El turisme que cercava natura - El Temps\nEl turisme de natura, o ecoturisme, es troba en una fase de creixement i maduració a Catalunya. Aquest model respectuós amb el territori, la cultura, i la seua realitat socioeconòmica, representa una veritable eina de sensibilització envers un entorn fràgil i valuós. EL TEMPS presenta ‘Catalunya al natural’, una sèrie a través de la qual descobrireu altres vies d’aproximació als parcs naturals catalans i de viure’n una experiència intensa i enriquidora.\nEls espais naturals són un recurs turístic de primer ordre. Descobrim-los amb una actitud responsable.\nEl turisme ha esdevingut, en el cas de Catalunya, un motor fonamental els efectes del qual, econòmics, mediambientals i socials, són més que notables. Segons dades del Departament d’Empresa i Coneixement de la Generalitat de Catalunya, l’any 2015 va acollir gairebé 14,5 milions de turistes estrangers, xifra que no inclou ni els provinents dels Països Catalans ni els de l’Estat espanyol. Val a dir que la majoria es va concentrar a la façana litoral, distribuint-se entre la Costa Brava, la Costa Daurada i la Costa de Barcelona, i a la ciutat de Barcelona, marca turística que encapçalava el rànquing, amb una recaptació de l’impost turístic de més de 23 milions d’euros enfront dels entre 5 i 7,5 milions d’euros recaptats per les anteriors. Percentualment, si el pes de Barcelona l’any 2015 va representar més d’un 52%, el de la marca Terres de Lleida tot just superava el 0,50%, mentre que la Val d’Aran es quedava a les portes d’assolir l’1%. Les xifres parlen per elles mateixes i indiquen que el turisme massiu de sol i platja i el turisme urbà es mantenen com a opcions preferents. Aquest model no ofereix la millor imatge d’un territori, posseeix un baix valor afegit i comporta un elevat impacte paisatgístic amb una excessiva artificialització del litoral, una degradació del medi natural i la desaparició del paisatge rural tradicional, com també un elevat consum de recursos i d’energia. Dissortadament, el turisme de sol i platja posseeix un seguit de satèl·lits associats que accentuen, encara més, el malbaratament territorial; penseu en el sector immobiliari.\nEnfront d’aquest fenomen d’escala planetària, les Nacions Unides han volgut aportar el seu gra de sorra per tal de mitigar-ne els efectes i conscienciar els actors, públics i privats, de la necessària preservació del planeta i de la urgent gestió dels impactes. Sota aquest prisma i en un escenari de canvi climàtic, l’any 2017 ha estat declarat Any del Turisme Sostenible per al Desenvolupament, un pas fonamental per avançar cap a l’eficiència i el respecte mediambiental, social i econòmic. Catalunya s’hi ha subscrit amb el disseny d’un seguit d’accions de cara als professionals. Val a dir que aquestes mesures tenen, d’altra banda, un retorn directe no només per a la salut del territori mateix sinó que generen una imatge positiva i de qualitat del país.\nI més enllà, el turisme de natura\nPerò més enllà de la sostenibilitat en model turístic de masses, en els darrers anys Catalunya ha centrat els esforços a treballar la fórmula d’un turisme responsable als espais naturals protegits i desenvolupar alhora el turisme de natura, conegut també com ecoturisme. Aquest model turístic s’allunya del tradicional, industrial i massiu. L’ecoturisme cerca la qualitat més que no la quantitat, esponja la concentració de visitants en el temps i en l’espai, desestacionalitza i equilibra territorialment; arrela la població de les comarques d’interior i de muntanya, i porta associades a les experiències viscudes la sensibilització i la responsabilitat. Es tracta d’una fórmula d’alt valor afegit i de baix impacte mediambiental, amb evidents beneficis socioeconòmics.\nLa relació amb els espais naturals i el territori s’articula a partir de la presència de diverses eines. Una d’elles, la Carta Europea de Turisme Sostenible en Espais Naturals Protegits (CETS), una iniciativa de la Federació Europarc, té com a objectiu promoure el turisme sostenible en els espais naturals protegits d’Europa a través del no malbaratament dels recursos naturals i de la preservació dels paisatges. Els espais que tenen aquesta acreditació han hagut de presentar un programa d’actuacions a cinc anys vista, i rebre el vist-i-plau de la Federació Europarc. Visitar un parc acreditat amb aquest segell és gaudir d’un espai natural compromès amb la sostenibilitat i l’entorn. Els parcs naturals de Catalunya amb el segell CETS són: el Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa, el Parc Natural del Montseny, el Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l’Obac, i el Parc Natural del Delta de l’Ebre, el Parc Natural del Montsant i del Montgrí-Illes Medes.\nD’altra banda, el 16 de juliol de 2015 i coincidint amb la celebració de l’Any del Turisme Interior i de Muntanya, la Direcció General de Turisme del Departament d’Empresa i Coneixement i el Departament de Territori i Sostenibilitat presentaven el nou Pla de Foment del Turisme de Natura als Espais Naturals Protegits (ENP) de Catalunya. En l’ecoturisme, la motivació principal de l’usuari és gaudir activament, observar i conèixer la natura i les expressions culturals associades, d’una manera respectuosa amb l’entorn i amb les poblacions locals. A Catalunya, prop del 30% del territori gaudeix d’alguna figura de protecció pels seus valors naturals i patrimonials. A tall d’exemple, els quatre parcs del Pirineu (tres parcs naturals i un parc nacional), generen uns 400 llocs de treball induït, i prop de 15 milions d’euros anuals de valor afegit, en part fruit del seu paper com a atraient per a visitants i turistes.\nAixí, el Pla de Foment del Turisme de Natura als Espais Naturals Protegits (ENP) de Catalunya és l’instrument que ha de definir l’estratègia per impulsar l’ecoturisme a Catalunya. L’objectiu és posicionar Catalunya com a referent en matèria de turisme de natura a la regió mediterrània en l’horitzó 2020 i alhora proposar-se el repte de promoure l’oferta turística catalana de les comarques de l’interior per aconseguir un reequilibri territorial dels fluxos turístics i de la riquesa que generen, així com ajudar les petites i mitjanes empreses d’aquests territoris en la promoció, difusió i comercialització; i apostar per la diversificació de productes, potenciant els que són desestacionalitzadors. Aquest pla respon a una de les directrius del Pla Estratègic de Turisme de Catalunya 2013-2016, que detecta com a oportunitat la posada en valor de la gran diversitat de recursos naturals i culturals en forma de productes i experiències turístiques competitives i sostenibles.\nEl model de gestió del turisme de natura als espais naturals protegits està fonamentat en cinc principis bàsics: contribuir a conservar el patrimoni; millorar el desenvolupament local (i la creació d’ocupació estable en les àrees rurals); oferir una experiència d’alta qualitat als visitants; atreure un visitant (proper i llunyà) interessat en els valors naturals dels ENP i la cultura; i fomentar la cooperació entre els gestors dels ENP i el sector turístic.\nEl Pla proposa una cinquantena d’actuacions a curt i mitjà-llarg termini (a cinc anys vista). D’aquestes, en destaca la creació de la Taula d’Ecoturisme, que va nàixer de manera immediata per sumar els esforços del sector privat i de les administracions públiques implicats perquè l’ecoturisme català esdevinga una oferta de prestigi i de referència.\nFet i fet, l’ecoturisme, més enllà del valor afegit i de les repercussions positives sobre el territori, es posiciona com una eina excepcional d’aprenentatge, descoberta, sensibilització i, a la fi, estima per una terra. Una pràctica que porta l’usuari a immergir-se en l’entorn i a copsar-ne l’essència, a explorar i entendre el pols del territori. Aquesta és la missió de la sèrie Catalunya al natural, que ara encetem.


Alumnes d’ESO de La Salle Tarragona organitzen un acte per donar cabell | CatalunyaReligió.cat\nAlumnes d’ESO de La Salle Tarragona organitzen un acte per donar cabell\nPer Catalunya Religió. Dv, 19/05/2017\n(La Salle) Amb l’objectiu de contribuir a fer felices a persones que han perdut el cabell durant un tractament de quimioteràpia, un grup d’alumnes de 4t d’ESO de La Salle Tarragona ha organitzat un esdeveniment el proper dijous 25 de maig en què diverses perruqueres de Tarragona tallaran la cabellera a un grup de gent per tal d’elaborar perruques gratuïtes per a dones o nenes malaltes de càncer.\nPer tal que la iniciativa sigui tot un èxit, es demana la màxima col·laboració d’alumnes i famílies, tot i que també hi poden participar persones alienes al centre. Les persones interessades a donar cabell han de complir un sol requisit: tallar-se com a mínim 20 centímetres, perquè el cabell, que pot ser natural o tenyit, sigui aprofitable.\nEl cabell es farà arribar a l’Associació Mechones Solidarios, una entitat que regala les perruques a les nenes fins a 14 anys i a les dones sense recursos o que les ven a un preu reduït (entre un 20 i un 40% del seu valor de mercat) a les dones que superen un barem d’ingressos establert. I és que, es necessiten entre sis i quinze cues per fer una perruca que, en el mercat, pot tenir un preu de fins a 2.500 euros.\nAlliberar professorat un dia a la setmana per rebre formació, l'... Del Pi al pa\nSilenci i pregària al Pi Hi ha altars a l’IKEA?


Davant la sentència: organitzem la resposta, desbordem places i carrers – Crida Premianenca\nDes de Crida Premianenca animem a potenciar i participar de totes les iniciatives mobilitzadores de resposta a la sentència i en defensa dels drets col·lectius que estan promovent entitats, plataformes i sindicats, i traslladem al govern i a la resta de grups municipals la necessitat d’un posicionament polític i institucional conjunt com a poble, que es basi en el rebuig de la sentència, el suport als presos polítics i totes les persones represaliades, i la crida a les mobilitzacions.\nLa injustícia s’ha consumat. Les condemnes del Tribunal Suprem als membres del Govern de Catalunya, a la presidenta del Parlament i als presidents d’Òmnium i l’ANC en el marc del principal judici, tot i que no l’únic, contra polítics i activistes socials per haver organitzat el referèndum de l’1 d’octubre del 2017 marcarà un abans i un després en la causa general contra el moviment sobiranista català. Som davant d’un nou salt en l’onada repressiva i la involució autoritària de l’Estat.\nEs tracta d’una sentència que té poc a veure amb la Justícia i molt amb el poder, l’escarment i la venjança, perquè els tribunals espanyols actuen com a executors d’un veredicte que l’Estat va emetre molt abans de començar el judici. La discussió no és legal, es desenvolupa en el terreny polític: la lluita per l’autodeterminació en lloc de ser concebuda com un dret és perseguida com a principal enemic públic i castigada com el més greu dels delictes.\nDavant el qüestionament i la crisi del règim del 78, tots els poder de l’Estat -govern i partits, tribunals, cossos policials i mitjans de comunicació- tanquen files per blindar l’statu quo a costa de sacrificar llibertats i drets civils i polítics arreu, com ho són el de manifestació i reunió. Per això afirmem que en la resposta popular hi ha molt més que la independència en joc. Aquest judici i sentència estableixen la mesura, el grau de repressió, amb el que pot ser tractada tota forma de dissidència política.\nDavant la negativa a una solució democràtica al conflicte i la retallada de drets només hi ha una opció: negar tota legitimitat a la condemna i organitzar-nos per persistir en l’exercim d’aquests drets: exercim el nostre dret a manifestació, el nostre dret a la protesta i el nostre dret a la desobediència civil davant l’abús de poder.\nPer això mateix és molt important promoure i participar en les assemblees obertes que sorgiran des de l’autoorganització popular. Espais que recullen el millor d’aquells dies de setembre i octubre de fa dos anys, quan la gent ens vam adonar del poder que tenim.\nLa gent de Premià, per ara, comptem amb les següents convocatòries:\nConcentració i assemblea oberta avui, dilluns, a les 20h a la plaça dels Països Catalans de Premià de Mar.\nMobilitzacions als instituts i universitats, vaga d’estudiants (16, 17 i 18 d’octubre) i vaga general (divendres dia 18).\nAccions sostingudes en el temps i disperses promogudes pels CDR i plataformes com Tsunami Democràtic o Pícnic per la República a través dels seus canals d’informació (animem a seguir-los a xarxes)\nMarxes per la llibertat organitzades per l’ANC, Òmnium i els CDR que recorreran cent quilòmetres durant tres dies i confluiran divendres a Barcelona. La columna de Girona arribarà dijous al vespre a Premià. S’està organitzant sopar i acollida i calen voluntaris per a la logística (les persones interessades contacteu amb l’ANC)\nEn el marc d’aquestes mobilitzacions i les noves que vinguin som conscients que caldrà lliurar també la batalla ideològica a favor de la ruptura democràtica.\nEls poders de l’Estat pretenen una segona reforma del règim, una nova transició des de dalt, que doni estabilitat per les pròximes dècades. Fins ara aquesta operació s’ha basat en un replegament entorn el nacionalisme espanyol més reaccionari, el blindatge dels interessos econòmics de les classes dirigents i l’onada de criminalitzacions massiva al moviment popular independentista i sobiranista.\nPerò per a fer aquesta reforma, el règim necessitarà pactes amb actors d’aquest país que, des d’un suposat independentisme retòric i apel·lant a un (fals) pragmatisme, voldran confondre’ns perquè acabem atrapades en una teranyina que faci inviable qualsevol projecte rupturista els anys que vénen. Amb aquesta voluntat, probablement, tant el “diàleg” -a canvi de renunciar a drets- com els “indults” aniran tenint un protagonisme creixent alimentats per qui promou la via pactista.\nDavant aquest intent de tancament per dalt del conflicte és fonamental que:\nL’autodeterminació es mantingui al centre del debat polític, en tant que ariet que esmena a la totalitat l’aparell d’Estat -monarquia, constitució, IBEX35, Tribunal Suprem/Audiència Nacional- i a les actuals institucions de l’UE.\nExisteixi una ofensiva perquè l’amnistia – col·lectiva que afecta a totes les persones represaliades (preses, exiliades, investigades) i que anul·la el delicte (no el perdona)- esdevingui un marc alternatiu al dels indults -individuals, els atorga el rei, suposen demanar perdó de facto i renunciar a l’autodeterminació-. L’amnistia ha d’anar de la mà de la reivindicació del dret a l’autodeterminació.\nRecordar que caldran un, dos, tres…molts 1 d’octubre. Cal reivindicar la legitimitat de la desobediència civil i la desobediència institucional, ja que són marcs polítics que, combinats amb l’organització popular al carrer, suposen una conquesta de drets des de la lògica de l’autotutela col·lectiva. Amb l’1 d’octubre com a esquema polític de referència, podem repetir la lògica en tots els camps en els quals el marc legal suposi una limitació per l’accés als drets polítics, civils i socials.\nAutodeterminació, amnistia i defensa dels drets civils i polítics. Per la ruptura democràtica i la República.


