Barri | Page 15 | Ravalnet\nEl Raval: Octubre\nPublicat el 11/10/2011 per El Raval a la secció Barri\nJa està al carrer el número 210 del diari El Raval amb la informació del mes d'octubre del barri i de les entitats\nLlegeix més sobre El Raval: Octubre\nConcentració absolució persones detingudes pels fets del Parlament\nPublicat el 05/10/2011 per Assemblea de barri del Raval a la secció Barri\nDemà dijous, 6 d'octubre a les 18.30h ens trobarem a la Rambla del Raval (davant hotel luxe) per juntar-nos amb companys de Sant Antoni i anar tots a Plaça Catalunya on hi ha una concentracio per l'absolució dels companys detinguts pels fets del Parlament.\nJutjes, polítics, policies, sindicats feixistes... NO US TENIM POR!\nLlegeix més sobre Concentració absolució persones detingudes pels fets del Parlament\nFesta Oberta al Carrer: 15è aniversari Casa de la Solidaritat\nPublicat el 03/10/2011 per Casa de la Solidaritat a la secció Barri\nUs volem fer saber que les entitats que formem part de la Casa de la Solidaritat, el proper dia 8 d'octubre organitzem una Festa Oberta al Carrer.\nLlegeix més sobre Festa Oberta al Carrer: 15è aniversari Casa de la Solidaritat\nActivitats del Casal de Barri Folch i Torres\nPublicat el 22/09/2011 per Casal de Barri Folch i Torres a la secció Barri\nAquí trobareu les activitats del Casal de Barri Folch i Torres\nTeixint xarxes: arteràpia\nTaller vivencial pel reconeixement i enfortiment de les capacitats per a la creació de xarxes i la inserció laboral, mitjançant l’expressió, el moviment, la música i l’art.\nSi hi esteu interessades, podeu informar-vos qualsevol dimarts de 9,30h a 13h.\nTaller obert i gratuït per a dones!\nTots els dimarts de 9,30h a 13h al Casal de Barri Folch i Torres.\nTaller organitzat per l’ Associació de Dones Itakas, dins el projecte Dones Teixint Xarxa\nLlegeix més sobre Activitats del Casal de Barri Folch i Torres\nEntra a la Raval's Band!\nPublicat el 09/09/2011 per Escola de Música Juan Pedro Carrero a la secció Barri\nLa convocatòria 2011 per entrar a formar part de la banda de música del barri del Raval està oberta. Si vius o treballes a una entitat de Ciutat Vella i toques un instrument de vent o percussió, tens fins el 30 de setembre per enviar la teva butlleta d'inscripció.\nLlegeix més sobre Entra a la Raval's Band!\nSetè butlletí de l'Assemblea de barri de Sant Antoni\nPublicat el 11/08/2011 per Assemblea del barri de Sant Antoni a la secció Barri\nTot i que a l'agost no es fan assemblees, podeu consultar l'actualitat i les convocatòries del moviment al seu butlletí.\nLlegeix més sobre Setè butlletí de l'Assemblea de barri de Sant Antoni\nCicle Gandules 2011\nPublicat el 09/08/2011 per CCCB a la secció Barri\nEl Centre de Cultura Contemporània de Barcelona ha programat un any més el cicle de cinema a la fresca "Gandules". L'entrada és gratuïta, i les entrades, limitades.\nLes projeccions finalitzen el proper 18 d'agost. Consulteu el programa complet al seu web.\nLlegeix més sobre Cicle Gandules 2011\nJa tenim aquí les Festes Populars del Barri!\nPublicat el 11/07/2011 per Comissió Festes Populars del Raval a la secció Barri\nArriben un any més les Festes Populars del Raval que organitzem entre un seguit de col·lectius, entitats i gent del barri. Us hi esperem!\nLlegeix més sobre IX FESTES POPULARS DEL RAVAL\nObres d'instal·lació d'una carpa provisional pel Mercat dominical de Sant Antoni\nPublicat el 11/07/2011 per Ajuntament de Barcelona a la secció Barri\nLes obres per instal·lar una carpa provisional pel Mercat dels diumenges al Carrer Comte d'Urgell, entre Tamarit i Floridablanca ja han entrat en la darrera fase i està previst que finalitzin el proper 24 de juliol.\nAquests traballs suposen el tall del carrer Urgell entre Tamarit i Floridablanca amb desviaments de trànsit de 7 a 20 h. Per a més informació, entreu al web del Servei d'Informació d'Obres de Barcelona.\nLlegeix més sobre Obres d'instal·lació d'una carpa provisional pel Mercat dominical de Sant Antoni\nSegon butlletí digital de l'Assemblea del barri de Sant Antoni\nPublicat el 04/07/2011 per Assemblea del barri de Sant Antoni a la secció Barri\nJa està disponible el segon número del butlletí setmanal de l'assemblea de Sant Antoni, així com la votació per internet del seu nou logotip. Participa!\nLlegeix més sobre Segon butlletí digital de l'Assemblea del barri de Sant Antoni


APE: Autors i Autores en Perill d'Extinció: Manifest\nAquest Manifest té una introducció amb diferents apartats. Els podeu consultar clicant als enllaços:\n- Missatge d'agraïment a l'Escola Catalana.\n- Qüestions per a la reflexió sobre la socialització de llibres literaris a l'escola.\n- La transmissió de contravalors que rep l'alumne.\n- Quines conseqüències té per als llibres, els autors i la nostra cultura la decisió de socialitzar els llibres.\n- El que no sabíeu sobre les condicions laborals dels escriptors.\nLa delicada situació actual del sector del llibre juvenil i infantil català –agreujada per la\nsocialització mal entesa de llibres literaris a l’aula– ens aboca a una crisi que si no corregim\nràpidament pot acabar essent irreversible.\nELS AUTORS I AUTORES DE LIJ EN PERILL D’EXTINCIÓ APE, demanem a l’Escola\nCatalana, a les AMPES, al Professorat i a les Institucions Educatives i Culturals de Catalunya que reflexionin seriosament sobre les conseqüències pedagògiques, culturals, econòmiques, creatives i identitàries que comporta aquesta situació.\nLa transmissió dels valors no materials del llibre i de la relació personal que s’estableix amb el seu lector/a. (biografia personal, memòria infantesa, símbol, record).\nLa inversió anual en la biblioteca escolar amb compres de llibres actualitzats i proporcionals al nombre d’alumnes que la utilitzen, sempre que les circumstàncies econòmiques ho permetin, però en tot cas com una prioritat. Nous programes de revitalització de les biblioteques.\nL’estímul a pares i mares perquè fomentin la visita a llibreries i biblioteques, la compra periòdica de llibres, la creació de biblioteques familiars a les llars i la lectura compartida.\nLa recomanació a les aules, la presència a les biblioteques públiques i la visibilitat a les llibreries d’obres d’autors catalans, en equitat com a mínim amb els autors estrangers.\nLa supressió de males pràctiques en alguns centres escolars com ara la socialització de llibres literaris, la distribució de fotocòpies no legals de llibres o la lectura en veu alta per part del professor d’un únic exemplar. Aquestes polítiques de socialització mal entesa no respecten els drets de la propietat intel·lectual dels creadors ni els de la propietat industrial de les editorials posant en perill la continuïtat i supervivència d’ambdós sectors.\nLa recerca de solucions per tal de proporcionar aquests llibres literaris als alumnes que no s’ho poden permetre (donacions editorials, beques d’adquisició atorgades pels diversos nivells de l’administració, préstec bibliotecari, fons d’autors, creació de fundacions i tota mena d’altres mecanismes que afavoreixin la lectura com a plaer, cultura i coneixement.


Arresten, a la Selva, un presumpte gihadista per finançar l'Estat Islàmic - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nArresten, a la Selva, un presumpte gihadista per finançar l'Estat Islàmic\nEl presumpte gihadista detingut ahir a Santa Coloma de Farners estava «plenament integrat» al municipi, segons el seu alcalde, Joan Martí, que va explicar que té tres fills escolaritzats d'entre cinc i deu anys. La Guàrdia Civil va accedir al domicili del terrorista, M.E.J., a les 6 del matí, i el van abandonar al migdia amb el detingut, que va sortir de l'habitatge amb la cara coberta per una jaqueta. Els agents van traslladar en caixes les proves obtingudes a la casa escorcollada, situada al cèntric carrer de Lluís Mon, al costat de la plaça de Farners.\nMartí va confirmar que les autoritats li van comunicar que es tracta d'un sospitós de finançament de l'Estat Islàmic i que era germà dels dos detinguts el juliol de l'any passat per fets similars a Arbúcies. Martí va detallar que el marroquí detingut ahir residia des del 2000 a Santa Coloma, tot i que va passar uns anys a Arbúcies i va tornar el 2008. L'alcalde va insistir que el detingut estava totalment integrat, que té tres fills escolaritzats i que «mai» no havia generat «problemes o cap incident».


Els experts trien a Rubí els millors vins catalans\nTast a cegues al Celler de Rubí. FOTO: NHS\nLa Fira del Vi tornarà a la ciutat a principis de novembre\nper Redacció/NHS Rubí. 14 de setembre de 2021 12:07\nEl Celler de Rubí ha acollit aquest dilluns, per novè any consecutiu, el tast final dels Premis Vinari. Una vintena de professionals del món del vi han tastat a cegues les més de 200 referències que han arribat a la final del certamen que decideix els millors vins catalans de l'any.\nSegons Esther Bachs, directora dels Premis Vinari, "per nosaltres és molt important que aquests més de 200 finalistes es reuneixin en un mateix sostre i que això ja no sigui un examen [...], ja que aquest dilluns els diferents vins venen a treure nota", i ha destacat la col·laboració de botiguers, comerciants i restauradors de la ciutat en aquests guardons.\nPel que fa a la temporada de vitivinícola, la responsable dels guardons ha explicat que el sector està patint els efectes de la pandèmia tot i que "per sort el coronavirus no afecta el raïm". A més, de condicions meteorològiques adverses, com ara temporals i plagues de la vinya. Tot i això, considera que el sector del vi català gaudeix de bona salut i ha destacat que el consumidor cada vegada pregunta més sobre el producte i les seves característiques abans d'adquirir-lo.\nExperts i representants institucionals davant la façana del Celler. FOTO: NHS\nTorna la Fira del Vi a Rubí\nEl tast final dels premis Vinari també ha servit per saber que tornarà a Rubí la Fira del Vi, suspesa en els dos anys anteriors a causa de la Covid-19. Així ho ha avançat l'alcadessa de Rubí, Ana María Martínez, qui ha explicat que l'Ajuntament treballa perquè es pugui organitzar amb totes les mesures de seguretat. "La previsió és que el cap de setmana del 5 de novembre tinguem la Fira del Vi com la coneixíem a l'entorn del Celler però respectant les mesures de seguretat".\nEls guanyadors es coneixeran el 8 d'octubre a Vilafranca del Penedès\nSommeliers, enòlegs, membres del panell de tast de l’INCAVI i experts del sector vitivinícola català han estat els encarregats de posar nota als vins aquest dilluns a Rubí. Els que tinguin millor puntuació, es donaran a conèixer a la gala de tardor que es farà el 8 d’octubre a l’Auditori de Vilafranca del Penedès.\nEs recupera el tradicional sopar després del tast\nL’any passat, l’emergència sanitària va obligar a prescindir del tradicional sopar posterior, tot i que es va poder mantenir el tast final al Celler. Aquest any, s'ha recuperat però en un format més reduït.\nEnguany s'ha tornat a celebrar el tradicional sopar després del tast a cegues. FOTO: NHS\nEls Premis Vinari van néixer el 2013 i, des de bon començament, ho van fer lligats a Rubí i al Celler, un edifici obra de César Martinell. A banda dels millors vins, els guardons també reconeixeran una trajectòria professional del món del vi, la millor etiqueta, el millor celler, el millor tastador/a i el millor projecte ecològic, a banda de la millor iniciativa innovadora i de dinamització enoturística.\nRubí Premis Vinari


