El Síndic proposa mesures concretes per reduir a la meitat la factura domèstica de la llum - Social.cat\nEl Síndic proposa mesures concretes per reduir a la meitat la factura domèstica de la llum\nL'impost sobre la generació elèctrica podria fer incrementar un 4% el rebut de la llum a partir del proper mes d'abril\nDimecres, 27 de març de 2019 | 12:45 h\nUna llum tènue | Ethan Hoover (ACN)\nEl Síndic de Greuges de Catalunya ha suggerit que es prenguin les mesures legals i polítiques necessàries que permetin materialitzar una proposta de rebaixa del 50% en la factura de la llum per a usos domèstics, és a dir, en els contractes de subministrament d’electricitat per al consum de la llar.\nLa proposta, inclosa en un nou informe del Síndic, se centra principalment a repartir de manera proporcional i més justa entre totes les tipologies o usos de consum (domèstic, industrial, serveis, etc.) els càrrecs no relacionats amb les despeses directament imputables al subministrament o consum. “Són conceptes aliens al servei contractat, com ara el compromís de retribució de les energies renovables i la cogeneració o el dèficit de tarifa, i suposen prop del 70% del total que s’ha de pagar”, destaca el síndic en un comunicat.\nAquest també és el cas de l’impost sobre la generació elèctrica, que el pròxim mes d’abril, després de sis mesos d’exempció decretada pel Govern espanyol per esmorteir l’increment del preu de l'electricitat, es tornarà a repercutir en el rebut de la llum.\nEn aquest sentit, i més enllà que podria incrementar la factura en un 4%, el síndic, Rafael Ribó, ha alertat que “aquesta mesura va en la direcció contrària de les recomanacions que s’inclouen en l’Informe”.\nL’Informe, lliurat al Parlament aquest dimecres, fa una diagnosi de la situació actual a partir d’analitzar el cost de l’energia elèctrica basant-se en els tres components que contribueixen, amb un pes relatiu similar, en l’import final de la factura final, l’energia elèctrica que es consumeix pròpiament, el cost de la qual es deriva del preu resultant en el mercat majorista, en què generadors i comercialitzadores negocien la compravenda d’energia diàriament; el segon component, que són els peatges d’accés que serveixen per pagar, d’una banda, els costos regulats del sistema com ara el transport i la distribució de l’energia, però també altres despeses no relacionades amb el subministrament, com ara els ajuts a la generació renovable o el finançament del dèficit de tarifa (decisions de política energètica), i, finalment, els impostos que suporta la persona consumidora (com ara l'impost electricitat i IVA).\n“Pel que fa la fiscalitat, es proposa reduir les càrregues impositives que ja no estan justificades, com ara l’impost elèctric, i apropar l’IVA del 21% a un tipus reduït, similar al que apliquen els països del nostre entorn”, destaquen en el comunicat.\nAltres mesures que es proposen és treure el concepte de lloguer del comptador de la factura, atès que no es justifica econòmicament (manca d’anàlisi de cost-benefici) i al fet que la persona consumidora ja ho paga per mitjà dels peatges en concepte de retribució a l’activitat de distribució.\nEls reptes de les energies renovables\nMés enllà de la diagnosi de la situació actual, l’estudi analitza els reptes que el sector té plantejats en un futur immediat, com ara la formació del preu del mercat majorista en un escenari d’alta penetració d’energies renovables cap a l’any 2030, “atès l’efecte previsible de baixar el preu pel fet de ser tecnologies de baixos costos d’operació i de manteniment”.\nEs proposa, d’una banda, aportar senyals de preu a llarg termini per a les renovables, com ara els contractes bilaterals entre productors i consumidors; i, de l’altra, s’apunta la “necessària reforma del mercat elèctric amb vista dels reptes esmentats”.\nSegons Ribó, aquest informe tracta altres qüestions que poden ser considerades “obstacles” per al dret al subministrament d’electricitat. Així, pel que fa al bo social elèctric, es proposa que l’Administració de l’Estat redefineixi profundament el procediment establert per a la sol·licitud i la renovació del bo social i adopti les mesures que siguin necessàries per minimitzar en la màxima dimensió possible la complexitat del procediment actualment establert, “tenint presents els drets de les persones vulnerables i els principis de simplificació administrativa”, ha destacat.\nAixí mateix, segons ha apuntat Ribó, la Generalitat hauria d’afrontar amb la “màxima celeritat” les mesures adequades per al desplegament reglamentari de la Llei 24/2015, que hauria d’incloure l’establiment d’un model d’informe dels serveis socials municipals per determinar si la persona o la unitat familiar es troba en una de les situacions de risc d’exclusió residencial determinades per la Llei.\nL’informe presentat pel Síndic també recorda l’obligació de les administracions públiques d’actuar contra les “conductes delictives” amb relació a les xarxes d’electricitat i de les empreses distribuïdores de posar en coneixement de les administracions les irregularitats que detectin.\nEn darrer lloc, i per als casos d’ocupacions sense títol habilitant d’habitatges desocupats, l’Administració “hauria de fer un estudi socioeconòmic sobre la situació d’exclusió residencial en què es troben les persones ocupants per determinar si l’ocupació ha estat motivada per raons de necessitat i, si escau, donar-hi la solució adequada", ha assenyalat.


M�s llibres electr�nics a la UAB - UAB Barcelona\nM�s llibres electr�nics a la UAB\n- La col�lecci� digital continua augmentant a les biblioteques de la UAB. Nous llibres electr�nics de totes les disciplines estan ja disponibles per a tota la comunitat.\tA nivell de Consorci de Biblioteques Universitàries de Catalunya s'han adquirit dues importants col·leccions de dos agregadors de llibres digitals.\nUna de les compres és Ebrary/E-libro formada per 422 llibres de diferents matèries però bàsicament de referència i de diferents editors. Les llengües majoritàries dels llibres són el castellà i l'anglès. Us recomanem que consulteu la fitxa d'informació sobre aquesta plataforma per saber el llistat de llibres als quals podeu accedir. La url directa i específica per a la UAB de consulta del material és: http://site.ebrary.com/lib/bibliotequesuab\nL'altra compra és a MyLibrary i la formen 514 llibres, també multidisciplinars i de diferents editors. La selecció dels llibres ha estat feta per totes les institucions del CBUC. En breu tindrem accés a aquesta plataforma.\nA nivell de la UAB, el Departament de Medicina i Cirurgia Animals i la Biblioteca de Veterinària han fet una important compra de 200 llibres electrònics de l'editorial Elsevier editats entre l'any 2000 i el 2010. Els llibres ja estan accessibles des d'aquest mes de gener a la plataforma ScienceDirect: http://www.sciencedirect.com/science/books/vetscimed\n17/05/13 Estudiar - Presenten un llibre sobre la parcialitat dels jutges


Hospitals en Bear creek - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Hinds county - Mississippi - Eua - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Eua › Mississippi › Hinds county › Hospitals en bear creek\nHospitals en bear creek Hinds county > Mississippi > Eua\nQualsevol manifestació d'alguna cosa estranya pot ser l'anunci d'una malaltia, que pot ser banal o greu. Si està preocupat i necessita consultar un metge, cerca aquí en aquest directori d'hospitals Eua, aquests Hospitals en Bear creek que són més propers a vostè.\nEsperem que, en ser un dels 0 habitants de Bear creek que necessiti atenció mèdica en diverses ocasions de la seva vida, es pot trobar en aquesta llista de Hospitals en Bear creek l'hospital que cercava. Per això treballem tots els dies: facilitar la vida de persones com tu en el moment de la necessitat i l'ansietat de contactar amb un hospital.\nHospitals en Bear creek per categoria\nSi necessiteu anar a l'hospital per consultar amb especialistes, imatges de diagnòstic o qualsevol procediment relacionat amb problemes de salut, aquí veureu una llista amb tots els hospitals públics de Bear creek (Eua)\nComençar un tractament o una teràpia a llarg termini en un hospital privat Bear creek (Eua) pot costar molt més del que puguis imaginar. Per això, és bo que informeu amb antelació sobre el cost total d'aquesta. Trobeu aquí una llista de tots els centres hospitalaris d'aquesta regió i informeu-vos a si mateix\nLlistat de hospitals pròxims a Bear creek\nUniversity of Mississippi Healthcare- (Situat a 43.84 km)\nCentral Mississippi Medical Center- (Situat a 35.21 km)\nMississippi State Hospital- (Situat a 46.52 km)\nMethodist Rehabilitation Center- (Situat a 43.92 km)\nCrossgates River Oaks Hospital- (Situat a 51.85 km)\nRiver Oaks Hospital Flowood Mississippi- (Situat a 48.58 km)\nWoman's Hospital MS- (Situat a 49.15 km)\nMississippi Baptist Health Systems Inc.- (Situat a 42.47 km)\nSt Dominic Jackson Memorial Hospital- (Situat a 44.86 km)\nRiver Region Health System- (Situat a 44.86 km)


Convent de Sant Agustí d'Alcoi - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n38° 41′ 52″ N, 0° 28′ 26″ O / 38.697914°N,0.473772°O / 38.697914; -0.473772Coord.: 38° 41′ 52″ N, 0° 28′ 26″ O / 38.697914°N,0.473772°O / 38.697914; -0.473772\nSant Agustí va ser un convent de l'orde de Sant Agustí que estava ubicat a la localitat d'Alcoi, al País Valencià. Es va fundar al segle xiv i es va desocupar al xix. Actualment destruït, s'alçava "extramurs, en l'illa compresa entre la plaça d'Espanya, edifici de l'Ajuntament, Institut Nacional de Previsió, Caixa d'Estalvis Provincial, Sant Llorenç, Valls i Escola." El conjunt comptava amb una església i un convent, rodejats d'un fossat, i amb una porta cadascun, amb la qual cosa hi tenia components de fortalesa. Hi havia, a més, un claustre, el qual ocupava part de l'actual Plaça de Dins.\nEl primer document on s'esmenta el convent agustinià és el 29 de desembre de 1340, en el testament de Margarida de Llúria i Entença, qui afirma ser-ne la fundadora. La data de la fundació seria el 26 de juliol de 1338, seguint l'opinió del pare Picher al segle xviii. Na Margarida, dona del comte de Terranova, era filla de l'almirall Roger de Llúria i de Saurina d'Entença. Algunes fonts, com Madoz, apuntaven a aquesta darrera com la fundadora del convent el 1290. Amb la seua fundació, el convent va rebre diverses propietats: l'Oliver, l'Olm, la Lloba, el Botjar i la senda de les Ombries. El seu primer prior va ser en Guillem Desprats. L'1 de novembre de 1382, va rebre l'autorització per a rebre les rendes d'una capellania fundada pel comte de Terranova, un fet que estava prohibit expressament als Furs.\nPer a la construcció del convent, l'arquitecte Berenguer Jofre va aprofitar les restes d'un castell alçat per a les guerres de Múrcia el 1265. Hi van treballar picapedrers vinguts de València, Montesa, Xàtiva i Múrcia, i a les despeses van contribuir les comunitats islàmiques de Seta i de Travadell. Les capelles es van construir el 1346.\nAmb la desamortització de Mendizábal, el 1837, el convent va ser adquirit per la ciutat i es va habilitar els terrenys per a mercats i habitatges, amb una reforma a càrrec de l'arquitecte Josep Moltó Valor. Sobre aquestos terrenys es va construir la casa consistorial d'Alcoi, obra de Jordi Gisbert Berenguer, entre 1843 i 1865. L'església es va enderrocar cap a la dècada del 1930. Després de la Guerra Civil espanyola es va acabar d'urbanitzar l'àrea.\nAvui dia, les úniques restes de l'antic convent de Sant Agustí d'Alcoi és un arc gòtic, corresponent a l'església, que es pot observar en l'accés a la plaça des del carrer de Sant Tomàs.\n↑ Hinojosa Montalvo, José. Ermitas, Conventos y Cofradías en tierras de Alicante durante la Edad Media, 1992\n↑ Ajuntament d'Alcoi a Turisme Comunitat Valenciana[Enllaç no actiu]\n↑ Madoz assenyala al seu Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar: "y el otro del orden de S. Agustin, fundado en 1290, por Doña Saurina de Entenza, condesa de Terranova, sobrina del ínclito rey D. Jayme el Conquistador, y mujer de D. Rogerio, almirante de Aragon, con 17 individuos". Abans, en Jaume Jordà havia escrit aquesta possibilitat al 1704 en el seu llibre "Historia de la Provincia de la Corona de Aragón".\nFotos antigues de l'església del convent de Sant Agustí\nConvento e Iglesia de San Agustín\n"Hallan huesos en la zona del antiguo convento de Sant Agustí". Article a Levante-EMV (20-02-2006)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Convent_de_Sant_Agustí_d%27Alcoi&oldid=26517382»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 2 març 2021 a les 03:31.