Pinzells de goma amb estampats. Jovi - Stoksdidactic\nCaracterístiques de Pinzells de goma amb estampats\nDe la mà de la famosa marca Jovi et portem aquest genial pack de 4 pinzells de goma amb diferents estampats perquè els nens i nenes puguin crear fantàstics quadres en companyia de les seves famílies mentre experimenten amb les diferents pinzellades que ofereix aquest pack de Jovi. Les possibilitats són infinites! No només ho passareu genial, sinó que introduireu als nens en el fantàstic món de les manualitats.\nNo us perdeu aquest fantàstic pack de 4 pinzells de goma amb diferents estampats de Jovi!\nOpinions de Pinzells de goma amb estampats\nPerfecta per nens petits


Giovanni Angelo Montorsoli - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nGiovanni Angelo Montorsoli (Florència, 1507-1563) va ser un escultor i arquitecte italià del segle xvi.\n31 agost 1563 (Gregorià) (55/56 anys)\nFont d'Orió a Messina obra de Giovanni A. Montorsoli.\nVa col·laborar amb Miquel Àngel a la Sagristia nova de la Basílica de Sant Llorenç a Florència, on va esculpir el San Cosma al costat de la Madonna (1536-37). Va actuar en nombrosos camps, com a restaurador d'estàtues antigues, com a arquitecte i productor de decoració de festivitats. A més a més va construir nombrosos monuments, com la tomba de Mauro Mafferi (1537) al Duomo de Volterra i la tomba d'Andrea Doria (1541) a l'església de Sant Mateu a Gènova.\nEs va establir a Messina entre 1547 i 1557, havent estat anomenat pel Senat d'aquella ciutat per edificar, a la desembocadura de l'aqüeducte de Camaro (1530-47), sobre la plaça del Duomo, una font que fos d'utilitat pública, servint a més a més com a motiu decoratiu. Aquesta escultura va tenir a més una funció notable a l'escenografia urbana. Situada davant de la catedral, però allunyada del seu eix longitudinal, la seva construcció va suposar la reconstrucció de tota la plaça, incloent la demolició de l'església de Sant Llorenç.\nMontorsoli va rebre a més a més l'encàrrec de construir la nova església de Sant Llorenç. La sistematització de la Plaça del Duomo, en quina escultura i espai urbà resultaven indissolubles, va ser una de les primeres experiències urbanístiques d'importància que van tenir lloc a Sicília.\nObres realitzades a MessinaModifica\nLa Font d'Orió (1547-1551), recentment restaurada. Orió, mític fundador de Messina. La Font inclou un complet sistema de canalitzacions. Presenta una estructura piramidal.\nLa Font de Neptú (1557): situada originàriament en la ribera, va ser traslladada després del terratrèmol de 1908 a la seva ubicació actual, a la Plaça de la Unitat d'Itàlia, però arbitràriament girada 180 graus respecte de la seva posició original, i en conseqüència actualment se situa d'esquena al mar.\nL'Església de Sant Llorenç (destruïda el 1783): era un edifici amb planta rectangular, i una cúpula central i dos laterals.\nLa Torre della Lanterna (1555), originàriament anomenada Torre del Garofalo.\nLa Font del Castell de Bauso, s'atribueix també a la seva autoria.\n↑ «Giovanni Angelo Montorsoli». L'Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Giovanni Angelo Montorsoli\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Giovanni_Angelo_Montorsoli&oldid=25980445»


El “reformisme sense reformes” dóna l’avantatge a Sarkozy\nLa derrota de l’esquerra a les eleccions presidencials del 2002 va condemnar els treballadors i joves francesos a cinc anys d’atacs contra les condicions laborals, els serveis públics, les pensions, la seguretat social. Contra els drets dels aturats i els dels treballadors immigrants. Amb les seves famílies totalment estigmatitzades, provocades i sotmeses a la fustigació i la repressió.\nPerò els últims cinc anys també han estat de lluites impressionants, a una escala mai vista a França des dels esdeveniments revolucionaris de 1968, com la lluita per la defensa de les pensions, el moviment de masses que va obligar a la retirada del “contracte de primera ocupació” (CPO), que reduïa els joves treballadors a una situació de simples esclaus assalariats, sense ni tan sols els drets mínims de què gaudien la resta de treballadors. La derrota de la Constitució Europea al referèndum del 2005 i la victòria aclaparadora del Partit Socialista a les eleccions regionals van ser un reflex del profund descontentament social que hi ha dins de la societat, com els disturbis de masses que van esclatar a més de 200 ciutats com a reacció a l’assetjament policial el novembre d’aquell mateix any.\nAra, en aquestes eleccions presidencials i a les legislatives que les seguiran, milions de treballadors i joves tenen l’oportunitat d’alliberar-se del que sens dubte ha estat el govern més reaccionari des del règim de Vichy als anys 40. La campanya electoral s’ha produït en un context de vagues (tres setmanes de vaga dels estibadors de Marsella, sis setmanes dels treballadors de Citroën a Aulnay-sous-Bois). Per tant, era raonable esperar que tant a les presidencials com a les legislatives guanyessin els partits d’esquerra. Tot i així, els resultats de la primera volta de les presidencials no són particularment bons per a l’esquerra, malgrat una participació històrica sense precedents (84%).\nSarkozy, el candidat del principal partit capitalista (UMP), dels 12 candidats va ser el que més vots va aconseguir, un 31%. Això el situa a la segona volta en una posició més favorable que la candidata socialista, Ségolène Royal, que va aconseguir un 26%. Sarkozy ha adoptat moltes de les idees del racista Front Nacional i això ha atret a molts dels votants del FN. El suport al FN ha passat del 16,9% el 2002 a un 10,4%. Una victòria de l’esquerra a la segona volta encara és possible, però els vots dels altres candidats semblen posar Sarkozy al capdavant.\nEls resultats dels 12 candidats són els següents:\nCandidats de la dreta: Sarkozy, UMP 31,18%Bayrou, UDF 18,57%Le Pen, FN 10,44%De Villiers 2,23%\nCandidats de l’esquerra: Royal, PSF 25,87%Bascencenot, LCR 4,08%Buffet, PCF 1,93%Languillier, LO 1,33%Bové 1,32%Shivardi, PT 0,34%\nAltres Voynet (ecologista) 1,57%Nihous (ruralista) 1,15%\nL’explicació fonamental d’aquest resultat rau, en primer lloc, en l’absència d’una alternativa socialista clara al capitalisme per part de l’esquerra. El PSF es va presentar a aquestes eleccions amb el programa més obertament pro-capitalista de tota la història del partit. Royal repetidament va recórrer a idees nacionalistes com l’amor a la pàtria, la bandera i l’himne nacional. Per combatre l’atur ha proposat un pla similar a l’odiat CPO. Per combatre la delinqüència defensava que els joves infractors fossin internats sota supervisió de les forces armades. El seu programa no contenia ni una sola mesura que suposés una millora significativa dels nivells de vida. En una paraula, no era una campanya socialista, sinó una campanya de reformisme sense reformes. La incapacitat del govern Jospin de desafiar el poder dels capitalistes és el que va preparar el camí per a la derrota de l’esquerra el 2002. L’impacte d’aquesta derrota va dur a una crisi dins del PSF i al sorgiment del que potencialment podia haver esdevingut una poderosa oposició d’esquerres. El col·lapse de l’autoritat de l’ala de dretes es va poder veure en el 42% de vots en la votació interna contra la política de la direcció en el referèndum de la Constitució Europea. En canvi, els dirigents oportunistes d’aquesta oposició van capitular davant l’ala de dretes en el congrés del partit a Le Mans, a canvi de càrrecs i promeses de futurs ministeris. Quan va arribar el moment d’escollir la candidata per a les presidencials, Ségolène Royal, una representant de l’ala més pro-capitalista del partit, va guanyar per l’absència d’una oposició seriosa des de l’esquerra, i també gràcies a una campanya dels mitjans de comunicació que la van presentar com la “candidata més adequada per derrotar Sarkozy”. L’ala de dretes del partit, malgrat ser la responsable de la derrota de l’esquerra el 2002, va aconseguir després recuperar el control de l’aparell del partit. Aquesta campanya ha estat sabotejada obertament per un sector de l’ala de dretes del PSF, publicant declaracions a favor del candidat del partit capitalista UDF, François Bayrou. Aquests conspiradors, coneguts com a “Grup Espartac”, la majoria d’ells anònims, tenen la mateixa posició que altres dirigents del partit, com Rocard i Kouchner, que defensen un govern de coalició PSF-UDF. La UDF ha donat suport pràcticament a totes les mesures reaccionàries de l’actual govern de la UMP. Un altre destacat membre del PSF, que va ser assessor econòmic de Ségolène Royal, s’ha passat al bàndol de Sarkozy, jugant un paper actiu en la seva campanya.\nPer al Partit Comunista, aquesta nova caiguda després del 2002 il·lustra les conseqüències desastroses de l’abandonament de qualsevol similitud amb una política socialista que la direcció del partit ha substituït per una política “alternativa” confusa, un llenguatge insípid petitburgès: nous impostos i multes als capitalistes dolents, premis als bons, comerç just, desenvolupament sostenible, etc. El programa del partit pretén inclús que el capitalisme pot eradicar completament l’atur i la pobresa gràcies a ajustos impositius i a despesa pública.\nÉs evident que els joves i els treballadors no estan convençuts que aquest galimaties “antiliberal” es pugui prendre seriosament, especialment després de l’aprovació, per la direcció del PCF, d’un programa massiu de privatitzacions que va ser posat en pràctica pel govern socialista-comunista en el període 1997-2002. Aquest nou revés sens dubte servirà per reforçar la posició de la corrent marxista del PCF, aglutinada al voltant de La Riposte. Aquesta corrent va participar activament en la campanya electoral del PCF, mentre explicava la necessitat de trencar amb la tímida política de reformisme “antiliberal” i defensar un programa socialista clar, tant públicament com dintre del partit.