Esdeveniments for 30 maig, 2021 | El Culturista\nAgenda del Sunday 30/05/2021\nA la Jana, a en Pau i a la Melmelada Band els encanta explorar i viure aventures. Aquestes aventures de dins el Pot Petit les han convertit en cançons i ara les volen compartir amb tots vosaltres. Nous personatges, vells coneguts i molta música. Un concert màgic i participatiu amb nou músics a l’escenari, titelles […]\nQuan: 29 i 30 de maig. Dissabte a les 17 h i diumenge a les 12 h\nEls dies 29 i 30 de maig se celebra una nova edició de Tallers Oberts, on més d’un centenar de tallers de Barcelona dedicats a l’art, l’artesania i el disseny obren portes per mostrar la seva feina al gran públic i programen conferències, visites guiades i tallers de creació, alguns d’ells per a tota la […]\nLa Rateta Greta és tota una artista: malabarista, trapezista, equilibrista, i a més a més escombra aquest teatre. Escombrant sota l’escenari ha trobat un dineret! El seu amic, el Ratolí Rinaldo, li aconsella que es compri un llacet, però la Greta ho té ben clar: el farà servir per muntar un gran espectacle! 14 de […]\nSol solet, el cargol treu banya, les petites formiguetes, la lluna… Les cançons dels més petits han inspirat aquest espectacle de titelles per a nens i nenes de 0 a 3 anys. Cargol treu banya és una metàfora de la vida. És ple d’al·legories de la natura, de personatges, colors i cançons. Amb la companyia […]\nQuan: Divendres 28 de maig, a les 17h. Dissabte 29 de maig, a les 11h i a les 12h. Diumenge 30 de maig, a les 11h, a les 12h i a les 17h\nTaller amb teixits, amb l’artista Quim Arnal. En aquest taller utilitzen teixits de procedències diverses per jugar i per aprendre, tot a la vegada. Descobrireu l’art i els recursos pràctics de cultures tradicionals a partir d’una simple peça de roba que no només us despertarà la creativitat i l’enginy, sinó que, a més, és tot […]\nQuan: 30 de maig, a les 12h\nT’imagines un hospital amb jardins, túnels subterranis i animals que vigilen les estances dels malalts? Així era Sant Pau! Amb l’ajut d’un mediador cultural, descobriràs en família el singular projecte que va dissenyar l’arquitecte Lluís Domènech i Montaner. Aprendràs a identificar les característiques del modernisme i coneixeràs la decoració de l’antic complex hospitalari, mitjançant dinàmiques […]\nQuan: 23 i 30 de maig; 6, 13, 20, 27 de juny, a les 12h\nEdat: Famílies amb infants de 5 a 10 anys\nPreu: 12€ (menors de 12 anys 5€)


Com fer que les coses es desdibuixin amb GIMP\nL’aplicació gratuïta d’edició d’imatges GIMP us permet afegir efectes digitals com ara desenfocament a fotografies i imatges nítides quan es prenien. Podeu aplicar l'efecte de desenfocament de manera selectiva a qualsevol part de la imatge per tal que certes coses es desdibuixin mantenint la nitidesa de la resta de la imatge. Això és particularment útil per mantenir la privadesa, ja que podeu desenfocar cares, matrícules, etiquetes, rètols o qualsevol altre objecte identificable abans de penjar les vostres imatges en línia.\nObriu GIMP i carregueu la imatge amb els objectes que vulgueu difuminar.\nFeu clic a l'eina de selecció de la caixa d'eines GIMP que s'adapta millor per seleccionar les coses de la imatge que vulgueu difuminar. Per exemple, utilitzeu l'eina de selecció de rectangles per a signes, l'eina de selecció d'el·lipse per a cares o l'eina de selecció gratuïta per a coses que tenen formes irregulars.\nFeu clic i arrossegueu el cursor del ratolí per sobre de la part de la imatge que vulgueu difuminar.\nFeu clic a "Filtres" a la barra de menú, passeu el cursor per sobre de "Difuminar" i seleccioneu el tipus de desenfocament que vulgueu aplicar a la llista d'opcions.\nAjusteu la configuració del tipus de desenfocament que esteu aplicant. L'efecte de desenfocament normal només suavitza la selecció, però es pot aplicar diverses vegades per obtenir un efecte més fort; el desenfocament gaussià us permet ajustar el radi de desenfocament horitzontal i vertical per obtenir un efecte molt borrós; el desenfocament de moviment us permet ajustar la longitud i l'angle del desenfocament per crear una impressió de moviment; i el desenfocament Pixelize us permet ajustar l’amplada i l’altura dels píxels de la selecció per crear una distorsió del desenfocament pixelada.\nFeu clic a "D'acord" quan estigueu satisfet amb la previsualització per aplicar l'efecte de desenfocament a la selecció de la imatge.\nUtilitzeu una de les eines de selecció per seleccionar una altra àrea de la imatge i, a continuació, repetiu el procés per fer més borroses les coses, si cal. Podeu aplicar diferents efectes de desenfocament a diferents coses de la imatge, com ara aplicar un desenfocament Pixelize a una cara i un desenfocament gaussià a un eslògan ofensiu.\nExporteu la imatge amb un nom de fitxer nou per desar els canvis mantenint la imatge original.


NBA: Pau Gasol, de l’ànec de Memphis al senyor Collins dels Lakers | Esports | EL PAÍS Catalunya\nEls 1.000 partits i l’èxit del jugador espanyol a la NBA han discorregut en paral·lel a una sèrie d’episodis rocambolescos\nBarcelona 7 DES 2015 - 16:47\tCET\nPau Gasol, a Memphis. RICARDO GUTIÉRREZ\nLa irrupció de Pau Gasol a la NBA li va costar 3 milions d'euros més l'IVA. Aquesta va ser la clàusula de rescissió que va haver de negociar per desvincular-se del Barça. El pivot de Sant Boi de Llobregat no hauria començat el recompte dels 1.000 partits a la NBA que acaba de complir amb motiu del duel que Chicago va perdre dissabte davant dels Charlotte –més 115 més en els play-off–, de no haver superat una sèrie d'episodis cadascun més rocambolesc que l'anterior.\nLa desfilada d’ànecs. El 27 de juny a Nova York, la Marisa, la mare del Pau, recalcava: “A casa, el Pau no és una estrella”. El pivot de Sant Boi feia patent la seva ambició: “No vinc per estar a la banqueta”. Atlanta el va triar en el tercer lloc del draft i el va traspassar a Memphis. Un dia després, a la ciutat de Tennessee, el Pau va ser presentat com a jugador dels Grizzlies a l'Hotel Peabody, famós per la desfilada d'ànecs que, des de fa 90 anys, té lloc a la font situada al seu vestíbul. El Pau, aquell dia, va començar a comprendre que el jugador està al servei dels compromisos socials i mediàtics de la NBA. A la vora del col·lapse, sense gairebé haver dormit, el Pau va saber desmarcar-se de les preguntes que se li van fer en l'anglès de l'Amèrica profunda que encara no entenia. “Aquesta us la respondrà mister Battier”. Era el seu company en el draft, un destacat estudiant de la Universitat de Duke, de qui es deia que arribaria a president dels Estats Units.\nPrimers viatges. Pau Gasol es va incorporar als Grizzlies només 10 dies després dels atemptats de l'11-S. “Acabava de tornar de Turquia, on vaig guanyar la medalla de plata amb la selecció a l'Europeu. Va ser molt impactant. Al principi no m'ho creia. Aquells fets em van crear un dubte molt raonable respecte al viatge que havia d'emprendre per quedar-me a viure allà”, va explicar a EL PAÍS. Els problemes amb els viatges van afectar la seva família. A finals de setembre es van traslladar els seus pares i els seus germans. No van poder arribar a la seva destinació. Després de nou hores de vol fins a Atlanta i nou hores més d'infructuosa espera a la duana, van ser retornats a Barcelona per un problema en la documentació.\nPau Gasol executa una esmaixada. ASSOCIATED PRESS\nBromes i Winnie the Pooh. L'última etapa de Gasol als Grizzlies va ser, lesions a part, la més dura de la seva carrera. Una part del públic del FedEx Forum el va culpar dels fracassos d'un equip al qual ell va portar per primera vegada ala play-off (2004-2006). Un locutor va compondre una malèfica cançó. El titllava de “mercenari”, de defensar “clavat al fang” i es preguntava “qui vol un espanyol ploramiques?”. Després, en el seu primer any amb els Lakers, el van acusar de soft (tou) i el van comparar amb Winnie the Pooh, l'osset que va aparèixer en algunes pel·lícules de Walt Disney. El Pau es va prendre la revenja imposant-se després als més grans pivots de la NBA de l'època: Dwight Howard, Garnett o Tim Duncan.\nL’espera el senyor Collins. Un dia de juny del 2007, li van indicar a Pau Gasol que el senyor Collins desitjava veure'l. El Pau estava exercitant-se al gimnàs de l'Hotel Juan Carlos I de Barcelona, quan va aparèixer. Es tractava ni més ni menys que de Kobe Bryant, que s'allotjava a l'hotel amb aquest cognom fals. El que a primera vista va semblar una conversa de pura cortesia va sembrar la llavor d'un dels traspassos més espectaculars a la NBA durant els últims temps, el del Pau als Lakers, on va jugar tres finals i va guanyar dos anells. La història del Pau, ara, als 35 anys, continua als Bulls: 1.000 partits, superant llegendaris com Magic Johnson o Larry Bird, 15 temporades i una competitivitat a prova de bomba.\nTot sobre Pau Gasol


Compte enrere per la JMJ a Cracòvia\nViernes, 01 de Julio de 2016 15:01\tPSJO\nAmb motiu de la XXXI Jornada Mundial de la Joventut, que se celebrarà a Cracòvia els dies del 25 al 31 de juliol, un grup de joves de la nostra parròquia –30 persones comptant acompanyants i catequistes– realitzarem un pelegrinatge a Polònia els dies del 27 de juliol al 3 d’agost. D'aquesta forma, ens unirem a centenars de milers de joves de tot el món que participaran a la JMJ viatjant a Cracòvia o seguint-la des de la pròpia diòcesi.\nEs podria dir que vam començar el pelegrinatge fa uns quants mesos, amb l'organització conjunta de diverses activitats, entre les quals destaca la representació teatral d’una adaptació de la pel·lícula “La vida és bella” de Roberto Benigni. A més, durant aquest mes de juliol participarem a l’enviament diocesà a la JMJ, el dia 17 de juliol a Sant Feliu amb el bisbe Agustí, i la vigília abans de partir tindrem una celebració penitencial.\nEn un context de pregària i missió, durant el pelegrinatge visitarem Praga, el camp de concentració d’Auschwitz, Cracòvia, el santuari de la Divina Misericòrdia i de Joan Pau II i les mines de sal de Wieliczka, molt properes al Campus Misericordiae, una explanada de 255 hectàrees on tindran lloc els principals esdeveniments de la JMJ amb el papa Francesc, els dies 30 i 31 de juliol: Vetlla de dissabte al vespre, nit al ras i Missa d’enviament. Com és tradició, després participarem a una trobada vocacional amb els iniciadors del Camí Neocatecumenal juntament amb joves d'arreu del món que segueixen aquest itinerari d'iniciació cristiana en petites comunitats.\nAlguns ja hem participat anteriorment a altres edicions de la Jornada Mundial de la Joventut: Colònia (2005), Sydney (2008), Madrid (2011) i Rio de Janerio (2013). Sempre ha estat una experiència molt enriquidora i un impuls per apropar-nos a Déu i obrir el cor a una vocació concreta de servei als altres.\nAquest any el tema de la JMJ s’emmarca en les paraules de Jesús “Benaurats els misericordiosos, perquè ells obtindran misericòrdia” (Mt 5,7).\nÚltima actualización el Viernes, 01 de Julio de 2016 15:07


Els llibres del celler - per Jordi Policarp: Ara llegeixo: "Habitacions tancades" de la Care Santos.\nAra llegeixo: "Habitacions tancades" de la Care Santos.\nFeia temps que aquest llibre m'havia seduït des del prestatge d'una llibreria. Cap al mes d'abril un post del llibre escrit en el blog "Nosaltres llegim" em va decidir a comprar-lo encara que el llibre hagués de romandre un temps a la cua dels pendents de lectura. Ara, finalment li ha arribat l'hora.\nDiuen del llibre que és la primera obra mestra de la Care Santos, que la seva lectura et captiva sense necessitat de misteris, que el plantejament del llibre no està subjecte a un estricte ordre cronològic i que aquest mateix fet pot provocar l'arraconament del llibre, i també que la pròpia escriptora el va rebutjar tres vegades abans d'enllestir l'obra definitiva.\nDoncs bé, després de més de dues-centes pàgines que porto llegides, us he de dir que tot això és cert.\nEl llibre el vaig agafar amb gran estusiasme perquè m'atreia aquest món de la burgesia catalana ubicada a l'entorn d'un palauet que físicament encara existeix avui en dia. El mateix edifici que molts de nosaltres hi hem passat per davant infinites vegades, potser sense ser-ne conscients de la seva existència i encara menys de la seva història.\nEn fí, crec que després de la primera temptació de deixar-lo aparcat sense acabar de llegir-lo li donaré una segona oportunitat, a veure si finalment el desenllaç de la novel·la em sorprèn i m'acaba de convèncer.\nNota: la foto extreta d'internet del blog "fotos de Barcelona" correspon a l'incendi dels magatzems "El Siglo" el dia de Nadal de 1932, que s'esmenta en el llibre. La seva façana donava a la rambla dels Estudis (núm. 3, 5 i 7) i arribaven per la part posterior fins el carrer d'en Xuclà (núm. 10,12 i 14), fins i tot tenia sortida pel núm. 1 de plaça Bonsuccés.\nPublicat per Jordi Policarp - Els llibres del celler a 17:58\nEtiquetes de comentaris: Care Santos, habitacions