Declaració del Sindicat d'Estudiants sobre la unitat d'acció\nLluitar junts contra el capitalisme, respectant el dret a la lliure expressió dins del moviment\nEls joves fills de treballadors estem patint de ple la crisi del sistema capitalista. D'una banda, l'ensenyament públic és víctima predilecta de les retallades, els centres públics cada vegada es degraden més, i a més pretenen expulsar de la Universitat, per tots els mitjans, al fill de l'obrer. Per altra banda, l'atur s'estén entre els quals acaben d'estudiar, i en el millor dels casos treballen en les condicions de sobreexplotació que imposa la reforma laboral. Finalment, som víctimes d'una constant criminalització; fa poques setmanes vam poder patir en carn pròpia, literalment, què ens ofereix el capitalisme i el seu Estat.\nDefensar-nos d'aquests atacs exigeix lluitar, per descomptat. Però exigeix més: exigeix organitzar-nos. D'igual forma que en el moviment obrer, en el moviment estudiantil necessitem, més que mai, els mètodes del sindicalisme combatiu i revolucionari.\nEl Sindicat d'Estudiants, una iniciativa dels companys del Corrent Marxista Militant, va ser creat a la calor de la massiva lluita estudiantil de 1986/87. Des de llavors ha acompanyat, i moltes vegades protagonitzat, la lluita de la joventut estudiantil, contra els atacs a l'educació pública, o contra les guerres imperialistes, o en suport als treballadors en lluita. Considerem sincerament que els seus senyals d'identitat són les més útils per a estimular la lluita per millores en l'educació pública, per a elevar el nivell de consciència i per a vincular la lluita a la necessària transformació socialista de la societat. Aqueixos senyals són:\n• Estimular l'organització dels estudiants. Considerem les assemblees (convocades de forma massiva) com la forma de fer partícip a tot el moviment en la lluita; alhora, el valor d'una organització és la d'agrupar als elements més lluitadors, de diferents centres, localitats i zones, de tal forma que puga proposar a totes les assemblees uns punts reivindicatius i un pla de lluita comuns. No estimulem prejudicis anti-organitzatius; tampoc anti-polítics, ja que enfront de la política en benefici del capital cal oposar-li una política favorable als interessos dels treballadors i els seus fills, nosaltres. Una política que, pensem, només pot ser anticapitalista i revolucionària.\n• Orientar-se cap al moviment obrer. Només la lluita unida de treballadors i joves, en la línia de la formidable vaga general del 29 de març, pot parar tots els atacs.\n• Cercar sempre l'extensió de les lluites. El Sindicat d'Estudiants existeix a nivell estatal, i la raó fonamental d'açò és que, si l'enemic (les diferents burgesies de l'Estat, espanyolista, catalana i basca fonamentalment) està unit en els seus atacs, i utilitza l'aparell de l'Estat (tant el central com els autonòmics) en aquest sentit, nosaltres hem d'estar units també, independentment de la nostra identitat, llengua o origen nacional, per a poder enfrontar-los. D'igual forma, el Sindicat d'Estudiants defensa els drets democràtic-nacionals (i especialment el dret d'autodeterminació) en les nacionalitats oprimides, i la normalització plena de les llengües oprimides, i ho defensa amb igual fermesa a Bilbao, Sevilla, Guadalajara o Tarragona.\n• Defensar la unitat d'acció amb tot el moviment educatiu (professors i pares), i també amb qualsevol col·lectiu o organització estudiantil que tinga voluntat de lluita. La unitat en la lluita que defensem implica coordinar les dates de mobilització, i una actitud companya, mentre cada organització preserva el seu dret de propaganda, és a dir, el seu dret a fer propostes pròpies, a expressar-se en assemblees i manifestacions, sempre mantenint el respecte a la resta d'organitzacions.\nL'experiència d'aquest curs\nDurant aquest curs els estudiants de tot l’Estat hem protagonitzat grans mobilitzacions, que han tingut quatre dates de referència: el 6 d'octubre, el 17 de novembre, el 16 de febrer (a nivell valencià) i el 29 d'aqueix mes. El motiu i desenvolupament ho explica altre article. Només volem subratllar el fet que, una vegada més, hem insistit, des del principi, en la unitat d'acció per a lluitar. Tan prompte com mitjans de setembre, vàrem demanar una reunió amb diferents organitzacions, de les quals va vindre el SEPC, i proposàrem la convocatòria conjunta el 6 d'octubre i en sucesives dades. Els companys, finalment, van declinar l'oferta. En aquests moments tan crítics per al futur de la joventut, reiterem, a totes les organitzacions que vulguen lluitar, la nostra voluntat de mobilitzar-nos junts i exercir així més pressió.\nTambé volem denunciar determinades actituds, que considerem sectàries i burocràtiques. Tant en la manifestació del 17 de novembre, com en la del 29 de febrer, alguns assistents ens van arravassar per la força física la nostra pancarta d'arrossegament, amb arguments burocràtics. Argüien que una assemblea d’universitat havia decidit que no es duien pancartes d'aqueix tipus, la qual cosa contrastava amb el fet que existien altres pancartes d'arrossegament. Fa l'efecte que alguns companys no volen que el Sindicat d'Estudiants puga expressar-se lliurement. Tampoc estem d'acord que es prohibisca la presència del Sindicat d'Estudiants o el repartiment de la seua propaganda en l'assemblea d'alguns centres. Amb aquests mètodes es furta als participants en la lluita el poder conèixer uns plantejaments, valorar-los, i criticar-los lliurement si escau, i al Sindicat, la possibilitat de lluitar per convèncer democràticament a la majoria de les seues posicions.\nLa bona convocatòria d'assemblees, la participació massiva en elles, els mètodes democràtics, l'actitud companya cap a tots els participants, i cap a totes les posicions que contribuïsquen a la lluita, i el respecte a les decisions majoritàries, són claus en aquesta llarga lluita pels drets dels fills dels treballadors i contra el sistema capitalista que ens oprimeix.


Olivas Verdes de Casp | Compro al Camp | L’autèntica Caspolina\nOLIVES DE CASP (des de 200g)\nL’Oliva Verda de Casp és extraordinària. L’has provada? És una oliva d’un sabor realment excepcional, de fet, és de les més reconegudes en el món gastronòmic. Aprofita-la com aperitiu, per a picar o per a fusionar-les com a ingredient a la teva cuina més saborosa i saludable. Comparteix el seu sabor exquisit!\nContinguts: un potet d'Olives Verdes de Casp de 200 g, 1,3 kg o 2,5 kg.\nOLIVES NEGRES DE L'ARAGÓ ARRUGADES (des de 200g)\nOLIVES NEGRES DE L'ARAGÓ AMB TOMÀQUET SEC DE...\nOriginària de Casp (Saragossa), l’oliva Caspolina, també coneguda com la Cascada de Casp, es caracteritza per les seves grans dimensions, més gran que la majoria de les varietats d’oliva comuns. Adquireix una forma asimètrica, més aviat allargassada i de tacte rugós. El color de la Caspolina és entre verd i violaci. Per a les productores De Molina és una delícia i una producte molt apreciat per a l’artesania alimentària.\nQuant al sabor de l’Oliva Verda, es pot afirmar que es tracta d’una oliva de gran reconeixement gastronòmic pel seu alt valor gustatiu. De Molina les cultiva i les envasa en conserva amb aigua i espècies per a que el seu increïble sabor quedi intacte per molt temps.\nAquest pot ser un fantàstic ingredient a la teva cuina. Per a donar un sabor especial a les teves amanides, com la estrella dels aperitius o per als teus vermuts més saborosos. Màxim sabor!\nConeixes tots els beneficis nutricionals de les olives? Aquest fruit és una font de fibra, vitamina E i àcids grassos. Alhora, destaca per l’aportació de minerals com el sodi. El seu contingut vitamínic és recomanable per al desenvolupament d’activitat física pel fet que contribueix a la protecció dels teixits davant un possible dany oxidatiu.\nGreixos 30,5 g\n(dels quals saturats) 15,9 g\nHidrats de carboni 0,1 g\n(dels quals sucres) 0,1 g\nProteïnes 1,25 g\nDe Molina produeix, entre altres fruits, olives, de fet, tenen camps amb oliveres a Casp, per la qual cosa la traçabilitat d’aquests productes està garantida i és 100% segura. L’Antonia i la Concha Molina gestionen i treballen en totes i cadascuna de les fases de producció, des del cultiu fins a la transformació i envasat final de les conserves vegetals De Molina.\nTot i que han innovat en la seva producció, sobretot recentment amb l’elaboració de productes nous al mercat, les germanes Molina han heretat el procés d’elaboració com un model tradicional de transformació del producte del camp. Aquest procés és manual i individualitzat i comença amb la selecció minuciosa dels millors fruits que arriben del camp. Aquest producte està disponible durant tot l’any:\nAmb l’objectiu d’obtenir els millors resultats de qualitat apostaren per la producció integrada, un pas cap a la producció ecològica en la qual es premia l’ús d’adobs orgànics i controls biològics davant l’aplicació d’insecticides i altres substàncies químiques.\nAquest producte s’envasa a les mateixes instal·lacions del productor, en potets de vidre esterilitzats i embalats en caixetes de cartró.\nDe Molina ha aconseguit certificar tota la seva producció amb el distintiu d’Artesania Alimentària. Aquest certificat es vincula a les produccions aragoneses que elaboren, manipulen i transformen aliments d'acord a uns requisits normalitzats, subjectes a unes condicions durant tot el seu procés productiu que garanteixen al consumidor un producte acabat individualitzat i amb característiques diferencials, obtingut gràcies a les petites produccions i a la intervenció personal de l'artesà. Aquest distintiu és una acció vinculada a la Llei 9/2006 de qualitat alimentària sobre artesania agroalimentària d'Aragó.\nAlhora també s’han de reconèixer altres èxits, com no podia ser d’una altra manera. Han crescut en un mercat cada vegada més competitiu, posant en valor un producte natural, proper, ben saborós i saludable. Per això, també han assolit un merescut reconeixement al llarg d’aquests últims anys. Per un costat, el 2015, varen obtenir un dels Premis “Con Mucho Gusto”, concretament a la Innovació en la Producció Agroalimentària. Per l’altre, més recentment, varen ser guardonades amb el Premi a l’Agricultor Destacat 2017.\nEl productor de les Olives Verdes de Casp és De Molina, una producció artesana familiar que elabora conserves vegetals amb sabors i aromes únics. Les germanes Molina ofereixen una oportunitat brillant per a donar un toc diferent a la gastronomia.\nPot amb un pes net de 200 grams, 1,3 quilos i 2,5 quilos.\nApte per a persones celíaques\nAbans de 2 anys (veure l'envàs)