MAGATZEM D'OLIS I GUARDA-TOT SALAT. Carrer Lleida 20-40. (1917-1990)\n*1930's.- Una imatge publicitari de l'edifici que acollia el Guarda-Tot a la cantonada del carrer Lleida amb Rius i Taulet. El carrer Fra Juncosa, el nom del qual apareix superposat era un antic vial avui desaparegut.\nAquest antic magatzem de la fàbrica d'olis Salat S.A. ja existia abans de l'Exposició de 1929 en el límit del barri de la França Xica amb la muntanya de Montjuïc. L'arquitecte sabadellenc Juli Batllevell i Arús (1864-1928) el va aixecar el 1917. L'edifici després d'algunes reformes va ser condicionat com a guarda-mobles i es va dedicar a aquest negoci durant més de cinquanta anys amb el nom inicial de Guarda-Tot - Hotel de Ventas a partir de mitjans la dècada dels anys 1930's.\n*1918.- En plena campanya de vagues i manifestacions contra les pujades de preus, La Vanguardia del 25 de gener feia esment dels magatzems de la fàbrica d'olis Salat del carrer Lleida.\nAcabada la Guerra Civil l'edifici, que sempre va tenir una aparença força sinistra, va començar a ser conegut con el guarda-mobles Salat. També s'hi guardaven automòbils vells o de segona mà, que eren anunciats a la premsa per tal que els interessats poguessin passar a veure'ls.\nEl dia 1 de juliol de 1944 es va declarar un incendi als pisos superiors de l'immoble, que va provocar la caiguda del part del sostre, però el foc va poder ser controlat per efectius de la caserna de bombers veina sense afectació als baixos.\nCuriosament una de les façanes de l'edifici, la perpendicular al carrer Lleida, resseguia l'antiga alineació del carrer Fra Juncosa, el qual quedaria suprimit als anys 1950's quan es va acabar d'urbanitzar d'illa situada a l'avinguda Rius i Taulet entre l'avinguda de la Tècnica (actual carrer de la Guàrdia Urbana) i el carrer Lleida.\nL'any 1990 l'edifici del vell Guarda-Tot va ser finalment enderrocat per construir-hi l'actual Hotel Fira Palace.\n*1967.- Imatge aèria del Guarda-Tot Salat,. A l'esquerra es pot veure el sostre del Palau Municipal d'Esports del carrer Lleida. (Font: Fons SACE. Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya).\nEtiquetes de comentaris: Exposició 1929, Montjuïc, Poble-Sec\nPONT DE LES AGULLES. Estació de França. (1900's-1989)\nEl Puente Central de Enclavamientos y Señales, com era oficialment conegut en el món ferroviari de Renfe, era una estructura de formigó situada a la sortida de vies de l'estacio de França per sota de la qual passaven els trens. Popularment era conegut com el pont de les agulles perque en el seu interior es trobaven els panells i taules de control de les agulles de la platja de vies que s'estenia per aquella zona.\nAquest pont va ser construït amb l'estació de rodalies a principis del segle XX. Sortint cap al nord amb el tren de la costa, la seva silueta apareixia immediatament abans d'arribar al pont metàl·lic de l'avinguda Icària, que en els últims anys va permetre als vehicles comunicar des del port i la Barceloneta cap a Poblenou.\n*1910.- El pont (encerclat en vermell) entre el Torín i el pont de la secció Marítima en una foto aèria de començaments del segle XX.\nTot aquest paisatge ferroviari va ser en gran part suprimit arrel de les obres inciades el 1988 amb motiu de les XXV Olimpiada de Barcelona 1992, que van permetre la urbanització del nou barri de la Vila Olímpica sobre els terrenys de l'antiga Icària.\n*1989.- Dues excel·lents imatges dels dies de l'enderroc del pont de les agulles practicat el mes d'agost d'aquell any. (Fotos: © Martí Llorens)\nPublicat per bar.cel.ona.uta a 18:57 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Anys 1900's, Ciutadella, Estacions de tren, Ferrocarrils\nMAGATZEM D'OLIS I GUARDA-TOT SALAT. Carrer Lleida ...\nPONT DE LES AGULLES. Estació de França. (1900's-19...


L'Autoritat Financera Andorrana declara la fallida d'Assegurances Generals\nPublicat 04/12/2019 20:19CET\nEl Butlletí Oficial del Principat d'Andorra publica aquest dimecres, en un número extra, el cessament de pagaments i la fallida de la companyia Assegurances Generals, que havia estat intervinguda per l'Autoritat Financera Andorrana (AFA) l'agost passat.\nVa ser el passat 17 d'octubre, segons explica l'AFA en un comunicat, quan l'administrador especial va presentar davant la Batllia --tribunal andorr-- la sollicitud de cessament de pagaments i fallida de l'empresa asseguradora.\n"Aquesta demanda, justificada per la impossibilitat de l'entitat de fer front als deutes exigibles, tenia per objectiu la protecció dels interessos dels assegurats", diu la nota de premsa emesa per l'Autoritat Financera.\nÉs la prpia AFA qui ha estat nomenada pel jutge andorr com a administrador judicial i l'ha autoritzat "a realitzar totes les actuacions que cregui necessries per a la continuació de l'activitat per considerar que aquesta no es pot parar de manera absoluta".\nEl comunicat afirma que "pels contractes d'assegurances en vigor de no vida i vida risc atorgats per Assegurances Generals, SA, els drets dels assegurats estan degudament garantits fins al venciment de les seves plisses".\nEn aquest punt, el ministre de Finances i Portaveu del Govern d'Andorra, ric Jover, ha exposat en roda de premsa que s'ha demostrat que el decret aprovat a l'octubre després de descobrir que unes 9.000 plisses no tenien garantia suficient ha valgut per "garantir els drets de les persones que havien fet confiana en Assegurances Generals".\nA través d'aquest decret, el Govern d'Andorra va subvencionar altres companyies d'assegurances del país perqu assumissin la reassegurana de les plisses afectades; la partida de la subvenció era d'1,55 milions d'euros, als quals es van afegir altres 1,45 milions d'aval.\nPer als contractes d'assegurana de vida estalvi/vida inversió, la declaració de fallida "ha de permetre el tractament ordenat i igualitari dels seus crdits", assegura el comunicat de l'AFA.\nEls creditors d'Assegurances Generals, SA tenen ara un termini de 30 dies per presentar l'AFA els justificants dels seus crdits; també s'obre un termini de 13 dies hbils per recórrer en apellació davant del Tribunal Superior de Justícia d'Andorra.


“Zara i Mango tenen filosofies diferents, però al final ens ajudem” | Barcelona és Moda\n“Zara i Mango tenen filosofies diferents, però al final ens ajudem”\nL’any 1984 Mango obria la seva primera botiga al Passeig de Gràcia de Barcelona. Un any després, tenia cinc punts de venda més a la ciutat. Així començava el seu creixement imparable, que a dia d’avui suma més de 2.000 punts de venda a 105 països i la situa com la segona empresa exportadora del sector tèxtil espanyol. La firma, presidida per Isak Andic, ha tancat l’exercici 2010 amb una facturació de 1.270 milions d’euros, el 81% dels quals corresponen als mercats estrangers. Aquest percentatge ve acompanyat d’un ritme d’obertures d’una botiga per dia. Amb capital 100% espanyol, l’empresa té previst continuar l’expansió i obrir més de 550 punts aquest any. El seu director general explica a Barcelona és Moda quina estratègia empresarial segueixen.\nAmb els resultats a la mà, sembla que heu sabut capejar la crisi. El secret ha estat l’expansió internacional?\nEns ha permès aconseguir una mitjana de l’11%, perquè sempre hi ha països que van millor que d’altres. El món és un país. Hi ha fronteres i monedes diferents, però mentalment el món està globalitzat. Els gustos estan molt internacionalitzats, el que funciona en un lloc funciona en un altre.\nHa punxat el mercat nacional?\nA Espanya concentrem el 19% de les vendes i notem força la crisi, així com a Anglaterra i als Estats Units. Però a la resta ens va molt bé, com és el cas d’alguns països europeus, Amèrica del Sud, tota Àsia i principalment la Xina i Rússia, que compensen amb escreix les dades més desfavorables.\nAnem endarrerits respecte a altres països pel que fa a les conseqüències de la crisi?\nSobretot respecte a països emergents que estan creixent molt. Els que són més madurs costa més de créixer. Si comparem Espanya amb els països del nostre voltant, com ara França o Alemanya, sí que anem més endarrerits, perquè allà el negoci funciona bé. Per exemple, Alemanya pressiona per pujar els tipus d’interès perquè tenen molt creixement i tenen por a la inflació, i a nosaltres ens passa al revés, ens convindrien interessos baixos per estimular l’economia perquè el consum no acaba d’arrencar.\nEl mercat espanyol ja no es pot explotar més? Ha tocat sostre?\nHi ha altres països encara per entrar i d’altres que s’han d’explotar més.\nFa un temps vau fer una línia de preus més assequibles que no va funcionar. Quina creieu que va ser-ne la causa?\nEl Think Up estava pensat per ser més econòmic i amb una roba de menys qualitat. Era una col·lecció més bàsica, però ens vam adonar que el nostre públic ens veu més com un producte ocasional, per anar a una festa o sortir el cap de setmana, i no espera que el valor afegit sigui el preu, sinó les peces especials per a dies puntuals. El públic vol això de nosaltres i ara ens centrarem en aquesta línia.\nUs plantegeu altres iniciatives que facin pal·liar la baixada de vendes en el mercat espanyol?\nL’obertura de les Mango Touch per a complements. Estem fent una línia que estarà present a totes les botigues i també productes propis per a Mango Touch.\nEls complements resisteixen millor la caiguda de vendes?\nSí, totes les grans marques tenen complements perquè són peces aspiracionals. Potser una persona no es pot comprar una peça de roba d’una gran marca però, en canvi, sí que es pot permetre un accessori. Són complementaris i ajuden molt.\nEl nombre d’obertures de l’any passat supera el d’una botiga al dia. Explica’ns el secret.\nEns hem decantat per obrir punts de venda en centres comercials. Són corners, però de 200 o 300 m2. Això ho hem fet molt a Europa, l’Àsia i els Estats Units, i ens està funcionant bé.\nDeu implicar menys inversió i menys risc.\nEfectivament. El centre comercial va molt bé perquè obres ràpid, l’edifici ja està fet i només has d’encarregar-te del interiorisme.\nQue té el seu target i ja no t’adreces al teu públic habitual, sinó al que té aquell centre comercial. Aleshores has d’aprendre moltes coses, com quin producte volen, quin preu has de posar en cadascun d’ells… El 2010 va ser un any d’aprenentatge, que continuem aquest any i, tot plegat, ens servirà perquè el 2012 sortim disparats.\nAdapteu molt la moda al país?\nAl país, per descomptat, i després dins de cada país, a les diferències segons el centre comercial, i això és el més difícil perquè en el nostre sector hi ha molts canvis contínuament, que has d’anar aplicant.\nLes botigues pròpies com a canal de venda ja no són una aposta?\nEns concentrarem en els centres comercials, sense deixar de banda les botigues. Hi ha països com els d’Àsia que es presten més a fer corners, mentre que a Europa és més habitual situar-se als carrers comercials. Depèn de la zona.\nAixò pel que fa a l’expansió, però quina estratègia de diversificació del negoci seguireu?\nContinuar amb la col·lecció habitual, que és molt universal: el 80% és per tot el món i un 20% està dedicat a zones locals, com l’Orient Mitjà i la Xina. Quan en una zona creixem molt i venem no només a la persona que vol portar l’última tendència de moda, sinó que comencem a penetrar en una tercera capa de la societat més àmplia, comencem a fer coses específiques pensant en la cultura, la mentalitat i els gustos d’aquella regió.\nLa línia d’home s’ha consolidat?\nVam començar el març de 2008 i hem anat incrementant les vendes, però mai sense comparar-les amb les de la línia de dona. Tot i així, cada vegada l’home s’arregla més i renova més la seva roba i això reforçarà la marca HE.\nEntre els homes hi ha diferències segons els països?\nEls que més canvien l’armari cada temporada són França i Itàlia, i amb menys freqüència Espanya.\nEn quin estat es troba el nou Parc Logístic de Lliçà?\nEstem fent la urbanització i construcció de la nau principal de Can Montcau. Calculem que en quatre anys podrem fer set naus més al voltant de la central. L’objectiu final és distribuir la moda a tot el món des de Catalunya, menys a la Xina, on tenim un centre per al mercat interior.\n“El Botón” Mango Fashion Awards us ha fet guanyar prestigi entre la professió. Introduireu algun canvi?\nSeguirà igual, premiant l’estilisme i el disseny i ajudant als dissenyadors que comencen. Anirem canviant el jurat i el president, però la dotació econòmica seguirà sent la mateixa.\nLa seu serà itinerant?\nEl Premi el consolidem a Barcelona i la desfilada la farem a diferents ciutats.\nLes vostres col·leccions estan abanderades sempre per celebrities. El fitxatge de Gerard Piqué es va fer just després de fer oficial la seva relació amb la cantant Shakira. Casualitat o reacció ràpida?\nSuposo que va ser un cop de sort, tot i que el Piqué ens semblava molt adequat per a la nostra col·lecció d’home. Després, va aparèixer als mitjans la seva relació amb la Shakira i pel preu d’un en tenim dos!\nContinuareu treballant amb l’Scarlett Johansson i la Penélope Cruz?\nEns agrada canviar i no perpetuar una imatge social a la nostra marca. En el cas de la Penélope ens va anar molt bé, sobretot perquè la seva popularitat va créixer quan treballava per a nosaltres, tenim molta fortuna en aquest sentit.\nLa moda espanyola es coneix internacionalment, en bona part gràcies a Zara i Mango. Hi ha un estira i arronsa entre vosaltres, per exemple la línia Mango Touch ara segueix les passes d’Uterqüe…\nSón mercats i filosofies bastant diferents, però al final ens ajudem mútuament quan obrim mercat en un país nou, perquè fer-se pas en un lloc nou és el més difícil. Així que, més que restar, acabem sumant.


