica, menys aprofitada. En efecte, Can Tintoré encerta en el número. Millor encara, fa un número inclusiu. És a dir, mitja dotzena de disques visuals, mitja dotzena de públic reglat. Vull dir persones adultes i persones grans. Les persones grans necessiten claredat i lentitud. El públic reglat ja es fa càrrec de la mobilitat dels disques. Al final de la visita de Can Tintoré, hi va haver impressions comunes. Una persona gran va afirmar que mai no havia pescat tant sense la nostra companyia. El seu comentari fou rellevant perquè és un veí habitual del museu. En canvi, La Pedrera és un Cafarnaüm. Vull dir que el comentarista necessita guies experts. Quinze persones invidents, algunes amb gossos pigalls, no garanteixen més fluïdesa. Ja n’hi ha prou si us plau, de tantes visites gueto. Per tant, el número és imprescindible reglar-lo. Per descomptat, sempre un número inclusiu. Si no es fa així, no avancem. Els cecs no han d’anar amb cecs exclusivament. Ja va essent hora que millorem en aquestes qüestions. Sincerament, l’ACIC, com a entitat cultural, ha d’apostar en aquesta línia de col·laboració. Per la resta, la incursió en l’ofici dels modernistes, tot un encert. En aquest àmbit, els dos museus fan bingo.\nCan TintoréculturaLa Pedrera


Atlantic Hotel Atenes Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPisistratou 99, Paleo Faliro, Atenes, Grècia, 17674 - Veure al mapa\n"The room was clean, comfortable beds. The bathtub with the h..."\nNotable 8,0 (1551 comentaris)\nBarri Paleo Faliro Neos Kosmos Glyfada - Voula Alimos Victoria Paleo Faliro Alimos Piraeus Glyfada - Voula Alimos\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Atlantic Hotel és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Atenes. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb les atraccions principals de la ciutat com Planetari, Fundació pel Món Helènic, Teatre de Dansa Dora Stratou a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nA Atlantic Hotel, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, servei d'habitacions, ascensor.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, servei de despertador, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Atlantic Hotel no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (416) Parelles (220) Viatgers en solitari (101) Famílies amb infants petits (33) Famílies amb infants grans (10) Grups (53)


Adiós a la cerveza y el vino en los menús: así es el plan de Sanidad\nAdeu al vi i la cervesa en els menús dels bars: així és el pla de Sanitat per a cuidar la salut\nEl Govern també estudia prohibir el tabac en terrasses i cotxes per a reduir les malalties cardiovasculars després de convertir-se en la principal causa de mort a Espanya\nVeles e Vents se encuentra situado en la Marina de Valencia. /Veles e Vents\nNou gir en la sanitat espanyola que podria afectar l’hostaleria de tot el país. El Ministeri de Sanitat i les autonomies estudien una nova Estratègia en Salut Cardiovascular que passaria per retirar les begudes alcohòliques en els menús de bars i restaurants.\nEl Consell Interterritorial del Sistema Nacional de Salut (CISNS) debatrà hui el nou esborrany. El seu objectiu és promoure la dieta mediterrània i així millorar la salut cardiovascular dels espanyols. A més, amb això se cerca reduir el número d’aquestes malalties que s’han convertit en la principal causa de mort a Espanya. Concretament en 2020 van morir 119.853 persones per problemes cardiovasculars.\nLa nova Estratègia en Salut Cardiovascular del Sistema Nacional de Salut (Escav) suposaria eliminar la cervesa i el vi, dos de les begudes més consumides del país, dels menús diaris que ofereixen els espais hostalers.\nA això se sumaria potenciar l’obligatorietat de servir aigua de l’aixeta gratuïta seguint així amb la Llei de Residus; instal·lar fonts en totes les instal·lacions públiques; potenciar l’activitat física en els centres educatius; eliminar els productes processats de màquines expenedores i regular la publicitat de begudes i aliments no saludables, entre altres mesures.\nSANITAT DECLARA LA GUERRA Al TABAC\nAl marge de l’alcohol, Sanitat també posa al tabac en el punt de mira. El Ministeri vol reduir la prevalença del tabaquisme a menys del 10% en 2040. Per a això té l’objectiu de desenvolupar una llei del tabac que prohibiria fumar en cotxes i terrasses.\nA més, l’estratègia de Sanitat pretén arribar fins a les cases i fomentar llars lliures de fum. No obstant això, encara es desconeix quines serien les accions per a evitar fumar en els habitatges dels espanyols.


Les competències clau. La clau de tot. - Des de la Plana\nLes competències clau. La clau de tot.\nJa fa molts anys que els grans “innovadors” de l’ensenyament van d’ací cap allà donant lliçons a tort i a dret. El denominador comú és que tot allò que fan els professors està malament i que cal substituir-ho per alguna cosa “innovadora”.\nQuan dic molts anys, vull dir més de trenta. Fa més de trenta anys, no hi havia ordinadors, als instituts. Ni tampoc a la major part de cases. Internet no era ni tan sols un somni. Però llavors, els innovadors ja predicaven les seues grans novetats. Recorde que una de les primeres “revolucions” que em van intentar encolomar era projectar damunt d’una paret una transparència amb un text i que el presumpte expert explicara a partir d’aquella imatge que tots els alumnes podien estar mirant. En realitat, l’únic que l’ “expert” va fer va ser llegir allò que tothom podia també llegir sense escoltar-lo a ell. És a dir: que era una versió moderna d’aquell mal professor que es limita a llegir a classe el llibre de text.\nActualment, aquesta versió ja té fins i tot marca registrada. Si vostès es fixen, sempre que algú els oferisca una presentació en “PowerPoint” veuran que, com a màxim, llig el que apareix a les diferents postals. No li demanen res més que els ho posarà difícil.\nDes d’aquelles beceroles de la “innovació” ha plogut molt. I ha baixat molt, també, el nivell acadèmic de tothom. Dels alumnes i dels professors. Això és lògic, perquè cada vegada hi ha més fills dels nous sistemes educatius (que ja no són d’ensenyament). I s’ha passat del aprendre al aprendre a aprendre. Dels objectius i les programacions, als objectius procedimentals, actitudinals i curriculars. De les competències a les intel·ligències de maneres com més creatives millors. Del rigor de les matemàtiques a la democràcia en el resultat d’una suma. D’aprendre a sumar, a aprendre el significat de la suma (que, siga dit de passada, només està a l’abast dels especialistes en àlgebra). Del saber treballar amb logaritmes a això ja no cal perquè les calculadores ja saben calcular logaritmes. Del saber llegir a no saber. I així, fins l’infinit.\nPerò ara, després de lleis i lleis d’educació que imposen veritables barbaritats com a dogmes de fe, sembla que hem arribat al projecte definitiu. A l’educació per competències. I ni diversitat, ni síndromes, ni intel·ligències emocionals, ni objectius, ni res. Tot això és un passat que s’ha de fer desaparèixer com més aviat millor. En la nova educació per competències, hem de tractar els alumnes com a plantons d’alguna verdura aprofitable. Perquè, al capdavall, de l’únic que es tractarà serà d’explotar-lo sense que es queixe. I per això, res millor que tractar-lo com una planta. Amb adob, aigua i llum. Tampoc massa, per si se’ns podreix l’arrel.\nUn company m’ha fet arribar un vídeo que explica com va això de l’educació per competències. Quan el mires, sembla que estàs a un capítol d’aquella sèrie de “Barrio Sésamo”. Tu et passes el vídeo convençut que estàs al davant d’una paròdia. Però quan arribes al final i et veus la imatge del ministerio de educación y cultura, llavors és quan et quedes de pasta de moniato. Perquè és de veres. És això, el que pretenen.\nSegurament, caldrà organitzar escoles extraescolars per tal d’ensenyar coneixements.\nPer cert. Una única reflexió, de caràcter hortícola, que mon sogre va ser llaurador. Dels planters, del què més es treu de tots és de les tomaqueres; però també són els que donen més feina. Per contra, les colflors, es crien pràcticament soles. Només cal “tirar-les de braç” i ja creixen.\nGaudisquen del vídeo i preparen-se. el millor sempre està per arribar.