i Jordi Carbonell i de Ballester | enciclopèdia.cat\nLingüística i sociolingüística Política\nfilologia filol i ciències polítiques polít\nFilòleg i polític.\nBarcelona, 23 d’abril de 1924 — Barcelona, Barcelonès, 22 d'agost de 2016\nLlicenciat en filologia romànica per la Universitat de Barcelona, fou lector de català a la Universitat de Liverpool (1950-52), i en 1946-56 exercí com a secretari redactor de l’Institut d’Estudis Catalans, de la Secció Filològica del qual fou nomenat membre adjunt (1972), numerari (1982) i emèrit (1994). Del 1989 al 1995 en fou secretari i, en 1991-96, director de l’Oficina d’Onomàstica. Director de la Gran Enciclopèdia Catalana (1965-71) i professor a la Universitat Autònoma de Barcelona (1969-72) —d’on fou expulsat per raons polítiques—, fou membre fundador de l’Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes (1973); del 1976 al 1989 fou catedràtic de llengua i literatura catalanes a la Universitat de Càller (Sardenya) i, aquest mateix any, fundà l’Associazione Italiana di Studi Catalani, que presidí (1992-95). Professor de la Universitat Catalana d’Estiu (1970-75), formà part de l’equip rectoral d’aquesta institució (1990-97).\nDe la seva aportació acadèmica, cal destacar-ne els estudis sobre Joan Roís de Corella (del qual edità l’Obra profana el 1973) i la cultura catalana del segle XVIII i del començament del XIX al Rosselló i a Menorca (La literatura catalana durant el període de transició del segle XVIII al segle XIX, 1977; i especialment l’obra de Joan Ramis i Ramis, amb un estudi publicat el 1967), sobre la cultura catalana a Sardenya (curador d’Els catalans a Sardenya, 1984) i, en general, la història social de la llengua. Fou, també, crític teatral de Germinabit i de Serra d’Or i autor d’una extensa introducció al teatre de Josep M. de Sagarra.\nPolíticament mantingué un independentisme inequívoc des dels inicis de la seva trajectòria els anys quaranta com a estudiant universitari, el qual vinculà a un compromís també clar amb la democràcia i, en el terreny socioeconòmic, a posicions esquerranes. Pel seu activisme catalanista (entès des de d’una perspectiva dels Països Catalans en el seu conjunt), demòcrata i antifranquista fou objecte de detencions i maltractaments. Tingué també un paper molt destacat en les grans iniciatives unitàries de l’oposició antifranquista: la Taula Rodona (1966), l’Assemblea d’Intel·lectuals a Montserrat (1970) i, sobretot, l’Assemblea de Catalunya (1971). El 1979 contribuí a impulsar el moviment de Nacionalistes d’Esquerra, amb el qual s’integrà, el 1984, dins l’Entesa de l’Esquerra Catalana fins el 1992, que deixà aquesta organització per ingressar a Esquerra Republicana de Catalunya, partit del qual fou president (1996-2004). L’any 2007 publicà el poemari Hortènsia i el 2010 les memòries Entre l’amor i la lluita. Fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi (1984), la Medalla d’Or de la Generalitat de Catalunya (2002), la Medalla d’Honor de l’Ajuntament de Barcelona (2003), el premi Dignitat de la Comissió de la Dignitat (2014) i el premi Pompeu Fabra de la Direcció General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya (2016).\nLingüística i sociolingüística, Política


Històries veïnals: HV 9/6: Lerena i Hargis\nPer fi! Allò que començà un calorós estiu, ha acabat en una calorosa tardor! Amb aquest relat, donem per tancada la Novena Tongada de les Històries veïnals. I aquest també és un relat calorós, o calent, si filem prim. Les plomes de quatre veïns i un veí del replà s'han unit per confegir un relat de convivència veïnal. Lerena i Hargis són les veïnes que tot veidedalt voldria tenir al replà, perquè enganyar-nos...Però deixem que la història flueixi per ella sola. El principi del relat està extret del conte"La desaparició de Lerena i Hargis" de Pere Calders, del llibre Demà a les tres de la matinada, Ed. 62, col. El Cangur 28 Barcelona, 2001\nI els culpables de tot l'enrenou del replà han estat la Srta. Tiquismiquis, la Vida (que era està descansant), elveidedalt, la Cèlia i la Yáiza. Quatre joies i un tanoca.\nLerena i Hargis\n“Mulford , l’americà del tercer pis, va entrar a la meva cambra esbotzant el pany de la porta. Estava esgarrifat i duia els cabells al vent, a desgrat que no hi havia ni un alè d’aire.\n—Apresseu-vos -digué-. Ha passat alguna cosa terrible a casa de Lerana i Hargis!\nLerena i Hargis eren dues noies estudiantes. Enamoraven tothom només de veure-les, i molt homes que eren serens i d’inclinacions domèstiques s’havien donat a la mort per elles. Vaig incorporar-me al llit.\n—Què és el que passa tan terrible?\n—S’han sentit crits –em respongué Mulford-. Crits i cops de cap per les parets. I a més, no obren la porta, ni aquesta cedeix de cap manera!\n—Això no és pas tan terrible, home – m’agrada puntualitzar les coses i definir-les tan com les veig.- Això és desconcertant i prou.”\nNo era el primer cop que en Mulford irrompia d’aquella manera a la meva habitació pres d’un atac de pànic sobtat. No havia aconseguit mai que em confessés el motiu, tot i que moltes nits després de passar força estona entre copes al bar de la cantonada, maleïa i balbotejava històries estranyes. Em va sorprendre, aquest cop sí, l’absència de cap aroma etílic emanant del seu alè.\n—Va Mulford, segurament les noies han sortit de festa i han tornat a casa amb alguna de les seves conquestes –li vaig dir en to tranquil·litzador. Ell em va mirar fixament i al cap d’uns segons va dir. –No ho crec, les conec, aquest cop és diferent..., només espero que...\nUnes veus van interrompre les seves paraules. Vaig suposar que els veïns havien escoltat els crits i el terrabastall. En sortir al replà la meitat de l’escala ens esperava, cadascú amb les seves peculiaritats.\nEn Mulford no parava de moure’s passant la mà pels seus cabells, mirant escales amunt, tot neguitós. Les velletes bessones del segon —del tot idèntiques per cert: mirar-les era com un dejavú constant—, parlaven a l’hora; la Sra. Ribalta, tota digna, intentava que el seu germà Felip no sortís de casa per impedir que la resta veiéssim que duia les cames a mig depilar i les puntes del negligé vermell que li sortien sota la jaqueta; i el Sr. Pasaret, l’exsereno, obsessionat en tancar amb clau i forrellat la porta principal de l’edifici i que més d’un cop havia impedit, involuntàriament, l’entrada i sortida dels veïns, ja que només ell en tenia la clau mestra, també estava palplantat al replà. Per sort la resta de veïns no havien sortit i ja fèiem tots prou enrenou.\nNo ens posàvem d’acord, no paràvem de discutir, però finalment vam decidir cridar al Sr. Paulí, el porter de la finca, vivia com un miserable ja que no gastava ni un ral. Va pujar remugant perquè l’havien tret del llit en aquelles hores intempestives, però duia una caixa d’eines amb els estris necessaris per forçar la porta, si calia. Quan ja estàvem al davant, es va sentir un udol llarg i esgarrifós que ens va deixar a tots glaçats. En Mulford ens va treure de la nostra paràlisi sortint corrents escales avall cridant “No pot ser, no pot ser, un altre cop no...!”\nLa reacció de Mulford no deixava de ser un pèl còmica, com la fugida imprevisible d’un infant aterrit davant una situació inofensiva, però el cert era que els udols continuaven i, a poc a poc, ens havien encomanat la inquietud. Paràrem l’orella a la porta de les veïnes i, efectivament, el soroll venia d’allà dins. Immediatament tornàrem sentir-se cops i enrenous, i ara érem tots els que els sentíem. Les velles bessones del segon començaren a tremolar al mateix temps. “No trobau que... -començà a dir una- hauríem de telefonar la policia” acabà l’altra. “O als bombers.” –afegí el Sr. Pasaret, més tranquil que la resta. Hi va haver moments d’indecisió. Em vaig adonar que tots vam fer una passa enrere, com si l’únic que volguéssim fer fos partir escales avall tal com havia fet el covardia d’en Mulford. Jo començava a estar nerviós de debò. La situació, certament, era desconcertant, però a mesura que els udols creixien en intensitat també es feia potencialment perillosa, com a mínim dins les nostres especulacions. Em vingueren al cap un seguit d’imatges esgarrifoses mentre tots continuaven suposant. El Sr. Paulí movia la caixa d’eines sense adonar-se’n i el dringar feia la situació encara més expectant. Quan no vaig poder més vaig cridar: “Escoltau, obrim la porta, som molts, hem de veure què passa. Segur que la veritat no serà pitjor del que imaginam...”.\nPerò m’equivocava: quan obrírem la porta, després d’una bona estona de picar el pany i sense que els udols deixassin de sentir-se, una pudor agre ens va colpejar la cara primer, després l’udol tamissat per les parets i la porta es va fer encara més evident mentre veiem la cambra tota desbaratada i finalment –tot això en uns segons- una ombra passà com una exhalació escales avall. No era un home ni un animal, no sé ben bé què era. Feia pudor, això sí, ho record perfectament, una olor com de ésser derrotat, de clavagueram, de semen sec, de violència. Les velles bessones cridaren amb les seves veuetes agudes en una escala combinada de notes que convertí l’esgarrifança en una melodia de suspens. La Sra. Ribalta perdé la dignitat i caigué a terra pressa d’un atac d’histèria mentre el seu germà mig transvestit li feia aire amb la jaqueta. El porter va amollar un sonor: “Cony!” i el Sr. Pasaret, amb els ulls oberts com un mussol cercava els meus, tot desconcertat. Jo estava tan paralitzat que ni havia tingut esma de mirar ni dintre la casa ni pel forat de l’escala, a veure cap on havia partit aquella ombra. De sobte, vam sentir un altre soroll: un lament dèbil, gairebé sense força. Vaig reconèixer en ell la veu de la Lerena...\nVaig córrer cap a l’interior del pis. Vaig imaginar que en Mulfrod veuria l’ésser que baixava escales avall i potser, l’aturaria. O ens explicaria què era realment allò que havia sortit del no-res. Ara, l’important eren les dues noies. Havia estat en alguna ocasió a casa seva i sabia la disposició del pis, igual que el meu. Vaig suposar que la Lerena seria a la seva cambra. Hi era. Mig nua, abillada tan sols amb unes calces blanques; arraulida, feta un monyó amb el llençol i el coixí entortolligats, abraçant-los. Tenia el cabell negre i llarg, esbullat sobre el seu rostre i no parava de somicar inintel·ligiblement. “Cony!”, vaig sentir rere meu. No sabia si l’exclamació del porter era per l’escena que se’ns oferia o pel cos escultòric de la Lerena. Li vaig tustar l’espatlla mentre amb l’altre mà li enretirava els cabells que li cobrien el rostre. “Lerena? Què ha passat? Em sents...?” Semblava realment en un estat catatònic. “Vagin a veure si troben l‘altra noia, la Hargis. Potser és a l’habitació del costat”, vaig dir al porter i al Sr. Paseret que s’afegia al nostre grup en aquell moment. Mentre sortien a la recerca de la companya de pis, vaig incorporar la Lerena sobre el llit, per veure si duia cap ferida i li retornava el senderi. Li tenia el mentó agafat amb la mà i li colpejava quedament les galtes. “Lerena, Lerena, sóc en Bernat, el veí del segon... Em coneixes? Què ha passat aquí? Estàs bé?” En un moment donat em va fitar com si en aquell precís instant despertés d’un llarg son i s’adonés de la meva presència. Va obrir el ulls. Em va agafar les espatlles i va deixar caure el llençol que encara li cobria el cos. Semblava que em volia dir alguna cosa. Em va agafar el clatell i m’apropà al seu rostre. Aquella no era una situació per a les confidències però talment semblava que m’anés a fer un petó. Veient el seus pits ferms i turgents vaig tenir una erecció immediata. Sé que no era el moment adequat; però els homes som així, què hi farem!, i vaig tenir un desig irrefrenable de magrejar-la allà mateix. Just en aquell instant es va sentir un crit esgarrifós que em va fer girar de cop. “M’ha mossegat! La mala puta m’ha mossegat!” Era el porter que sortia esperitat de l’habitació del costat amb la mà al coll. Mentre s’agafava al marc de la porta de l’habitació on érem, em mirava de fit a fit amb els ulls esporuguits i em mostrava una mà, ensangonada. “Anem! És boja!” El Sr. Paseret l’empenyia rere seu, estalonant-lo. Sentia a les velles bessones que tornaven a xisclar a l’entrada del pis.\nVaig tornar a mirar la Lerena que em fitava amb un posat felí. Tenia els ulls injectats d’un roig intens i esbossava un somrís diria, pel cap baix, lasciu. Em vaig adonar en aquell moment que li havien crescut enormement els ullals i semblava disposada a saltar sobre meu. En fer-me enrere de l’ensurt vaig trabucar amb el llençol i vaig caure a terra, d’esquena, llarg com sóc, enduent-me pel davant la làmpada de peu i un prestatge ple de llibres que em van caure damunt. Encara vaig tenir temps d’entrellucar un llom: Crim i càstig, del Tolstoi. Potser era un premonició? Sentia rere meu els crits histèrics de les veïnes i els renecs guturals del porter. “Hostia puta! Quin mal!” En voler-me aixecar vaig veure que tenia darrere meu la Hardis, que s’estava vestida, més aviat, despullada, com la seva acòlita de pis; amb un tanga granat i el pitram enlaire. Des de terra veia aquelles cames quilomètriques que m’és d’un cop havia somiat poder resseguir amb la llengua fins l’engonal, quan la veia pujar els graons del replà. I li regalimava un fil de sang de dins els llavis. Si algú ens hagués fet una fotografia en aquella tessitura, semblaria extreta talment d’un fotograma de qualsevol pel·lícula pseudoeròtica de terror de sèrie B, amb un jove incaut (jo) a punt de caure sota les urpes de dues vampiresses luxurioses (la Lerena i la Hardis). Com que imaginava que el paper que em tocaria fer en aquell ménage a trois de sang i fetge (i mira que hauria donat el que fos per estar amb aquelles deesses en una altra situació), seria del tot galdós, no vaig saber dir res més que un tímid:\n—Noies..., i si ho deixem per un altre dia?\nVaig tancar els ulls, donant-me per perdut. La Lerena em tirava de la cintura amunt i la Hardis m’agafava per les aixelles. Diria que anava a pixar-me al damunt del pànic que em corprenia en aquell instant. Dempeus, com un sandvitx entre les dues valquíries, notava que se’m clavaven els mugrons erectes d’una i altra entre pit i espatlla. Quan m’encomanava a santa Rita, patrona dels impossibles, un veu rogallosa i potent sonà darrere nostre amb autoritat:\n—Tothom quiet! Policia!\nVaig sentir un espetec. No vaig saber distingir si el soroll eren dos trets o dues queixalades a la meva vena jugular.\nVaig caure de genolls a terra. En dècimes de segon em va passar tota la meva vida per davant, la meva dona i totes les amants que he tingut. I un poema de Marc Eiximenis que em passava pel cap de forma compulsiva:\n“Mentre el sol s’anava ponent\nllepaven d’altres llavis\nUna era rossa i l’altra morena.”\nSabia que ho tenia tot perdut, que m’havia deixat endur per Muldorf i per aquestes idees humanes de fer el bé al pròxim i no ho havia d’haver fet, il·lús de mi! És clar que ajudar la Lerena i la Hardis és més que ajudar el pròxim, és un plaer indescriptible!\nI vaig acceptar l’esdevenir irremeiablement. També recordo que vaig caure endavant empassant-me les lloses del terra i perdent el coneixement per uns moments. En obrir els ulls vaig adonar-me que em sortia un bon doll de sang i que m’havia trencat el nas pel cop que m’havia donat i pel dolor que sentia. La Lerena s’hi va apropar per comprovar-ho i jo vaig tancar els ulls novament: “... uns llavis llepaven...”. El poema em calmava però el dolor i la por em feien tremolar de valent.\nQuè més em podia passar? Sabia què em passaria mentre sentia com reien les dues noies mentre els seus cossos s’arrapaven fortament al meu.\n—S’ho estan passant d’allò més bé –pensava jo amb els nervis a flor de pell.\n—Et menjarem a mossegadetes... –reien elles.\nDe sobte es va disparar un flash i un paparazzi va sortir del fons de l’habitació. La meva dona era al seu costat.\n—Moltes gràcies! –li deia al fotògraf— amb aquesta fotografia tinc el divorci assegurat.\nNo vaig tardar a sentir la veu de la meva dona rere seu:\n—Us el podeu quedar noies, divertiu-vos tant com vulgueu, jo ja no el vull per res. En un any li he comptat set amants. Si es pensava que encara l’havia de compartir més després d’una nit boja amb dues vampiresses com vosaltres, va bé! Us el podeu confitar! Jo vull el divorci i la caseta de la platja!\nI malgrat tot, jo continuava empalmat entre les dues noies que somreien i m’ensenyaven aquelles dents tan esmolades. Estaven completament nues i es llepaven els mugrons l’una a l’altra, sense cap tipus de vergonya, davant de Muldorf, del porter, del paparazzi, de la meva dona i de la resta de veïns.\nDe sobte, es van treure els ullals mentre somreien.\n—S’ho estava empassant i tot –deia la Lerena.\n—Com? Quina conya és aquesta? –va fer en Muldorf amb cara de pomes agres.\n—Ja en tinc prou de tot plegat! –deia el porter, perquè a mi m’ha mossegat aquesta gata maula!\n—Mmmm! Ohhhh! –deia jo mentre em llepaven la meva eina ara l’una i ara l’altra –no pare!\n—És un porc fastigós –afegia la meva dona (o millor dit, la meva ja exdona) mentre els flaixos de la càmera no paraven de fer fotografies sense que m’afectés el més mínim. Ja parlaria més tard amb el meu advocat, ara per ara tenia una altra feia més interessant.\n—Fins aquí em arribat! –va dir aleshores un dels policies. Ens volen explicar què passa aquí?\n—Em vols explicar què et passa? –la veu del policia em ressonava al cap, amb un timbre més agut aquest cop–. Però Bernat, em vols dir què et passaaaa?\nLa meva dona em pessigava les galtes mentre allargant les vocals i alçant la veu mirava de fer-me retornar al món real. Però què hi feia allà? No acabava de decidir que ens divorciàvem? Què hi feia al llit?\n—Home, ja era hora! Es pot saber què somiaves? Ja fa una bona estona que et remous al llit i gemegues, no sabria dir exactament... —dubta un moment—, no sabria dir si de plaer o d’angúnia.\nEm vaig portar la mà al front. Vaig murmurar alguna cosa semblant a ‘mal de cap’ mentre intentava recapitular el que havia somiat. Un somni ben estrany, gore i excitant al mateix temps. Mulford irrompent a la meva habitació, tots els veïns a l’escala, les dues noies nues, sobtadament convertides en vampiresses... Vaig sentir un moviment al meu entrecuix quan recordava l’última escena del somni i vaig gemegar. Afortunadament per mi, la meva dona ho va interpretar com un gemec de dolor i es va aixecar, amb la seva camisa de dormir, aquella de l’estampat lleig, tapant-li el cos del coll als genolls.\n—Vaig a buscar-te un got d’aigua i alguna cosa pel mal de cap —va fer amb un to de veu endormiscat. Jo vaig aprofitar per aclucar els ulls altre cop, sense poder evitar comparar la indumentària de la meva muller amb la que duien les noies al meu somni. Definitivament, res a veure. Em costava d’entendre com aquell somni tan esgarrifós encara em podia despertar alguna mena de plaer. Quan intentava tornar al meu cap la imatge d’aquells cossos pràcticament nus, al mateix temps que em portava la mà al paquet, pensant que amb una mica de sort encara podria animar la meva dona, es va sentir un terrabastall eixordador, seguit d’un crit d’espant de la meva dona.\nEn el temps que vaig trigar a incorporar-me, buscant a les palpentes les meves ulleres, es van sentir crits i veus provinents de l’escala. I de sobte, cops de porta molt insistents al nostre pis. Vaig sentir com la meva dona s’apropava a la porta del rebedor i mirava per l’espiera. Tot seguit el so de la porta obrint-se i la veu de la meva dona:\n—Però Mulford! Què carai...?\nL’americà del tercer pis va entrar a la meva habitació d’una revolada, sense esbotzar la porta que ja era oberta i em va cridar entre esbufecs:\n—Apresseu-vos! Ha passat alguna cosa terrible a casa de Lerena i Hargis!\nDesconcertat, me’l vaig mirar un moment, vaig mirar la meva dona que treia el cap des de darrere seu, vaig valorar l’angúnia i el plaer, i sense dir res em vaig posar les sabatilles i em vaig dirigir cap al replà.\n© Srta. Tiquismiquis, Vida, elveidedalt, Cèlia i Yáiza (octubre 2011)\nPublicat per Unknown en dimarts, d’octubre 11, 2011\nEtiquetes: Cèlia, D'Històries veïnals, El veí dedalt, Srta. Tiquismiquis, Vida, Yáiza\nVeins, com m'ha agradat!\nA mi també, i això que vaig pensar que trobar un final seria difícil, però m'ha encantat! de fet, tota la història!\nOle, Ole, que bé que ha quedat. Definitivament a mi em deu posseir l'esperit d'un escriptor perquè no em reconeixia en el text. He hagut de revisar l'arxiu per confirmar que sí, efectivament ho havia escrit jo mateixa. Ei, m'ha pujat la moral, no ho faig malament, no ho feim gens malament. Gràcies, Veí!!\nmolt bo!!!! muy buenos este año viene muy bien la cosa...y estas lecturas en estas noches de verano acá por estos lados vienen muy bien..felicidades