Estudi sobre l'impacte del sistema tarifari integrat en l'àmbit de l'ATM a les ciutats de l'AMTU - amtu\nEstudi sobre l'impacte del sistema tarifari integrat en l'àmbit de l'ATM a les ciutats de l'AMTU\n2006 - MCRIT - AIMSL\nAquest estudi de novembre de 2006, avalua la repercussió de la integració tarifària sobre els serveis de transport públic urbà als municipis de l’AMTU que tenien transport urbà abans que aquest formés part del Sistema Tarifari Integrat (STI) de l’ATM. L’objectiu és avaluar quins efectes econòmics ha tingut el fet d’integrar-se al STI. S’estudien un total de 15 municipis.\nTenint com a principals indicadors els ingressos abans i després de la integració i l’evolució de la demanda, s’arriba a la conclusió que la integració suposa una major utilització del transport urbà, amb un increment anual de viatgers a l’entorn de 2,5/3%, però que aquest augment de la demanda no queda compensat amb la disminució de la tarifa dels títols integrats en comparació amb els títols propis.\nEls usuaris amb títols propis han disminuït, i han augmentat els usuaris amb títols integrats, que com ja s’ha dit tenen una tarifa menor. A més, també s’ha de tenir en compte l’augment dels costos d’explotació del transport com a conseqüència d’aquest augment de la demanda. Així doncs, els costos són majors i els ingressos menors, i també cal afegir l’estancament en l’increment de nous viatgers un cop l’efecte de la integració ha apropat, durant els primers mesos nous usuaris en la utilització dels serveis urbans.\n2014 - AIMSL\nL'estudi del 2014 té per objecte analitzar l’evolució dels ingressos per bitlletatge als diferents serveis urbans de transport públic de les ciutats de l’àmbit AMTU, actualitzant els indicadors que es van tenir en compte a l’estudi del 2006 sobre l’avaluació de la repercussió de la integració tarifària sobre els serveis de transport urbà.\nA més es genera automàticament un informe per cada municipi sobre l’evolució dels ingressos per bitlletatge a través d'una aplicació on-line a partir de les dades que es disposen, i que permet analitzar la seva evolució automàticament a mesura que s’omplin les dades anualment.\nResum executiu de l'estudi (2006)\nAccés a l'aplicació (RESTRINGIT)


Fer un ‘botellón’ sortirà el doble de car: 750 euros - Diari de Sabadell\nQui faci un ‘botellón’ s’ho pensarà dues vegades. La nova ordenança de civisme i convivència multarà el consum d’alcohol a la via pública amb sancions de fins a 750 euros, pràcticament el doble que en l’actualitat (400 euros). Així ho recull l’avantprojecte de la norma, a què ha tingut accés el Diari de Sabadell. L’ordenança castigarà els comportaments incívics, alguns associats al consum d’alcohol, a cop de talonari: hi haurà sancions més altes per orinar, defecar i escopir, fer soroll o embrutar l’espai públic (fins a 750 euros). Tampoc es podran vendre cubates al carrer, i menys encara a menors (màxim 1.500 euros).\nEls botellons s’han convertit en l’alternativa de la nit sabadellenca. La pandèmia ha obligat a tancar les discoteques i, a falta d’una oferta d’oci nocturn, molts joves opten per traslladar la festa al carrer, especialment amb l’arribada del bon temps. Fonts de la Policia Municipal preveuen que, un cop acabi l’estat d’alarma i no hi hagi toc de queda, hi haurà un estiu calent. De fet, hi ha un precedent: el juliol passat, la clausura de les discoteques va disparar el consum d’alcohol a l’espai públic (+244%) en qüestió de setmanes. Des d’aleshores i fins al 31 de març d’enguany, la Policia Municipal ha obert 776 actes.\nLa venda d’alcohol a menors d’edat suposarà una sanció de fins a 1.500 euros, segons l’esborrany de l’ordenança de Civisme / LL. F.\n1.500 euros per un ‘grinder’\nEl procés de redacció de l’ordenança de civisme avança després de mesos de paràlisi pel coronavirus. El Govern municipal preveu aprovar la norma aquest any i aplicar-la a través de la Policia de Districte, la divisió de proximitat de la Policia Municipal. Quan entri en vigor, els fumadors de cànnabis tindran un nou maldecap: el consum, tinença o venda de drogues –encara que no representin un delicte penal– se sancionarà amb multes de fins a 750 euros. La factura podrà créixer fins als 1.500 euros per a aquells que deixin rastre i embrutin. Un grinder, un bong o una xeringa, per exemple.\nLa proposta sancionadora de l’Ajuntament va en la línia de la Generalitat, que després de l’esclat de la Covid va establir multes d’entre 3.001 i 15.000 euros per fer ‘botellons’ a l’espai públic, mentre duri l’estat d’alarma\nPatrimoni protegit (amb multes)\nL’ordenança de civisme i convivència sancionarà altres accions vandàliques. Entre els preceptes, queda prohibit fer pintades i grafits sobre el mobiliari urbà. La Policia Municipal posarà multes de fins a 750 euros, encara que la quantia es pot elevar als 1.500 euros si la pintada es realitza sobre edificis o elements inclosos en el Pla de Patrimoni de Sabadell, com és el cas de l’Artèxtil, el Castell de Can Feu o el Vapor Pissit. Quan els infractors siguin joves –o menors d’edat–, l’Ajuntament els impartirà una acció educativa reparadora per rescabalar els danys causats.\nTemes:alcohol, botellons, drogues, ordenança de civisme, Policia Municipal, sancions


Illa retreu al Govern que 20.000 catalans es quedin sense poder cursar FP per “no haver fet la feina” - Cerdanyola al dia\nDesprés de visitar el mercat de Fontetes i l’institut Jaume Mimó, el president del grup socialista al Parlament, Salvador Illa, ha retret al govern de la Generalitat que uns 20.000 catalans s’hagin quedat sense poder-se matricular a Formació Professional perquè el Departament d’Educació “no ha fet la feina”. Illa s’ha mostrat “impressionat positivament per la creativitat de l’equip docent” de l’institut cerdanyolenc, pel seu projecte educatiu en diferents nivells i per la seva aposta per la internacionalització.\nAcompanyat per diputats com David González i Esther Niubó i l’alcalde Carlos Cordón, Illa ha fet “un reconeixement al conjunt de professionals que reinicien l’activitat docent”. Els socialistes, apuntava el cap de l’oposició, creuen que el futur es juga en l’educació i per aquest motiu volen comprometre tot el seu suport “en els recursos necessaris perquè es pugui fer correctament la feina”. Per la seva part, Cordón posava en valor “la feina que fan els Ajuntaments en favor de tota la comunitat educativa”.\nD’altra banda, Illa ha assegurat que “Catalunya necessita unió, i no divisió, i qui plantegi referèndums divisius no comptarà amb el nostre suport”. En aquesta línia, els socialistes reclamen “un diàleg a Catalunya, que també reclamen les autoritats internacionals”. Illa considera rellevant que “aquells qui fan bandera del diàleg, no el practiquin”. El líder socialista ha reclamat al president de la Generalitat, Pere Aragonès, que convoqui una taula de diàleg entre formacions polítiques catalanes.\nFinalment, sobre la possibilitat que s’abordi el futur de l’aeroport del Prat en la taula de diàleg entre els governs català i espanyol, ha reclamat al govern d’Aragonés que respecti els acords presos el 2 d’agost entre els dos executius: “Catalunya no es pot permetre perdre més oportunitats”.\npreviousEl Cerdanyola FC cau a Los Pajaritos\nnextLes entrades gratuïtes del Festival de Blues es poden reservar a partir de dimecres


Les tapes de l’Àlex arriben a Rac1 | atcomunicacio\n19 Novembre, 2015 / AT Comunicació\nEn Jordi, per exemple, s’ha muntat una impressora 3D a casa i es dedica a imprimir tota mena de figuretes i, fins i tot, objectes decoratius. En Pep porta la càmera de fotos com si fos una extensió de les seves mans i, li agrada tant o més encara, utilitzar les fotos com a base de creacions de disseny gràfic francament imaginatives. En Lluís, ànima d’artista rocker, és d’aquells dibuixants de vella escola capaç de crear una obra d’art si el deixes una estona davant d’un foli en blanc i un llàpis a la mà.\nI l’Àlex? Per a ell, el disseny gràfic i, sobretot el lettering més que un hobby és gairebé una obsessió que va més enllà d’omplir estones de lleure. Des de fa un parell d’anys, té el costum diari de fer un dibuix o text en la tapa del cafè que es pren per esmorzar. El que va començar com una petita distracció s’ha convertit en tot un projecte personal: una col·lecció infinita de tapes decorades.\nLa constància ha fet que ja tingui guardades més de 500 tapes dissenyades. Ara, a més, ha començat a fer un dibuix diari en les estovalles de paper a l’hora de dinar i també en fa col·lecció. A més, l’Àlex és un membre molt actiu del món social digital. Amb comptes a les xarxes socials més conegudes, on se’l coneix com a @Lionbillar, fa córrer la seva obra i, mica a mica ha anat aconseguint una quantitat considerable de seguidors, entre els quals, en Quim Morales, director del programa, La Segona Hora de Rac 1. El periodista i locutor de ràdio va reconèixer l’obra de l’Àlex convertint-se en un dels seus seguidors, a través dels seus comptes a Twitter i Instagram.\nLa cosa ha anat més enllà. El nostre artista tipogràfic ha participat al programa de ràdio, obsequiant tot l’equip amb 8 tapes de cafè dissenyades i personalitzades per a cadascun dels components de La Segona Hora. L’Àlex ha tingut ocasió de presentar-los el seu projecte artístic.\nAcostuma a passar que, quan l’art i la comunicació s’uneixen, la popularitat treu el nas i s’acaba instal·lant en la vida de l’artista. Serà així en aquest cas? És aviat per dir res, però ens sentim molt orgullosos de compartir amb vosaltres el gran talent artístic de l’Àlex i la constància amb la que va obrint-se camí en el món del disseny gràfic. De moment, ja el tenim etiquetat a les xarxes socials del programa de ràdio de més audiència a Catalunya (en la franja horària del migdia).\nSi us ha agradat l’article, feu un comentari i compartiu-lo!\n#Lionbillar, articles, AT Comunicació, disseny, disseny gràfic, La segona Hora, Quim Morales, Rac 1, talent artístic\n← La força d’una vida\nPrenem una copeta de vi? →