No tot va sempre sobre rodes: Fernando Lugo, nou president del Paraguai va estar a Molins\nFernando Lugo, nou president del Paraguai va estar a Molins\nA finals de juny del 2007 el nou president de Paraguai, l'ex-bisbe Fernando Lugo va visitar Molins de Rei, en el marc d'un viatge per l'estat espanyol per reunir-se amb els paraguaians residents a la nostra terra. Després d'una rebuda institucional a l'Ajuntament va haver-hi una trobada a l'Escola Alfons XIII on el candidat va estar escoltant les moltes intervencions dels seus compatriotes que resideixen a la nostra vila o a Corbera (on hi ha una important presència de paraguaians).\nLa trobada em va sorprendre perquè no va ser cap miting sinó que semblava més aviat una assemblea on tothom intervenia. Fernando Lugo però ha comptat amb un important moviment popular clarament d'esquerres però també de partits polítics de tot tipus que davant del desprestigi que patien han optat per donar suport a l'ex-bisbe. Ara tindrà una feina complicada a consolidar-se en el poder i fer avançar un país amb uns alts índexs de corrupció i pobresa. D'entrada penso que cal confiar en aquesta persona i amb el projecte que representen el moviment popular que li dona suport però caldrà veure com actuen certs partits polítics tradicionals.\nDins d'aquesta línia també voldria destacar la victòria del Partit Comunista de Nepal Maoista, que està guanyant de carrer les eleccions al Nepal i que demostra que és possible lluitar i canviar certes estructures de poder que semblen inamovibles. A l'America Llatina i a certs indrets de l'Àsia s'està tornant a construir una esquerra realment esperançadora i que esperem que continuï fent avançar als pobles cap una llibertat nacional i una transformació socialista de la societat.\nSobre la victòria maoísta en Nepal (diari Gara)\nm'alegro per la victòria de fernando lugo al paraguai aquest país necessitava aire nou després de 60 anys amb el "partido colorado". alex m'agradaria que ets possesins en contacte amb mi.\n22 d’abril de 2008, a les 18:05\nDoncs envia'm un mail a aml@molinsderei.cat o truca'm al 615 603 425 en horari de matí o a partir de les 20:00h.\n22 d’abril de 2008, a les 19:25


Mare de guàrdia\nManresa Cas Obert Esports\nMare de guàrdia Xavier Serrano\nNo sé a quina muntanya m’hauria d’enfilar per veure el món de veritat. Si pujo fins al cim d’aquest turó aconseguiré copsar camps de cereals esgrogueïts, una feixa d’oliveres, la casa de pagès centenària, muntanyes al fons i una llengua de ciment per on llisquen cotxes. Però aquest tros de món no és el món sencer. El meu fill jeu al sofà deixa’t anar, amb un relaxament adolescent. Porta auriculars i riu mentre mira la pantalla del mòbil. No sé què l’hipnotitza i encara que em posés al seu darrere i fes un cop d’ull ràpid per sobre de la seva espatlla, no apareixeria en el seu món. Som dues vides que en els primers mesos de la seva en vam ser una, i que divergim i convergim a estones, entre les quatre parets d’una casa que és cuirassa i refugi.\nI mentre alguns celebren la temperatura extrema perquè tenen la sort de ser a la platja i banyar-s’hi fins tard, altres lluiten contra les flames, baixen persianes i miren de sobreviure a la calor sense ventiladors i aires condicionats. El món és vertader però des de cap lloc es pot veure, de veritat, el món. I des de l’espai, la terra és lluny, i des de la lluna la terra ho és tot. I des del pati els estels són puntets de llum, forats d’un colador gegant per on s’escola l’esperança que ens rega quan mirem enlaire en la nit més negra i juguem a endevinar estrelles. EIs estalvis ens fan pensar en un capritx. I les ganes de viatjar se’ns refreden pels conflictes mundials, el canvi climàtic i els preus dels carburants. Només ens queda la felicitat minúscula entre besades, llençols i victòries diàries. Marina Garcés, al llibre Un Món comú, manté que «pensar, avui, torna a ser una aposta contra la depressió. Una forma d’alegria que no s’enganya ni vol enganyar. Que s’atreveix a no saber per aprendre novament i que parteix de la convicció que un món comú no és el món que reconeixem com a nostre, sinó el món que no acaba amb nosaltres. Les millors lluites són les que no acabarem nosaltres. Les millors històries, les que altres continuaran».\nMiro l’adolescent del sofà. Ell continuarà amb aquesta història. Hi ha èpoques màgiques com la present en què totes les històries s’alineen, la de l’avi que quan era infant va viure la guerra i avui és aquí al costat de l’àvia que recorda les dates de naixement de tota la família, fins i tot la dels parents que ja no hi són. Que ningú us obligui a tenir descendència, però, si és el cas, aprofiteu-la. Ser pare o mare us farà persones més fortes gràcies a moments desconcertants en els quals sense guió ni text t’assembles al ficus del racó i optes per ser-hi present, de guàrdia, per si fas falta.


ERC demana al Consell Comarcal una Taula de Consens per a les mesures COVID als municipis ·\nInici Actualitat ERC demana al Consell Comarcal una Taula de Consens per a les...\nLa portaveu d'ERC Alt Empordà, Etna Estrems, seguint el ple ordinari del Consell Comarcal de manera virtual\nEl grup republicà comarcal també va denunciar la lentitud en la tramitació dels expedients per a concedir vetlladores de menjador a les escoles\nAl ple ordinari del Consell Comarcal de l’Alt Emporda d’aquest mes d’octubre, celebrat el passat dimarts, ERC va demanar “ara que estem en plena segona onada, que les accions es reconverteixin en una Taula del Consens, i un cop es comencin a aixecar les restriccions marcades des del Govern de la Generalitat, que els municipis no prenguin mesures de forma unilateral, sense que aquestes estiguin consensuades per la resta de sectors afectats”.\nEl grup republicà també va denunciar la lentitud en la tramitació dels expedients per a concedir vetlladores de menjador a les escoles, que estaven atorgades des de mitjans de setembre pel departament d’Educació, demanant al Govern que desencallés la contractació de les vetlladores de menjador per a nens i nenes amb necessitats especials de les escoles de la comarca.\nDiverses escoles havien demanat ja al mes d’agost poder incorporar aquestes vetlladores perquè els estudiants amb necessitats especials poguessin fer ús del menjador. Al setembre, el departament d’Ensenyament va aprovar aquesta contractació, però des de fa més d’ 1 mes aquest tràmit està aturat al Consell Comarcal.\nLa portaveu d’ERC, Etna Estrems, va sol·licitar a l’equip de Govern que porti a terme la modificació de crèdit per poder tirar endavant el tema i que deixin “enrere la burocràcia i les traves administratives” pròpies de tants anys enrocats en la mateixa posició política i “agilitzin la contractació de les vetlladores, tractant el tema escola per escola, i així no deixar a cap nen i nena sense poder fer ús del menjador escolar”.\nPel que fa a les accions sobre les mesures COVID des d’ERC es va reclamar que es consensuessin les actuacions amb els agents polítics, sanitaris, culturals i econòmics de la comarca.