Juny | Arxiu Municipal de Sant Feliu de Guíxols\nFormava part del plec que va guanyar el premi de 1000 pessetes per a les quatre millors sardanes de la primera edició dels Premis Musicals Eusebi Patxot i Llagustera convocats per l'Orfeó Català. Les altres composicions premiades foren Pastoral, Recordant... i Somnis. És l'obra més coneguda i representativa de Garreta. Ambrosi Carrión i Josep Tharrats varen escriure lletres a fi de proposar una versió cantada de la sardana, que va estrenar-se a S’Agaró el 12 d’agost de 1928 amb arranjaments de Josep Baró i Güell. Segons Josep Grahit, la sardana està inspirada per l'observació d'un grup de segadors treballant els camps de Romanyà de la Selva. Ha complert en moltes ocasions les funcions d'himne nacional català i des de l'any 2010 és l'himne oficial de Sant Feliu de Guíxols. Es desconeix la data d'estrena oficial, tot i que immediatament després de la resolució del concurs va incorporar-se al repertori de les cobles. Destaca la interpretació que en va fer la cobla Principal de La Bisbal al Teatre Novetats de Sant Feliu de Guíxols just acabada la representació de l’opereta La vídua alegre per part de la companyia italiana Odette-Marion, el 21 de desembre de 1926. Vegeu també les versions per a piano, per a conjunt instrumental, per a banda i per a orquestra simfònica.


LA SEU CELEBRA LA FIRA “CONSCIENCIA’T” – Pirineus TV\nLA SEU CELEBRA LA FIRA “CONSCIENCIA’T”\nLa Seu d’Urgell ha acollit aquest cap de setmana la fira “Consicencia’t”, dedicada a les teràpies naturals, la salut i l’esoterisme. Així, una vintena d’estands han ofert productes i serveis relacionats amb aquest àmbit tant dissabte com diumenge a l’interior de la Sala Sant Domènec. També s’han fet més de 20 tallers gratuïts.\nEn aquest sentit, els organitzadors asseguren que aquests tipus de productes i teràpies desperten cada cop més interès.\nLa d’aquest any ha estat la sisena edició de la fira, tot i que des de fa dos és organitzada per la Unió de Botiguers de la Seu.