pregunteu a un noi: vaig dormir amb el meu millor amic i ara està sent estrany: una nova manera\nPregunta a un noi: vaig dormir amb el meu millor amic i ara és estrany\nEl meu millor amic i jo vam estar bevent i vam acabar tenint relacions sexuals. Hem tingut relacions sexuals en el passat i ens hem enganyat.\nTota la setmana havia estat fent broma sobre que ens casàvem si tots dos érem solters en deu anys. Diu que vol ser amic, però sempre porta al sexe i aquella nit i jo vam acabar dormint.\nL’endemà no es va posar en contacte amb mi i avui m’ha enviat un missatge de text per dir-me que necessita espai i es posarà en contacte amb mi quan estigui llest. Per tant, la meva pregunta és: Què he fet malament i com reacciono?\nAlguna cosa al seu cap va indicar un 'flip'. Alguna cosa el va fer 'emocional' en lloc de racional sobre la situació.\nÉs probable que no hagueu fet res “erroni”, però, independentment, es troba en algun tipus d’espai emocional del qual no en sou responsable ni en teniu control.\nJo diria que hauríeu de fer exactament el que va demanar: Doneu-li espai: visqueu la vostra vida com si desaparegués de l’aire. No pensis en ell i, si ho fas, no reaccions als teus pensaments sobre ell. Deixeu-ho ser.\nLes noies tendeixen a espantar-se quan un noi entra a la seva 'cova' o 'petxina'. Això agreuja el problema. Normalment funciona així:\n1) El noi, per qualsevol motiu, es desequilibri emocionalment per alguna cosa.\n2) Guy considera que necessita gestionar el seu problema i tenir-lo a prop li faria molt més difícil esbrinar-ho.\n3) El noi li diu a la noia que necessita espai.\n4) La noia li dóna espai, però després comença a pensar què va fer malament o a intentar esbrinar què va passar.\n5) El pensament de la noia es converteix ràpidament tremend inseguretat, por a l’abandonament, gelosia, etc.\n6) La noia es transforma en un naufragi tan emocional que no pot evitar-se i comença a contactar amb el noi, amb l'esperança de rebre tranquil·litat, validació, etc.\n7) Guy se sent pressionat i interromput, cosa que el fa més inestable emocionalment i dificulta el maneig del seu 'problema'.\n8) El noi es retira més, la noia veu que, com a confirmació addicional, és veritable tot el que temia.\n9) El cicle continua, repeteix els passos 7, 8 i 9 indefinidament.\nPer tant, la manera d’allunyar-se del cicle tan tortuós és senzilla: NO reaccioneu si voleu espai. Només cal donar-li-ho i deixar-lo trobar el camí de tornada cap a tu quan sigui hora. Us llançarà algun tipus de contacte o senyal quan estigui a punt, encara que sigui petit.\nNo dic que sigui fàcil, però quan et pots resistir a reaccionar emocionalment davant les coses, tens un poder enorme per mantenir les coses en un bon lloc.\ncat78 No sé si es mira més aquest fil, però espero que sí. El meu millor amic i jo (conegut des de fa 12 anys), sempre ens hem sentit amb els altres. va admetre que m’estimava i que sempre ho tenia fa uns mesos. ens hem enganyat un parell de vegades, però sempre hem aconseguit que aquesta amistat també sigui sòlida. es va allunyar, a viure amb el seu gf. Sí, el seu amic. sempre ha tingut una relació rocosa amb ella i sí, l'he coneguda i ho puc validar. de totes maneres, recentment em va preguntar si volia connectar-me. sempre enviem textos coquets i de manera més aleatòria, així que vaig dir que estic segur. el trobo a faltar i el vull veure. al llarg dels anys, m’ha explicat molts detalls d’una vida destrossada de petit, l’he ajudat a fer coses i també m’ha donat suport. (la dona sempre ha viscut lluny d'ell per la seva feina). ara que m'ha demanat que enganxi, i crea el pla sobre com reunir-se ha desaparegut. ha passat més d’una setmana des que em va enviar un missatge de text. Sí, treballa hores senars i sí, té un gf, però ja no tinc ni text normal. era tot això una configuració? no em preocupa com va dir que ho va fer tots aquests anys? s’està apartant perquè realment té sentiments? Estic molt confós. Li vaig deixar enviar missatges de text i ha estat difícil no sentir el seu to al telèfon. gràcies per endavant . 21 de juliol de 2019 a les 8:02 countrygirl aquest consell em va ajudar molt. Sóc una dona i experimentava el número 5. Vaig fer exactament el que em vau suggerir i no vaig permetre que les meves emocions treguessin el millor de mi. No vaig arribar i el dia 6 vaig rebre una trucada. tot i que el meu amic no va dir que volia ni necessitava espai, era molt clar quan la rutina normal de trucades estava desactivada. quan va trucar, em vaig resistir a les ganes de sortir, i vaig fer tot el possible per mantenir la conversa lleugera i no parlar del que havia passat entre nosaltres. de fet, va intentar parlar-ne, però vaig suggerir que ho discutíssim en un altre moment. 28 de desembre de 2015 a les 13:11 john Estic en una situació similar, però sóc el noi, he estat molt amic d'aquesta noia des de fa més de 10 anys que viu sempre vist com bonic. ja feia més de deu anys que era amb un noi o jo amb una noia que no es superposava, en els darrers 6 mesos ha estat soltera i acaba de sortir d'una relació i ens vam anar junts. parla constantment d’altres nois que vol veure, però sembla que ens trobem constantment en situacions precàries. Mai la vaig veure com més que una amiga, però em va seguir engrescant, per exemple. preguntant-me per què no l'he demanat mai, dient que tindria la sort d'estar amb ella, etc. vaig acabar mirant-la completament diferent i em vaig preguntar per què no? sempre ens hem entès tan bé i som molt propers. Així que, mentre estava fora, vaig fer un moviment cap a ella i vaig rebre un kbed, vaig aconseguir immediatament la situació, però em vaig quedar totalment confós. quan vam tornar, va dir indirectament que era el meu moment, i després d’haver begut moltes nits em va demanar que tornés al seu llit, fins i tot abans de besar-la vaig acabar desapareixent (sí, sé malament), però quan em vaig despertar i vaig començar a flipar. ella significa molt per a mi i sé si trenco aquesta barrera, puc tornar a l'amistat, així que he estat ignorant parcialment tota la situació, només vull tornar a ser amiga, però em trobo pensant en ella tot el temps . Estic segur que podria acabar amb ella, però després no estic segur de si podríem sobreviure en una relació, ja que tant ella com jo som animals de festa més aviat neuròtics. Suposo que estic apuntant, tinc ganes de fugir no perquè no vull estar amb ella, sinó perquè no vull arriscar la nostra relació. signat el totalment confús 17 de juliol de 2012 a les 11:53 mackey taylor això és realment senzill. vas fer o dir alguna cosa que el va portar a creure que potser voldries més que 'una mica de sexe aquí i allà'. el va estranyar i ara és el moment de 'sortir abans que sigui massa tard'. sobretot si dormia era la primera vegada que passava després del sexe. intueix que l’acord tàcit de “sexe casual” sempre que sigui el moment oportú (sobretot quan estem borratxos, divertits o en una gran caiguda) pot estar en perill, i el que podria aparèixer és una relació més “compromesa”. en aquests casos, si això no és el que volem, 'necessitar més espai' és realment la nostra manera d'avançar 'en treure l'infern d'allà'. ho sento, sé com pensem. 21 d'octubre de 2010 a les 21:09 carinyo potser estic pensant massa com una noia, perquè sóc una, però podria ser que ell no vulgui sigui qui li agradi primer (més que una amiga). potser li preocupa que només vulgueu ser amics i s’uneixi emocionalment, de manera que es dóna espai per resoldre-ho. Crec que tots dos han de preguntar-se si veuen més que surten d’aquesta relació i ser honestos amb ells mateixos i amb els altres. 18 d'octubre de 2010 a les 11:28


Activitats Octubre 2007\nEts a: Inici > Vilanova tema a tema > Biblioteques > Biblioteca Joan Oliva i Milà > ConcurHora ExpoActivitats Joan Oliva > Activitats Octubre 2007\nExposició: Deserts i desertització\nCol·loqui 50 anys de l'Agrupació Excursionista Talaia\nExposició: Del Boletín de la Agrupación Excursionista Atalaya a l’Agrupació Excursionista Talaia\nExposició: Punts de Llibre\nCicle Mirades de Circ\nPresentació: Pinzellades de les activitats físiques i esportives a Vilanova i la Geltrú.\nDel 30 d'octubre al 9 de novembre la Biblioteca Joan Oliva i Milà va acollir l'exposició: Deserts i desertització, produïda per l'Associació per les Nacions Unides a Catalunya.\nAquesta mostra té present les causes i les dades sobre desertització i l'estat de recursos hídrics a nivell mundial i a la nostra geografia.\nEl 26 d'octubre a les 20 h. els membres de l'Agrupació Excursionista Talaia\nvan reunir-se per commemorar el 50è aniversari de la creació de la Talaia\ni tractar així sobre les vivències de l'entitat al llarg d'aquests anys.\nTambé amb motiu de la commemoració del 50è aniversari de l'Agrupació Excursionista Talaia, a la Biblioteca Joan Oliva va estar exposada entre el 26 d'octubre i el 9 de novembre una selecció dels exemplars de la revista que formen part del fons de la Col·lecció Local de la Biblioteca, que disposa dels del núm. 1 de l'any 1957 fins al 2007.\nJuntament amb la revista es van poder veure els fulls informatius Caminades Populars de la Talaia.\nEnguany, a la biblioteca Joan Oliva i Milà ens hem afegit a la celebració del Dia de la Biblioteca proposant als usuaris de la Sala Infantil que deixessin volar la seva imaginació i elaboressin uns Punts de Llibre per a exposar-los el mateix dia 24.\nAquesta és una mostra dels punts que han confeccionat.\nEl Festival Internacional de Circ Trapezi de Vilanova i la Geltrú ha organitzat el cicle de tardor Mirades del Circ, cicle que consta de dos tipus d'activitats: per una part, l'exposició de llibre de bibliòfil Dotze temes de circ, els gravadors de la Rosa Vera (1959-1984), que aplega 12 gravats de diferents autors acompanyats cada un d'ells per un text o poema de dotze escriptors, i per l'altra una trobada amb tres escriptors de contes infantils a les biblioteques Municipals.\nA la Biblioteca Joan Oliva, el dissabte 20 d'octubre a les 12 hores, a l'Hora del Conte, l'autor Miquel Desclot va presentar la seva obra Nas de Barraca, on explica els tràfecs d'un gran nas tafaner, que es veu embolicat en les peripècies d'una original companyia circense.\nA continuació es va realitzar l'activitat infantil Un circ de nassos, a càrrec d'Esther Bruna i Sofía de Ruy-Wamba adreçada a infants a partir dels 6 anys, durant la qual els nens i nenes van maquillar-se de clown i van confeccionar els seu vestits de paiasso.\nEls vestits han estat exposats a La Sala simultàniament a l'exposició del llibre Dotze temes de circ. Els gravadors de la Rosa Vera (1959-1984).\nEl 5 d'octubre va presentar-se a la Biblioteca Joan Oliva el llibre Pinzellades de les activitats físiques i esportives a Vilanova i la Geltrú. Crònica d'un segle, dels autors Miquel Altadill, Judith Barbacil, Salvador Bernadó, Yol Bernadó, editat per El Cep i la Nansa.\nLa presentació a anar a càrrec de Miquel Altadill, Judith Barbacil i Salvador Bernadó que van explicar la seva visió sobre el procés d'elaboració del llibre mentre els assistents podien veure algunes de les imatges que s'hi inclouen.