“Gestacions”, el reflex íntim i reflexiu d'una dona, mare i artista, arriba al Museu del Mar de Santa Pola - LOBLANC\nEl Museu del Mar rep el 29 de setembre “Gestacions”, una exposició de les obres que Beatriz Fernández ha creat al llarg de més d’una dècada. “Gestacions” estarà a Santa Pola fins al 4 de novembre i arreplega les vivències de l’artista des del moment en el qual el cos humà acull en el seu interior una nova vida, passant pel part fins a una infinitat d’etapes, emocions i històries.\n“L’acció de gestar en totes les seues acceptacions és el fil conductor de les meues representacions”, ha explicat Beatriz Fernández, “la meua obra tracta de reflectir una visió íntima i reflexiva de la cerca contínua de l’equilibri entre ser dona, mare i artista”. En l’obra de Fernández podem veure la cerca d’estabilitat, però també veiem reflectits la por i l’angoixa, seguides de la necessitat de nous espais, de llibertat i històries noves que explicar.\nL’obra de l’artista es divideix en cinc històries, en les quals es veuen reflectits tots els moments que ha anat travessant durant onze anys. En la primera part, que rep el nom de Gestacions, cercant l’origen, Beatriz Fernández usa formes ingràvides, que suren dins del llenç i emulen als embrions. El poder de la paraula, gestant històries és la segona part, on multitud de pensaments es veuen reflectits en l’obra, les línies construeixen les paraules i dibuixen els moments viscuts per l’artista. La tercera història de la seua obra és Generant instants i en ella conflueixen de nou la paraula i els pensaments, però d’una forma diferent a la qual hem vist en la seua segona etapa. Li segueix Anhels, històries alades en la qual predomina la superposició de materials sobre imatges i creen un paisatge on el protagonista és un ala o un parell d’ales. I la cinquena història que ens porta Beatriz és Niuar en els anhels, on la idea de cercar nous llocs i noves històries queda present en els seus quadres.\nPreviousEl Festival “Alacant a Escena 2018” torna del 3 al 7 d’octubre\nNextSol Picó ve a la Universitat d’Alacant. La posada en valor de la cultura valenciana, el caràcter formatiu i les polítiques de gènere protagonitzen la programació cultural de la UA\nLa cantautora Inés Saavedra presenta el seu disc “TERRA” a El Campello\nConveni entre Universitat Miguel Hernández i Fundació Iberoamericana d’Indústries Culturals per a un Doctorat en Mecenatge i Transformació Digital del sector de l’economia creativacreativa


Consultori nutricional: els suplements de magnesi aixequen l'ànim? | Consumer\nEl magnesi millora l'estat d'ànim? I l'equinácea, reforça el sistema immunitari? Com suplir la falta de vitamina D? La nutricionista Beatriz Robles respon a aquestes i altres dubtes\nEls suplements de magnesi aixequen l’ànim?\nEl dèficit de magnesi s’associa a símptomes com a debilitat muscular, fatiga, depressió o irritabilitat. Així, la seva ingesta es relaciona amb una reducció del cansament i la fatiga i amb una funció psicològica normal, ambdues declaracions de propietats saludables permeses per l’Autoritat Europea de Seguretat Alimentària (EFSA). Però la institució també considera que els nostres requeriments de magnesi poden obtenir-se fàcilment a partir de la dieta normal (es troba en aliments com el formatge, les llavors, la fruita seca i els cereals, entre uns altres) i, per tant, no hi ha necessitat de suplementación.\nUn metaanálisis internacional de 2018, en el qual van participar investigadors de la Universitat de Navarra i de l’Institut de Salut Carlos III, va analitzar específicament l’evidència sobre l’efecte dels complements de magnesi sobre l’estat d’ànim, i no va trobar que tinguessin efectes superiors al placebo.\nCom es pot suplir la falta de vitamina D?\nLa vitamina D intervé en el funcionament del sistema immune i en la regulació del calci i el fòsfor (amb implicacions sobre la salut òssia). S’ha suggerit que el seu dèficit té un paper en certes malalties (alteracions reproductives, càncer, diabetis), però encara s’està investigant sobre això. Segons l’Acadèmia Espanyola de Nutrició i Dietètica, les dades assenyalen que, a Espanya, una part important de la població general tenia deficiència moderada de vitamina D abans del confinament. La font principal d’obtenció d’aquesta vitamina és l’exposició solar, però fins i tot en situacions normals el temps que passem a l’aire lliure és limitat, per la qual cosa la reclusió a casa ha pogut empitjorar relativament aquesta insuficiència, més que desencadenar-la.\nPer millorar el nostre estatus de vitamina D, es recomana exposar-nos al sol en cames, braços i cara 15 minuts 3 vegades a la setmana (per a períodes perllongats d’exposició es recomana protecció solar) i incrementar la ingesta d’aliments que la contenen, com el peix, ous, làctics i altres productes enriquits.\nHaig de rentar les amanides en borsa?\nNo. Les amanides que es presenten en borses com a barreges de fulles de diferents vegetals ja estan higienizades. Si les rentem, podríem contaminar-les amb els microorganismes que hi hagi en les superfícies i utensilis. Això sí, per assegurar-nos que efectivament ja estan netes, hem de fixar-nos que posi en l’envàs “rentada” o “llista per a consum”.\nAmb la calor és habitual sortir a prendre alguna cosa fora de casa o portar-se begudes al camp o a la piscina. No obstant això, l’oferta és molt àmplia i la seva qualitat nutricional absolutament variable.\nEntre les pitjors opcions es troben les begudes energètiques (tenen gran quantitat de sucres lliures, cafeïna i compostos que poden ser problemàtics para determinats col·lectius, com el ginseng en dones embarassades), els refrescs i les begudes alcohòliques (inclosos el vi i la cervesa) amb esment especial als còctels. S’ha de tenir precaució amb els “falsos saludables” com les begudes isotòniques, els sucs amb llet o els refrescs de te: la gran majoria està carregada de sucre i amb poca densitat nutricional.\nEn aquestes ocasions es poden demanar refrescs sense sucre o cerveses “0,0 %” (cal recordar que les “sense alcohol” poden contenir fins a 0,9 graus d’alcohol).\nLes millors eleccions serien l’aigua (amb gas i llimona o amb sabors, per exemple), cafè amb gel o infusions fredes (com el te gelat).\nPer què surt una capa blanca en la xocolata?\nQuan el greix de la xocolata està sòlida, forma cristalls la configuració dels quals influeix sobre la lluentor, el color i la textura. La calor fon el greix i, en baixar la temperatura, torna a l’estat sòlid però forma cristalls diferents, que reflecteixen la llum de diferent manera (sembla blanc) i li donen una textura granulosa.\nEls anacards crus, estan crus de debò?\nNo. Aquesta fruita seca conté urushiol, un fenol capaç de desencadenar reaccions al·lèrgiques com a erupcions. Per evitar-ho, se sotmeten a un tractament amb vapor, per la qual cosa no són estrictament “crus”. Tots els que hi ha al mercat han estat processats per eliminar el risc.\nL’equinácea reforça el sistema immunitari?\nEn la Unió Europea no és legal esmentar propietats saludables sobre la planta Echinacea angustifolia, fins i tot els seus beneficis sobre el sistema immune. No obstant això, els complements alimentosos d’equinácea es promocionen com a preventius i coadjuvants del tractament d’infeccions respiratòries. Una recerca Cochrane (estudi que revisa l’evidència científica) va determinar que els productes a força d’equinácea no mostren beneficis durant els refredats, però podrien tenir un lleuger efecte preventiu d’escassa rellevància clínica. Una revisió publicada en la revista científica JAMA tampoc va trobar que la ingesta d’equinácea reduís la durada dels refredats.\nmagnesio-ca mitos-ca vitamina D


La Micro First Lego League es supera amb deu equips participants - FÒRUM.ad\nel: 10/01/18 13:57\nLa IV edició de la competició Micro First Lego League, organitzada per Andorra Telecom, se celebrarà el dia 24 de gener amb una participació rècord que evidencia la cada cop més gran implantació de la robòtica als centres d’ensenyament.\nUn total de deu equips, tres més que en l’edició passada, prendran part en aquesta competició que també comptarà amb una seu inèdita com són els cinemes de l’Illa Carlemany. Del total d’equips, tres corresponen al col·legi Janer, un al col·legi Sagrada Família mentre que els centres de santa Coloma, Ordino i Encamp de l’Escola Andorrana n’aporten dos cadascun.\nLa responsable de Patrocinis, Premsa i Responsabilitat Social Corporativa (RSC) d’Andorra Telecom, Inés Martí, s’ha mostrat molt satisfeta de l’evolució d’aquesta prova. “Si la incorporació de les escoles Janer i Sagrada Família va ser una gran notícia en l’edició passada, aquesta afrontem una xifra d’equips aspirants rècord, fet que considerem un èxit”, ha manifestat per afegir que la competició en el seu actual format ha tocat sostre i que “si l’any vinent s’incrementa la xifra d’equips haurem de preparar una fase prèvia eliminatòria”.\nLa Micro First lego League és una competició que estableix que els equips d’estudiants participants construeixin i programin un robot que ha d’afrontar un repte relacionat amb la sostenibilitat mediambiental o social. Aquest any s’ha triat com a leit motiv de la competició la relació entre l’ésser humà i l’aigua amb el títol genèric Hydro Dynamics, un repte que requereix que els participants proposin fórmules per millorar la recerca, el transport i l’ús de l’aigua.\nLa competició de la Micro Fist Lego League es divideix en tres vessants: el projecte científic; el projecte de valors; i el disseny i programació d’un robot per la realització del repte proposat.\nEl projecte científic és un dels pilars de la First LEGO LEAGUE i representa pels equips una oportunitat d’aportar solucions creatives i innovadores. El jurat tindrà en compte com a criteris d’avaluació la investigació, el caràcter innovador de la solució aportada i la presentació.\nL’organització internacional té molt present que una competició d’aquestes característiques, amb un evident caràcter pedagògic, no tindria sentit sense que la tasca dels equips tingués en compte una sèrie de valors com són el treball en equip, el fair-play, l’intercanvi d’experiències o la col·laboració.\nEl patrocini d’Andorra Telecom a la Micro First Lego League s’emmarca en el suport de l’operadora de telecomunicacions als projectes pedagògics relacionats amb la formació en tecnologia i innovació.\nEntrada Anterior: Coco Bis primer premi del concurs d’aparadors de Nadal\nEntrada següent: Rocío Perales, a la biblioteca del Pas de la Casa