Injeccions de botox: proveïdor número 1 en tecnologia de recerca de vetes\nLes injeccions de botox són les injeccions d’una toxina anomenada onabotulinumtoxina A per evitar temporalment el moviment d’un múscul. Com a procediment cosmètic, el botox s’injecta als músculs, on bloqueja els impulsos nerviosos cap a aquests teixits. Per exemple, es redueix l’activitat muscular que provoca les arrufades o les línies de la galta i es produeix un aspecte més suau. Sense un múscul que es contrau a sota, el moviment de la pell es restringeix i, per tant, presenta arrugues difícils, cosa que limita el procés d'envelliment de les cèl·lules.\nLes injeccions de botox són una forma segura de rejovenir la cara; tanmateix, una injecció incorrecta de Botox pot causar resultats desastrosos com ara asimetria facial, celles generals, parpella caiguda o no poder moure el front.\nLa raó més freqüent per la qual la gent experimenta resultats negatius del Botox és quan el dermatòleg o qualsevol especialista en estètica administra les injeccions en un lloc equivocat. L’esteticista no només ha de conèixer exactament el recorregut de la injecció de Botox, sinó que també ha de saber quina seria la diferència d’un mil·límetre. Si s’injecta involuntàriament en un recipient, la toxina pot causar inflor, contusions i dolor que poden persistir durant unes setmanes, cosa que pot deixar els pacients molt descontents i insatisfets.\nPer aquests motius, és crucial que els metges col·loquin les seves agulles exactament als llocs adequats. Un dispositiu d'infrarojos propers pot proporcionar orientacions als professionals de les injeccions de botox a través del territori facial ple de venes. SIFVEINSET-1.0 concedeix als professionals la possibilitat de visualitzar les venes que a simple vista és incapaç de veure.\nEl carro tipus SIFVEINSET-1.0 produeix llum infraroja propera que l’hemoglobina absorbeix. Quan el cercador de venes es manté per sobre de la pell, les venes apareixen sensiblement diferents de les del teixit circumdant. Això ajuda els cuidadors mèdics a evitar i accedir a les venes sempre que sigui necessari. El SIFVEINSET-1.0 està recolzat en un carro, cosa que el fa adequat bàsicament per a tots els procediments cosmètics.


Cazarabet conversa con... Laura Gordó, autora de “La noia de les ovelles pigallades. Anna Plana, una pastora a contracorrent als cims del Pirineu” (Cossetània)\nLaura Gordó publica amb Cossetània un relat que aproxima al dia a dia d’una pastora d’avui, Anna Plana…una dona que s’ha ficat amb el treball de portar a ovelles pigallades duent el treball com a contracorrent als cims dels Pirineus.\nAllò que ens conta la sinopsi del llibre: Un anunci, una escola on s’ensenya a fer de pastor, una joventut rebel i una decisió que ella no pren faran que la vida de l’ Anna Plana doni un gir inesperat.\nL’autora, na Laura Gordó: Nascuda el 1980 a la Pobla de Segur, és llicenciada en periodisme per la UAB, ha treballat en televisió i ha col·laborat com a freelance en diferents mitjans de premsa escrita. Actualment, es dedica a l’empresa familiar, la qual combina amb les seves tres passions: l’escriptura, la gastronomia i els viatges. Ha cursat l’itinerari de novel·la a l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès. La noia de les ovelles pigallades és el seu primer llibre.\nCazarabet conversa amb Laura Gordó:\n-Laura a l’arrere de la historia d’Anna què hi ha?; una mena de retrobament?\n-Darrera de la història de l’Anna hi ha un camí de recerca personal. L’evolució d’una noia jove sense rumb que escoltant el seu cor troba què li omple en la vida.\n-Què et va dur a tú com a periodista i com a escriptora a capturar aquesta història i a mostrar-la?\n-En realitat, va ser un encàrrec de l’editorial. Arrel de l’anunci de Veri del 2016, en què l’Anna era la protagonista, van pensar que era una història maca per explicar. És curiós perquè jo a l’Anna la vaig entrevistar quan estava a l’Escola de Pastors al 2009 i jo treballava a TV3. La vida ens ha retrobat a través d’un llibre.\n-Què et va atraure més enllà de la historia global i com un tot que és molt encisadora?\n-Em va atreure que al cap i a la fi és una història de vida, de recerca personal, de dones, de trencar de la dona, de trencar esquemes.\n-Com és la protagonista d´ aquesta història, l´ Anna Plana?\n-L’Anna, com descriu la Vanessa Freixa en el pròleg del llibre, és una dona salvatge, valenta, tossuda, que sap escoltar-se i fer el què el seu interior li diu. Però sobretot és una dona lliure que no se sent lligada a res que no sigui la natura, els animals i la seva família.\n-L´ entorn, la muntanya com a tal ja és una història plena d’històries, no?\n-Sí, la història té lloc en un espai encisador, en un espai de força. Perquè la natura és immensitat, força, veritat. A banda, la muntanya amaga històries personals de temps, de famílies, de costums, de tradicions. Al voltant de la història de l’Anna s’expliquen relacions entre veïns, famílies, maneres de fer que costen de trencar…\n-Però el ritme de tot : el vital propi de la protagonista i el de més enllà de tot en conjunt… el porta el batec del dia a dia de la natura, oi?\n-Sí, la història de la l’Anna es mou al ritme de la natura. La seva vida i la dels seus fills es mou al ritme de la natura. És una manera de viure que avui en dia ens pot semblar diferent però que és la que han seguit els humans al llarg de la història. Viure segons les estacions de l’any i el que cada una ens dóna i ofereix.\n-Fer-se pastora ,avui en dia, què significa… perquè és més que un canvi…és un canvi ple de canvis,no?\n-Fer-se pastora significa endinsar-se en un món entès com a un món d’homes. Significa trencar esquemes. Però més que res per un tema de visibilitat perquè les dones sempre han estat darrera dels ramaders. Les cases ramaderes de muntanya s’han sustentat gràcies a la feina de les dones que estaven a l’ombra però que feinejaven als corrals i portaven la casa i els nens.\n-No sé, em sembla que part d’aquesta decisió de fer-se pastora… previ pas per l’escola de pastors i pastores la pren perquè, ja d’entrada l’Anna no és gens convencional i és rebel…? Crec que el esdevindre rebel és gairebé sempre un tret positiu, mai negatiu…\n-Sí, segurament si l’Anna no hagués sigut una persona oberta de ment, rebel, que s’atrevia a saltar-se les convencionalitats no hagués accedit a entrar a l’escola de pastors. Sempre s’ha sentit molt lliure en quan a les decisions.\n-Ací la paraula i el significat de significats de “llibertat” pren una dimensió bestial, oi?..ella és portaveu de la seva llibertat i la duu més enllà, oi?... deixa córrer tot plegat i li dona llibertat a la pròpia llibertat, oi?\n-L’Anna és una dona lliure en majúscules, salvatge, un element més de la natura. Ara fa poc m’explicava que aquest estiu ha estat un mes a la muntanya guardant les ovelles sense baixar al poble de Llesuí i que allà és ella realment.\n-I tot plegat l’apropa més a la terra, a la natura i a la seva idiosincràsia,però sense perdre aquesta rebeldia que la caracteritza tant, oi?. Ho veus així?\n-Sí, és rebel per naturalesa i li agrada saltar-se les normes. A tall d’exemple, també, al ser l’única pastora de la Vall està canviant algunes costums que semblaven intocables. Per exemple, quan el bestiar està a la muntanya a l’estiu, el dia d’anar a fer les cures és el dissabte al matí, ella està mirant de canviar el dia perquè com a mare i jove de món que és, el cap de emana vol estar amb els nens o marxar fora.\n-Com ha sigut amiga Laura vincular-te a Anna com a persona , com a ànima rebel , com a pastora i des d’ací fer-la protagonista d’un llibre?\n-Hem tingut molt bona connexió des del principi, un element que és fonamental per a poder escriure la història d’una altra persona. Hem parlat moltes hores, hem desenvolupat quadres d’evolució emocional des de la seva infància, he hagut de posar-me en la seva pell per a poder escriure. Si no aconseguia entrar dins d’ella no podia escriure i transmetre el que ella és. Ha sigut apassionant, hem establert molta confiança. Tanta que m’ha explicat alguns episodis de la seva vida a tall d’amiga que no volia que s’expliquessin.\n-Per cert, com va ésser assabentar-te de l’existència d´ Anna i del seu món en torn a les ovelles i a l’ofici de pastora?\n-La vaig conèixer a través de l’Escola de Pastors. Va ser de la segona fornada de pastors i com que en aquell recordo jo treballava de periodista per a TV3 vaig entrevistar-la com la (si no recordo malament) única noia d’entre els alumnes. Anys més tard\n-Un ofici que pareix que sempre està més visualment vinculat a les dones, però això no és totalment així, oi?. Perquè les dones dels pastors viuen molt aquest ofici…\n-Sí, les dones de muntanya han sigut pal de paller en les famílies ramaderes, però sempre han estat a l’ombra. Mentre l’home era quin es veia perquè sortia a pasturar els ramats i feia els tractes, les dones treballaven als corrals, netejant els animals, ajudant·los a parir, posant-los menjar... el llibre pretén homenatjar la dona de muntanya.\n-L´ escenari cobra més força per estar-hi tot plegat vinculat als Pirineus?.Una terra..una serralada amb una força descomunal…què ens pots comentar-hi?\n-L’escenari de la història de l’Anna és la Vall d’Àssua, una vall del Pirineu, al Pallars Sobirà verge i bressol de milers d’ovelles, vaques i cavalls des de fa segles. Aquesta vall ha sigut escenari de novel·les i pel·lícules com “Les veus del Pamano” de Jaume Cabré, entre moltes d’altres.\n-Creus que pot ser aquest un llibre vinculat a la etnologia d’una terra, d’una gent i de la seva manera de viure..?\n-Sí, clarament, la història no podria ser la història que és en un altre escenari, en una altra terra. El llibre parla de l’Anna però també d’una terra i la seva manera de viure.\n-Amiga, t’has hagut de documentar envers aquest llibre?. Com va esdevindre la teva metodologia de treball?\n-He parlat moltes hores amb l’Anna i m’he documentat sobre el maneig de l’ovella. Gran part de la informació i els coneixements me’ls ha transmès el Safalla, un dels protagonistes del llibre. Sobre la vida a muntanya i altres aspectes de la ramaderia no m’ha fet falta documentar-me ja que jo també sóc pallaresa i visc al Pallars i a casa meva som ramaders. Tenim vaques.\n-Escriure aquest llibre testimonial envers l´ ofici de pastora d´ ovelles pigallades al Pirineu a tú com a periodista i escriptora què t´ ha aportat; què has aprés…?\n-M’ha aportat moltíssim. Per conèixer més sobre la Vall d’Àssua, sobre el sector oví (sabia més de vaques que d’ovelles) i m’ha posat a prova com a escriptora ja que és la meva primera novel·la. La meva passió és escriure però construir un llibre ha estat un autèntic repte que m’ha deixat un bon sabor de boca.\n-La lectura és molt entretinguda i una mena de crònica..amiga, estàs pensant en treballar ,en un futur ,en quelcom paregut i seguir fent retrats que relacionen la natura i la interacció amb nosaltres?\n-Tinc a mig escriure una novel·la, que ja tenia començada abans que m’encarreguessin la de l’Anna. També té lloc al Pirineu i la protagonista també és una noia. En aquest cas té a veure en l’evolució personal d’una noia de poble però la natura no està tan present com en “La noia de les ovelles pigallades”.


Llegir les opinions de Hotel Camel·lot (mostrant les @@mostrades@@ més recents de 657). (mostrant @@mostrades@@ de 657)\nBenvolgut client. Gràcies per trobar el temps per compartir les teves experiències amb nosaltres. Estic molt content de saber que el nostre personal va fer que la teva estada va ser agradable. Pel que fa a les dimensions de les habitacions sentim no haver complert amb les seves perspectives. Esperem tenir-te de nou en el nostre hotel molt aviat.\nBenvolgut client. Gràcies pels teus comentaris. Estem molt contents d'escoltar que has gaudit de la teva estada amb nosaltres. Pel que fa als guarda-esquís sentim no haver complert amb les seves perspectives, però tenim molt en compte el seu comentari per poder millorar la comodidas dels nostres clients. Espero que la teva propera estada estigui a la volta de la cantonada. Un Salutació Gràcies Hotel Camel·lot.\nEstimat client. Gràcies per dedicar-vos un temps per compartir les vostres experiències amb nosaltres. Estem molt contents de saber que el nostre personal ha fet la vostra estada agradable. Pel que fa a les dimensions de les habitacions, lamentem no haver arribat a les seves perspectives. Esperem tornar-vos a veure molt aviat al nostre hotel.