2013 0420. La mobilització ciutadana, clau per a l’èxit del procés. Ara. - Gironès per la independència\n2013 0420. La mobilització ciutadana, clau per a l’èxit del procés. Ara.\nLa mobilització ciutadana, clau per a l'èxit del procés\nUna de les claus del procés sobiranista català és la confluència de l'acció institucional i la mobilització ciutadana. Aquesta és una de les seves característiques més definitòries i la raó que explica en part el seu èxit. És cert que després de la Diada, les eleccions, i la constitució d'un Govern que té el mandat i l'objectiu de consultar a la ciutadania i, en paral·lel, construir les estructures d'estat necessàries per assolir la plena sobirania, s'han produït interferències i distorsions que poden haver desanimat una part de la societat civil implicada en el procés. Per això ha arribat l'hora de tornar a fer un cop d'efecte, tal com han previst Òmnium i l'ANC per al pròxim 29 de juny al Camp Nou.\nLa idea és reunir 100.000 persones en un escenari emblemàtic, que remet a l'històric concert de Lluís Llach el 1985 i que assegura la projecció internacional de l'acte. Llach ja s'ha compromès amb els organitzadors, i ara només cal esperar que les negociacions amb el Barça arribin a bon port. El 29-J pot quedar marcat com una altra de les dates claus en el camí cap a l'estat propi, amb un protagonisme merescut per a la ciutadania i un paper rellevant per a artistes que, com Llach, han fet sempre compatible una carrera artística amb el compromís amb el seu país.\nSigui com sigui, aquesta nova iniciativa demostra que sense el suport social, sense la mobilització desinteressada de milers de persones que destinen hores i hores a la causa de la independència, el procés no hauria arribat al punt on som ara ni, segurament, estaria en condicions de plantar cara als poderosos enemics de la causa de l'emancipació nacional catalana. Els polítics han de fer la seva feina, però també han de sentir l'alè de la ciutadania, la pressió perquè s'esvaeixi qualsevol dubte i que sàpiguen que no hi ha marxa enrere possible. El mandat democràtic del 25-N va ser rotund. I el món ha de saber que això no és un invent dels polítics, sinó una demanda del poble.


El País Valencià perd el 13,5% dels ruscs que tenia en explotació fa onze anys - Diari La Veu\nEscriba el número 579303\nEl País Valencià perd el 13,5% dels ruscs que tenia en explotació fa onze anys\nEls productors de mel valenciana denuncien estar "en clar desavantatge respecte als d'altres territoris"\n19 març 2019 12:30h\nEl nombre de ruscs que hi ha instal·lats al nostre territori s'ha reduït en 55.979 des del 2008. / TIMOTHY PAULE II\nALACANT. El nombre de ruscs s'ha reduït un 13,5% en el País Valencià des del 2008, mentre que ha augmentat en més de 18 punts en la resta de l'estat espanyol, segons una enquesta de la Direcció General de Produccions i Mercats Agraris del Ministeri d'Agricultura a la qual ha tingut accés Europa Press.\nAixí, el nombre de ruscs que hi ha instal·lats al nostre territori s'ha reduït en 55.979 des del 2008, ja que ha passat de 414.216 unitats a les 358.237 de l'últim recompte. Per contra, en la gran majoria de les autonomies ha crescut el nombre de ruscs. Com, per exemple, Castella i Lleó, on s'ha passat de 396.423 a 438.820 ruscs en aquest mateix període, i de 525.183 a 563.611 a Andalusia. Per al conjunt de l'Estat, ara hi ha un 16,8% més de ruscs que el 2008 amb un total de 2.868.337.\nSegons han apuntat des de diferents organitzacions com ASAJA Alacant, Coag i la Unió de Llauradors, els apicultors del País Valencià es troben "en clar desavantatge respecte als d'altres territoris, malgrat la importància que té la mel de flor del taronger".\nEn aquest sentit, han explicat que els productors de mel valenciana suporten acords per a evitar la pol·linització creuada que els impedeix col·locar els seus ruscs en molts llocs i els ajuntaments també aproven "normatives restrictives aprofitant aquests acords", segons han denunciat. A més, en el nostre territori no es donen ajudes agroambientals.\nDavant aquesta situació, molts apicultors s'han vist obligats a abandonar la seua activitat o assentar-se en altres autonomies, han continuat des de les entitats agràries que han recordat que "la pol·linització de les plantes en flor, salvatges o cultivades, és indispensable perquè la vida continue sobre la terra, tal com potencia l'Organització de Nacions Unides per a l'Alimentació (FAO)". Per això, han reclamat que es done suport a l'activitat apícola, "tal com es potencia des de la Unió Europea".\nEn l'actualitat, es comptabilitzen 2.329 explotacions estants i transhumants en el País Valencià, un número que el situa per damunt d'altres tretze territoris espanyols i només per davall de Castella i Lleó (5.458 explotacions), Andalusia (5.008 explotacions) i Galícia (4.213 explotacions).\nDel 2013 fins al 2018 el nombre d'explotacions ha crescut en 496 noves explotacions; encara que a Andalusia l'increment és de més del doble, amb 1.234 nous assentaments apícoles i en el cas de Castella i Lleó, l'autonomia en la qual més assentaments d'aquest tipus n'hi ha, les explotacions han crescut en 1.591 explotacions.\nEscriba el número 713099


Campanya solidària “Cap Infant sense colònies”\nInici > Premsa > Sala de Premsa > Notícies > Campanya solidària “Cap Infant sense colònies”\nEnllaços interès Podeu fer donatius a la campanya en aquest enllaç web Projectes Solidaris "Ajuda'ls a créixer" 60è aniversari de la Fundació Pere Tarrés\nS'inicia la campanya solidària “Cap infant sense colònies”\nPosem en marxa la campanya solidària “Cap Infant sense colònies” per becar colònies i casals d’estiu a infants en risc d’exclusió social. Aquest estiu 2018, la Fundació Pere Tarrés pretén becar uns 3.600 infants amb una inversió econòmica de més d’un milió d’euros. Un dels objectius de la campanya és sensibilitzar a la població de la importància de l’educació en el lleure perquè no converteixi en factor d’exclusió social més.\nLa pobresa i la desigualtat afecten encara amb més duresa a infants i joves. Els infants amb menys recursos s'han empobrit 4,5 vegades més que la resta durant la crisi, segons un informe publicat per Save The Children. En concret, l'estudi conclou que entre el 2008 i el 2015, la renda de les famílies més pobres (el 20%) va descendir en un 31%, 4,5 vegades més que la resta, que es va reduir un 7%.\nL’estiu agreuja la situació dels infants en situació de risc d'exclusió social. L’atenció que aquests infants tenen garantida amb l’escolarització acaba amb el final de curs, quan tanquen els menjadors escolars i finalitzen les activitats complementàries. La majoria d’aquests infants no fan vacances en família i la seva situació econòmica no els permet afrontar la despesa que suposen les activitats de lleure com colònies o casals.\nLa Fundació Pere Tarrés considera que l’educació en el lleure ajuda a pal·liar els efectes de les desigualtats socioeconòmiques dels infants en risc d’exclusió social. Es tracta d’una educació integral i complementària a l’escolar, que genera igualtat d’oportunitats socials i educatives. Per aquest motiu la Fundació Pere Tarrés presenta la campanya solidària “Cap Infant sense colònies” per becar colònies i casals d’estiu a infants en risc d’exclusió social. De fet, un dels objectius de la campanya és sensibilitzar a la població de la importància de l’educació en el lleure perquè no es converteixi en factor d’exclusió social més. La Fundació està convençuda que sovint, les lliçons més profundes a la vida s’aprenen en un estiu.\nLes 1.900 activitats dels centres d’esplai i centres socioeducatius en previsió de beca s’adrecen als infants que durant l’any participen en les activitats d’atenció educativa i social dels centres socioeducatius i dels centres esplais del Moviment de Centres d’Esplai Cristians Catalans (MCECC) i també són obertes al barri o població on es realitzen. Les beques es concediran en funció de criteris socioeconòmics establers per la comissió de beques.\nEnguany la Fundació Pere Tarrés celebra el 60è aniversari de l’inici de la seva activitat, que va començar amb l’organització de les colònies en el marc de Càritas Diocesana de Barcelona. L’objectiu era proporcionar als infants una oportunitat per créixer, estar en contacte amb la natura, jugar, aprendre, adquirir hàbits i valors, i assegurar una alimentació saludable, aspectes que eren especialment necessaris per als infants en situació vulnerable, en una època de carència durant la postguerra espanyola. “Si algun nen o nena volia anar de colònies i no podia pagar-ho, entre els altres pares es feia una col·lecta i s’arreglava perquè tots hi poguéssim participar” explica Paquita Pasqual, una vilafranquina de 82 anys que quan en tenia 12, ara fa 60, va anar a les primeres colònies de la Fundació, com a nena i després com a monitora.\nSeixanta anys després, la Fundació segueix fidel a aquest compromís educatiu i social, amb l’ampliació de l’activitat a altres àmbits, però sempre amb la infància al centre, especialment aquella que viu en risc d’exclusió social. Perquè, malauradament, actualment continuen havent-hi molts infants a Catalunya que no tenen les necessitats físiques ni emocionals cobertes. “Volem agrair la iniciativa de crear aquest espai per als nostres fills i col·laborar en el seu benestar i en el de les seves famílies” explica una mare el fill de la qual va rebre una beca per participar a un casal d’estiu l’agost de 2017.\nA través del web: peretarres.org/donatius\nPer telèfon: 93 430 16 06\nA través del compte: IBAN ES 80 2100 0435 5102 0019 0260


Jordi Altesa - Menys trinxera i més Trincheria | NacióGarrotxa\n«Amb Trincheria passava que, malgrat no estar-hi d’acord, volies saber què opinava sobre els esdeveniments i, a més, amb temes de ciutat no queia en la demagògia.»\nper Jordi Altesa, 3 de setembre de 2018 a les 12:11 |\nEl passat mes de juliol va morir Joaquim de Trincheria, activista cultural i regidor durant 27 anys a l’Ajuntament d’Olot. Més enllà de les banderes i símbols nacionals que més li agradessin, hi ha aspectes de la seva personalitat que val la pena subratllar i conservar pel futur de la ciutat.\nAmb Trincheria passava que, malgrat no estar-hi d’acord, volies saber què opinava sobre els esdeveniments i, a més, amb temes de ciutat no queia en la demagògia. De fet, encara es pot trobar algun vídeo per Internet d’un debat on defensava l’endeutament municipal d’Olot en plena crisi per haver tirat endavant projectes com la llei de Barris i evitava fer una crítica fàcil.\nPrecisament, una altra virtut, és que Trincheria era un home interessat per la ciutat i que no rebutjava discutir i intercanviar opinions en tertúlies de bar. Li agradava ser present en espais on debatre d’Olot des de molts punts de partida en temes com el comerç, l’educació, l’oci nocturn o l’habitatge. Una espècie en perill d’extinció.\nA Olot, però, no és que no hi hagi tertúlies sobre el rumb de la ciutat, sinó que amb els darrers tancaments de locals emblemàtics del centre, gairebé ni tan sols queden llocs on parlar-ne. Són els punts de trobada entre ideologies i orígens els que permeten que les ciutats arrelin.\nAra que la vida municipal i nacional s’ha omplert de polítics i periodistes que temen la discrepància i es posen de perfil per no tenir opinió pròpia, convé reivindicar els esperits lliures que pensen per si sols. La caça al dissident i al discrepant és, sens dubte, una mala notícia i Trincheria va ser difícil d’encerclar per fer-lo passar per l’arc.\nDe fet, les ciutats, i els grups humans en general, només podran avançar si saben sumar des de la discrepància. Per això, les opinions formades i suficientment líquides han de ser un element clau per trobar punts d’unió entre posicionaments enfrontats. Malauradament però, ara es premia l’obediència i la fidelitat per sobre del talent.\nLa nostra gent petita


Aquesta tarda hem fet la primera Ruta monogràfica Rafel Masó i Valentí per Canet de Mar amb els alumnes del curs de Patrimoni de la Universitat de la Gent Gran de la UNED.\nHem començat per la columna estriada de Masó, feta amb fang negre pels ceramistes Marcó de Quart d'Onyar, que hi ha al tram final del carrer Ample. La columna la va comprar l'Ajuntament de Canet l'any 1994 a Jaume Marcó, nét del ceramista gironí Frederic Marcó i Prats.\nTambé hem pogut veure els bancs de pedra que hi ha a la plaça de l'Església, -que són els mateixos que també podem trobar al passeig de la Mare de Déu-. Masó va dissenyar aquest mobiliari urbà entre l'any 1915 i 1917 i van estar realitzats pel picapedrer Josep Xirgu Bosch. El cost d'execució de cada banc va ser de 75 pessetes.\nHem voltejat l'església parroquial i ens hem aturat a l'antiga cooperativa La Canetense (1920-1923) on, a banda d'explicar-ne la història he fet una anàlisi dels tractaments dels materials i formes de l'edifici.\nPer acabar la sortida, hem anat fins a la Casa Renau (1929), situada a la riera Buscarons, on hem resaltat la composició de la seva façana i la columna botxa que separa les dues finestres i en acabar, la propietària de l'immoble i alumne del curs del patrimoni, ens ha mostrat el seu interior.