Foc al camp de refugiats de Moria, a l'illa grega de Lesbos, el 9 de setembre REUTERS/Elias Marcou\nJust quan es complien cinc anys de la foto de l’Aylan, mort a la sorra d’una platja de l’Egeu, la tragèdia grega en què s’ha instal·lat la crisi de persones refugiades ens enviava una altra imatge colpidora. Toc-toc, hi ha algú darrere de la pantalla tàctil? El camp de Mòria, a l’illa de Lesbos, construït per albergar-ne prop de tres mil però en realitat amb més de dotze mil ànimes vivint dins el seu perímetre, cremava pels quatre costats, dues nits seguides, la setmana passada. Aquest dimarts, al camp de Vathy, a la veïna Samos, ha estat a punt de passar el mateix. Si aquella instantània esfereïdora va aconseguir mobilitzar consciències i treure els colors a la comunitat internacional, esperem que la visió de les tendes calcinades en les quals malvivien milers de famílies tinguin alguna altra conseqüència més profunda i duradora.\nL’esperança és l’últim que es perd, però cada cop el seu efecte sedant és més superficial i limitat en el temps, si més no pel que respecta a la crisi del refugi. El primer govern de Sánchez va fer servir l’episodi de l’Aquarius per generar una mena de miratge sobre les seves intencions al capítol humanitari i la seva voluntat per transgredir la infàmia europea. En aquesta ocasió, sigui qui sigui qui porti el timó en el pont comandament de Moncloa s’ha avançat a l’operació d’imatge i ja ha deixat clar que Espanya no pensa moure un dit per facilitar la reubicació dels milers de persones, que a hores d’ara deambulen per l’illa grega. Prou que fa Salvament Marítim, encara gràcies. Una decisió que probablement li sortirà de franc a l’executiu, a ulls d’una opinió pública entretinguda amb una tornada al cole marcada per la COVID19 i l’extenuació i la impotència davant un problema que sembla no tenir final. Municipis i governs autonòmics ja s’han ofert, gairebé de manera rutinària, a albergar uns viatgers que mai arribaran. Total, és gratis.\nCiutats d’acollida o ciutats d’expulsió?\nLes imatges perden els seus poders màgics, esdevenen postals gastades, vulgars i anodines. La policia grega ha decidit, davant l’evidència de la seva inutilitat, prohibir la cobertura periodística de les protestes d’uns refugiats i refugiades farts del seu destí. Ningú vol entrar al nou camp, construït per l’exèrcit en pocs dies, i esperar un bitllet i un salconduit que no arribaran. Ensenyen les seves atrotinades pancartes de cartró i criden tot el que poden, davant un estat fatal d’indiferència, presoners dels llimbs, rivals de plagues bíbliques contra les quals ja semblen haver-se tornat insignificants. És curiós, en aquests dies, quan tant ens preocupem pels contagis i la continuïtat de l’educació a les nostres escoles, no pensem en els milers de menors, acompanyats o no, que si no fem res no podran deixar enrere Lesbos i tenir alguna oportunitat a Europa, o allà on sigui.\nEls europeus per no tenir ja no tenim ni paraula. El 2015, aquell terrible fotograma d’Aylan va moure els països de la UE a comprometre’s a reubicar en dos anys des de Grècia i Itàlia a més de 100.000 persones. D’aquestes, 9.323 havien de ser traslladades a l’Estat espanyol, de les quals només n’han arribat 1.359. Tal dia farà un any, circuleu, circuleu. Espanya, per alguna mena de complex atàvic, manifestament insuperable, no és país per a refugiats: si la mitjana europea d’acceptació de sol·licituds resoltes d’asil és del 31%, al nostre país amb prou feines supera el 5%. Quan el món ja té gairebé 80 milions de persones desplaçades de manera forçosa de les seves llars i comunitats, t’has de plantejar fer alguna cosa al respecte i no ficar el cap sota terra. Si no, corres el perill, ja no de donar una mala imatge i malmetre la teva reputació, sinó de fer directament el ridícul més miserable.\nTal i com no es cansen de denunciar les organitzacions de la societat civil europea, la política de ‘hots spots‘ a les nostres fronteres, per contenir i gestionar el flux migratori, ha constituït un solemne fracàs, amb un cost humà inassumible, agreujat òbviament per la pandèmia. El nou pacte migratori europeu hauria d’aprendre d’una experiència lamentable i canviar un enfocament que de continuar instal·lat en una visió securitària, continuarà alimentant no només el patiment de tantes persones, sinó un discurs de l’odi letal per a tothom. Malauradament, aquesta idea traspua altres instruments europeus per ser i relacionar-se amb el món, com ara la cooperació al desenvolupament, els quals afegeixen més fileres de maons a unes fronteres subcontractades cada cop més lluny, sense entrar de ple ni en l’eradicació de les injustícies ni en la construcció de vies segures per a un dels fenòmens que marcarà el nostre temps.\nAmb Mòria s’han cremat els nostres valors, potser definitivament. El més trist és que ja no sembla importar-li a ningú, que hem perdut la vergonya o que hem assumit que en realitat no eren per tant, i que aquella terra de promissió que apareixia als seus mòbils a l’Afganistan, a Somàlia o al Congo, no deixava de ser també una il·lusió òptica, una arcàdia impossible.\n‘No deixar ningú enrera’, així diu l’eslògan amb el que Nacions Unides posa la cirereta a la seva Agenda 2030 i als Objectius de Desenvolupament Sostenible, suposadament el far per arribar a un futur més just. Mentre maldem per fer veure que acomplirem totes les fites i reptes, que serem coherents de mena, a Mòria els hem deixat tancats i barrats. Algunes entitats i molta gent pensem que per sobre dels logos i els líftings, cal fer alguna cosa per aquesta gent que ens mira fixament, incrèdula, des del fons de les nostres pantalles, agitant en la brisa les seves veritats escrites en capses desfetes, esgotant els darrers dies de bonança que probablement ens quedin.