exposició archivos - Cetrencada\nGameplay: Un repàs a la història dels videojocs\nL’exposició es pot visitar al CCCB fins el 3 de maig\nFa més de 5 dècades que els vídeojocs van arribar al dia dia de la gent. Ara, el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB) els ha obert les portes dels museus, i sembla que han arribat per quedar-s’hi. Gameplay, la nova exposició del CCCB, proposa un viatge immersiu per la història dels vídeojocs. Des de les primeres màquines d’arcade dels anys 60, passant pels 80 amb Pac-Man i Mario Bros, fins arribar a l’actualitat amb la realitat virtual.\nVista general de l’interior de l’exposició / CCCB\nL’objectiu de la mostra és analitzar el llenguatge dels videojocs i posar en evidència l’impacte social i cultural que han tingut a l’art i a la vida quotidiana. La proposta és trencadora. A banda d’incloure la temàtica dels videojocs als museus, ho fa amb una exposició que és un espai lúdic immersiu, on el públic pot jugar, redescobrir la cultura dels videojocs i reflexionar sobre la seva ètica.\nGameplay és un espai on el visitant pot interactuar amb les pantalles / CCCB\nL’exposició, que es podrà visitar fins el 3 de maig, posa el focus a la producció catalana, concretament a obres pioneres, creacions recents i autors locals, com també a projectes universitaris. Durant la mostra el públic podrà gaudir del següent recorregut.\nLes últimes hores de La Model, al descobert\nbarcelonaDesconstruint La ModelexposicióLa Model\nL’exposició fotogràfica «Desconstruint La Model” recull, fins al mes de febrer, les imatges de Duaita Prats al Museu d’Història de Catalunya\nEl vestíbul del Museu d’Història de Catalunya acull des del mes de desembre l’exposició “Desconstruint La Model”. La mostra és un recull d’imatges dels darrers dies del Centre Penitenciari d’Homes de Barcelona i permet, d’aquesta manera, que la societat es faci una idea de com es van viure els darrers dies d’una de les icones de la Ciutat Comtal. Situada en un indret històric de la capital catalana, l’exposició fotogràfica es pot visitar de dimarts a diumenge i estarà oberta fins a mitjans de febrer.\nL’exposició “Desconstruint La Model” recull més d’un centenar de fotografies que Duaita Prats va capturar durant les tres visites que va fer al Centre Penitenciari l’any 2017. Les imatges expliquen les darreres hores dels 113 anys d’història de la presó i van ser capturades quan els presos ja no hi eren, és a dir, poc després que la presó quedés buida. La mateixa autora de les fotos, Duaita Prats, destacava, poc després d’inaugurar l’exposició, que encara que les imatges són de quan ja feia tres dies que els presos no hi eren, “les empremtes en restaven ben vives”. “Desconstruint La Model” és un clar reflex de l’estil de l’autora, qui a través de les seves fotografies busca “transmetre un missatge sense paraules”, tal com expressa Prats al seu web. Així doncs, les seves imatges solen ser experiències personals, històries que la fotògrafa ha viscut en primera persona i que plasma a través d’unes fotografies, acompanyades de petits textos que les descriuen.\nL’exposició recull imatges tant de l’interior com de l’exterior de La Model. Són fotografies del pati del centre penitenciari, així com d’algunes de les cel·les o d’espais comuns com el menjador o la cuina. Al mateix temps, també inclou imatges més concretes i personals, com algunes inscripcions que els presos van fer a les parets de la presó.\nL’objectiu principal de l’exposició “Desconstruint La Model” és mantenir viu el record del Centre Penitenciari d’Homes de Barcelona, un espai que durant molts anys va viure moments de tota mena: de drama, d’esperança o d’art, però que sobretot va recollir sentiments molt diversos al llarg dels seus 113 anys d’història. Amb aquesta exposició, el públic es pot endinsar a la presó a través dels records que els mateixos interns hi van deixar i conèixer què significava viure entre les reixes. “L’experiència de La Model ha posat en marxa un mecanisme interior que encara no s’atura”, conclou la fotògrafa.\nL’art pels drets humans impregna el metro de Barcelona\nNeus Masnou Llobera\nEl projecte Umbral recull 13 exposicions repartides per diverses parades del metro\nPassos llargs i ràpids, corredisses fins i tot, són el més habitual als passadissos del metro de Barcelona. És per això que és possible que hagis freqüentat alguna parada de la Línia 1, 3 o 4 sense assabentar-te gaire del que hi ha de nou aquesta setmana.\nPlaça Espanya sortint de la línia 1\nEs tracta de l’art del projecte Umbral, un conjunt d’exposicions dirigit per Imma Prieto que busca crear en l’àmbit públic un espai per a la reflexió del fenomen de la migració, en motiu del 70è aniversari de la Declaració dels Drets Humans. Del 10 de desembre al 6 de febrer, els passatgers del metro de Barcelona podran apreciar, o més aviat trobar per casualitat, les apostes artístiques d’autors d’orígens i estils molt diferents entorn del tema dels refugiats.\nAlgunes de les exposicions es camuflen en l’ambient del metro. És el cas de les obres dels andalusos Rogelio López Cuenca i Elo Vega, els quan han apostat per la creació d’obres visuals que imiten tots els aspectes estètics de la publicitat des d’un punt de vista crític.\nLa gent passeja per davant l’exposició sense assabentar-se\nAltres apostes inclouen una llarga llista de noms de refugiats morts per diferents condicions, en un dels passadissos del metro de Passeig de Gràcia i la frase «és aquest món la nostra patria? a l’estació de Sants. Dues, d’entre moltes formes, de fer que tots junts parem una mica més d’atenció, no només a aquella estació que trepitgem diàriament, sinó també a una polèmica ciutadana que ens afecta a tots.\nLa cultura barcelonina es preocupa per la situació dels refugiats\nCetrencadacrisi dels refugiatsculturaexposiciófotografiaInternetrefugiats\nEl centre cívic Convent de Sant Agustí va inaugurar ahir a la tarda una exposició fotogràfica que mostra la vida quotidiana d’un camp de refugiats a Cherso, Grècia. L’exposició es titula Porta oberta, frontera tancada, i forma part de la campanya Casa Nostra, Casa Vostra en col·laboració amb Open Cultural Center. Situada al vestíbul del Convent, està oberta al públic des del 5 de desembre fins al 12 de gener. L’acte d’obertura es va celebrar ahir a les 19.30 h.\nL’objectiu de les fotografies és il·lustrar la realitat del camp per als refugiats que hi viuen. Per tal d’aconseguir-ho, les imatges s’ordenen en diferents apartats encapçalats per cartells explicatius, de manera que cada un d’ells dóna a conèixer un aspecte concret de la vida al camp. Per exemple, trobem seccions com ara «L’escola«, on s’explica que els refugiats han aconseguit crear una rutina escolar, malgrat que els professors canvien amb freqüència. Per la seva banda, «L’espera» reflecteix la indignació de moltes famílies, que no comprenen per què no se’ls dóna l’oportunitat de formar part de la societat europea. Un altre exemple és la sèrie «Lluitadors«, composta pels retrats de les persones que viuen al campament. I, per últim, les seccions «Interior del camp» i «Exterior del camp» expressen la dualitat que amaga el títol de l’exposició, és a dir, la perspectiva tant rere la tanca com més enllà d’aquesta.\nPerò el plat fort de l’exposició és un petit llibre que ha editat el voluntariat d’Open Cultural Center juntament amb els infants de Cherso. El llibre conté un pròleg escrit per Màrius Serra i es divideix en quatre parts: «La vida a Síria«, «De Síria a Grècia«, «La vida en un camp de refugiats» i «Futur«. En cadascuna d’elles, nens i nenes d’entre 7 i 14 anys han escrit breument sobre la seva experiència, i les notes van acompanyades d’un dibuix fet per ells mateixos.\nCherso és un camp de refugiats sota el control i la gestió de les autoritats gregues, encara que aquestes prefereixen la terminologia de «camp d’acollida». Una de les finalitats d’aquest tipus de centres és oferir els recursos i la protecció suficients que no tenen, per exemple, els refugiats que malviuen als carrers d’Atenes o al camp d’Idomeni. I és que Grècia ha passat a ser un país de trànsit. L’agència per als refugiats de l’ONU, l’ACNUR, va calcular l’any 2016 que hi havia uns 46.000 migrants a Grècia a l’espera de poder travessar les fronteres. Molts refugiats tenen l’esperança de poder arribar fins a Europa, però l’espera pot allargar-se mesos.\nDavant la complicada situació que suposa la gestió d’aquesta crisi, el Convent de Sant Agustí ha volgut fer «un pas endavant» i apropar la realitat d’aquestes famílies als barcelonins i barcelonines. I és que la problemàtica dels refugiats és un tema que cada vegada té més presència al món cultural de Barcelona, fet que demostra la preocupació de la ciutat per la crisi humanitària.\n[Fotografies: Emma Santanach]\nEl CCCB exhibeix l’univers artístic de Kubrick\nALEX HERNANDEZ I MASERO\nAutora: Ana Ibáñez\nAquesta setmana al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona inaugura una exposició dedicada a la trajectòria cinematogràfica del director nord-americà Stanley Kubrick (1928 – 1999), repassant el seu geni i evolució a través d’un recorregut cronològic de la seva obra filmogràfica, d’entre la qual destaquen pel·lícules com «2001: Una odissea a l’espai» (1968), «La taronja mecànica» (1971), o «El resplendor» (1980).\nA la cronologia pots veure la seva evolució artística i cinematogràfica:\nLa mostra presenta una selecció de més de sis-cents ítems relacionats amb els dotze llargmetratges del director, així com els seus primers anys de fotògraf a la revista Look, a la qual va contribuir amb milers de fotografies, i com a realitzador de documentals curts. També exhibeix materials inèdits relacionats amb projectes de Kubrick que no van sortir a la llum mai, com la pel·lícula «AI Intel·ligència Artificial» (2001), que finalment va ser portada al cinema per Steven Spielberg després de la mort de Kubrick, o el film que sempre va desitjar realitzar , centrat en la figura de Napoleó Bonaparte. De fet, va ser tal la seva obsessió amb aquest emperador francès que el canal de televisió HBO ha decidit llançar d’aquí a poc una minisèrie relatant el treball de recerca realitzat per Kubrick sobre aquest personatge històric.\nL’exposició, que s’exhibirà fins al 31 de març de 2019, conté, entre altres coses, unes quaranta audiovisuals dels seus films, correspondència privada del director amb certes personalitats de l’època, com l’escriptor Nabokov, objectes i materials com esbossos, guions, càmeres, objectius, i vestuari de les seves pel·lícules. Pel que fa al vestuari, podem trobar la disfressa d’home mono de «2001: Una odissea de l’espai»; la vestimenta dels drugos a «La taronja metàl·lica»; el casc amb el lema «Born to Kill», de «La jaqueta metàl·lica» (1986), i les màscares de Eyes Wide Shut (1999). Altres rareses que podem trobar en l’exposició són el guió de «Along came», o la maqueta de la sala de reunions presidencial de «Telèfon vermell? Volem cap a Moscou» (1964).\nL’exposició, comissariada per Hans-Peter Reichmann i Tim Heptner, del Deutsches Filmmuseum de Frankfurt, ja s’ha pogut veure en diferents ciutats de tot el món com a Ciutat de Mèxic, Los Angeles, Seül o París. Ara, ha estat el crític de cinema i escriptor Jordi Costa el responsable de portar aquesta exposició por primera vegada a Barcelona, incorporant nous continguts, com una instal·lació audiovisual amb múltiples retrats de Kubrick, signada pel director de cinema, teatre i televisió Manuel Huerga.\nA la galeria pots veure fotos dels diferents objectes de l’exposició:\nNew Gallery 2018/10/30/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05lat: 41.383602long: 2.167080orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:21:21 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 3000fnumber 1.9exposuretime 0.04alt: 80lat: 41.383664long: 2.166220orientation 1camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 8:25:28 PMwidth 4000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 3000fnumber 1.9exposuretime 0.05882353orientation 6camerasoftware Microsoft Windows Phoriginaldate 10/25/2018 8:49:14 PMwidth 4000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05lat: 41.383602long: 2.167080orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:21:14 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 3000fnumber 1.9exposuretime 0.05alt: 81lat: 41.383557long: 2.166691orientation 6camerasoftware Microsoft Windows Phoriginaldate 10/25/2018 8:53:19 PMwidth 4000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 3000fnumber 1.9exposuretime 0.05alt: 80lat: 41.383650long: 2.166254orientation 6camerasoftware Microsoft Windows Phoriginaldate 10/25/2018 8:27:19 PMwidth 4000cameramodel Redmi Note 5Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 3000fnumber 1.9exposuretime 0.05lat: 41.383817long: 2.166502orientation 1camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 8:14:10 PMwidth 4000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05lat: 41.383572long: 2.167012orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:11:36 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 3000fnumber 1.9exposuretime 0.05alt: 81lat: 41.383569long: 2.166906orientation 1camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:01:45 PMwidth 4000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05lat: 41.383586long: 2.166801orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:00:14 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.04orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:19:51 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.04alt: 82lat: 41.383598long: 2.167079orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:18:53 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05alt: 82lat: 41.383598long: 2.167079orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:18:50 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05882353alt: 81lat: 41.383569long: 2.166906orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:01:41 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.04alt: 81lat: 41.383570long: 2.166907orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:01:16 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05alt: 81lat: 41.383569long: 2.166906orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:01:51 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.04lat: 41.383547long: 2.167008orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:11:10 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05882353alt: 82lat: 41.383761long: 2.166952orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:23:47 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5/ Ana Ibáñezfocallength 3.94flash 16cameramake Xiaomiheight 4000fnumber 1.9exposuretime 0.05alt: 82lat: 41.383598long: 2.167079orientation 6camerasoftware whyred-user 8.1.0 OPoriginaldate 10/25/2018 9:19:08 PMwidth 3000cameramodel Redmi Note 5\nEl misticisme i la màgia arriben al CCCB\nArtBCNCCCBexposicióLa llum negra\nL’exposició La llum negra es podrà veure fins al dia 21 d’octubre\nMARIA FERNÁNDEZ (@m_fdezz)\nAquesta setmana el Centre de Cultura Contemporània de Barcelona ha estrenat nova exposició. Comissariada per l’escriptor Enrique Juncosa, La llum negra, Tradicions secretes en l’art des dels anys cinquanta, és un espectacle audiovisual que tracta de desentramar els motius més amagats dels quadres d’autors del segle XX tan diversos com Antoni Tàpies, William S. Burroughs, Joan Jonas o Jordan Belson.\nEl nom que dona títol a l’exposició, la llum negra, és un concepte del sufisme. Fa referència a un estat d’èxtasi absolut. Tal com s’explica al web del CCCB, el sufisme pensa que «la realitat no és sinó llum en diferents graus d’intensitat, parla de tot un sistema de visions interiors de colors que marquen el procés espiritual dels iniciats fins a esdevenir homes de llum. La intenció és aconseguir un estadi de supraconsciència que s’anuncia simbòlicament en aquesta llum negra».\nAixí doncs, el motiu de la mostra, i com bé anuncia el seu nom, és descobrir les tradicions secretes en l’art des dels anys cinquanta, les aspiracions dels autors d’aquella època, el perquè de les seves composicions, anar un pas més enllà i desdibuixar els simbolismes més ocults. De manera cronològica, l’exposició presenta obres en tot tipus de plataformes: pintura, audiovisuals, llibres, fotografies, dibuixos, etc.\nSempre sense perdre el fil narratiu, s’avança per la mostra descobrint la relació moltes vegades passada per alt de l’art i les tradicions secretes. Tot i la influència que les tradicions esotèriques han tingut en l’art durant el segle XX, «han estat menyspreades en la nostra època a causa de la influència dominant dels pensaments racionalistes, com també per la dificultat de parlar d’aquestes qüestions amb un llenguatge entenedor i directe».\nAixí, La llum negra busca desentramar aquests orígens. Anar al fons de la qüestió i deixar-se anar. Deixar de guiar-se per la racionalitat. Començar a guiar-se pel misticisme de les 350 obres que engalanen aquests dies el CCCB.\ncanvi climàticCCCBDesprés de la fi del mónefecte hivernacleexposiciómónplaneta\nEl CCCB presenta “Després de la fi del món”, una exposició sobre el canvi climàtic i el futur humà, oberta al públic fins al 28 d’abril del 2018.\nBrian Eno presenta la seva nova exposició «Lightforms/Soundforms» a l’Arts Santa Mònica\nArts Santa MònicaBrian EnoexposicióLightforms/Soundforms\nIRINA BALART (96Irinab)\nEl músic i artista Brian Eno ha presentat avui al Centre Arts Santa Mònica de Barcelona l’exposició «Lightforms/Soundforms«, que recull els treballs més recents de l’artista. Es tracta de la mostra més completa realitzada fins ara a nivell internacional d’Eno. Tal com apunta el comissari de l’exposició Lluís Nacenta «la mostra no pretén repassar exhaustivament la seva trajectòria creativa, sinó oferir una imatge detallada de la seva activitat actual i els seus plans pel futur».\nLa mostra, que ocupa les tres plantes del centre, inclou la nova peça creada expressament per a l’ocasió New Space Music –instal·lada al claustre de l’Arts Santa Mònica– i la presentació del seu darrer àlbum Reflection que es troba a L’Aeroport de Barcelona-El Prat.\nL’exposició comença a la planta baixa de l’Arts Santa Mònica, al claustre Max Cahner amb la peça New Space Music. Es tracta d’una composició musical per ser escoltada al voltant del claustre en forma de música ambient generativa, ja que la peça és diferent a cada execució. L’artista ha creat un banc de sons i ha seleccionat els fragments que més li han agradat. «Aquesta peça, com altres que he fet recentment, utilitza múltiples canals. La música esdevé així tridimensional, un esdeveniment que té lloc a l’espai, tant com en el temps», diu Brian Eno.\nA la primera planta, s’hi troben una mostra anomenada Notebooks. Es tracta d’una selecció acurada de llibretes que Eno ha mantingut durant l’adolescència, que recullen aspectes personals i del seu treball. Així mateix, també s’hi troba les Light Boxes, unes pintures de llum que van canviant. Eno ha utilitzat en aquesta peça una sèrie de llums LED, acompanyades d’una composició musical. «Els meus vídeos canvien, però a poc a poc. I canvien d’una manera que, si te’n perds una mica, no passa res», diu Eno. El comissari de l’exposició ha confessat que «no volien fer una exposició plena de coses, per això hem restringit el mínim de peces per tal de dedicar l’espai necessari», ha dit .\nUn altre obra icònica de l’autor, 77 Million Paintings, s’inclou en aquesta exposició. Es tracta d’una gran instal·lació audiovisual amb imatges i sons que evolucionen gradualment. Com ha revelat Lluís Nacenta, cada combinació de llum i so trigaria milions d’anys a repetir-se. Segons els càlculs d’Eno, la peça produeix 77 milions d’imatges diferents.\nL’exposició, que s’emmarca en el Festival del Sònar, s’inaugurarà el 14 de juny i acabarà l’1 d’octubre. A més, posteriorment es presentarà un llibre que reflectirà el que ha estat aquest projecte, tal com ha explicat el director de l’Arts Santa Mònica, Jaume Reus.\nArquitectura espanyola des d’una òptica finlandesa\nexposiciófotografiaGaleria SendaOla Kolehmainen\nFaçanes simètriques, escales que no se sap a on porten o mosaics fets amb miralls són només alguns dels elements amb què juga el fotògraf finlandès Ola Kolehmainen i que podem veure exposats a la galeria Senda de Barcelona fins el 18 de març.\nArchetype II i III, 2016. ARNALD PRAT\nLa litúrgia del menjar\nAntoni Miraldaart contemporaniart participatiubarcelonaexposicióMACBA\n“Santa Comida” d’Antoni Miralda (Terrassa, 1942) fa de la cuina una religió i un manifest anticolonial contra la barbàrie imperialista.\nVisió de les ofrenes ofertes als déus orisha; tòtems místics i racials que saturen la contemplació del visitant.