El Tribunal de Corts envia a l'Audiència Nacional les dades bancàries de Jordi Pujol Ferrusola i de la seva exdona\nHa donat llum verda a la comissió rogatòria enviada pel jutjat número 5 de l'Audiència Nacional, segons publica 'La Vanguardia'\nARA Andorra Andorra la Vella 11/06/2015 12:58\n651x366 Jordi Pujol Ferrusola, a la dreta, i Oleguer Pujol Ferrusola, a l'esquerra, aquest dimecres a la Batllia / ARA ANDORRA Jordi Pujol Ferrusola, a la dreta, i Oleguer Pujol Ferrusola, a l'esquerra, aquest dimecres a la Batllia / ARA ANDORRA\nEl Tribunal de Corts ha decidit atendre la petició que li va fer l'Audiència Nacional espanyola fa prop d'un any per tal d'obtenir dades sobre els moviments bancaris de Jordi Pujol Ferrusola a Andbank i a BPA, així com els que va realitzar també la seva exdona, Mercè Gironès, i diverses societats que tenien entre tots dos. Així ho publica aquest dijous el diari 'La Vanguardia'.\nSegons el rotatiu català, la resolució del Tribunal de Corts preveu l'enviament a Madrid de tota la informació de què disposen aquestes dues entitats bancàries, en què s'acredita que Jordi Pujol Ferrusola ha estat titular de fons, sense cap límit temporal.\n'La Vanguardia' recorda que el fill gran de l'expresident de la Generalitat ja havia renunciat parcialment al recurs contra la rogatòria de l'Audiència, però es mantenia ferm a l'hora d'oposar-se a enviar les dades anteriors al 2004, ja que considerava que ja haurien prescrit els presumptes delictes dels quals els imputa l'Audiència Nacional.\nEl rotatiu català remarca, però, que aquestes dades no es podran fer servir per acusar a Pujol Ferrusola de blanqueig de diners o de delictes fiscals, ja que no estan considerats delicte a Andorra. Sí que es podrien fer servir en cas que es detectessin delictes relacionats amb la corrupció, el suborn o el tràfic d'influències.