Conversa amb Joan Tardà i Xavier Domènech La República\nConversa amb Joan Tardà i Xavier Domènech\nHa plogut molt des de l’última vegada que vaig poder conversar amb algú d’ells dos. D’en Xavier Domènech fa quasi tres anys, quan vàrem coincidir al programa l’Illa de Robinson […]\nJoan Solé 14/04/2019\nHa plogut molt des de l’última vegada que vaig poder conversar amb algú d’ells dos. D’en Xavier Domènech fa quasi tres anys, quan vàrem coincidir al programa l’Illa de Robinson d’El Punt Avui TV. Amb el republicà, Joan Tardà, durant l’ocupació de la Universitat de Barcelona durant els fets de setembre i octubre.\nEns citem a la seu de l’editorial Roca Libros. L’any 2016 ERC i En Comú Podem discrepaven, sense embuts, sobre la fantasia, o no, del referèndum pactat amb l’Estat. Avui els discursos dels dos espais cada vegada semblen convergir en una mateixa direcció que amb el llibre ‘Entre Ítaca i Icària. Reflexions sobre Catalunya, Espanya i les esquerres’ podria fer-se realitat.\nJoan Tardà i Xavier Domènech comparteixen llibre, i projecte?\nJoan Tardà: Compartim la necessitat de guanyar com més aviat millor. Hem de ser més per fer front al darrer tram, que serà dur i ens obligarà a més desobediències, però per això les esquerres han de ser hegemòniques i capaces de construir un front ampli amb independentistes i autodeterministes.\nL’Estat està instal·lat en l’escenari de Tatcher, “diàleg sota les meves condicions”: aquesta autonomia o una de millor. Però topa amb el principi de realitat, i és que els catalans ja no som autonomistes. Ens toca conquerir el dret a l’autodeterminació a través d’un referèndum reconegut internacionalment. Gràcies a la desobediència institucional i popular de l’1-O aquest referèndum ja és inevitable.\nJ.T: Ho és, però encara l’hem de conquerir. I per això cal acumular forces i que les esquerres liderin el procés per articular els nacionalistes, els republicans i els autodeterministes.\nXavier Domènech: Venim de trajectòries diferents, en Joan va militar al PSUC als anys 70, després als nacionalistes d’esquerres i a ERC. En el meu cas vinc d’una experiència més vinculada als moviments socials i al que es va anomenar les noves formes polítiques de Podemos i Comuns. Tenim objectius diferents, però no contradictoris.\nEns separa que Esquerra ha partit d’una estratègia més vinculada a la unitat patriòtica, que no he compartit ni comparteixo. Ens uneix la idea d’un catalanisme popular, republicà i d’esquerres com la clau de volta dels grans reptes que tenim.\nEn Joan comentava: “hem d’anar junts en el darrer tram”. Un darrer tram per anar a on?\nJ.T: En el meu cas a la República catalana, però no ens desvinculem de la realitat espanyola perquè hi ha dues parts de la nació catalana que continuaran al regne d’Espanya: el País Valencià i les Illes Balears. La República catalana és el pas previ, si així ho vol la gent, a la confederació de repúbliques dels Països Catalans.\nEstem absolutament implicats en la política espanyola perquè ells trigaran més a proclamar la República, i perquè com a republicans estem implicats en les distintes nacions de la península Ibèrica. Tant de bo la proclamació de la República catalana faci implosionar la restauració borbònica i el règim del 78 per possibilitar un procés constituent que doni lloc a una República espanyola. Seria una gran oportunitat per al País Valencià, les Illes i les altres nacions de l’Estat.\nX.D: I sou federalistes amb el tema de les repúbliques…?\nJ.T: Sí, sí, sí!\nX.D: (Riu) Al final els federalistes sou vosaltres!\nJ.T: En els darrers documents del partit ja no parlem de la República dels Països Catalans, sinó com a federació. Si ells volen! O si els catalans volen! Imagina’t que els catalans no volguessin!\nX.D: Tenim objectius i estratègies diferents que poden no ser contradictòries. Defensem la idea d’una República catalana, entenent-la com a confederada a un Estat que reconeix la plurinacionalitat. Ho entenem perquè és el que representa millor la diversitat de Catalunya. L’independentisme és fort, però no majoritari.\nCom s’articula un canvi d’aquestes dimensions?\nX.D: Hi ha tres opcions: desconnectar, on veus que no pots canviar la situació que no pots transformar i marxes. Assaltar els cels, prenem la força de l’Estat i el transformem. O intentar transformar valorant cada moment si cal assaltar el cel o seguir un pla més sindicalista.\nÉs impossible transformar la realitat d’Espanya sense comptar amb la força de Catalunya. I Catalunya difícilment podrà transformar la seva pròpia realitat si no participa en la transformació de l’Estat.\nDins l’independentisme hi ha espais que aposten per la desconnexió, però en un escenari final s’ha de negociar el repartiment del que sigui, i no ho pots fer si no has participat en la transformació. Jo he fet una aposta molt clara per la transformació de l’Estat.\nAmb tot el que ha plogut, és naïf pensar en aquest canvi?\nX.D: Tant de bo fos possible, i ho espero, però la realitat és la que és. També per la independència. Si t’ho mires tot des d’un punt de vista de frustració, hauries de plegar de tot.\nVivim una etapa de reacció i canvi, un moment on veiem Vox però també el 8-M, amb el feminisme com el gran motor. És el signe dels nostres temps. El 2015 es s’acaba el bipartidisme, canvia l’agenda de la política de l’Estat, neixen molts elements de crisi del règim i del sistema. Això haurà de buscar una solució de caràcter reformista, rupturista o reaccionari, que representa Vox i la monarquia. Seria ingenu pensar que la desconnexió per si mateixa és la solució.\n“Si hi ha un pacte PSOE-Cs tens el PSOE com el gran problema, no pots pretendre construir unes majories sense ell”\nPlanteges un escenari entre el reaccionisme i el progressisme on la balança pot caure cap a qualsevol dels dos costats i només un partit, el PSOE, és qui té la clau. És a les seves mans escollir entre Ciutadans o la majoria que va fer fora Rajoy.\nX.D: Hi ha tres opcions. Un govern de reacció feixistoide buscat per Rivera i Casado amb el suport de Vox. Un que vol una part dels socialistes i dels interessos econòmics, PSOE-Cs, o un del PSOE amb Podemos amb el suport dels republicans. No hi ha més escenaris.\nSi es produeix el tercer, tens el PSOE com el gran problema, perquè no pots pretendre construir unes majories sense ell. Però no pots subordinar-te a un partit on la seva única aposta és mantenir el passat.\nAbans parlaves de la frustració. Durant els fets de setembre i octubre del 2017 recordo un discurs de Joan Tardà a la Universitat de Barcelona, ocupada per Universitats per la República, on deia: “Tenim el compromís de parir la República capitanejada per vosaltres, si no ho feu, haureu comès un delicte de traïció a les generacions que no s’han rendit”. Què en queda d’aquell discurs?\nJ.T: Tot, absolutament tot. Oi que parlem de procés? Què és un procés? És un camí en el qual es van conquerint espais de victòria que porten a una victòria final, que a més mai és final perquè apareix un nou repte que és consolidar-la.\nDurant el 2018 hi ha hagut un debat sobre com consolidar la gran victòria titànica del 21-D, perquè si no es consolidava era possible que retrocedíssim. En tot moviment social quan s’aconsegueix una fita, si no es consolida, és quan la revolució esdevé en part reacció. Revolució amb erra minúscula per no ser petulants.\nAquella victòria ens va portar problemes amb el nacionalisme català, perquè el que dèiem és que calia un govern efectiu.\nQue el referèndum sigui inevitable.\n“Després de l’1-O, el 3-O, el 10-O i el 27-O… L’autodeterminació, a través d’un referèndum pactat i amb intermediació internacional, és inevitable. El que no sabem és quan\nPerò no s’ha fet ja el referèndum? Al final reivindiques més la victòria del 21-D que la de l’1-O.\nJ.T: L’1-O va ser una gran victòria, però resulta que no és la victòria final perquè cap estat del món ens ha reconegut com a República. Ja vam assumir que no era la victòria final perquè fins i tot vam acceptar presentar-nos a les eleccions convocades per Rajoy.\nPer mi, després de l’1-O, el 3-O, el 10-O i el 27-O… L’autodeterminació, a través d’un referèndum pactat i amb intermediació internacional, és inevitable. El que no sabem, i depèn de la correlació de forces a Catalunya, Espanya i Europa, és quan serà aquesta concreció. Però gràcies a allò som on som. On és escrit que es guanya a la primera? Enlloc.\nTinc la impressió que ni tan sols nosaltres som capaços de valorar el gran èxit que significa haver arribat on hem arribat i ser els que som, però no hem fet el cim.\n“No entenc les frustracions. No valorem prou els èxits assolits pel moviment popular”\nHi ha gent frustrada per l’evolució dels fets d’aquest darrer any.\nJ.T: No entenc les frustracions. Només les puc entendre des del punt de vista dels valors hegemònics d’una societat capitalista avançada que exigeix pragmatisme i immediatesa. Que al cap i a la fi fa que no valorem prou els èxits assolits pel moviment popular. Aquesta eterna insatisfacció, les coses són ‘ja’.\nEl procés, juntament amb el 15-M, el que ha fet és empoderar la ciutadania. S’ha sentit interpel·lada… Ha servit perquè la gent es miri al mirall, s’adoni de la seva realitat, es pregunti coses importants, que es posin en tensió, perquè un ciutadà no tensat és dòcil. Per això és preferible un procés que fa que la gent s’empoderi, encara que sigui per arrencar un llaç, com a metàfora, i es pregunti: “Jo no soc independentista, però he de tolerar que tinguin algú empresonat?”.\nNi tan sols som conscients de com i de quina manera a la llarga això serà un motor que afavorirà la maduresa de la societat. Hem de fer una lectura antropològica, pot ser una parida, però recordo haver-me trobat el 27 d’octubre amb gent amb la qual no podia parlar, estava emocionalment molt accelerada. Uns emocionats i altres amb por que em deien “por qué nos hacéis esto?”. Ara ja hi parlo.\nAmb gent a la presó i l’exili, però hi parles.\nJ.T: Però hi parlo, perquè en el fons estem madurant. Cada vegada hi haurà més compatriotes no independentistes cridats a contribuir a una solució. Per això els independentistes tenim l’obligació de comprometre’ns a treballar perquè els no independentistes puguin votar ‘Sí’ a la seva solució. És l’única manera de reclamar que també s’impliquin.\nL’evolució d’això és que ja no val el ‘Sí’ i el ‘No’, és entre dos ‘Sí’. Que la meva família que no és independentista pugui votar ‘Sí’ a una opció i jo pugui votar ‘Sí’ a una altra. Els tècnics ja decidiran com s’ha de preguntar. Si aquest llibre permet que podem anar per tot el país parlant amb la gent d’esquerres, farà molt de profit.\nI no és interessant que també s’hi pugui incloure algú de les dretes en aquesta reflexió?\nJ.T: Sí! Però com a persona republicana i d’esquerres em motiva molt debatre amb els qui som més propers, a qui sento més propers ideològicament. Perquè si ens entenem, tindrem més força ètica i moral per anar als altres.\nLa paradoxa és que l’independentisme ha sigut fort quan l’esquerra republicana ha anat al costat del centre-dreta, o dreta, republicà.\nJ.T: Crec que hauríem d’anar a governs de front ampli.\nJ.T: No, de front ampli amb totes les forces polítiques que puguin estar per la defensa dels drets socials, l’amnistia i un diàleg per exercir el dret a l’autodeterminació. Això inclou els nacionalistes, els republicans i les forces autodeterministes. Això només és possible si el Govern està liderat per Esquerra Republicana. De fet, copio el que va passar als anys trenta on ERC era un partit prou d’esquerres per tenir aliances amb la Unió Socialista, que eren marxistes i alguns leninistes, i també amb els republicans més conservadors.\nReeditar la figura que representava Companys, qui era vist com un polític de pont amb tots aquests espais.\nJ.T: I amb la CNT. En el fons, vinc a dir que en els pròxims temps qui ha de ser el pal de paller d’aquests nous governs és ERC perquè és l’únic partit que pot fer de mà de morter d’aquest front ampli amb governs esbiaixats cap a l’esquerra. M’agradaria que en el darrer tram hi hagués un govern amb nacionalistes, republicans i forces d’esquerra autodeterministes.\n“L’independentisme va cometre errors greus i diverses ficcions que tenen a veure amb les estructures d’Estat i la idea que són el conjunt del poble”\nRecuperant la qüestió inicial, Xavier, has apuntat que l’independentisme va viure en ficcions.\nX.D: L’independentisme va cometre errors greus i diverses ficcions que tenen a veure amb les estructures d’Estat i la idea que són el conjunt del poble.\nTothom ha comès errors, com el de suposar que el diàleg es pot fer sense l’independentisme, i en això incloc la comissió del Congrés sobre la reforma autonòmica on només es podia parlar de com millorem el finançament. Això és una ficció gravíssima.\nDurant la campanya del 21-D deies: “Aquest poble ha sigut gran quan, abans que res, ha tingut clar que abans que res hem de ser poble. Quan ha tingut clar que, abans que res, hem de romandre fidels al poble. “. En algun moment hem deixat de ser poble?\nX.D: Hi ha la construcció de la idea d’un sol poble, que neix als anys 70 i marca del PSUC que jo he reivindicat en molts moments. Però això no té a veure amb una part del poble, i més si encara no és majoritària.\nNo veig malament el populisme, que és l’apel·lació a la construcció d’un poble, la pretensió de representar un poble. El model hispànic més populista és l’independentisme, però no es pot construir sobre una ficció. S’ha de correspondre amb una realitat que descrivia en Joan, el veí de dalt, el de baix i els costats. Perquè si no et fas dèbil. A la llarga et fas dèbil. Recordo que al Congreso en Tardà sempre deia, “marxem”. I jo els vaig reblar, “sí, marxem. Si ho decideix el poble, tot el poble”.\nHi ha hagut una aposta per part d’ERC per fundar un nou país i un nou sistema polític, com l’exemple del pacte de San Sebastià que va portar la segona República. En aquest pacte hi havia Estat Català i Alejandro Lerroux. Cosa que hauria de fer pensar a l’independentisme.\nL’objectiu era fer caure la monarquia.\nX.D: Tu ja ho estàs justificant ràpidament (riu).\nEra un punt de partida molt concret!\nX.D: Esquerra ha fet una aposta aquests últims anys per fer governs amb el món que ja no és convergent, li direm Puigdemontista per falta d’etiqueta, no per ser despectiu. Però això té límits, pot fundar un nou sistema polític però hi ha una part del país que no ho assumeix i té raons per no assumir-ho.\nÉs cert que el procés s’ha apoderat de tot, i moltes qüestions socials han quedat en un segon pla.\nJ.T: Per això no hi haurà un darrer tram que permeti acumular forces si el Govern no és més d’esquerres.\nAl llibre veig la coincidència d’interpretar el catalanisme com un mecanisme d’autodefensa cultural, polític i econòmic. L’independentisme què és?\nX.D: Va haver-hi una part de l’independentisme que en l’inici del procés va entendre que l’independentisme era la mort del catalanisme perquè entenien que era el peix al cove de Jordi Pujol. No van fer un favor a l’independentisme, és quelcom molt més ampli que les formes de negociar de Pujol. És un corrent que neix a finals del segle XIX que esdevé l’espai central de la societat catalana. Ara bé, aquest no és homogeni. Hi ha una disputa sobre què és Catalunya.\nJ.T: El que passa és que a la història de l’Estat han prevalgut les etapes d’absència de democràcia perquè aquí no hi va haver una revolució com la francesa. L’Antoni Jutglar deia que la revolució burgesa era el part de l’elefant que dura dies i dies. Aquí va no hi va haver mai un trencament amb el règim, l’exemple el tenim que quatre dies després de les Corts de Càdis van venir els 100.000 fills de Sant Lluís i Ferran VII.\nEl catalanisme, per molt conservador que hagi estat, s’ha situat en escenaris més progressistes. Prat de la Riba era molt conservador, però els seus contemporanis espanyols defensaven l’esclavatge.\nX.D: Catalans amb negocis a Cuba n’hi havia…\nJ.T: Parlo de polítics. Que fins i tot els conservadors del catalanisme eren més moderns que no pas els conservadors espanyols. Aquí la burgesia catalana va fer biblioteques, la xarxa telefònica, l’escola industrial. Allà continuaven amb un sistema basat en el caciquisme. La història de la monarquia espanyola està feta a veure qui era més integrista, i això es veu en les guerres carlines. Tot i ser un sistema caduc i conservador segrestat pels poders econòmics, encara hi havia sectors més conservadors. Per tant, qualsevol cosa que vingués de societats burgeses i capitalistes com la catalana que havien fet la revolució industrial feia que els sectors més conservadors fossin més progressistes que els d’allà. Després hi ha un moment on el republicanisme popular supera aquest catalanisme de caporals.\nX.D: A vegades tenim una visió de Catalunya… El carlisme actua, bàsicament, a Navarra el País Basc i Catalunya. Són els principals espais. Ni a Andalusia ni, tot i que potser una mica més, a les Castelles. Catalunya era terra de carlins. Si un analitza els textos del catalanisme conservador de finals del XIX, no té res a envejar amb les propostes que fan l’espanyol. El que passa és que hi ha una cosa que és veritat, ser conservador no vol dir no ser modernitzador.\nJ.T: L’altra no generava riquesa!\nX.D: Sí, però hi ha un context. Catalunya, del 1840 al 1860 viu només set anys sense un estat d’excepció. Les poques vegades que no n’hi ha guanyen els republicans. És veritat, però, que l’antifranquisme català té una composició de classe més transversal.\nEn aquest tram, qui ha eixamplat més la base? ERC fitxant els comuns, o els comuns mantenint el seu discurs?\nJ.T: No ho sé i se’m en fot. Ara estem fent tots una reflexió, sense deixar de fer feina, sobre què s’ha fet molt bé, que s’ha fet bé, regular i què no s’ha fet bé. És imprescindible. Ja sé que hi ha presos, hi ha sofriment, exiliats, però fins i tot aquesta ressaca ha anat bé.\n“Si visquéssim en un escenari diferent no es podrien evitar segons quines preguntes. Algunes incòmodes. Tot és molt recent”\nNo hauria anat millor si, per exemple, el 26 d’octubre haguessin sortit Puigdemont i Junqueras i diguessin “hem arribat fins al final del camí, el millor és anar a eleccions”.\nJ.T: En aquests moments encara no és possible aquest tipus de reflexió.\nJ.T: Perquè estem vivint una gran anomalia: judici, presos, exiliats i repressió ferotge. Hi ha qüestions que encara s’hauran de debatre més profundament. És possible que si visquéssim en un escenari diferent no es podrien evitar segons quines preguntes. Algunes incòmodes. Tot és molt recent, el que és categoria és la necessitat de reformular tot l’escenari, metabolitzar tot el que hem fet per encarar l’últim tram.\nAleshores, ara què toca?\nJ.T: Tinc la impressió que ara es tracta que les esquerres catalanes sàpiguen dissenyar una estratègia el màxim de coordinada possible, superant prejudicis, dogmatismes, sectarismes, fer compatible els interessos de la formació política amb la conformació de les esquerres. I les que són més properes estan obligades a fer més que aquelles amb les que ens sentim allunyats.\n“Amb el PSC hi ha una fractura emocional, perquè són part del 155. Per altra banda, negar que amb ells cal dialogar és negar-te que vols créixer”\nJ.T: Amb el PSC hi ha una fractura emocional, perquè són part del 155. Per altra banda, negar que amb ells cal dialogar és negar-te que vols créixer. Vull una entesa el màxim possible amb els autodeterministes, un diàleg franc amb els socialistes i com més govern municipals hi hagi conformats pel PSC amb Cs més difícil serà el darrer tram.\nPer altra banda, hem d’intentar que els nacionalistes catalans, avui dia independentistes, també formin part d’aquest procés. Per això només és possible amb un Govern d’hegemonia esquerrana, no sé si els comuns hi entrarien, jo faria tot el possible, i si hi ha alguna possibilitat, perquè el món autodeterminista estigui en un govern d’aquesta mena és perquè ERC té la presidència. Mai els comuns ni tan sols es plantejarien ser a un govern amb els nacionalistes. No veig l’Ada Colau de consellera en cap d’un govern presidit per en Torra, ni en Torra oferint-li a la Colau. No ho veig. Potser s’ho pensarien si el president fos un altre.\nL’objectiu és aproximar-se al PSC?\nJ.T: Un Govern d’esquerres que defensés l’estat del benestar, el dret a l’habitatge, l’amnistia, el retorn dels exiliats i un escenari on sigui possible un diàleg amb l’Estat per fer possible un referèndum no sé si faria que el PSC s’abstingués. No tindria sentit que dinamitessin un govern que vol dialogar. És especulació, però tot passa per si ERC té la presidència de la Generalitat.\nCal un govern que entengui que els problemes dels independentistes són els mateixos problemes que els dels no independentistes. Posi en primer terme els problemes de la gent. Aquest país necessita una sacsejada. Un cop tinguem garantit que no guanya el trifachito és més important el que passi aquí que no el que passi allà.\nHo compres, Xavier?\nX.D: La política catalana està paralitzada per un fet, el judici. Tothom està esperant a les sentències i el post. Però no ens podem permetre no construir un projecte de futur. Quedar atrapats en fases del procés. El debat es planteja més en termes de passat que de futur, i això marca la legislatura. Un cop passi les sentències, o se li dona algun sentit s’haurà d’anar cap a un altre escenari.\nÉs un moment de moviments tectònics molt profunds on els comuns hem guanyat les eleccions generals dues vegades. ERC en les catalanes en principi està construint escenaris de victòria electoral. La societat catalana es mou per impulsos de canvi, aquell que representi millor el color de la llibertat arribarà a la majoria de la societat catalana.