Dia 1, 14.03.2020 / Fonalleras i Rosa Krüger\nDilluns, dia 16, havia de volar a Barcelona. Però dijous, dia 12, ja vaig decidir que no ho faria. M’havia despertat de matinada, com em passa sovint, vaig escoltar el discurs de Donald Trump dient que prohibia els vols des de l’espai Schengen als Estats Units i crec que en aquell precís moment vaig prendre consciència del devastador impacte que la crisi del coronavirus tindria entre nosaltres com a societat, amb independència dels costos personals que cadascú de nosaltres pugui patir o que pateixin els seus familiars i amics més directes.\nEl Josep Maria Fonalleras va començar el seu dietari de confinament evocant El quadern gris, de Josep Pla. 1918 “Com que hi ha tanta grip [l’anomenada grip espanyola], han hagut de tancar la Universitat…” Etcètera…\nEl cap i la situació que vivim, i que es viu a Catalunya i Espanya, o Itàlia o que s’ha viscut a la Xina –sobretot m’ha impactat veure què passa a Europa, per raons egoistes però crec que comprensibles– m’ha dut a recordar un altre llibre, Rosa Krüger, de Rafael Sánchez-Mazas. El va escriure mentre vivia confinat a l’ambaixada de Xile al Madrid de la\nGuerra Civil, durant el 1937. Si en sortia, no sobreviuria. Durant el dia escrivia els capítols que a la nit llegia a qui, com ell, allí s’hi havien refugiat.\nLa novel·la, que vaig llegir el 1984 –quan l’editorial Trieste la va publicar– no l’he tornada a llegir. Per tant, gairebé no la recordo. Però sí puc dir que no em va desagradar gens, malgrat que Sánchez-Mazas no era de la meva corda, prou obvi, però tampoc Céline o Torrente Ballester ho han estat, ni s’havia convertit encara en un dels dos herois de Soldados de Salamina.\nDoncs bé, escric aquestes línies amb el record de Pla i Sánchez-Mazas al cap amb la intenció de deixar un testimoni, un més, amb què potser els que ho llegiu us sentireu identificats, ni que sigui en una frase. I també escric per no angoixar-me massa.\nI vull compartir que, a hores d’ara, el que més em preocupa és l’impacte econòmic general, no pas el sanitari, que d’una manera o una altra, amb víctimes, en nombre de vegades molt elevades, superarem.\nPerò, ¿com es tornarà a posar la màquina de l’economia en marxa? ¿Com es compensarà a tothom, i sobretot a tots aquells que depenen d’un sou o dels ingressos d’un autònom, per tot el que hauran o poden haver perdut? ¿Qui voldrà entomar les inevitables pèrdues que ja hi ha per a l’economia? Quan s’aixequin les mesures restrictives, quins governs li podran dir als seus administrats, bé, vostès no es preocupin per res, aquí tenen, X milers d’euros per tornar a començar, sense interès, sense necessitat que els torni mai, només perquè pugui considerar l’episodi del Covid-19 un malson sense conseqüències?\nLamentablement, la mentalitat que observo en els responsables del Banc Mundial, de la Comissió Europea, del Fons Monetari Internacional o, fins i tot, en Foment del Treball i en un sector del Govern espanyol, és la mateixa de sempre. I ha quedat clar que no estem en una situació de crisi com la del 2008. És molt pitjor. Infinitament pitjor i cadascú actua pel seu compte. I si no, que li diguin a Boris Johnson.\nDavant d’un fet excepcional, històric, mesures excepcionals. Write-off!!


