'La igualtat en la diferència' és el missatge central dels actes del Dia de la Dona a Sant Cugat - Sant Cugat Informa!\nInici » Notícies » ‘La igualtat en la diferència’ és el missatge central dels actes del Dia de la Dona a Sant Cugat\n24 febrer 2015 a 11:00\n‘La igualtat en la diferència’ és el missatge central dels actes del Dia de la Dona a Sant Cugat\nEl cartell d’aquest any ha estat dissenyat per Chantal Casanovas\nPresentació del cartell del Dia de la Dona 2015 a Sant Cugat // Imatge cedida per l’Ajuntament de Sant Cugat (Foto: Localpres)\n‘Diferents però iguals’ és l’eslògan que presideix el cartell del Dia de la Dona, que enguany ha elaborat la dissenyadora Chantal Casanovas, estudiant de l’Escola d’Art i Disseny de Sant Cugat. La ciutat ha programat una quinzena d’activitats al voltant de la celebració del 8 de març, que inclouen música, exposicions, cinema i activitats de sensibilització als centres educatius del municipi\nLa tinenta d’alcalde de Serveis a la Ciutadania de l’Ajuntament de Sant Cugat, Susanna Pellicer, ha presidit aquest matí, a la sala Heura de l’Ajuntament, la presentació dels actes programats amb motiu del Dia de la Dona a Sant Cugat. A l’acte també hi han participat el director del Museu de Sant Cugat, Lluís Campins; la presidenta de Noestasola, Maribel Guillamón; el president de l’ Associació per a la Superació de l’Ansietat i la Depressió Assadega’m, Francisco Lopera; la guanyadora del concurs de cartells d’enguany, Chantal Casanovas; la directora de l’Escola d’Art i Disseny, Cristina Subirats; Rebeca Galan, del grup Esencia de Vida; i Laura Jener de Dterra.\nEnguany, el missatge principal que vol traslladar el consistori és el de la igualtat en la diferència. És per això que l’eslògan escollit, ‘Diferents però iguals’, emfasitza que la igualtat no està renyida amb la diferència, sinó al contrari: allò que ens fa iguals és la diferència.\nEl cartell que incorpora l’eslògan ‘Diferents però iguals’ és obra de la dissenyadora Chantal Casanovas, estudiant de l’Escola d’Art i Disseny de Sant Cugat, que ha guanyat el concurs d’aquest 2015. Els finalistes han estat Miguel López i Joel Mariscal, estudiants de l’Escola Illa de Sabadell. El cartell mostra la silueta de sis persones, semblants i alhora diferents per raó de gènere.\nSegons la tinenta d’alcalde de Serveis a la Ciutadania, Susanna Pellicer, “el missatge de l’educació en la igualtat és molt important, perquè és allò que ens permet assolir el canvi social”. Pellicer ha recordat que “cal que continuem treballant en l’assoliment de la igualtat, ja que, avui dia, les dones cobren un 30% menys que els homes de mitjana. Hem de ser capaços de transmetre aquests valors als joves, que són els futurs adults de la nostra societat”.\nProgramació complerta del Dia de la Dona a Sant cugat\nL’ajuntament de Sant Cugat ha programat una quinzena d’activitats, que inclouen música, exposicions, cinema i activitats de sensibilització als centres educatius del municipi. Alguns exemples són: la formació Esencia de Vida farà un concert de gospel el 8 de març, també es representarà l’obra de teatre “L’alè de la vida“, de David Hare, i l’Associació Assadegam projectarà el documental “Un mismo cielo”, de Laura Latorre i Míriam Herrero. A més a més, diversos centres educatius de Sant Cugat duran a terme tallers d’anàlisi d’estereotips sexistes, tallers de relacions igualitàries i activitats de corresponsabilitat.\nA banda, el Museu del Tapís Contemporani durà a terme una jornada de portes obertes i donarà a conèixer el taller “Explica’m teixint”, que aplega dones que han patit violència de gènere al voltant de la confecció d’un tapís. El Museu també ha planificat una visita a l’exposició de Rosario Gallifa i tallers familiars d’art tèxtil. L’Associació Noestasola també ha organitzat un concert de Pere Codó amb la musicació de poemes i, com cada any, l’Escola d’Art ha seleccionat les millors propostes del concurs de cartells del Dia de la Dona per mostrar-les en una exposició que es podrà visitar en aquest centre educatiu.\n#8 març #Associació Assadegam #Chantal Casanovas #Cristina Subirat #Dia de la Dona #diferència #dona #Escola d’Art i Disseny #Esencia de Vida. Laura Latorre #Francisco Lopera #igualtat #Joel Mariscal #Lluís Campins #Maribel Guillamon #Miguel López #Míriam Herrero #Museu de Sant Cugat #Museu del Tapís Contemporani #Noestasola #Pere Codó #Rebeca Galan #Rosario Gallifa #Susanna Pellicer\nComerços i Ajuntament de Sant Cugat uneixen esforços contra la violència de gènere\nJornada de formació empresarial i networking per a dones