#31 · 10/Sep/2010, 17:30\nS'animat aço, i es que en quan hi han noticies que valguen la pena, la gent escriu, el que vol dir que s'entrava al foro a vore si havia alguna cosa nova, i ara les novetats s'han de comentar.\nEl que está clar es que les mesures preses, sols han incitat a les falles que els s'agrada el monument, pero hi ha que reconeixer que s'ha trillat molta palla( dotze falles a tercera).\nPer acabar m'agradaria que l'esforç i honradesa de la falla Beniopa, es veguera recompensat el dia 16 i que no siga només una recompensa moral com estem donan.li els aficcionats al monument.\n#32 · 13/Sep/2010, 17:23\nFran, está clar que no anem a guanyar en momumentalitat, perque aixó depen de diners i tot el mon sap que estem en mala época i a més a més moltes comissions no estan per la llavor del monument, pero al menys, ara estan pos més o menys cada ú en la categoria que li correspon, encara que si antes ens enganyaven en categoria alta, ara ens enguanyen en categoria baixa, pero es perxudiquen en diners, si ara la junta els premis en metálic es repartira de un atra manera.( Que mai una falla de categoria baixa s'emportara més diners que una de categoria alta - con la iglesia hemos topado-)\n#33 · 14/Sep/2010, 16:07\nmonument11,,,,,, en primera turu tururu,,,,eixir del pas, jajajaja\n#34 · 14/Sep/2010, 17:10\nblusso, me encanta que el raval també vaja a competir, jo havia sentit que no, pero ja dic que si competix molt millor que millor.\nJo voldría fer una proposta de premis, per a millorar la justicia o siga que el que mentixca diguen que es gasta menos per a ser el millor de la seua categoria, es vega perjudicat perque el últim de la anterios tinga millor premi.\nEn la actualitat es donen 12 premis repartits : 3 especial, 3 primera, 3 segona i 3 tercera. Jo propose que tots els de especial, de primera i segona tinguen premi i sols un premi per a tercera.\nde esta manera el últim de especial tindrá un premi que sempre será millor que el primer de primera, el últim de primera millor que el primer de segona, el últim de segona millor que el primer de tercera i la resta de tercera con que el monument els importa un pito, que vajen al primer de cavalgada.\nPoc més o menys eixe es el meu plantejament i per aprovarse de moment hi haurien onze a favor crec.\n#35 · 15/Sep/2010, 14:08\n............no ho vec no ho vec....vec mes eficaç pujar el 1º premi de secció a l'any seguent i baixar el ultim de categoria...jajajajajajaja...i despres el que vullga fer de per si que ho faja, pero eixes condicions minimes...\n#36 · 15/Sep/2010, 17:13\nMonument 11, creo que te equivocas en la sección 1ª, según tengo entendido mercat y raval no van de bulto. Habrá sorpresas. Creo que van con menor presupuesto , pero yo no las descartaría tan pronto. No sé los presupestos de especial, pero el año pasado, las de 1ª no tenían mucho que envidiar a las de especial ( que con el nivel que había el premio habría de haber quedado desierto).\n#37 · 16/Sep/2010, 11:19\nPer el que estic llegint pareix que els de tercera són la pesta. Que van sobrats de diners i no volen gastar-se els diners en monument per a gastar-los en cavalcades, festivals, llibrets, etc. Probablement existeixen casos així, no ho dubte, però crec que són els de menys. Dels dotze de tercera que hi ha este any no tots són guanyadors de cavalcades i festivals. Si les conteu hi han dos, com a molt tres. Trobem a Mosquit i Alquería que si són falles que es gasten diners i aposten molt fort en cavalcades i festivals, i si m'apures molt podria posar en el sac a Rois de Corella, encara que no va tan fort com les altres. La resta (NOU FALLES) prou fan en intentar traure una digna cavalcada que els coste pocs diners. Per tant pense que si no es gasten més diners en el monument no és perquè no volen sinó perquè no poden. I eixa subtil diferència és molt important per a jutjar-les. Moltes aposten més de la meitat dels seu pressupost per al monument. El que queda és per a gastos fixes com música, coets, hipoteca, etc.\nPer a una major equidat i justicia a l'hora d'entrar a valorar este tema, es deuria de tindre en compte el % dels diners gastats en monuments respecte al pressupost general. Ahí sí que es voria qui aposta pel monument. I de segur que ens trobaríem en alguna que altra sorpresa en aquelles categories que diuen que sí aposten pel monument. De segur que voríem comissions (anomenades grans) que no aposten ni el 30% del seu pressupost per al monument. Per a mí això no és apostar pel monument, encara que després plante una falla de 40.000 euros.\n#38 · 16/Sep/2010, 15:30\nNinot_pixaví, estic d'acord en tot el que has comentat. De vegades paga la pena entrar en el foro per a llegir coses com la que has escrit. Gràcies\n#39 · 16/Sep/2010, 23:36\nhola a tots... quant de temps. a vore que m'aclarixca.\nninot pixavi en quant a la meua comissió respecta vas un poc desencaminat, pero per aixó estic jo ací i aclarair unes cosetes. la meua comissió dins dels presupostos globals no hi ha una partida per a festival, es a dir el festival li costa a la falla 0 € ja que tot ix de la butxaca del que ix a ballar, eixa una. La segon es el tema de les cavalcades que mira per on la partida tampoc ix en el presupost ja que cadascu es costeja el tratge valga el que valga o si no es queda en terra. pertant si el calcul no falla 0 mes 0 igual 0.... però així i tot no puc gastar-me mes en el monument per que el forat de la meua falla es notable i per tant es resentix en el monument.\nconclusió no me gaste els diners del monument en festivals ni cavalcades perque no tinc diners que gastar...ah i t'ho dic per experiencia donat que he sigut delegat de festival, cavalcades i soc el que contrata els monumens.\nper altra banda si que se que hi ha comissions que si que ho fan però xaval "el mosquit " no sacrifica el monument per a empenyar-se en festivals i cavalcades, prou tenim fent falla!!!!!\n#40 · 17/Sep/2010, 10:47\nBueno, bueno, bueno açó s´anima i ja era hora que es parlara de coses amb trellat per ací!!!\nTal volta sone algo dur el que vaig a dir però crec que es la realitat, la qualitat de una falla no es medix pel nombre de fallers d´ aquesta, si no mes be per la qualitat i constancia que mostren estos dins la falla, en açó que vullc dir, al que hem refereixc es que hi ha falles que amb 30/40 families fan el mateix que altres en 70 families. El que vullc dir es que hi ha falles d´especial que NO son 2000 persones al reves son mes be pocs però son tots una piña i remen tots en la mateixa direcció al menys de portes cap a fora encara que de portes cap en dins cadascu tinga les seues discrepancies personals, però quan es tracta de falla tots va a una, i en canvi altres que son 400 persones no son capaços de direccionar com toca el seus esforços i no aconsegueixen asentar-se com a falles per dir-ho d´alguna manera d´especial. El que vinc a dir es que no hi ha falla xicoteta, no hi ha res que no es puga fer amb esforç i pensant un poc en el cap, hi ha falles hui en dia amb un potencial tremendo per a estar molt mes amunt del que estan, Corea, Martirs, Vila-Nova, Grau o inclus Roís de Corella, Beniopa o Benirredrà amb barris o inclús pobles soportant la falla i gent jove amb il.lusió, son falles que sense cap dubte en la quantitat de gent que tenen podrien estar perfectament en especial alguna de elles i en primera alguna que altra, però la realitat en la base de la falla es un altra la realitat hui en dia es que la gent en general te poca gana de fer feina i a aquestes falles que son tanta gent es que al final treballen son els mateixos que a un altra falla, la gent cada dia de forma mes exagerada vol tindreu tot fet i “que meu porten” i una falla per tradició no es aixó, esta clar que tots voldrien a la seua falla 1000 persones de les que soles venen a falles no donen problemes durant l´any però que paguen quota com un altre, però la base te que estar formada sempre per gent amb ganes de fer feina tot l´any si no es impossible i açó de ganes de fer feina mes be hi ha poques com diu el refran “faena fuig”. Les tres falles de especial no m´equivoque si dic que son menys gent en fallers que les 4 o 5 falles que he citat anterioment aleshores hem negue a aceptar que una falla no es puga gastar diners en un monument com cal. Teo amb tots els meus respectes cap a la teua falla i cada falla sap el que te dins de casa, i no vullc saber quin es el forat com dius tu que teniu pero hem negue a reconeixer que una falla com vosaltres encara que sigau pocs amb el barri que teniu i amb les falles que plantareu en anys anteriors quasi o de primera ara no pugau fer mes del que feu, no dic que anys anteriors visquereu per damunt de vostres possibilitats però ni una cosa ni altra, qualsevol falla pot tindre un mal any o dos o tres però hi ha falles que porten tota la vida igual sense cap intenció de progresar, mes be enganyant any rere any a la resta per tal de emportarse el diners dels demés, no hem refereixc a vosaltres ni molt menys com te dit vos respecte al maxim per el que sou i el que heu segut pero hi ha falles que s´han asentat en la comoditat i no es miren a l´espill, però el que es pitjor no miren l´exemple de la resta per a prgresar. Admire a falles com Serpis, Roís de Corella, Crist Rei, Beniopa que amb objectius a curt mig o llarg plaç progresen i milloren cada any pero hi ha altres que van cap enrrere com els carrancs i encara que hem dol dir açó mes d´un es deuria plantejar la seua existència, tots tenim prestecs que pagar i quasi tots prestecs elevats però si per aixó fora tanqem la paraeta i tu a ta casa i jo a la meua i el local per a l´ajuntament però eixa no es la idea....la idea es millorar dia a dia, sigam els que sigam en numero de persones, ja que si els de especial poden nosaltres també podem però treballar al màxim per esta festa que ningu enten el que ens dona però que els que estem dins sabem que ens dona mes satisfaccions que pene\n#41 · 18/Sep/2010, 12:31\nQui a dit que no volem progresar? en la meua comissió som realistes i sabem que ara no es el moment pero anem pujant escaló a escaló i no cometen errors anteriors (que han sigut moltissims t'ho asegure )si et fixes hem doblat en un any el presupost dels monuments se que ara sona a poca cosa pero aixina fem falla any rere any.\na monumentalistes crec que ens guanyen ben pocs pero a realistes crec que ningú..... emplace a tots el fallers que estimeu el monument a veure la progresió de la meua falla a 3 anys vista.... ja parlarem del govern.\nel temeta del barri es nota que no coneixes gens el grau (banda del riu cap a la platja) la majoria estudiats i gent alquilada de fora.... que fem?\ntota caiguda te una remontada i treballem per aixó.\n#42 · 23/Sep/2010, 17:04\nBona vespra, dijous ja estic açí, tots teniu la vostra raó, i com totes molt respectables, encara que jo tinc la meua i es que amb molt esforç, es poden fer miracles i si no pregunte-ho a la nostra presidenta i la seua executiva, del que son capaços, amb els fallers que som al prado.\nRecorde que es poden posar fotos o esboços del que es plantará a gandia este any, en quant algú d'especial pose alguna cosa lo li seguix.\nAh! enhorabona al raval i a Mercat si es de veres que van a competir.\nI matiçan la proposta de momument 11 no va mal ecaminat, encara que com tots sabeu, jo soc partidari de un gran premi per a la millor falla de gandia que hui per hui no el hi ha.\nFins la próxima, domingo diu alguna cosa per fa.........\n#43 · 23/Sep/2010, 19:01 · Editado por DomGandia\nCom ben be has dit, totes les opinions són molt respectables i tan sols faria matiços a alguna coseta menor.....\nPer cert, crec que en secció primera hi ha moooooolta més competència del que esteu intuïnt... Tal volta no existisquen, com esteu insinuant, la secció primeraA i la primeraB i totes van al mateix sac..... Però no seré jo qui es queixe de que fiqueu a Màrtirs en llocs preferents mentre alguna falla de les que deixeu jugant-se el tercer i quart, es gasta tant o més que els de l'altra banda de la via.\nBo ja es vorà.\nPer cert, i sense gana de calfar a ningú, però he de dir-ho : Màrtirs2011, tant en major com en infantil anem a per totes i anem a competir en dos monuments d'aupa, ni noche en la Ópera ni res, lo milloret que es vorà a Gandia.....\n#44 · 24/Sep/2010, 09:44\nJa era hora, que entraren els pesos pessats, no per lo gordo, sino per tot el que saben dels monuments que es plantarán a gandia i fora de ella. Mar-i-tirs que vol dir? noche en la òpera, quina falla de primera porta eixe lema, jo per el que he llegit per açí, la infantil del prado va de música.\nJo crec que podriu animar vos els que teniu informació de les vostres falles i penjar alguna coseta, per a que sapiam al menos orientativament de que van les falles al menys les de especial i les de primera, per deduccio, mar-i-tirs, blusso, truquet i algu del mercat per primera, i ellolluisbelda , tiodelporri i algú del passeig per especial.\nencara que en segona com que també hi hauran bones falles, el grau, vila nova, beniopa i jardinet també es podrien animar\n#45 · 24/Sep/2010, 11:39\nJa era hora que açó s´animara!! Jo hem torne a repetir Se que el Padro MAJOR porta un FALLON dels que es recordaran para els resto de los dias i aixó m´encanta per que es bo per a Gandia i per a les falles de gandia!! Personalment soc un enamorat del monument que porten UNA AUTENTICA PASADA!!! Carrer Major i LLuis Belda no se que porten de moment.....pero dificil fer sombra!! ja voreu!! En infantils es un altre cantar...ERIC vol presentar la seua tarjeta de presentació a totes les falles de Gandia si no ho va fer ja l´any passat i que millor forma que fer-ho al PRADO, però com he dit sempre molta competència hi haurà en infantils!! Rafa esta quasi segur de que guanyarà amb Jose Gallego pero també estava segur que guanyaria amb els cavalls i mira com li va eixir el tir la publicitat es bona però de vegades passarse en la publicitat crea excesives expectatives....i no dic res mes pasem a Primera Corea pareix que porta la batuta Artista nou a Gandia monument molt xulo com tots els que fa Xavi Herrero i a su web me remito pero "los tapados" creo que son todos i que vulc dir que el Mercat porta una falla per a cagar-se no se si comparable al pirata (personalment crec que no ja es vora plantada), Martirs segons nostre moderador va molt forta també.....Artista Nou també a la ciutat i tarjeta de presentació a la mà...i nostre autòcton i benvolgut Sanchis en sorprendrà enguany igual que el any passat??? pareix ser que si i algun as te guardat a la maniga per satisfer a Sant Josep. A segona seguim la mateixa tendencia que a les altres seccions superiors el Grau res que dir aniversari però amb els guerola (sempre he dit que no es santo de mi devoción), segons diuen als minyana els han apretat i van a tirar el resto a la Vila-Nova així que algun disgust es pot emportar el Grau, Beniopa no ha tingut mes remei que pujar per presupost així que no cal dir res mes palacio i serra faran bona falla molt bona falla, la incognita es Jardinet mes que res per el artista que porta....crec que es el candidato a quedarse fora del podium...per ultim nivell baix a Tercera exceptuant a Crist Rei i a Rois de Corella que tindran competencia forta Pepe Benavent i Sra tenen preparat un monument d´alló mes bo per a Roís per Crist de segur no quedarà enrere el 3er premi ufffff una incognita igual sel reparteixen entre la resta....un troset per a cada uno....en fi crec que el aument de la competencia esta mes que porbat i el aument del nivell també\n#46 · 25/Sep/2010, 12:10\ncadascualseulloc, m'alegra que t'agrade tant la nostra falla , pero encara que es molt bonica, no es per a tant, per les llimitacions ecónomiques en les que ens trovem, de tota manera no crec que tinguam rivals i puguam conseguir per séptim any consecutiu, la millor falla de Gandía.\nEn infantils com ve dius, ho tenim més dificil, ja que tots coneguem a Gallego i si es veritat el pressupost que porta (algunes males llengues diuen que no es tant) ho tindrem molt dificil, i més tenin en compte que carrer major porta una molt bona falleta, pero vos puc dir que segons diuen els que han anat a vore la nostra tenim molt pero que molt bona falla.\nMar-i-tirs, estàs molt enganyat, les falles de 1ª de l' altra part de la via, es gasten prou, prou meys que la teua. Informa't millor, que algú t'ha enganya't.\n#48 · 26/Sep/2010, 20:02\nCadascu_al_seu_lloc, la falla del mercat del pirata, fa 6 anys ja va costar 8 millons de ptas., dude molt que en 1ª aquest any es gaste ningú eixos diners. Ni Corea ni Màrtirs es gasten tant i molt menys Mercat i Raval.\n#49 · 26/Sep/2010, 20:21\nes la primera vegada que escric en el fórum, estic completament d' acord amb el que ha dit flameta.\nmar-i-tirs no presumisques tant, a veure si vos passa com l'any passat.\n#50 · 27/Sep/2010, 09:42\nBueno flameta no se si has llegit be el que he dit sense ningun anim de ofendre.....per cert dubte prou pero prou prou que la falla del pirata costara 8 milions de pesetes que serien uns 50.000 € de hui en dia o dubte per no dir que no es veritat, el que pasa es que s´ajuntaren moltes coincidencies baix el meu punt de vista que desencadenaren en la victoria del mercat; una molt bona campanya de marketing que començaren ja el any anterior; uns artistes que ja sabien que eren de les ultimes falles que anaven a plantar a Gandia, unes falles en especial que que por h o por b no plantaren tant com altres anys, recorde un comentari de aquell any a un programa de gandia televisió que sentenciava "perque les falles de especial no planten falla" crec que fou un dels anys mes fluixos d´aquesta secció, no dic que la falla no fora bona que era buenisima pero res de 8 milions de ptas...el preus hui en dia de les falles estan per terra els artistes per tal de cobrir presupost signen coses que en altra epoca no hagueren deixat ni entrar per la porta, eixa falla hui en dia no valdria mes de 25/26.000 € lo que en aquell any serien uns 10.000 € mes. Hi ha que tindre molt en compte açó hui en dia es plantaran falles molt mes grans que abans en mes diners no es que antes es enganyaren es questió de oferta i demanda es com a les rebaixes!!! Per cert Veneno molt fort t´has iniciat et recomanaria no clavar-te amb el moderador a mes a mes encara no he sentit a Domingo presumir de res....\n#51 · 27/Sep/2010, 15:48\ncadascu al seu lloc, crec que no he ofés a ningú, sols he donat la meua opinió. continue pensant que els de l'altra part de la via, com s'anomenen ells, tiren un poc de menys a les altres dos falles de la mateixa categoria.\n#52 · 27/Sep/2010, 20:41\nCadascu, espere que el que no s' ofenga sigues tú, però sent dir-te que no estàs molt bé informat. L'última falla dels colomina va ser la dels 3 bombers, que també guanyà el 1º premi de la seua secció, i per cert també costà algo més que el que hui en dia es gasten en 1ª. I referent al preu de la del pirata, si que costà els 8 millonets , sino busca't un informador com el meu o pregunta al presi d'eixe any.\nPer el que dius dels artistes i el preus a la baixa, et done tota la raó, però també he de dir-te que el baixó més forts en quant a monuments-preus és a Gandia on més s'ha notat.\n#53 · 27/Sep/2010, 22:16\nMe reitero en mi comentario i els meus informadors no son roins ja que es el propi artiste, ja que un d´ells D.E.P, i hem torne a reiterar en que eixa falla no valia el que dius que valia altra cosa el que et puga dir el president jo puc dir misa si vols pero....no soc retor....\n#54 · 28/Sep/2010, 09:05\nCadascu, informat millor\n#55 · 28/Sep/2010, 16:32\nCadascu, sigo diciendo: qué MALOS - MALOS són els teus informadors. Ah! i jo no ho sé pel president, ( que els presidents sempre exageren ) les meus fonts són de primerísima mà. I un altra cosa, els artistes també diuen alguna que altra "mentireta." Així que "el que jo te diga".\n#56 · 28/Sep/2010, 17:48\nJa entenc lo de noche en la opera, i efectivament, cadascu al seu lloc, el prado major ma acabe de enterar que porta un fallón, encara que no arribara al dels marquesos i falta saber palacio i Serra com i a quina escala la faran, pero es una preciositat si es confirma\n#57 · 28/Sep/2010, 19:17\nSi ets refereixes a la del Pilar 2009, aixó no era una falla, era una obra d'art. P y S tenen que còrrer molt, molt, per a igual al "Geni". Ja poden anar buscant un bon pintor, perque el pincellet de Lafarga no el té ningú. Vista de prop era impresionat , les figures semblavem que d'un moment a altre, anaven a cobrar vida, dubte que això es torne a veure .\n#58 · 29/Sep/2010, 09:22\nVeneno-8, P&S, el defecte no el tenen en la pintura, ja que Serra pinta molt be, no tant com lluneta, pero bé, el fallo esta en el modelat.\n#59 · 29/Sep/2010, 15:43\nPerò aquest any el modelat importarà poc, perque si és la falla de l' òpera, ja està modelada. Crec que el més important serà la gràcia, l'acabat i per a mi el més important la pintura. Sóc un gran seguidor del "geni", i les falles d' ell refregides per altres, perden molt. De tota manera crec que serà una gran falla, per a mi una de les millors que he vist en temps.\n#60 · 29/Sep/2010, 22:43\ntinc ntes ke la falla de l'opera no va sansera............. llastima no poder vore eixa falla feta per lluneta