Fosbury » Les Notes » Les notes del cap de setmana esportiu Laia Andreu s'endú la matrícula d'honor del cap de setmana\nDesprés de donar a conèixer el rànquing fosburià de la temporada 2017 en forma de Top 50, recuperem el fil de cada dilluns fent un cop d’ull a les actuacions més destacades del cap de setmana esportiu.\nLa matrícula d’honor se l’endú la corredora Laia Andreu i les mencions destacades van a parar a Martin Fourcade, Joan Barreda, Cyril Despres i les seleccions catalanes de categories inferiors.\nLa vigatana ho ha tornat a fer. Ha fet bons els pronòstics i s’ha endut el triomf en la 45a edició de La Ciaspolada. És el quart títol de l’osonenca a la prova més mítica de les raquetes de neu, fita que la converteix en una de les millors corredores de la història d’aquesta prova italiana, només superada per les cinc victòries de Laura Fogli. Andreu ha capitanejat una actuació brillant de la selecció catalana de la FEEC amb cinc esportistes més al top 10: Sílvia Leal (5a), Sílvia Zuñiga (6a) i Laia Aguilar (8a) en categoria femenina i Eduard Hernández (6è) i Marc Traserra (7è) en la masculina.\nLaia Andreu, a la línia de meta / Pegaso Media\nEl biatleta de La Llaguna ha tornat a viure un cap de setmana rodó a la copa del món. Després d’un inici “tebi” de temporada, el nord-català sembla haver recuperat la seva millor precisió i un ritme fortíssim dalt dels esquís per superar a tots els seus rivals. Especialment, als noruecs, els únics capaços de discutir-li els seus triomfs. El 5 i el 6 de gener s’ha imposat a la prova d’esprint i a la prova de persecució de la localitat germànica d’Oberhof i amplia el seu avantatge al capdavant de la general. Suma 67 triomfs a la copa del món al llarg de la seva carrera.\nJe respecte, je me bats, je souffre, je doute mais je n’ai pas peur! pic.twitter.com/GUlk36iZgB\n— Martin Fourcade (@martinfkde) 6 de gener de 2018\nMalgrat el seu extraordinari palmarès, continua essent amb tota probabilitat el menys reconegut dels quatre pilots que conformen l’equip d’or de Peugeot en la seva última incursió al Dakar. El pilot que des de fa uns quants anys resideix a Andorra ha guanyat la segona etapa de la prova llatinoamericana en la categoria de cotxes i s’ha convertit en el nou líder del Dakar. Un inici prometedor per a un pilot que serà un dels grans candidats a ocupar una plaça de podi final el proper 20 de gener. Amb Nani Roma, un dels grans candidats a brillar en cotxes enguany.\nEl pilot castellonenc ha sumat la seva 20a victòria al Ral·li Dakar dalt d’una moto en la segona etapa disputada aquest diumenge. Rapidíssim dalt de la seva Honda, ja fa uns quants anys que el pilot demostra totes les seves habilitats a la prova de l’Amèrica del Sud en el primer tram de la competició. El gran repte el viurà en els propers dies: lluny de problemes mecànics o de caigudes, és un clar candidat al triomf final en la categoria de motos, on també hi participa el tercer classificat de 2017, Gerard Farrés.\nSeleccions catalanes de categories inferiors\nBrillant. No hi ha una altra manera de definir els resultats assolits aquest cap de setmana per les seleccions catalanes en categories inferiors en esports tan potents arreu de l’estat com l’handbol o el bàsquet. En el cas de l’handbol el resultat és tan esplèndid com espectacular: 5 ors i 1 plata en un cap de setmana perfectament explicat pels companys de Cathandbol. En el cas del bàsquet, un altre meritori resultat amb tres podis i un cinquè lloc als campionats disputats a Valladolid. Festa i celebració més que merescuda per a tots els joves jugadors de casa nostra.\nQue bé sonen aquestes veus de les #SeleCatHandbol. BON COP DE FALÇ!\nBàsquetBiatlóCiaspoladaCyril DespresDestacatHandbolJoan BarredaLaia AndreuLes NotesMartin FourcadeMotorRal·li DakarRal·lisRaquetes de NeuSeleccions


La Secretaria del Pla Nacional sobre la Sida continua la seva activitat - Alas\npublicant una guia contra el VIH\nLa Secretaria del Pla Nacional sobre la Sida, després de creure que seria eliminada davant la seva inexistència en la nova composició del Ministeri de Sanitat, ha confirmat la seva continuïtat i ha publicat una nova guia per recordar els diferents mètodes que es poden emprar per instar la prevenció davant del VIH.\nEl passat mes de gener, davant la desaparició del Pla Nacional sobre la Sida de la nova composició del Ministeri de Sanitat, en virtut del Butlletí Oficial de l’Estat (BOE) publicat en aquest moment, diferents mitjans, entre els quals s’inclou Univers Gay, van donar a conèixer la desaparició de l’organisme dins de la campanya de retallades empresa pel Partit Popular (PP).\nNo obstant això, el Pla Nacional sobre la Sida ha confirmat la seva continuïtat i ha dut a terme la presentació d’una nova guia que ajudarà a les organitzacions a potenciar la seva lluita a favor de la prevenció enfront del VIH.\nEl Govern s’ha compromès a mantenir la Secretaria del Pla Nacional sobre la Sida (SPNS), encara que fins ara no ha explicat els recursos que destinarà a l’organització, de manera que diferents col · lectius de lluita contra la sida ja han exigit que es garanteixin els recursos necessaris per continuar fent front al VIH / sida.\nLa Secretaria del Pla Nacional sobre la Sida ha publicat la ‘Guia de prevenció del VIH a través de les noves tecnologies de la informació i la comunicació‘ (PDF), la qual recorda als professionals i voluntaris que treballen per ajudar a difondre l’educació sexual necessària per fer front al VIH / sida les oportunitats que ofereix Internet per arribar al màxim nombre de persones possibles i de la manera més eficaç.\nResposta de les organitzacions\nLa presidenta de la Coordinadora Estatal de VIH-sida (CESIDA), Udiárraga García, ha manifestat que “les organitzacions civils estem fermament convençudes de la necessitat de continuar amb un òrgan que garanteixi la coordinació de les polítiques al voltant de l’atenció del VIH a nostre país i igualitària en totes les comunitats autònomes. Per això, la notícia que el Pla Nacional de la Sida continua és rellevant per a nosaltres, perquè el VIH és una infecció que encara avui, després de tres dècades, ens segueix posant sobre la taula reptes clínics i socials cada dia “.\nFONT: http://noticias.universogay.com/la-secretaria-del-plan-nacional-sob …


Hem vingut per quedar-nos! - Consorci d'Acció Social de la Garrotxa\nHem vingut per quedar-nos!\nActualitat — 25 juliol 2017\nEl passat dijous 6 de juliol el CEESC organitzava una jornada debat per exposar la situació dels educadors socials dins del sistema d’ensenyament.\nEn un moment de canvi al sistema educatiu, en què s’arrosseguen encara les retallades de la crisi però sorgeixen propostes d’innovació pedagògica, els educadors socials ens reivindiquem com a professionals plenament competents per desenvolupar la professió dins del sistema d’ensenyament.\nCal però, primer de tot, un canvi real en el sistema, tal com ha recordat en el darrer debat l’educador Jaume Aguilar, de la Federació de Moviments de Renovació Pedagògica de Catalunya. La concepció de les administracions “hauria de passar del dret a l’escolarització al dret a l’educació”. Aguilar ha reivindicat que justament ara que el sistema educatiu busca vies per transformar-se, amb projectes com el d’Escola Nova XXI, “l’educador i els mestres han ‘’aprendre a aprendre”.\nSón moltes les accions que com a educadors podem desenvolupar dins el sistema reglat i no només com els apagafocs dels conflictes. Som professionals que podem aportar una nova visió de treball interdisciplinar, una altra mirada i enfoc a l’educació des de la proximitat, la confiança, el respecte als ritmes vitals, podem ser un nexe d’unió entre les famílies, el territori i l’escola, podem aportar multitud de coneixement en la convivència, en la mediació, en la diversitat, en el lleure… tenim expertesa en les necessitats individuals i col·lectives dels infants, adolescents i les seves famílies, etc.\nCom s’ha posat de manifest en el debat, els educadors no volen substituir ningú, volen ser part de les noves propostes d’innovació pedagògica perquè som útils i necessaris.\nCom deia més d’un company en el debat “…hem vingut per quedar-nos!”\nJordi Roca Mallarach, educador social de l’Equip d’Atenció a la Infància i l’Adolescència


Ningú és Perfecte: Superwoman, la gran mentida\nSuperwoman, la gran mentida\nLes dones ho podem fer tot, i a més ho podem fer bé.\nPodem ser bones treballadores, estudiants amb mèrits, professionals de prestigi i ocupar càrrecs de responsabilitat.\nTreballem igual o amb més força que els companys homes i per tant, mereixem el mateix a canvi del mateix esforç.\nAl sortir de la feina, ens aboquem als nostres fills. Perquè també podem i volem ser mares, i mirem que no li falti de res ni al nen ni a la nena, ni material, ni emocional.\nI per això anem a les trobades de les AMPAS, confeccionem disfresses horribles per carnestoltes, ajudem a fer treballs de plàstica, anem al pediatra quan toca, a les classes d’anglès i de ballet, curem genolls esgarrinxats i donem petons de Bona nit.\nDesprés ens ocupem de la casa, de la neteja, de la compra, de fer un sopar saludable, atractiu, econòmic i baix en greixos i abans que arribi la nostra parella, ens relaxem amb la depilació, xampús, mascaretes i assecadors de cabell perquè quan arribi tinguem un encontre apassionat i la rutina no espatlli la nostra fantàstica vida sexual.\nAquesta seria una vida ideal? Tenir temps per fer tot això sense morir en l’intent?\nEn qualsevol cas és l’objectiu que sembla que busquem moltes dones. La del difícil art d’arribar a tot arreu.\nEn definitiva, la gran enganyifa de la súperwoman.\nPublicat per Ningú és Perfecte a les 8:51 a. m.\nTotalment d'acord. A mes, als homes una vegada han tingut un càrrec de responsabilitat, ningú els proposaria un càrrec inferior, mentre que a les dones, si has reduit la teva jornada per atendre millor la teva familia, sempre hi ha qui t'ofereix que li vagis a netejar el pis o cuidar la mainada. Li proposarien a un home que ha treballat, per exemple de comptable??\nUn home que viu amb els pares als 30 i no te carrera pot guanyar 2.000 e al mes. Una dona amb estudis universitaris sempre comença a les noves feines con auxiliar administrativa i a sou base, havent de demostar tot de nou, encara que sigui capaç de ser com la superwoman que descrius al teu article.\nHi ha molta feina a fer... i poques forces per lluitar.\nGuille Valdés ha dit...\nNo voldria afegir mes pessimisme a la questió però més enllà de les desigualtats de genere, que no discuteixo, fins i tot en els casos on les càrregues de feina estan equilibrades entre l'home i la dona, el ritme imposat per les obligacions laborals, socials, familiars de la nostra societat ens obliga a tots a comportarnos com superwomans i supermans i el pitjor es que els valors que ens inculquen ens fan estar fins i tot orgullosos de guanyar-nos el cel a base de llevar-se apretant les dents, anar a mil per hora durant tot el dia i caure mort al vespre havent complert gairebe amb totes les nostres obligacions, oblidant-nos potser de les obligacions cap a un mateix. Aixó dia rere dia fins que a algú de tant en tant se li en va l'olla o agafa una malaltia. Com deai l'Astèrix "estan bojos aquests romans"...\nTant directa com sempre, Mari Carmen :)\nJa ho pots ben dir...qu'ils sont fous ces romains!\nA veure quan ens vens a fer una visita...\nT'he de donar tota la raó una vegada més.\nm'estic plantejant molt seriosament deixar d'intentar ser una superwoman per ser una supervillana... no estan tant ben valorades socialment però son força més lliures!


Modern 3 room apartment in Gdańsk Gdańsk Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPiecki-Migowo, Gdańsk, Polònia - Veure al mapa\nMés informació sobre Modern 3 room apartment in Gdańsk\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Gdańsk, Modern 3 room apartment in Gdańsk és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Modern 3 room apartment in Gdańsk, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix habitació familiar, ascensor per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Gdańsk, faci de Modern 3 room apartment in Gdańsk la vostra llar.