Es reforcen els dispositius antiincendis de cara a l'estiu del 2019 | betevé\nL'estiu passat hi van haver 13 incendis a l'entorn del Parc de Collserola\nAlberto Martínez | diumenge, 9 de juny del 2019, a les 13.52\nBombers de Barcelona i Guàrdia Urbana treballen conjuntament als entorns de Collserola quan s’acosta l’època d’estiu. L’objectiu és preparar el terreny i millorar les condicions de la muntanya per tal de prevenir el risc d’incendis els mesos més calorosos. A més, la vigilància de la zona forestal és molt important perquè el nombre de visitants es dispara i consegüentment, el risc d’incendi.\nAquest dimarts 11 de juny, els Bombers activen la campanya forestal d’estiu, que es mantindrà fins a mitjans de setembre. El dispositiu controla tres zones de cobertura a la Serra de Collserola amb recorreguts diaris per l’entorn forestal: Parc de Vallvidrera, de la Vall d’Hebron i de l’Eixample i el de Sant Andreu.\nEn concret, els Bombers treballaran en la identificació i comprovació de l’estat dels camins, i revisaran els hidrants d’incendi que hi ha a la zona, per confirmar que funcionin correctament.\nLa Guàrdia Urbana incrementa els contactes amb els veïns dels districtes de muntanya amb la finalitat d’evitar incendis provocats i fer tasques de prevenció, i garantir el cobriment adequat de tota la zona de Sarrià-Sant Gervasi, Horta-Guinardó i Nou Barris.\nAugmenten les intervencions dels Bombers el 2018\nL’estiu de l’any 2018 es van produir 13 incendis a l’entorn del Parc de Collserola que van afectar 22 hectàrees. A més, durant tot l’any, han augmentat més d’un 8 % el nombre d’intervencions realitzades pels Bombers.\nEl Servei de Prevenció i Extinció d’Incendis i Salvaments va fer un total de 20.053 intervencions, de les quals, més de 4.000 en incendis o explosions. D’aquestes, la meitat es van realitzar en edificis.\nUn estiu sec i calorós seria una mala notícia\nL’hivern i l’inici de la primavera han estat molt secs al litoral central i també a Barcelona. El primer quadrimestre del 2019 va ser el més sec des del 1914 a l’Observatori Fabra on només va caure un 30 % de la pluja que tocaria. El maig, per contra, va ser clarament plujós, amb gairebé el doble del que és habitual (109 litres per metre quadrat). Això ha fet augmentar el volum vegetal que de cara a l’estiu és susceptible d’assecar-se i convertir-se en combustible.\nPer això, la pluja dels pròxims dies i la previsió de calor moderada al juny és clau. També s’ha de tenir l’ull posat en els mesos de juliol i agost, tradicionalment secs al Mediterrani. De fet, el juliol és el mes més sec de l’any a Barcelona, de mitjana només cauen 24 litres.\nEls mapes estacionals, però, no són del tot desfavorables. Els models de l’agència nord-americana NOAA anuncien que el juliol i l’agost podrien registrar temperatures habituals a Barcelona i precipitacions que igualarien la mitjana de juliol i la superarien en el cas de l’agost.\n— Bombers de Barcelona — estiu — Guàrdia Urbana — incendis forestals — Parc Natural de Collserola


Concentració a la Seu en defensa de l’escola catalana - El Periòdic d'Andorra\nConcentració a la Seu en defensa de l’escola catalana\nEls manifestants rebutgen els nous atacs al sistema educatiu\nPublicat el Dijous, 26 d'octubre de 2017 | 04:30 h\nLa concentració a la Seu en defensa de l’escola catalana, ahir. | RÀDIOSEU\nLa plaça dels Oms de la Seu d’Urgell es va tornar a omplir ahir a la tarda, en aquesta ocasió per mostrar el suport al model d’escola catalana. La concentració s’ha fet simultàniament davant de centenars d’ajuntaments d’arreu del país en resposta al nou intent de l’Estat espanyol de desprestigiar la immersió lingüística i intervenir el sistema educatiu català, que és competència del Departament d’Ensenyament de la Generalitat.\nEn l’acte, convocat a la Seu per la recentment creada Comissió de Suport a l’Escola Catalana, s’hi han reunit docents, pares, mares i veïns en general que han volgut mostrar la seva complicitat amb el model educatiu bastit al llarg de les darreres dècades a la ciutat i a la resta de Catalunya. Alguns dels assistents van aprofitar per sumar-se a la recollida de signatures impulsada des de la capital de l’Alt Urgell, i publicada també a la plataforma Change.org, i que en menys d’una setmana ja ha sumat més de 8.500 suports.\nEls organitzadors van llegir el manifest presentat divendres passat en què, entre d’altres punts, es rebutja les temptatives de judicialitzar la vida escolar i es fa una crida a «continuar el bon clima de convivència que sempre ens ha guiat i que s’ha vist alterat darrerament en un centre educatiu de la Seu d’Urgell». El text recorda que «els problemes de l’escola s’han pogut resoldre sempre a l’escola, a través dels canals ja establerts», com ara el professorat, la direcció, l’AMPA, el consell escolar i, en última instància, la inspecció d’ensenyament. Per això, lamenten «el fet d’intentar solucionar els problemes escolars directament amb la justícia implica que s’agreugin i que sigui encara més difícil per a les parts poder arribar a un entesa», a banda que «perjudiquen directament els infants» ja que els posa en el centre d’atenció. En aquest sentit, els impulsors condemnen «els atacs externs» que «intenten trencar-la per afavorir interessos polítics i mediàtics, mai pedagògics».\nTambé pel que fa a l’actualitat general en clau local, l’ANC Alt Urgell i Òmnium Alt Urgell han anunciat que organitzen autocars per assistir a la concentració prevista demà davant del Parlament.