Aquesta vesprada s'ha presentat al saló d'actes del Museu de Belles Arts – Casa de l'Ensenyança el Llibre de la Fira 2018 amb la presència de l'alcalde de Xàtiva Roger Cerdà i de la Reina de la Fira Paula Valor. La publicació, coordinada per la investigadora i escriptora Purificació Mascarell, és la primera en els seus 73 anys d'història que ha estat íntegrament escrita per dones.\nLa revolucionària edició posa de manifest una carència que existia any rere any en la publicació anual: des que començara l'edició del llibre en 1945, mai havia aplegat la paritat (un 50%) a la nòmina de col·laboradors. «Per tractar de compensar eixe desequilibri de dècades, aquest any el llibre aposta per una autoria femenina al 100%», ha manifestat la coordinadora Purificació Mascarell.\nEl treball està dividit en dos blocs: 'Les dones i la Fira', i 'Xàtiva i les dones', i amb una convidada d'excepció, l'escriptora alcoiana Isabel-Clara Simó, el llibre ofereix 22 articles alguns d'ells escrits per col·lectius que van des del Taller de Poesia de Xateba a un grup d'alumnes de l'Institut Josep de Ribera. També hi ha espai per als records d'altres èpoques gràcies als textos de l'actriu Maria José Peris, de la historiadora Rosa Ballester o de l'arxivera Maria José Badenas; mentre que la ficció aplega de la mà de les escriptores Miriam Muñoz, Carmina Vidal i Lorena Cayuela.\nEl llibre 2018 permet conèixer a més les vivències personals de dones tan lligades a Xàtiva com Silvia Llàcer o Mari Carmen Palazón i l'opinió que tenen de la Fira l'actriu Rosa Barberà o l'advocada Maria Josep Martínez, que ha estat entrevista per la periodista Ruth Tomás.\nDestaca a més el nodrit grup d'investigadores que participen amb articles de fons sobre temes com la Crema de Xàtiva, la beata Agullona, la presència del valencià en la festa o les dones antifascistes en la Guerra Civil: Carmen Pérez Aparicio, Raquel Casesnoves, Júlia Benavent, Verònica Zaragoza, Mercedes González, Ana Estrela, Cristina Escrivà o María Pilar Hernando.\nA més a més, el llibre ofereix a mena de colofó un quadre realitzat a partir de la consulta exhaustiva de Mascarell en l'hemeroteca local, on es recullen totes les participacions femenines al Llibre de la Fira des de l'any 1945. En ell s'observa l'evolució de la presència de les dones en el que ha sigut l'anuari social, cultural i artístic de la ciutat, escassa fins l'any 2011 i sempre superada per la participació masculina.\nEls textos de la publicació van acompanyats per il·lustracions i fotografies de Maria Gosalbes, Josep Ricard Soler, Pepe Mompó, Ana Bas, David Calatayud, José Luis Mollà, MADAFAKA & The Toxic Kiwis, Alfredo García, Andrés Carull, Quela Alapont, Toni Marzal, Josep Miquel Palop, Vicente Reig, Paco Roca, Cesc Roca, Mercedes González, Kati Horna, Manuel de la Rosa, «Ragara», Toni Marzal i Ángel Patiño. La portada del llibre és també el cartell anunciador d'aquesta edició de la Fira, obra de la il·lustradora Mar Hernández «Malota».\n«Aquesta és una publicació històrica, ja que per primera vegada ha estat íntegrament escrita per dones i relacionada amb l'avanç social per a la ciutat que s'ha produït en aquesta legislatura», ha manifestat a la presentació l'alcalde de Xàtiva Roger Cerdà, qui ha felicitat a Purificació Mascarell per la seua coordinació, així com a les col·laboradores del treball. «Any rere any es busca innovar el concepte, trobant un nou plantejament. Enguany és evident que el concepte amb el que s'ha treballat és ben significatiu, i la qualitat tècnica del treball és impecable, amb textos d'interés i unes il·lustracions i fotografies de molta qualitat. Amb ell fem un pas més en el camí de la igualtat reial i efectiva».\nLa Policia Local de Xàtiva i la Junta Local de l’AECC protagonitzen el calendari benèfic «Politeràpia 2021»


Amics del Pessebre de Santa Maria del Mar: El Pessebre obre les seves portes\nEl passat 14 de desembre el Pessebre de Santa Maria del Mar es va inaugurar. Cinc minuts abans de l’ inauguració va visitar el Pessebre el Cardenal de Barcelona acompanyat per un altre Cardenal que venia de la Ciutat de Roma.\nUn cop es va destapar el Pessebre per ésser contemplat, el President de la nostra entitat va dir unes paraules d'agraïment a la Basílica, i a tots el col·laboradors i va fer l'entrega d'uns diplomes especials.\nL'entitat va atorgar amb un diploma a cada soci honorífic i fundador. El rector de la Basílica se li va atorgar el de soci honorífic, conjuntament amb Mossèn Vidal i Fra Vicenç, la resta de socis i sòcies els hi van atorgar el de soci fundador, en nostre president sense esperar-s'ho se li van atorgar el títol de President honorífic i el de fundador. Dos sòcies nostres entregaren al President en representació de l'entitat una aquarel·la amb l'escut de l'Associació d'Amics del Pessebre, amb unes paraules a sota. El rector va anunciar que l'Associació d'Amics del Pessebre de Santa Maria del Mar estrenaria ben aviat una nova seu, al carrer Sombrerers just al costat de la Basílica per tal i que pugui treballar i preparar amb força els seus projectes, que l'any vinent en seran molts.\nAgrair a Mossèn Ignasi aquesta bona notícia, i esperem estrenar nova seu aviat.\nPublicat per ApSmM a diumenge, de desembre 14, 2008


Àrees municipals Benestar SocialServeis socialsDependència\nÉs un servei dirigit a totes aquelles persones del municipi de Gandia que, a causa de la seua situació de dependència, requerisquen un suport i atenció específics per a millorar la seua qualitat de vida, de manera que es promoga la seua pròpia autonomia i la realització del seu projecte de vida personal.\nServei de Centres de Dia\nPrestació econòmica per a ciutadans en l'entorn\nfamiliar i suport a cuidadors no professionals\nServei de "Menjar a casa"\nServei Municipal d'Ajuda a Domicili\nComprén tant les prestacions i serveis del Sistema per a l'Autonomia i Atenció a la Dependència, recollides a la Llei 39/2006, com altres serveis gestionats des dels serveis socials municipals. Conselleria\nPrestacions de serveis a través de centres i programes públics o concertats segons catàleg: els beneficiaris tenen dret a una sèrie de serveis segons el seu grau i nivell de dependència. El catàleg de serveis inclou:\nConstitueix una modalitat de serveis d'atenció domiciliària, amb la tecnologia adequada.\nEl Servei de Teleassistència ofereix a les persones usuàries una atenció permanent i a distància, per tal d'assegurar una resposta ràpida a les eventualitats que puguen sobrevindre i està constituït per una central domèstica d'alarmes connectada telefònicament amb un centre de control dotat dels recursos humans i tècnics amb la capacitat necessària per a donar resposta ràpida a les diferents incidències i situacions d'emergència que es puguen presentar.\nEl Servei de Centres de Dia ofereix una atenció integral durant el període diürn a les persones en situació de dependència, amb l'objectiu de millorar o mantindre el millor nivell possible d'autonomia personal i donar suport a les famílies o cuidadors. En particular, cobreix les necessitats d'assessorament, prevenció, rehabilitació, orientació per a la promoció de l'autonomia personal, habilitació o atenció assistencial i personal. Conselleria\nÉs el conjunt, organitzat i coordinat, d'accions que es realitzen en el domicili de l'usuari, dirigides a proporcionar atencions personals, atencions de caràcter urgent i suport social a aquelles persones o famílies en situació de falta d'autonomia personal, dificultats de desenvolupament o amb problemes familiars especials que impedisquen realitzar les tasques habituals de la vida quotidiana.\nEl Servei d'Atenció Residencial ofereix serveis continuats de caràcter personal i sanitari. Aquest servei es prestarà en els centres residencials habilitats a aquest efecte segons el tipus de dependència, grau d'aquesta i intensitat de les cures que precise la persona.\nLa prestació d'aquest servei pot tindre caràcter permanent o temporal, quan es realitzen estades temporals de convalescència o durant les vacances, caps de setmana.\nEl Servei d'Atenció Residencial el prestaran les administracions públiques en centres propis i concertats. Conselleria\nQuan no siga possible l'accés a un servei públic o concertat d'atenció i cura, en funció del grau i nivell de dependència i de la capacitat econòmica del beneficiari, d'acord amb els convenis entre administracions.\nPrestació econòmica per a cures en l'entorn familiar i suport a cuidadors no professionals\nSempre que es donen les circumstàncies familiars, i d'un altre tipus, adequades per a això, i de mode excepcional, el beneficiari podrà optar-hi per ser atés en el seu entorn familiar, i el seu cuidador rebrà una compensació econòmica per això.\nTé com a finalitat la promoció de l'autonomia de persones amb gran dependència. El seu objectiu és contribuir a la contractació d'una assistència personalitzada, durant un nombre d'hores, que facilite al beneficiari una vida més autònoma, l'accés a l'educació i al treball, i l'exercici de les activitats bàsiques de la vida diària.\nAquest servei consisteix en el repartiment diari del menjar en el domicili de l'usuari, de dilluns a divendres, excepte els festius de caràcter nacional i autonòmic. L'objectiu d'aquest servei és possibilitar la permanència en el seu entorn habitual de persones que, pel seu estat de dependència, necessiten ajuda per mantindre un estat nutricional òptim, per tal de millorar la seua salut i qualitat de vida.\nSe sol·icitarà en el centre social corresponent segons el domicili de residència i empadronament.\nLlei 39/2006 de Promoció de l'Autonomia Personal i Atenció a les Persones en Situació de Dependència i Normativa de desplegament d'aquesta.


Veïns de la Selva insten a ocupar dilluns els CAP per evitar el tancament d'urgències - Diari de Girona\nVeïns de la Selva insten a ocupar dilluns els CAP per evitar el tancament d'urgències\nsanta coloma de farners | e.batlle 09.09.2011 | 16:04\nEl Moviment Ter Brugent va tallar la carretera a Anglès a primers de setembre pel tancament d´urgències. diari de girona\nEls serveis d'urgències nocturns de set Centres d'Atenció Primària (CAP) de la Selva interior deixaran de funcionar aquest dilluns. Per evitar-ho, diferents plataformes veïnals dels pobles afectats han iniciat una campanya que insta els ciutadans a ocupar els centres de salut per evitar que es suprimeixi aquest servei. La crida per frenar la supressió de les urgències nocturnes s'ha fet a través de xarxes socials i cartells informatius sota el lema de La sanitat és de tots i per a tots, ocupem el nostre CAP.\nEn concret, els moviments veïnals demanen als veïns que protestin i dilluns a dos quarts de vuit del vespre vagin fins al seu CAP i l'ocupin per evitar-ne el tancament. En concret, s'han convocat aquestes mobilitzacions a Breda, Anglès, Vidreres, Sant Hilari Sacalm i Arbúcies, que són les Àrees Bàsiques de Salut (ABS) on s'atén els veïns d'una vintena de pobles de la Selva interior.\nCal recordar que aquesta no és la primera de les mobilitzacions engegades per moviments veïnals de la Selva interior, com són l'Assemblea de Breda, Sant Hilari Sempre Obert, Indignats d'Hostalric i pobles veïns, Moviment Ter-Brugent, Moviment Silenc, Plataforma pel manteniment de les urgències al CAP d'Arbúcies; sinó que ja van realitzar diferents talls intermitents de carreteres fa dues setmanes.\nI de fet, en una carta enviada als ajuntaments afectats, des de les plataformes asseguren que tots els pobles s'han unit i que en un futur no gaire llunyà,perquè a Selva marítima s'estan suprimint els serveis d'urgències es preveu fer accions conjuntes. A banda, s'està preparant un segon tall de carreteres contra les retallades, d'escala catalana, asseguren a la carta, davant "la sordesa de Salut que les fa cada dia més necessàries, a parer nostre". A més, a Arbúcies, l'Ajuntament assegura en un comunicat que dóna suport a les accions de la plataforma per frenar la supressió d'urgències.\nEl tancament de les urgències de Selva interior és un fet que s'anunciava des de la primavera però no ha estat fins aquest estiu que el departament de Salut finalment ha confirmat la nova reordenació d'aquest servei i l'afectació a la Selva interior, i no va ser fins a finals d'agost que es va conèixer la data del tancament, dilluns vinent. Amb la nova estructuració la Selva interior tindrà un Punt d'Atenció Continuada al CAP de Santa Coloma de Farners i també comptarà amb un metge localitzable a les nits a la zona de les Guilleries-Montseny. A banda, als veïns se'ls recomana també trucar al telèfon d'Emergències mèdiques (112), que decidirà si envia una ambulància, si es pot resoldre telefònicament o si recomana que la persona es desplaci al CAP.