Museu Comarcal de Manresa | Patrimoni Cultural. Generalitat de Catalunya\nMuseu Comarcal de Manresa Miscel·lània artística\nDes de troballes arqueològiques del neolític o l’època romana, fins a pintures contemporànies, passant per talles barroques o pintures modernes. El Museu Comarcal de Manresa és de temàtica pluridisciplinar i les col·leccions que s’hi exposen se centren en l’art i la història de Manresa, el Bages i Catalunya.\nParteix d’un projecte de l’any 1896, tot i que a finals dels anys 70 es va constituir tal com el coneixem actualment. Ubicat a l'antic Col·legi de Sant Ignasi des de 1940, el museu es troba dins de la zona d’influència d’Ignasi de Loiola, a prop de la Cova de Sant Ignasi i de l'església gòtica de Santa Maria (La Seu). L'edifici és un gran casal bastit al voltant d’un pati neoclàssic.\nDurant el recorregut el visitant es trobarà amb objectes arqueològics que van des del neolític fins a la romanització, una col·lecció de ceràmica medieval decorada en verd i morat del segle XIV o talles policromades barroques dels segles XVII i XVIII. El 2014 es va inaugurar un espai dedicat a Antoni Viladomat i Manalt, gràcies al dipòsit de 12 d’obres cedides pel MNAC.\nMereix aturar-se a l’espai d'art modern i contemporani on es troba un important fons de diorames i pintures de Josep Mestres Cabanes, escenògraf del Gran Teatre del Liceu, i pintures i gravats d'Alfred Figueras. Es dedica una sala a les obres artístiques de la Fundació Arts Garriga-Mir.\nEl Museu compta també amb un mòdul multisensorial anomenat "La Mirada Tàctil", un espai d'interpretació tàctil per fer el màxim d’accessible la visita.\nNo et perdis els tallers didàctics i les visites guiades per treure tot el suc al museu. I si encara en vols més, pots participar en els itineraris a la ciutat i els joc de rol.\nDissabtes, de 10 a 14 h i de 17 a 20 h; diumenges, de 10 a 14 h; de dimarts a divendres, visites concertades.\nTancat: els dilluns no festius, 1 i 6 de gener, 1 de maig, Divendres Sant, 25 i 26 de desembre.\nAltres festius, consulteu horaris.\nTarifa gratuïta: els primers diumenges de mes i les festes locals, jubilats i menors de fins a 16 anys\nConsulteu altres tarifes.


Els equips de bàsquet comencen a rodar amb la Copa Santa Coloma com a aparador | Diari de Santa Coloma\nEls equips de bàsquet comencen a rodar amb la Copa Santa Coloma com a aparador\nEl Draft vol repetir la seva gran temporada / D.Cardona.\nEl CB Santa Coloma ha canviat de grup a la lliga, mentre que el Draft no participarà en la Copa Santa Coloma.\n01/09/2017 – El CB Santa Coloma ha canviat de grup a la lliga, mentre que el Draft no participarà en la Copa Santa Coloma.\nIgual que en la resta de disciplines, el bàsquet colomenc ha començat la seva posada a punt. En la Copa Catalunya femenina, el Draft Gramenet ha optat per declinar participar en la Copa Santa Coloma.\nEl bloc de Jordi Périz, inscrit dins del grup II, debutarà oficialment el 16 de setembre a casa contra el Molins. Després de concretar sis renovacions i de fitxar Eva Garcia (Mataró), Mónica Meca (BF Viladecans), Maria Oquendo (Sant Adrià) i Sandra Gómez (Sant Adrià), les groc-i-negres tanquen la seva plantilla amb l'ascens de Carolina Casola.\nPel que fa a la Copa Catalunya masculina, aquest pròxim curs el CB Santa Coloma passa al grup II, fet que el durà a enfrontar-se amb rivals nous. En pretemporada, clubs com el Masnou, el Ripollet, el Mollet 'B' i l'Ademar serviran per anar entrant en dinàmica. El debut oficial, però, no es viurà fins al 30 de setembre a la pista de l'AD Torreforta.\nPrimers duels de la Copa\nCom és tradició, el primer cap de setmana de setembre suposa l'arribada de la Copa Santa Coloma. El primer matx es jugarà a la Colina el 2 de setembre i enfrontarà el Bàsquet Neus i l'AE Badalonès (17h), finalistes cadet d'Interterritorial.\nTambé a la Colina, la final de la Segona Catalana femenina la jugaran el Neus i l'UE Sant Gabriel Viladecans (18:30h). Per altra banda, la sessió de diumenge prevista a la Bastida comptarà amb un dels clàssics de la Copa SCG. Parlem del primer partit del triangular sènior masculí entre Gramenet BC i Neus (20h). Menú de luxe.


Activitats educació infantil | Servei Educatiu del Baix Ebre\nSentim el parc Sentim la ciutat\nItinerari sensorial, dissenyat pel CdA de l’Ebre, que discorre per diferents arbres del Parc Teodoro Gonzàlez. Tocar, mesurar, olorar, escolar i explorar l’entorn immediat per tal de discriminar, relacionar i retenir dades sensorials són objectius d’aquesta activitat. Activitat que ens fa rebre diferents impressions de la ciutat mitjançant l’ús dels sentits. A través del joc es passa de la percepció visual a l’exploració per l’oïda, el tacte i l’olfacte. Un exercici d’observació i aprenentatge sensorial que dóna a conèixer diversos elements que conformen el nostre entorn més proper.Lloc de realització: plaça Auditori Felip Pedrell/passeig del riu.\nLa casa dels gegants Estimulem la creativitat amb invents artístics\nActivitat que ens descobreix el bestiari, gegants, nans i la resta de personatges significatius de la ciutat ubicats a la casa dels gegants a la llotja del Parc. Aquesta activitat està adreçada als més petits amb la finalitat d’identificar i apropar-se a la cultura, tradicions i festes de la nostra ciutat a través dels diferents personatges que configuren el bestiari tortosí. A l’Escola d’Art farem objectes artístics! Els inventarem amb materials que manipularem i transformarem, utilitzarem colors que haurem creat i li posarem nom al nostre objecte.\nActivitat multidisciplinar dels Tallers de ceràmica, dibuix i pintura.\nJOC EDUCATIU GEGANTS\nÉs una activitat de descoberta del Museu de Tortosa de 45 minuts de durada. Els alumnes visitaran el museu guiats per una rondallaire que els hi explicarà històries, els plantejarà reptes, els engrescarà a participar en alguna petita activitat manipulativa, i fins i tot els convidarà a vestir-se de romans per finalitzar la visita en un “photocall” a la romana.


Chaves guanya una de les etapes clau i no hi ha cap canvi a la general - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nChaves guanya una de les etapes clau i no hi ha cap canvi a la general\nep 31.05.2019 | 23:31\nEsteban Chaves, guanyador ahir giro d'itàlia\nEsteban Chaves, guanyador ahir\nEl ciclista colombià Esteban Chaves (Mitchelton Scott) va guanyar ahir la dinovena etapa del Giro, entre Treviso i San Martino di Castrozza, de 151 quilòmetres, després de ser el més ràpid d'una nombrosa escapada que va tenir el permís del gran grup de favorits. Entre aquests, no hi va haver canvis significatius i l'equatorià Richard Carapaz manté el lideratge, amb 1.54 sobre Vincenzo Nibali, 2.16 respecte de Primoz Roglic i 3.03 d'avantatge amb el basc Mikel Landa.\nChaves es treu d'aquesta manera la pressió del damunt després de tenir problemes de salut, amb una mononucleosi que l'ha impedit mantenir-se a l'elit del ciclisme els últims mesos. Ahir, va superar l'italià Andrea Vendrame per deu segons i el portuguès Amaro Antunes per 12\nEntre els primers de la general, el també colombià Miguel Ángel López va atacar des de lluny en la pujada final de tercera categoria i va restar pocs segons a la resta. Les dues ofensives de Roglic al final no van obtenir cap resultat.\nAvui, última etapa de munta-nya, abans de la contrarellotge de demà. Gairebé 200 quilòmetres entre Feltre i Monte Avena, amb un port de primera i tres de segona categoria, el darrer a deu quilòmetres de la meta.