Mostrador de llibres: Von Hantelmann, Stoichita i Francesch Rom - El Temps de les Arts\nCómo hacer cosas con arte: El sentido de la performatividad en el arte, de Dorothea Von Hantelmann\nTraducció de Raquel Herrera\nQuines condicions s’han d’esdevenir perquè les obres d’art arribin a assolir importància política i social? Aquesta és una de les preguntes, respostes en aquest complet estudi de Dorothea Von Hantelmann, que també vol funcionar com a manual teòric per artistes.\nLa professora d’art i societat al Bard College Berlin analitza l’obra Box (ahhareturnabout) de James Coleman, Le Musée qui n’existait pas de Daniel Buren, les “situacions construïdes” de Tino Sehgal, com Instead of allowing some thing to rise up to your face dancing bruce and dan and other things o This objective of that object i el conill d’acer inoxidable o el gosset floral de Jeff Koons, per explicar-nos de quina manera l’art posa en entredit la realitat i com exerceix la crítica.\nCada artista encapçala un dels capítols: “La temporalitat de l’art. Presència, experiència i historicitat en les obres de James Coleman”. “La realitat de l’art. Context i capacitat d’actuació en les obres de Daniel Buren”. “La materialitat de l’art. Objecte i situació en les obres de Tino Sehgal” i “crítica i construcció. Concloure amb Jeff Koons”.\nVon Hantelmann ha escollit Coleman, Buren, Sehgal i Koons perquè “cada uno de ellos interviene en algunos de los parámetros fundamentales del arte de la modernidad, que constituyen la conexión intrínseca del arte con el orden socioeconómico de las sociedades modernas: la noción de tiempo evolutivo, que el centro sea el individuo que se reconoce y distingue respecto al objeto material, y el estatus de este objeto como producto”. (pàg. 19).\nAl volum també hi trobem reflexions sobre la funció i forma de museus i espais expositius, un assaig de Judith Butler sobre la capacitat d’actuació de l’art, una crítica a l’art conceptual i una introducció firmada pel comissari i crític d’art suís Hans-Ulrich Obrist, barrejats entre d’altres tòpics i artistes.\nA mitjan desembre del 2016 al Palais de Tokyo de París vaig formar part de Carte blanche to Tino Sehgal, l’exhibició més gran feta fins llavors de l’obra de l’artista. Com va escriure la periodista Ingrid Luquet-Gad a Les Inrocks: “una exposició sense obres d’art però amb humans, on no hi ha res per veure però tot per experimentar”. Val la pena comprar aquest llibre ja només per llegir les consideracions de Dorothea Von Hantelmann sobre el genial Tino Sehgal i perquè clou l’estudi amb el capítol que debat les condicions i límits de la crítica com a pràctica cultural amb Jeff Koons, un artista que “rebutja explícitament la noció de criticalitat”. (pag. 22).\nVer y no ver. La tematización de la mirada en la pintura impresionista, de Victor I. Stoichita\nTraducció d’Anna Maria Coderch\nPreu: 13.95 €\nAquest breu i ric llibre de l’historiador i crític d’art romanès Victor Ieronim Stoichita recull tres estudis que analitzen com la pintura impressionista fa de la visió un dels seus temes centrals. Stoichita afirma que aquest “pensar la mirada” de l’art impressionista té una voluntat d’innovació sense deixar de dialogar amb la tradició.\nA través de la minuciosa descripció de 46 reproduccions de quadres i esbossos de Caillebotte, Degas, Manet o Monet, reproduïts al llibre, Stoichita interpel·la i il·lumina la nostra mirada davant aquestes obres; les seves reflexions ens equipen per mirar les pintures impressionistes com mai abans, parant més atenció perquè en coneixem els mecanismes i la intenció.\nStoichita explica conceptes com la figura-filtre, un personatge al quadre que és el representant de l’espectador extern (en literatura seria la figura-reflector) també podria ser un filtre col·lectiu, és a dir un grup de personatges, que generalment es troben amb filtres durant el seu recorregut òptic: baranes, cortines, el marc de la finestra, un test… Stoichita descriu la situació o figura-mirall, en aquest cas algú dins el quadre que està veient el mateix que l’espectador, i també exemplifica les figures d’assistència o figures-eco que miren el que passa però separades de l’escena principal. Els espectadors tenim un privilegi sobre aquestes figures-eco ja que “l’escena sencera se’ns ofereix” (pag. 20). Conceptes com “mirar a través”, la “mirada obstaculitzada o interrompuda”, molt utilitzada per Berthe Morisot, també són detallats al llibre amb exemples gràfics.\nL’autor posa en relació aquests pintors moderns amb els seus contemporanis narratius i llegim fragments sobre representació artística de Baudelaire, Zola o Maupassant, confrontant imatge i text. És divertit descobrir la relació entre Degas i Manet amb episodis com el de les curses de cavalls. Els artistes es van acusar mútuament de robar-se el tema i tot i que Manet en va pintar algun com si estigués situat perillosament enmig de la cursa, el seu fer habitual, també va realitzar-ne un “a la Degas”: com a voyeur. A Les carreres al Bois de Boulogne de 1872, Manet pinta una cursa que observa lateralment i a distància, les dues figures que dibuixa a baix, a la dreta del quadre, representen Degas i Mary Cassat, observadors interns tallats pel marc del quadre, idea típica, escriu Stoichita, de Manet.\nL’últim capítol d’aquest llibre ens revela la forma que tenien d’autorepresentar-se un i altre artista exemplificant-ho amb una fotografia de Renoir i Mallarmé que Edgar Degas va realitzar pels volts del 1895 i que es troba a la Biblioteca Doucet de París. Per a Manet el mirall era el lloc d’una presentació i per a Degas, l’espai d’una desaparició.\nGainsbourg i Dalí, moi non plus, de Pere Francesch Rom\nEdicions Cal⋅lígraf, 2019\n“Ells dos [Gainsbourg i Dalí] van esprémer la vida al màxim. Van saber superar la seva timidesa per aconseguir el seu objectiu. Tot i que mai en van tenir prou.” Diu l’autor.\nPere Francesch Rom és generós en aquest notable treball periodístic. Especialitzat en cinema i literatura i delegat de cultura a l’Agència Catalana de Notícies, l’autor ens comparteix molt sincerament la seva fal·lera per Serge Gainsbourg i les descobertes que fa sobre la seva vida sense escatimar detalls.\nGainsbourg i Dalí, moi non plus comença el març del 2011, 20 anys després de la mort del cantant, quan Pere Francesch Rom aterra a París per descobrir què en queda del seu ídol. El periodista xerra amb Mireille, la senyora que li venia verdures al cantant, també parla amb d’altres fans a la porta de la casa de Gainsbourg (5 bis Rue de Verneuil), visita la tomba, i en tornant a Barcelona continua llegint, consultant hemeroteques i entrevista el pioner crític musical Albert Mallofré.\nLlavors, com a bon periodista, es pregunta: Què puc aportar que no s’hagi escrit abans?, Com puc atreure la gent al món de Gainsbourg? i apareix Salvador Dalí, coprotagonista d’aquesta història, gràcies a la pel·lícula Gainsbourg, vie héroïque del dibuixant Joann Sfar.\nEls dos artistes van compartir estones a l’Hôtel Meurice, al restaurant Maxim’s i a l’indret que vertebra aquest llibre: El pis de Dalí i Gala al número 88 de la Rue Université. Lise Levitzky, la primera dona de Gainsbourg, va portar-hi el cantant i hi van fer l’amor; la fascinació per l’exclusivitat i el luxe que va viure en aquella casa van ser un dels motors de la vida de Gainsbourg que llavors (1948) tenia 20 anys.\nAl llibre hi trobem memòries de Joan-Josep Tharrats, Gilles Verlant, Bambou, Claude Dejacques, Judy Campbell, Amanda Lear, Robert Descharnes, Juliette Gréco, Daniel Giralt-Miracle, France Gall i un llarg etcètera que inclou dos records de la relació Gainsbourg-Dalí que Jane Birkin li va explicar a Pere Francesch Rom quan finalment van aconseguir parlar.\nEl llibre és un cercle que comença amb el viatge de Pere Francesch Rom a París el març del 2011 i acaba amb un altre viatge a la ciutat el 2019. “Amb l’escriptura en primera persona he intentat que la gent pugui empatitzar amb la història que explico. També és un homenatge a una generació que ha desaparegut.” Els objectius s’han acomplert.\nMostrador de llibres: Barnes, Hervás i Black Mountain Mostrador de llibres: Palau i Fabre, Baechtold i David Sylvester Mostrador de llibres: Pere A. Serra i Alexandre Hollan. Juste de Nin: passió per l’art, les lletres i la Història