Flexibilitat i eficiència, valors de futur - Diari de Girona\nFlexibilitat i eficiència, valors de futur\nAquesta setmana hem vist els primers símptomes que alguns preus estan tocant sostre i començaran a baixar els propers mesos. Aquest fenomen s’observa ja a aquells sectors que van ser els primers en activar l’augment de preus ara fa aproximadament un any. Per tant, no vol dir que l’espiral inflacionària hagi arribat a dalt, car el sistema econòmic té molta inèrcia i encara ens falta incorporar l’espiral deguda als salaris; però que els sectors de l’economia més avançats arribin al sostre ja és un aspecte positiu perquè voldria dir que a final d’any tota l’economia haurà arribat al punt més alt del cicle inflacionari.\nI llavors què? Llavors a baixar el consum, perdre producció, perdre ingressos públics, perdre llocs de treball, en definitiva, a perdre riquesa. En una crisi com la que ve, cal aprendre de les crisis anteriors.\nLa primera crisi que vaig viure a la meva carrera professional va ser la del xoc de petroli del 1978. Just sortia de la universitat, vaig treballar un any a l’empresa familiar i el 1979 ja tornava a Grenoble (on havia estudiat) a treballar en un projecte de dues màquines de paper per a Cuba i per a Colòmbia. El 1981, quan vaig tornar, vaig haver de fer-me càrrec del tancament de part de l’empresa familiar i engegar un pla per salvar la fàbrica de Besalú. Des de llavors fins l’any 1992 no vam poder obtenir cap crèdit bancari per invertir en millorar la fàbrica: la producció va passar de 3.000 t/any a 15.000 t/any comprant peces d’ocasió i adaptant-les amb recursos propis i precaris. Cada mes d’agost la fàbrica tancava i ens posàvem paletes, mecànics, electricistes i gruistes a modificar les màquines. Amb el nostre enginy i amb el nostre petit estalvi vam millorar la fàbrica de forma substancial i la vam sostenir de la crisi.\nLa segona crisi va ser el 1992, després de les festes olímpiques i de l’expo de Sevilla. La pesseta s’havia revaluat considerablement perquè havia anat a cercar crèdit exterior per finançar els jocs i això havia deixat la indústria fora de la competitivitat europea. Recordo que en aquell temps Finlàndia va deixar de vendre a Rússia, un mercat on venia el 50% de la seva producció. I on va vendre? A Europa, amb Espanya fora de competitivitat. Aquella crisi la vam resoldre fent una Agrupació d’Interès Econòmic amb Enher, la companyia elèctrica, per construir la central de cogeneració. Un torn de la fàbrica el vam destinar a fer de paletes i mecànics. Així va ser com vam superar la segona crisi, més encara quan el govern va devaluar un 25% la pesseta.\nLa tercera crisi va ser la de la construcció. El desembre 2008 acabàvem d’engegar la nova màquina de paper i el 2009 vam entrar en la crisi de les hipoteques sub-prime. Els proveïdors i els bancs ens van dir que el nostre endeutament era molt alt, que no ens podien proporcionar crèdit. «Però si és la inversió de la nova màquina, no és cap immoble!» Res a fer. Ens vam quedar sense circulant per poder engegar la producció. Sense incorporar més personal, la gent anava treballant en una màquina o en altra a mesura que podíem tenir matèria primera. I l’any 2010 ja vam aconseguir prou crèdit de proveïdors i més vendes al comptat per generar la tresoreria suficient per engegar definitivament el projecte.\nLa quarta crisi l’estem vivint ara mateix, amb el problema de no poder repercutir l’augment de costos de matèria primera i energia al producte fabricat, fet que ens va generar pèrdues mai vistes l’any passat. Una vegada superat el punt, ara toca refer-se de les pèrdues i preparar-nos per quan arribi l’escenari de la baixada de consum. Caldrà un esforç col·lectiu per reforçar els sectors de més valor afegit, caldrà buscar oportunitats per aconseguir energia a bon preu i caldrà esdevenir més circulars del que som. També caldrà ajustar molt més els costos de procés, malbaratant menys matèria primera, millorant la productivitat... en definitiva, essent el màxim d’eficients possible.\nAixí les coses, comencem a veure clar que l’eficiència i la flexibilitat, l’adaptació ràpida als moments, seran valors clau per superar crisis com la que estem entrant. La nova economia es fonamentarà en sacrificis necessaris per superar el model excessivament financer que ens ha portat fins aquí. El paradigma de resoldre-ho tot a base d’augmentar el deute en consum ha arribat a la fi del seu recorregut, ha portat a la bogeria global sense mesurar si el que feia era eficient o no, sense veure si en feia un ús econòmicament degut o no. Una cosa es fabrica a Mèxic, s’acaba a Tailàndia i es ven a Europa. Un camió de paper surt de Catalunya fins a Itàlia i el mateix camió porta paper de nou a Catalunya. Aquesta bogeria que genera enormes ineficiències ha arribat al límit i ara haurà de buscar altres maneres de fer per encaixar en el marc del context financer que vindrà. Caldrà que cadascú faci un important esforç per trobar de quina manera pot adaptar la seva activitat productiva o els seus hàbits de consum a aquest paradigma. Les pimes i els particulars probablement ho farem amb certa facilitat però, serà capaç l’administració pública de fer-ho? I si arriba un daltabaix financer? Caldrà recordar que l’estat del benestar ens proporciona algunes eines imprescindibles: sanitat, ensenyament, seguretat pública i atenció a la gent gran i a la desvalguda. La resta es pot eliminar del tot, no aporta benestar fonamental. L’eficiència també arribarà al sector públic.\nFinalment sembla que, el que es plantejava com un ventall de sacrificis per frenar la crisi climàtica, vindrà imposat per un altre costat: el de respondre a la crisi econòmica post-pandèmia, amb una inflació desbocada que requerirà ajustar el consum, ésser flexibles i eficients.


Donació al projecte de recerca - gAmis associació\nEl passat dia 2 de Maig vam tenir el plaer d’assistir a una de les conferències que el Sr. Victor Küppers que regala desinteressadament a col·lectius que ho necessiten… Escoles, ONG o grups de pacients…. gAmis, el Grup d’Ajuda en Mama i Salut que va néixer i creix al Clínic de la mà de moltes de les pacients tractades de càncer de mama al nostre Hospital, va rebre aquest dia aquest regal. I va ser un regal de somriures i d’alegria amb els que tots els que estàvem allà responíem davant dels senzills consells per ajudar a superar la malaltia, els mals moments… a pacients, amics, familiars i professionals que ens enfrontem cada dia amb el càncer de mama.\nFrases tan certes com per ser feliç cal ser bona persona, o millor regalar un somriure que enfadar-se, o que cal gaudir davant de les petites coses i assaborir-les …. i dites amb l’elegància i l’excel.lència amb les que el Víctor sap dir-les van omplir una hora de delícies.\nGràcies Víctor per regalar-nos consells que ens ajuden d’una manera clara i senzilla a superar els mals moments i obrir la porta a l’alegria!!!\nNoticia anterior← CONFERÈNCIA, 29 DE MAIG\nNoticia següentCURSA DE LA DONA: DIUMENGE 11 DE NOVEMBRE DE 2018 →


Vi-FRANC. Ramon Francàs: Freixenet compra Agnus Dei i nega que es vengui la destacada filial de Bordeus Yvon Mau\nFreixenet compra Agnus Dei i nega que es vengui la destacada filial de Bordeus Yvon Mau\nA la secció d'Economia de l'edició d'avui dijous de La Vanguardia signo la noticia de la compra del celler Agnus Dei per part de Freixenet, un celler de Meaño on ja elaborava el seu albarinyo Vionta.\nDesprés d'anys estudiant ofertes, Freixenet ha acabat trobant la fórmula per comptar amb instal·lacions pròpies en les quals elaborar la seva marca d’albarinyo emparat per la DO Rías Baixas, Vionta. Dilluns passat va formalitzar l'adquisició a Vinum Terrae dels actius de la societat Agnus Dei S.L., un celler de Meaño (Pontevedra), en O Salnés. Agnus Dei, on Freixenet ja venia elaborant Vionta últimament, pertanyia fins ara a Novagalicia. La venda d’Agnus Dei a Freixenet ha hagut d'eludir les limitacions del Fons de Reestructuració Ordenada Bancària (FROB), que entén que l'intervingut banc Novagalicia no podia finançar l'operació. La venda pot ser considerada com una operació immobiliària pel traspàs dels immobles del celler però els bancs intervinguts pel FROB, que poden seguir donant crèdits a empreses però no finançar operacions immobiliàries amb actius que provinguin del seu balanç. Per aquesta la raó, Freixenet solament s'ha fet amb els actius d’Agnus Dei. Vinum Terrae forma part de la cartera d'actius industrials de la qual Novagalicia ha de desfer-se per mandat de les autoritats comunitàries.\nFreixenet va elaborar inicialment i durant 13 anys el seu aromàtic albaribyo Vionta en l'històric Pazo Baión (Vilanova de Arousa), el celler que va pertànyer al conegut narcotraficant Laureano Oubiña i que va ser embargada per l'Audiència Nacional. Freixenet, que ha mantingut la seva marca elaborant-la en diversos cellers de lloguer, buscava instal·lacions pròpies des que el celler d’Oubiña i la seva finca anessin subhastades i adjudicades a la cooperativa Condes de Albarei. El Pla Nacional sobre Drogues va acabar ingressant 15 milions d'euros amb aquesta operació al juny de 2008. Freixenet ja havia establert el passat 10 d'abril una societat mercantil a Meaño, la filial Cellers Vionta SL., participada al 100% per les caves de Sant Sadurní d'Anoia. Vionta, una marca creada en 1995, està present en tot el mercat espanyol, principalment a través del canal HORECA. Un 20% de les seves vendes es realitzen en fins a 27 mercats internacionals, destacant el Regne Unit, Mèxic i Estats Units. En la seva primera anyada, la del 1996, van elaborar 80.000 ampolles. L'últim exercici ho van tancar amb una producció de 280.000 ampolles “gràcies a l'estirada de les exportacions”, segons el director de Comunicació de Freixenet, Pere Bonet. D'altra banda, Freixenet ha desmentit que hagi posat a la venda la seva destacada filial de Bordeus, Yvon Mau.


MestraLITZA'T: DEURES D'UN ESTIU PER VIURE\nDEURES D'UN ESTIU PER VIURE\nJa podem respirar. Informes entregats, aprenentatges viscuts i infants que escalen cap al següent curs. Moltes ja tindreu la mirada i el cap al curs següent maquinant noves idees i projectes. I és que el cap d’una mestra mai s’atura. Hi haurà qui pensi que ja ens estem fregant les mans per les infinites vacances que tenim, però no patiu són els mateixos que pensen que només pintem i enganxem gomets. Res més a dir, es delaten per si sols.\nL’estiu ja és una realitat del present. Seran molts els infants que tinguin deures d’estiu i així ha de ser. Sí, han de tenir deures però no pas de llibres ni que impliquin tancar-se a casa i no moure’s d’una cadira. Aquests no són ni motivadors i molt menys significatius per a l’infant. Asseguts a la taula del menjador davant d’un quadern d’estiu no només no estaran aprenent res sinó que, a més, s’estaran perdent experiències. Sí, experiències en família, amb amics, amb ell/a mateix/a, amb la naturalesa, amb l’aigua, i un infinit etcètera. No creieu que tot això val més la pena? Abans que em mal interpreteu i traieu els escuts i les espases, no parlo de no fer-los fer res, parlo de presentar els deures d’estiu d’altres maneres i que impliquin més vivències.\nI sobretot, siguin quines siguin les vostres possibilitats, feu de l'estiu un aprenentatge, compartiu-lo amb tots aquells que us facin feliç i no deixeu de somriure, crear, cantar, ballar, cridar, experimentar, provar i mil infinitius més.\nCanviar l'educació és possible, FEM-HO!!\nPublicat per Paula Vilella a 13:25\nEtiquetes de comentaris: Activitats, Construccions, Contes infantils, Creativitat, Educació, Educació Infantil, Emocions, Jocs de taula, Mestra, MestraLITZA'T, Moviment, Propostes educatives, Reflexionem, Sistema Educatiu