Best Western Plus Edinburg Inn and Suites Edinburg (TX) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 12 allotjaments a Edinburg (TX).\n2708 S US Highway 281 (Closner Blvd), Edinburg, Edinburg (TX), Estats Units, 78539-6232 - Veure al mapa\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Best Western Plus Edinburg Inn and Suites es troba a la zona de Edinburg de la ciutat de Edinburg (TX). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Edinburg (TX). Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nEntri en una de les 56 habitacions i escapi de l'estrès del dia amb una ampla gama de comoditats com televisió de pantalla plana, banyera hidromassatge, habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen centre esportiu, camp de golf (a 3 km), piscina exterior estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Best Western Plus Edinburg Inn and Suites.\nTots els tipus de viatgers (24) Parelles (8) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (8) Famílies amb infants grans (1) Grups (1)\nAllotjaments a Edinburg (TX)


càndid a l'escala: d’agost 2013\nFoto: Sergey Larenkov\nHi has de passar per cada vorera, d’anada i tornada, i en diferents moments del dia, en diferents estacions de l’any, en diferents estats d’ànim i en diferents fases del teu creixement personal.\nMirar per les portes i finestres obertes o malajustades, donar conversa als transeünts i veïns, acaronar gats i gossos, entrar a totes les botigues i fer una compra mínima, comprovar que els números i rètols estiguin ben posats.\nAmb una mica de sort podràs contemplar el carrer des d’un balcó o des d’un terrat.\nI al final podràs dir que comences a fer-te una certa idea del carrer.\nAmb els bons llibres passa una cosa semblant.\nPublicat per Càndid a 12:36 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Ciutat, llibre\nEls valsos lentos dels cocodrils en dilluns. L'enesimologia.\nL’any passat el distribuïen amb el diari Ara. I jo el vaig comprar per si algun dia anava a la platja i volia lectura de tovallola. Potser hi vaig anar poc –a la platja– o potser la virolada portada no feia joc amb els colors de la tovallola. O sigui: no el vaig llegir.\nTotal que me l’he llegit enguany.\nÉs un llibre curiós. En els primers capítols ja es posa en la pole position. A l’hora de la cursa es manté en primeríssimes posicions amb avançaments agosarats i derrapaments d’infart\nDesprés la marxa es posa més còmoda. És com ja es dediqués a assaborir el pòdium abans d'acabar la cursa. I com si no li importés la gent que el va avançant. Va saludant el públic amb un somriure incombustible.\nFins i tot hi ha un moment de la novel·la que l’aconsellaries que anés a boxes amb caràcter d’urgència, que ho deixés córrer, que tallar la novel·la de cop no seria pitjor de continuar-la en les mateixes condicions.\nI l’he acabat. Ho he aconseguit. Per internet he vist que n’ha escrit dues continuacions. És a dir que a Els Ulls Grocs Dels Cocodrils l’han seguit un altre amb l’excusa de les tortugues i un tercer inspirat en esquirols. I el més difícil encara: està escrivint un quart llibre de la sèrie, un quart llibre d’una trilogia, cosa complicada ja per definició.\nHi ha molts bons moments a la novel·la –o a mi m’ho han semblat–, amb personatges ricament complicats, però hi ha un punt en què els colors es diferencien com les fitxes d’un parxís i tot el misteri es redueix amb qui es menja a qui i qui arriba primer a casa.\nEm sembla que no em llegiré els altres llibres de l’enesimologia de la Katherine Pancol. I em sap greu. No sabré si m’havia enamorat de la Josephine, o de l’Hortense, o de la Mylène, o de la sra. Barthillet, o de la Josiane... Mai no podré acalarir-me del tot.\nPublicat per Càndid a 17:55 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Els ulls grocs dels cocodrils, Estiu, Katherine Pancol, llibre\nEls valsos lentos dels cocodrils en dilluns. L'ene...


Tractaments | QuiroHouse\nC/ Oviedo, 5 - 17005 GIRONA\n+34 675 82 34 76\nMassatges a domicili\nMassatge espelmes calentes amb aromateràpia\nPindes “saquets” amb herbes aromàtiques\nTractaments pel millor la teva salut i el teu benestar\nEls tractaments corporals estan personalitzats per cada persona. Alternant teràpies naturals, estètica i salut perquè et sentis millor amb tu mateix.\nSegons l'estudi que et fem podràs gaudir d'alguns d'aquests tractaments: Algoteràpia, Envoltura de fang, Massatge complet, Peeling corporal, Tractament corporal per braços, abdòmens, glutis, pit..., reafirmació corporal, Reflexologia Podal...\nLa xocolaterapia és un tractament que consisteix a fer massatges suaus tant corporals com facials al pacient, utilitzant el cacau com a base del tractament. La teràpia, durant la qual es cobreix el cos amb una capa fina de xocolata calenta la qual es deixa reposar uns vint minuts, té beneficis en la salut i en la bellesa.\nA nivell de cosmètic proporcionar hidratació, elasticitat i nutrició a la pell. Té acció drenant, anticel·lulítica i aprimant. És un bon regenerador de la pell, és antioxidant i té propietats contra el càncer.\nEn temes de salut combat i prevé dolors musculars i articulars aporta minerals.\nA l'ambil psicològic és antiestrès i dóna sensació de felicitat, tranquil·litat, relaxació, benestar i optimisme.\nTractament integral per aprimar. Embolcall d'algues micro-esclatades que reabsorbeixen els nòduls de greix i revitalitzen els teixits, ajudant a l’alliberament de retencions hídriques. A més dels efectes d'aprimar, reafirmen els teixits i asseguren una remineralització intensa afavorint una posada a punt del cos.\nLa fangoteràpia s'utilitza per curar afeccions externes i internes, també s'utilitza com a mitjans estètics i a més relaxa i produeix una gran sensació de benestar, utilitzant els beneficis curatius de certs tipus de terra i aigua.\nPropietats del fang: refrescant, antiinflamatori, calmant, descongestiu, depurador, cicatritzant, absorbent. Conté minerals i oligoelements essencials per a l'organisme. Constitueix una gran font d'energia i salut. Aporten substàncies vitals i ajuden a eliminar toxines.\nMassatge corporal lent i suau que relaxa cos i ment. Gràcies a l'aplicació de mantegues i olis essencials calents, que s'obtenen de les delicades "espelmes", hidratem i nodrim la pell en profunditat alhora que ens aporta tots els beneficis del massatge tradicional.\nEl massatge amb pedres calentes és un efectiu mètode per ajudar l’organisme a eliminar toxines, combatre l’estrès, alleujar els dolors d’esquena i els problemes circulatoris...\nEl massatge amb pedres calentes és un mètode de treball que uneix les energies que alliberen les pedres calentes en les diferents zones estratègiques del cos, combinades amb un massatge d’unes mans hàbils i expertes.\nEl massatge amb canyes de bambú és un massatge oriental que afavoreix el reequilibri energètic del nostre cos. Aporta harmonia, relaxació i millora física mentre estimula profundament la pell, els músculs, el teixit adipós i el sistema nerviós amb el plaer del contacte suau de les canyes aplicades a cada zona corporal.\nLes pindes són uns saquets de tela lligats amb un cordill i en el seu interior trobem una preparació formada per herbes aromàtiques i medicinals (romaní, espígol, menta i cítric), o bé pedres energètiques.\nAquests saquets s'escalfen al vapor i s'omplen amb oli d'ametlles per hidratar la pell. Aquest gest proporciona una sensació de benestar i relaxació gairebé instantània.\nEls seus beneficis són: Efecte desintoxicant de la pell i l'organisme. Efecte relaxant en músculs, tendons i articulacions. Acció hidratant. Alleujar molèsties i dolors. Antiinflamatori.\nConsisteix a eliminar les cèl·lules mortes de la pell, i netejar profundament la pell. Aconseguiràs una lluminositat increïble!\nAporta suavitat i hidratació. Purifica i oxigena la pell reparant profundament. Aconsegueix una pell més densa i llisa.\nTambé ajuda en el tractament de cicatrius i estries.\nÉs recomanable que et facis un peeling corporal almenys dues vegades a l'any, abans de l'estiu per preparar-lo i aconseguir un bronzejat perfecte, durador i uniforme. I un altre en finalitzar la temporada de sol per curar, equilibrar, suavitzar, hidratar la teva pell i pal·liar els danys provocats pels raigs UVA.\nXocolateràpia 70€ 90’\nEnvoltura d’algues 60€ 60’\nFangoteràpia 60€ 60'\nMassatge espelmes calentes amb aromateràpia 70€ 60'\nPedres calentes 70€ 90'\nCanyes bambú 60€ 60'\nPindes "saquets" amb herbes aromàtiques 70€ 90'\nPeeling corporal amb sals 60€ 60'\nServeis de tractaments, massatges, benestar i salut\nAdreça: C/ Oviedo, 5\nMòbil: +34 675 82 34 76\nQuiroHouse - benestar


Riberaonline: Esquerra demanarà al Congrés de Diputats actualitzar els plans d’emergència nuclear perquè estan obsolets\nEsquerra demanarà al Congrés de Diputats actualitzar els plans d’emergència nuclear perquè estan obsolets\nEsquerra Republicana de Catalunya ha presentat aquest matí el contingut de la Proposició No de Llei (PNL) que ha registrat al Congrés de Diputats per actualitzar els plans d'emergència nuclear de la demarcació de Tarragona i dotar-los de mitjans per a una implementació efectiva. El diputat Jordi Salvador ha qualificat de 'desfasats i obsolets' aquests plans i ha denunciat el 'menyspreu dels seus responsables cap als municipis afectats'. Segons el diputat, arran de l'accident de Fukushima, 'la urgència i necessitat d'actualitzar els plans s'ha fet més palesa'.\nTenint present que no tots els municipis propers a les centrals nuclears disposen de cobertura de telefonia mòbil, Salvador ha afirmat que, 'en aquests moments, pel que fa a infraestructures viàries, de ferrocarril i de telefonia mòbil, no estem a l'alçada del que hauria de ser per a una zona nuclear'. El diputat republicà ha invitat la vicepresidenta del Govern espanyol a visitar les àrees nuclears catalanes en alguns dels seus habituals viatges a Catalunya. També ha exigit al president del Consejo de Seguridad Nuclear que compleixi el compromís de visitar, per primera vegada, les àrees nuclears catalanes i veure en primera persona les deficiències en infraestructures i la manca de mitjans.\nL'alcalde de Benissanet, Xavier Arbó, ha advertit que 'no s'ha fet mai un simulacre del Pla d'Emergència Nuclear amb participació de la població'. Segons Arbó, 'és sorprenent que jo, com a alcalde, avui per avui, no sé cap a on dirigir els 1.200 habitants del meu poble en cas d'emergència nuclear'.\nPer la seva part, l'alcalde de la Granadella, Carles Gibert, ha explicat que els pobles que estant ubicats entre 10 i 20 quilòmetres de les centrals gairebé no tenen cap recurs per afrontar una situació d'emergència nuclear. 'Estem parlant que se'ns donen entre 2.000 i 3.000 € per a unes carreteres pròpies del tercer món per les quals, en cas d'emergència nuclear, no podem evacuar la gent, ni sabem com fer-ho, ni quins protocols hem de seguir. I que tenim un Pla PENTA dels anys vuitanta que només actualitza els telèfons quan van canviant els ajuntaments i ens aporta zero recursos', a manifestat Gibert abans de reclamar el traspàs de les competències en seguretat nuclear per a la Generalitat de Catalunya i denunciar que 'el PENTA està totalment obsolet, i el risc nuclear no entén ni de províncies ni de comarques'.\nLa PNL republicana demana revisar, modernitzar i adequar els plans d'emergència nuclear actuals i efectuar una auditoria externa amb experts independents des d'un organisme internacional. També exigeix reformular els radis dels plans implementant una nova subzona IIA, que inclouria els nuclis de població situats dins d'un radi d'entre 10 i 20 km des de la central nuclear. Segons Salvador, 'així es dividiria en dos parts la zona II actual i la nova subzona IIA inclouria 34 municipis de les comarques del Baix Camp, el Baix Ebre, les Garrigues, el Priorat, el Segrià, la Ribera d'Ebre i la Terra Alta, que no disposen dels mitjans necessaris per afrontar una situació d'emergència'.\nPer equiparar els mecanismes de protecció civil d'aquests municipis amb els inclosos a la zona I (de 0 a 10 quilòmetres de la central), Esquerra demana la creació d'una partida pressupostària extraordinària. A més, també proposa la transposició total i immediata de la Directiva 2014/87/EURATOM, que fixa un marc comunitari per a la seguretat nuclear.\nEl senador republicà de les Terres de l'Ebre, Miquel Aubà, i el diputat al Parlament de Catalunya, Ferran Civit, també han estat presents en la presentació de la PNL.