Notícies - Una pancarta il·luminada simbolitza l'esperança per lluitar al càncer de mama\nUna pancarta il·luminada simbolitza l'esperança per lluitar al càncer de mama\nLa pancarta s'ha il·luminat a la façana de l'ajuntament\nel 18/oct/13 Núria Juanico Societat PDF\nUna pancarta il·luminada a la façana de l'ajuntament simbolitza des d'aquest divendres l'esperança de combatre el càncer de mama. La iniciativa, organitzada per l'Associació Catalana Contra el Càncer (AECC) i Oncolliga amb el suport del consistori i Citelum, pretén difondre la tasca de les entitats per fer front a aquesta malaltia.\nAquest dissabte es commemora el Dia Mundial Contra el Càncer i, per sumar-se a la iniciativa, l'AECC i Oncolliga han penjat una pancarta de grans dimensions a l'ajuntament amb el lema 'Catalunya contra el càncer'. Segons la presidenta de l'AECC, Marta Martí, i el president d'Oncolliga, Francesc Codina, aquest acte els permet fer difusió de la seva tasca i sensibilitzar els santcugatencs.\nMarta Martí i France\nTrobem una gran ajuda a la ciutat, tothom col·labora a la seva manera. / Està bé que es demostri la nostra tasca a la ciutat.\nL'alcaldessa, Mercè Conesa, ha visitat aquest matí la parada informativa de l'associació Oncolliga a la plaça dels Quatre Cantons i la tinenta d'alcalde de Serveis a la Ciutadania, Susanna Pellicer, ha assistit a la il·luminació de la pancarta. Pellicer ha destacat la importància de donar a conèixer la malaltia perquè les dones es facin revisions mèdiques per prevenir-la.\nEl missatge que volem donar és que la gent sigui conscient de la malaltia i tingui esperança.\nLa pancarta del càncer es tornarà a encendre aquest dissabte de set de la tarda a dotze de la nit.