CLORUR DE MAGNESI EN POLS 400 G ANA MARÍA *LAJUSTICIA | Herbolari El nostre Futur\nClorur de magnesi en pols 400 g Ana María Lajusticia\nEl magnesi ajuda a disminuir el cansament i la fatiga. A més, el magnesi contribueix a l'equilibri electrolític i contribueix al metabolisme energètic normal. El magnesi també contribueix al funcionament normal del sistema nerviós i al funcionament normal dels músculs. El magnesi contribueix a la síntesi proteica normal i a la funció psicològica normal. A més, contribueix al manteniment dels ossos i les dents en condicions normals. El magnesi contribueix al procés de divisió cel·lular.Els complements alimentosos no substitueixen una dieta variada i equilibrada i un estil de vida saludable.\nComplement alimentós amb alt contingut de magnesi.\nPropietats saludables del Magnesi\nEl magnesi ajuda a disminuir el cansament i la fatiga.\nEl magnesi contribueix a l'equilibri electrolític.\nEl magnesi contribueix al metabolisme energètic normal.\nEl magnesi contribueix al funcionament normal dels músculs.\nEl magnesi contribueix a la síntesi proteica normal.\nEl magnesi contribueix a la funció psicològica normal.\nEl magnesi contribueix al manteniment dels ossos en condicions normals.\nEl magnesi contribueix al manteniment de les dents en condicions normals.\nEl magnesi contribueix al procés de divisió cel·lular.\n*REGLAMENT (UE) No. 432/2012\nCRISTAL·LITZAT: Prendre 1 cucharadita per a postres al dia (dissolta en aigua, suc de taronja o de llimona). Contingut per 1 cucharadita (2,5g): Magnesi: 300 mg (80% VRN*).*VRN: Valors de Referència de Nutrients\nCristal·litzat: Pot de 160 cucharaditas d'aproximadament 2,5 g cadascuna (400 g).\nClorur de magnesi en pols 400 g Ana María Lajusticia Pols/Granulada PVP: 12.39€ Afegir al carret\nPublicat : 23/01/2021 Vist : 31


AQUEST DIUMENGE TEATRE A SANT FELIU – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nAQUEST DIUMENGE TEATRE A SANT FELIU\nBy Paul Marca|2013-11-01T19:15:51+02:001 de novembre de 2013|Sense categoria|Comentaris tancats a AQUEST DIUMENGE TEATRE A SANT FELIU\nAquest diumenge, a les 6 de la tarda al Teatre-Auditori Narcís Masferrer de Sant Feliu de Guíxols, el Grup de Teatre El Centre de Llorenç del Penedès representarà l’obra escrita per Eric-Emmanuel Schmidt “Variacions enigmàtiques”, traduïda per Jordi Fité i dirigida per Llorenç Rafecas.\nEn la sinopsi de l’obra s’apunta que “no coneixem mai ningú del tot. Ens pensem que ho sabem, però només som capaços de veure els aspectes més evidents. I n’hi ha molts més. Variacions enigmàtiques és una comèdia, una tragèdia, un diàleg filosòfic, una brillantíssima reflexió de Schmitt sobre diverses cares del ésser humà: l’amor, la por, les il·lusions, les frustracions i la impossibilitat de conèixer algú plenament”.\nAquest grup que ja va aconseguir, entre altres, el premi al millor grup de la quarta edició d’aquest mateix concurs, aporta aquesta obra amb la qual està triomfant arreu de Catalunya per la qualitat dels seus actors i col·lecciona premis de la resta de concursos que se celebren arreu del país.\nAquesta és la segona obra que s’estrena després de la bona acollida que va tenir la setmana passada “El diari d’Anna Frank” que va delectar al públic que es va costar al teatre-auditori i no només va poder contemplar les evolucions d’un impecable grup d’actors sinó que també varen gaudir d’una escenografia gens habitual en una obra de teatre amateur d’aquestes característiques.


October | 2012 | nunca nueve\nJo llegeixo La Vanguardia des que el Comte GodÃ³ era petitet. I sabeu quÃ¨ em diu aquest titular?\nEm diu que La Vanguardia porta dies inflant les seves enquestes perquÃ¨ tothom vegi que CiU guanyarÃ per golejada perquÃ¨ el poble catalÃ estÃ entusiasmat amb l’Artur Mas i les estructures del dret a decidir l’autodeterminaciÃ³.\nPerÃ² que ara la cosa ja no dÃ³na per mÃ©s, els han descobert, ja no poden inflar mÃ©s les enquestes perquÃ¨ si ells deien que CiU pujava per fer pujar CiU, ara la nÃ²ria s’ha aturat i ja no hi vol pujar ningÃº.\nI ara han de canviar d’estratÃ¨gia i adreÃ§ar-se als votants que s’adonen que estem davant d’unes eleccions histÃ²riques i dir-los que la notÃcia mÃ©s gran Ã©s que falta un mes per les eleccions i Catalunya necessita el teu vot!\nArgh! Quina tensiÃ³! La Vanguardia ens necessita! Necessita que prestem atenciÃ³ al seu titular que reclama el nostre vot pel partit mÃ©s votat de tota la histÃ²ria! Fem pinya! En aquest moment histÃ²ric! Forma part de la histÃ²ria i dÃ³na el teu vot a l’home aquest que estÃ fent histÃ²ria! No el podrem votar mÃ©s! que diu que marxa!\nI quÃ¨ Ã©s ERC? Comparteix titular amb els Ciutadans i Iniciativa tot dient que sÃ³n “el vot mÃ©s disconforme”.\nÃ‰s veritat que els resultats dels partits PSC, PP i ERC disten de nomÃ©s dos diputats?\nÃ‰s veritat que CiU puja 3-4 diputats i ERC 6?\nOn estÃ la notÃcia, Comte GodÃ³? En que no t’agraden els republicans?\nUna de les Ãºltimes coses que va dir l’Esperanza Aguirre abans de passar a millor vida (ara Ã©s funcionaria de turismo de EspaÃ±a) Ã©s que els arquitectes moderns de formigÃ³ i cagallÃ³ els haurien d’afusellar perquÃ¨ les merdes que fan duren tota la vida.\nI encara no sÃ© perquÃ¨ es va disculpar. NomÃ©s em queda aplicar la fÃ³rmula Sala-Martin i creure que el vot agregat d’arquitectes tÃ© mÃ©s capacitat de mobilitzaciÃ³ que la variaciÃ³ del votant no-arquitecte que pateix el perjudici econÃ²mic. Amb una explicaciÃ³ aixÃ, qualsevol diu que no. De fet, la fÃ³rmula es pot aplicar a qualsevol cosa i sempre funciona. Consisteix en aÃ¯llar els enemics. S’ha fet tota la vida.\nEn qualsevol cas, m’ha semblat que estarÃeu interessats a saber que a Barcelona no tot l’urbanisme que es fa avui en dia Ã©s una merda com una casa (amb perdÃ³). Mireu si Ã©s nou que al Google Maps encara no surt.\nJo cada vegada que hi passo no puc evitar mirar-lo (sense tenir en compte la presÃ¨ncia femenina).\nÃ‰s un prodigi de l’urbanisme accidental. Em pregunto si algun polÃtic va haver d’aprovar el projecte, o si el van inaugurar. Segurament no perquÃ¨ si alguna cosa estan fent els polÃtics urbanistes Ã©s impedir que es pugui seure enlloc.\nÃ‰s tan prÃ ctic, tant estÃ¨ticament plaent, tant poc merdÃ³s… Tota una sorpresa en aquesta Barcelona que ens estan deixant.\nJuan Carlos Moreno Cabrera: “Seria un error que el castellÃ fos oficial en una Catalunya independent”\nHe trobat aquest article al diari Ara i us l’enllaÃ§o tot sencer. No parla nomÃ©s de l’oficialitat del CastellÃ .\nAquest Juan Carlos Moreno va fer una conferÃ¨ncia parlant del nacionalisme lingÃ¼Ãstic espaÃ±ol.\nPerdoneu que abans digui quatre coses meves tambÃ© en contra que el CastellÃ sigui llengua oficial en una Catalunya independent.\nHem de ser normals, no cal que els catalans seguim fent equilibris perquÃ¨ no pensin malament de nosaltres.\nLa integraciÃ³ no Ã©s motiu per fer el castellÃ llengua oficial. Fer el CastellÃ llengua oficial tampoc Ã©s ser tolerant ni generÃ³s.\nEn una catalunya independent, la gent parlarÃ el que voldrÃ , prescindint del que digui la ConstituciÃ³ de Catalunya.\nJo no vull una Catalunya independent que faci com EspaÃ±a. Si el CastellÃ Ã©s llengua oficial, Ã©s oficial i punt. No pot ser que el CastellÃ sigui oficial i l’escola de Catalunya sigui nomÃ©s en catalÃ , com ara.\nAquÃ va l’entrevista:\nNingÃº millor per conÃ¨ixer el nacionalisme lingÃ¼Ãstic espanyol que un madrileny com Juan Carlos Moreno Cabrera, un lingÃ¼ista que conjuntament amb Montserrat Alberte i Silvia Senz ha elaborat un document de treball sobre quina hauria de ser la gestiÃ³ del castellÃ en el marc d’una Catalunya independent. Ell, que Ã©s especialista en nacionalisme lingÃ¼Ãstic espanyol, considera que la clau Ã©s mirar cap a HispanoamÃ¨rica.\nQuÃ¨ passaria amb el castellÃ a Catalunya en cas d’independÃ¨ncia?\nPrecisament en el document advertim que seria un gran error que el castellÃ fos llengua oficial perquÃ¨ aixÃ² seria utilitzat en contra del catalÃ , seria una amenaÃ§a contÃnua. Tot i aixÃ, s’hauria de mantenir el castellÃ dins la planificaciÃ³ lingÃ¼Ãstica amb l’objectiu de projectar una visiÃ³ de l’idioma mÃ©s americÃ i menys espanyol. No es pot deixar el castellÃ nomÃ©s en mans d’Espanya.\nÂ¿EstÃ proposant un catalanisme hispanista?\nSÃ, exacte. Catalunya s’hauria d’abocar a HispanoamÃ¨rica i competir amb Espanya amb una visiÃ³ diferent de l’idioma. El nou estat catalÃ no pot deixar el castellÃ en mans dels espanyolistes, l’ha d’utilitzar en benefici propi. El castellÃ no desapareixerÃ de Catalunya, per tant crec que aixÃ² Ã©s el mÃ©s intelÂ·ligent. AixÃ² seria un desafiament brutal a la visiÃ³ centralista de Madrid, a aquest nou panhispanisme que impulsen amb voluntat de colonitzaciÃ³ econÃ²mica.\nÂ¿HaurÃem de defensar un castellÃ menys monolÃtic que el de la RAE?\nSÃ, s’hauria de fer una gestiÃ³ del castellÃ des d’una perspectiva internacionalista i no centralista. PerquÃ¨ si no es fa aixÃ², apareixeran grupuscles que presentaran el castellÃ com una llengua oprimida amb l’ajuda del govern espanyol.\nCom es viu a Madrid el procÃ©s que s’ha obert a Catalunya?\nEl que no s’entÃ©n Ã©s que aquesta demanda no ve d’ara, que Catalunya Ã©s una naciÃ³ i reivindica el seu dret a l’autodeterminaciÃ³, que per cert era un principi que l’esquerra defensava fins a la TransiciÃ³. No Ã©s una explosiÃ³ purament emocional relacionada amb la crisi.\nEspanya sÃ que Ã©s una naciÃ³ i tÃ© 3.000 anys, segons Esperanza Aguirre…\nAquesta afirmaciÃ³ demostra la manipulaciÃ³ de la histÃ²ria que fa el nacionalisme espanyol. Per a ells hi ha una histÃ²ria verdadera, la d’una Espanya imaginÃ ria que es remunta als celtibers. Tota naciÃ³ crea els seus mites per justificar el present, aixÃ² tambÃ© passa a Catalunya i el PaÃs Basc. El que no val Ã©s dir que els meus mites sÃ³n els de veritat i els dels altres sÃ³n falsos.\nPerÃ² aquests mites interfereixen en la ciÃ¨ncia histÃ²rica…\nSÃ, i trobes que molts historiadors espanyolistes justifiquen els mites espanyols, igual que molts economistes justifiquen el sistema capitalista com l’Ãºnic possible. La ciÃ¨ncia social estÃ al servei del poder. Si un cientÃfic social et diu que no tÃ© ideologia ja Ã©s sospitÃ³s.\nAixÃ² en el cas de la llengua Ã©s molt acusat.\nSÃ perquÃ¨ s’intenten vendre afirmacions aparentment objectives que en el fons sÃ³n pura ideologia. Per exemple, en el cas del castellÃ el concepte de llengua comuna, o que el castellÃ Ã©s una de les llengÃ¼es mÃ©s homogÃ¨nies del mÃ³n. I la gent no Ã©s capaÃ§ de veure la manipulaciÃ³ que hi ha al darrere.\nEl ministre JosÃ© Ignacio Wert creu que s’ha d’espanyolitzar els nens catalans…\nQuan es parla d’espanyolitzar el que s’estÃ dient Ã©s que no s’accepta que el Parlament catalÃ pugui decidir com s’eduquen els nens catalans. El model educatiu catalÃ ha estat adoptat de manera democrÃ tica, perÃ² el govern central no ho admet perquÃ¨ considera que el poble catalÃ no tÃ© aquesta potestat. Ã‰s mÃ©s, considera que el poble catalÃ no existeix. El nacionalisme espanyol no admet que existeixi un poble catalÃ sobirÃ , sinÃ³ que forma part del poble espanyol. Jo sÃ³c espanyol, perÃ² una naciÃ³ que es defineix negant altres grups… aquesta condiciÃ³ jo no la vull.\nLa que s’estÃ portant a terme, o sigui, dir-li a Espanya que encara que ella no reconegui aquest dret, Catalunya sÃ que el tÃ©. I els catalans han de decidir quin estatus volen tenir i quina relaciÃ³ amb Espanya.\nA vostÃ¨ el deuen mirar malament a Madrid perquÃ¨ diu aquestes coses…\nÃ‰s que jo a Madrid em dedico a escriure i llegir, no tinc gaires altaveus. PerÃ² fan una lectura errÃ²nia. No entenen que aixÃ² ve de lluny i que la gent no es fa independentista d’un dia per l’altre. Encara es pensen que Ã©s una obcecaciÃ³ puntual perquÃ¨ no es vol pagar a Espanya. Ignoren el que Ã©s fonamental: que a Catalunya sempre ha persistit la idea que sÃ³n una naciÃ³.\nLa diferÃ¨ncia Ã©s que abans es pensava que amb Espanya hi podia haver certa entesa…\nSÃ perÃ² la sentÃ¨ncia de l’Estatut va deixar clar que Catalunya no Ã©s una naciÃ³, i aixÃ² sumat a les actituds dels governs del PP i del PSOE ha fet que el poble catalÃ s’hagi adonat d’una cosa que Ã©s una obvietat per mi: que la idea que Catalunya Ã©s una naciÃ³ Ã©s incompatible amb el concepte d’Espanya que tÃ© el nacionalisme espanyol.\nÂ¿I existeix un concepte d’Espanya alternatiu?\nEsclar. Jo estic a favor d’una Espanya que respecti el dret a l’autodeterminaciÃ³, i com que la meva ideologia Ã©s marxista-revolucionÃ ria estic a favor d’una uniÃ³ de repÃºbliques socialistes de la penÃnsula IbÃ¨rica.\nI tant. A mÃ©s, ara estem veient que el poble portuguÃ¨s, el poble castellÃ , el poble basc i el poble catalÃ s’estan mobilitzant contra la dictadura del capital financer.\nÂ¿Resulta simptomÃ tic que per trobar una veu a Madrid a favor de la independÃ¨ncia de Catalunya calgui anar fins a l’extrema esquerra minoritÃ ria?\nJo no em sento tan minoritari ara. QuÃ¨ diu la gent? Que el deute no l’hem de pagar nosaltres i que cal acabar amb la dictadura financera.\nPerÃ² la independÃ¨ncia de Catalunya seria un cataclisme per al nacionalisme espanyol…\nSeria una tragÃ¨dia.\nÂ¿Hi hauria una campanya anti- catalana?\nAra ja s’estÃ intentant presentar la demanda del dret a l’autodeterminaciÃ³ com una mostra d’insolidaritat dels catalans respecte a la resta d’espanyols.\nQuÃ¨ en pensa d’Artur Mas?\nQue no Ã©s independentista de veritat, perquÃ¨, si no, hauria actuat aixÃ des d’un primer moment. El que sÃ que Ã©s independentista Ã©s el poble catalÃ . En la meva opiniÃ³, Mas pot portar Catalunya al desastre, Ã©s a dir, a no aconseguir la independÃ¨ncia i a enfonsar-se mÃ©s en la crisi si no s’enfronta al poder financer. QuÃ¨ estÃ per sobre? Â¿Pagar el deute o la independÃ¨ncia de Catalunya? Â¿O voleu la independÃ¨ncia per continuar sota la dictadura de la UniÃ³ Europea?\nNo, el que cal Ã©s lluitar-hi des de dins. Jo estic en contra de la polÃtica que estÃ aplicant la UE i que Ã©s contrÃ ria als interessos dels seus ciutadans, no de la UE. No hem de caure en aquesta trampa. Es pot canviar Europa des de dins, amb una revoluciÃ³ que ja estÃ en marxa.\nla poma estÃ caient, tu ja m’entens\nTinc ganes de documentar la llet que s’estÃ fotent l’empresa Apple des que es va morir Steve Jobs. NingÃº ho diria que s’estan estimbant, perÃ² per aixÃ² em teniu a mi. Eh, eh, i no sÃ³c economista, eh!\nApple estÃ guanyant diners com mai, mÃ©s botigues que ningÃº, mÃ©s iPhones venuts, etc. PerÃ² alguna cosa no funciona. Ja veurem quÃ¨ passa.\nLa llista de motius de perquÃ¨ Ã©s el final de la glÃ²ria:\nl’iPhone 5 fa badallar. No fa res mÃ©s.\nels mapes iOS 6 sÃ³n un desastre. Jo ja vaig dir que Apple feia malament de posar-se en el terreny de Google.\nJo no m’hi he fixat perÃ² vaig llegir que des que Steve ha mort, Apple nomÃ©s ha tret l’iPhone 5. L’altre dia van treure el MacBook amb pantalla 2560×1600, perÃ² vaja, no han fet res que et deixi astorat.\nSegurament Steve Jobs hauria afusellat el dissenyador que ha fet aquesta merda.\nFoxconn diu que l’iPhone 5 Ã©s el producte mÃ©s complicat de muntar.\nTreure un iPad petit per ocupar aquest espai de mercat on Google i altres ja hi sÃ³n, Ã©s anar a remolc, i Apple no ho feia.\nTampoc recordo el Steve Jobs presentant el seu producte posant una foto de la competÃ¨ncia. I si ho feia, no feia el ridÃcul. PerquÃ¨ Tim Cook comparava el seu nou iPad mini amb el Nexus 7 que val $100 menys.\nDe fet, l’Ãºnic que m’agrada del que ha fet Apple Ã©s posar el jack de l’iPhone a sota, perÃ² ho haguÃ©s fet Steve Jobs?\ncompreu ja un carregador micro usb petit i potent\nPosted on 2012-10-24, Wednesday by mai9\nTenir la bateria del mÃ²bil baixa Ã©s la primer causa de mortaldat entre les bateries de Liti. I aixÃ² Ã©s dolent pel medi ambient i la nostra butxaca, dues de les coses que mÃ©s preocupen avui en dia.\nPerquÃ¨ la bateria duri molts anys el correcte Ã©s carregar-les quan abans millor, en oposiciÃ³ a deixar-les buidar completament, com alguns creuen.\nEl primer pas per tenir el mÃ²bil carregat Ã©s tenir un carregador a la tauleta de nit, i un altre a la feina.\nEl segÃ¼ent pas Ã©s tenir un carregador per anar pel mÃ³n. L’aportaciÃ³ d’aquest escrit Ã©s suggerir-vos comprar un carregador d’un amper “1A”, en oposiciÃ³ als de 700mA que es troben correntment. Els d’1A (1000mA) haurien de carregar un 43% mÃ©s rÃ pid. Si el carregues al port de l’ordinador nomÃ©s li arriben 500mA.\nL’altre punt interessant Ã©s que el carregador sigui tan petit com sigui possible.\nI un altre punt que pot valdre la pena Ã©s que no tingui el cable fix, sinÃ³ que cable i carregador es connectin per USB. Pot anar bÃ© perquÃ¨… mira, un cable USB sempre va bÃ©. 😛\nAquest Ã©s el que tÃ© tot l’anterior:\nEl podeu comprar a eBay per 4eur. NomÃ©s cal cercar “eu wall charger usb micro samsung galaxy”.\neu wall charger usb micro samsung galaxy | eBay\ninternet al mÃ²bil? Millor em compro un mÃ²bil\nUna amiga atractiva em diu “tens aquest mÃ²bil i no tens internet?” aixÃ que ara explicarÃ© perquÃ¨ m’he gastat 400eur en un mÃ²bil perÃ² no vull pagar 8eur/mes per accedir a Internet des del mÃ²bil:\nEls 8eur d’internet sÃ³n un cost fix que facis el que facis haurÃ s de pagar.\nEn canvi quan pago pel mÃ²bil, estic comprant un producte fÃsic que podrÃ© fer servir sempre, sense que d’aquÃ un any em facin seguir pagant per tenir el mateix.\nEl mÃ²bil tÃ© wifi i jo tinc wifi a casa i a la feina, per tant les coses que s’han d’actualitzar ja s’actualitzen, i sense pagar ni un ral.\nA 8eur/mes un any d’Internet et surt a 100eur. Imagina’t que avui poguessis comprar-te un mÃ²bil mÃ©s car perquÃ¨ fa un any vas treure’t internet al mÃ²bil. Si no estalvies, estÃ s pagant per internet i tens un mÃ²bil dolent.\nEl que hem de veure Ã©s que no sÃ³n els rics que s’ho poden pagar tot. La idea Ã©s que si vols tenir diners has de retallar per aquÃ per poder gastar mÃ©s per allÃ .\nA penny saved, is a penny earned (euro que no gastes, Ã©s un euro que has guanyat), que deia un americÃ dels que van aixecar el paÃs.\nJo vaig estar trist amb el Bicing quan jo el vaig deixar de fer servir. I el vaig deixar de fer servir perquÃ¨ ni amb CINC anys de servei els ha donat la gana d’habilitar la ciutat per les bicicletes. Encara avui em poso les mans al cap quan veig un ciclista pel mig del carrer Maria Claret perquÃ¨ el carril de la dreta Ã©s de bus i ell ha d’anar… doncs aixÃ² pel mig. I li passa un autobÃºs per aquÃ, una moto per allÃ , i cotxes pels dos costats a la vegada.\nQuÃ¨ s’havia de fer? Treure espai al cotxe i donar-lo a la bicicleta.\nAra l’Ajuntament dobla el cost del bicing i fa tiquets de 10, 20 i 50 viatges. Ã‰s a dir, tornem a la bicicleta recreativa i no com a mitjÃ de transport.\nL’Ajuntament ens diu que puja el preu per equiparar el cost al del metro i per disminuir el cost que suposa al propi Ajuntament. Busquen que el faci servir molt poca gent i aixÃ els costarÃ molt poc? Si m’empipava Jordi Hereu per portar la ciutat com una empresa, no veig que aquests ho facin diferent, com a mÃnim en aixÃ².\nQue Barcelona i els barcelonins estem avocats a la bici ho mostra el creixement que ha tingut. Es pot fer un Bicing que sigui molt utilitzat i no es mengi les arques municipals? Jo crec que si i es necessita primer de tot que el mateix Ajuntament estimi els usuaris del Bicing enlloc de tractar-los com una merda, perquÃ¨ sent aixÃ tractarem igual el seu servei.


Nens morts al 'Telenotícies' (Mònica Planas Callol)\nNens morts al 'Telenotícies'\n2 min. 22/09/2011 00:00\nDilluns, al Telenotícies vespre , ens informaven d'una jornada sagnant al Iemen. Van donar pas a la notícia parlant del foc obert entre les forces fidels al règim i els militars partidaris de l'oposició. La veu en off ens va posar al corrent de les pèrdues humanes: "Vint-i-set persones han perdut la vida, entre els quals un nadó de set mesos i aquesta nena". I tot seguit ens mostraven el cadàver d'una nena que no deuria tenir més de set anys. El front esberlat, els ulls tancats amb esparadrap, una bena envoltant-li la cara. Ningú no ens va advertir abans que entre aquelles escenes de violència veuríem un fet tan terrible. Agafava per sorpresa i quedaves colpit davant d'aquella imatge que hores més tard se't repetia dins el cap.\n¿Què porta a especificar fins a aquest punt la mort d'una criatura? El fet de tenir-ho enregistrat? Em pregunto si ens haurien informat de la mort d'aquella nena si no n'haguessin tingut imatges, i aleshores hauria estat un simple número més en el balanç global de morts.\n¿Haver gravat el cadàver d'un nen en justifica l'emissió? Tal com vam veure, la imatge en aquell context bèl·lic semblava que fos per explicitar de manera clara fins a quin punt estava sent greu i sagnant el conflicte al Iemen.\nPerò això seria en una televisió en què no es té en compte la sensibilitat de l'espectador. Si convertim els Telenotícies en un cru aparador de la realitat més descarnada sense precaucions ni advertències, passem a la televisió més freda, la del tot s'hi val perquè així de crua és la vida. Passem a una televisió que normalitza la mort. Que converteix les víctimes infantils en simples enquadraments del Telenotícies . Sorprèn, francament, que si algú va considerar justificada aquella imatge per exemplificar la duresa d'una jornada sagnant ni tan sols preveiés la possibilitat d'advertir l'audiència. Per poder triar. No tots els espectadors estan immunitzats davant la tragèdia com qui va editar el vídeo.