Manso organixeixon: Per a què serveix Sant Jordi\nPer a què serveix Sant Jordi\nA banda de passejar, tafanejar, comprar, desitjar temps per llegir tot el que una vol llegir, xerrar i viure la irrealitat que els llibres són importants per a la majoria de persones, Sant Jordi serveix per trobar-se amb la gent que t'estimes, com la Maite Carranza. El Nil es va colar a la foto sí o sí.\nPublicat per Anna Manso a 14:36\nBenvolguda Anna, ja he actualitzat el bloc del jimboto amb el teu bloc. Ara de manera personal, t'he de dir que et segueixo des del Leandre, que em va agradar especialment i que tinc molta curiositat amb els Canelons freds.\nPer cert, jo també sóc gracienca de tota la vida i encara hi visc. Visca Gràcia! :D\n5 de maig de 2009, a les 13:23\ni, evidentment, visca Gràcia!!!!\nOstres, al diari L'Independent de Gràcia em van fer una entrevista i n'estic d'allò més orgullosa. És el número que va sortir dijous passat dia 30 d'abril\n5 de maig de 2009, a les 14:31\nQuè volia explicar a Canelons freds\nPròleg per un llibre de narracions escrits per nen...\nXat a la web d'Intermon Oxfam


Prova i error: Tornem a obrir\nS’acaben les vacances i tornem a obrir el Blog per començar una nova temporada que estarà carregada de noticies de tota mena. Pel que fa als continguts del Blog es mantenen la major part de les seccions però com cada any introduirem algunes novetats per tal de millorar-lo.\nEn primer lloc la Secció PINZELLS, a càrrec de la Lluïsa Jover, ampliarà el seu contingut i un cop al mes ens mostrarà quatre de les seves pintures sobre diferents temes que hem triat; serà doncs més rica i més diversa.\nEn segon lloc, reforçarem la Secció PANTALLES amb un nou col·laborador que s’incorpora al Blog: en Jordi Castells, bon amic i gran aficionat al cinema, ens oferirà també les seves recomanacions cinematogràfiques.\nEn Pau, un dels veterans del Blog, canviarà la seva col·laboració actual (AL CAP DEL CARRER) per una nova Secció: AL CAP DEL TEMPS on, a tall d’hemeroteca, comentarà aspectes de fets o esdeveniments que passaven fa uns mesos i els connectarà, si s’escau, amb l’actualitat.\nFinalment, em plau també anunciar la incorporació d’una nova col·laboradora permanent. Es tracta d’Imma Colomer, actriu fundadora del Teatre Lliure i actualment directora teatral. Reprendrem amb ella la Secció PARAULA ENCESA, que va iniciar fa un temps la Marta Millà. La Imma ens oferirà un cop al mes recitats de diversos contes breus, poemes o altres texts que amb la seva dicció segur que ens encantaran.\nDéu n’hi do, oi? I tot això en un curs que estarà ple de novetats culturals i polítiques que ens obligaran a estar molt atents.\nAvui, per inaugurar també les nostres peces operístiques dels dilluns he triat, com s’escau, una obertura. I us n'ofereixo una de Giacomo Rossini perquè la seva música vital i alegre sigui un preludi d’una bona temporada. Escoltarem la vibrant obertura de “La Cenerentola”en una versió que té especials atractius. Està enregistrada al meravellós teatre de La Fenice de Venècia, que podreu admirar en la gravació. I està dirigida pel director japonès Kazushi Ono, que precisament s’estrena aquesta temporada 2015 com a nou Director de la OBC i a qui tindrem doncs oportunitat de conèixer abans del seu debut.\nPublicat per Josep M.Cortina a 9/06/2015\nJa fa dies que esperava retrobar-vos de nou !\n7 de setembre de 2015 a les 9:05\nMoltes gràcies per tornar a iniciar tan interessant espai i fer-m'el arribar!\nAgraidíssima, un bon nou curs,Montse\n13 de setembre de 2015 a les 18:33


Suez Environnement i RWE signen un acord per a la venda de la seva participació del 25% a Budapest Water Works\nSuez Environnement i RWE han signat un acord previ amb l'ajuntament de Budapest relatiu a la venda de la seva participació del 25% a Budapest Water Works, la societat municipal d'aigua de la ciutat, ha informat la companyia, que no va precisar l'import de l'operació .\nEl 1997, Suez Environnement i RWE adquirir, en el marc d'una licitació internacional, una participació del 25% al capital de Budapest Water Works, i van obtenir l'adjudicació d'un contracte de 25 anys per explotar la societat, de la qual l'ajuntament de Budapest seguia sent accionista majoritari.\nDes d'aquesta data, els dos grups han millorat notablement el nivell dels serveis subministrats als habitants de Budapest. Ofereixen a dos milions de persones una gestió de l'aigua i una qualitat dels serveis conformes a les normes europees, amb unes tarifes inferiors a les aplicades a Hongria tot i la inversió realitzada per a la rehabilitació de la major part dels equips de distribució de aigua de la ciutat.\nAquest acord amistós s'assoleix després d'expressar la ciutat el seu desig de gestionar directament l'explotació del servei d'aigües i s'ha celebrat acord amb els termes previstos en el contracte.