O unitat o res – Francesc-Marc Álvaro\nFrancesc-Marc Álvaro | O unitat o res\npost-template-default,single,single-post,postid-3026,single-format-standard,mikado-core-2.0.4,mikado1,ajax_fade,page_not_loaded,,mkd-theme-ver-2.1,vertical_menu_enabled, vertical_menu_width_290,smooth_scroll,side_menu_slide_from_right,wpb-js-composer js-comp-ver-6.0.5,vc_responsive\n04 set 2014 O unitat o res\nEl ministre Montoro va fer, aquest dimarts, un gran favor al moviment sobiranista català, durant la seva compareixença al Congrés dels Diputats: totes les seves paraules, acompanyades de la salsa agredolça de la represàlia i l’acarnissament, van donar la raó als que pensen –com jo mateix- que el procés que viu Catalunya és, per sobre de tot, un intent de repartir el poder d’una manera més justa, posant en qüestió els pactes i equilibris forjats durant una transició que va evitar una nova guerra civil a canvi de sotmetre l’operació a la vigilància estricta d’uns militars que li ho devien tot al dictador mort al llit. Aprofito el viatge al passat per corregir una dada que donava dilluns: el senador més votat el 1977 a Espanya va ser Josep Benet i no Xirinacs.\nL’agressivitat extrema del ministre en referir-se a Jordi Pujol ens indica que el grup de poder que representa el PP se sent traït per algú que considerava “dels nostres” tot i les distàncies ideològiques. L’expresident era el nacionalista català moderat que sempre en volia més però que, a l’hora de la veritat, actuava com a líder d’un partit frontissa en l’escaquer espanyol que assegurava la governabilitat a canvi d’un preu assequible. Les elits no tenien sorpreses. Recordeu que Pujol va ser declarat “español del año” pel diari ABC. Recordeu que Aznar va arribar al palau de la Moncloa l’any 1996 gràcies al llavors president de la Generalitat, a qui el perdedor González va aconsellar de pactar amb el seu adversari “per interès general”. Per cert, Montoro va intervenir, al costat d’altres dirigents populars, en les negociacions entre PP i CiU que van donar lloc al Pacte del Majestic.\nUn columnista de Madrid gens sospitós de simpaties sobiranistes com David Gistau va resumir molt bé l’error del ministre d’Hisenda en parlar del cas Pujol: “Montoro logró ayer convertir el caso Pujol en una agresión del Estado que legitima el discurso independentista y en una invitación a sospechar de todos desde la Transición, del Rey abajo”. El tret per la culata, vet-ho aquí. Perquè el nou moviment sobiranista no es pot entendre si no es té en compte que uneix sota l’estelada el desig de regeneració democràtica, la reclamació de ple reconeixement nacional i la constatació d’un tracte econòmic i fiscal insostenible. Per això l’intent del Govern Rajoy de construir un relat que identifiqui sobiranisme amb corrupció està destinat a fracassar dins la societat catalana alhora que –sense voler- converteix l’unionisme oficial en l’opció del xantatge, dels pactes de silenci, de les complicitats tòxiques i de les impunitats entrellaçades.\nEl discurs de Montoro és coherent amb l’estratègia dels poders espanyols per enfrontar-se al desafiament català: alimentar tot el que seria susceptible de provocar la divisió i el caos en el camp sobiranista. En aquest sentit, el cas Pujol genera divisió perquè fa trontollar els fonaments de CiU, formació imprescindible per assegurar una majoria favorable a la creació d’un Estat català independent. Que Pujol no vulgui comparèixer al Parlament fins després del 22 de setembre confirma que l’estratègia de la defensa de la família de l’expresident fa molt mal a una Convergència que necessita frenar el setge de la sospita indiscriminada. Si Artur Mas i Josep Rull no s’atreveixen a fer cirurgia de guerra, la reconstrucció de la credibilitat no passarà per una refundació sinó per una demolició. Els milers de votants de l’encara primera força nacionalista mereixen una mica de respecte.\nLa divisió és l’arma principal del Govern espanyol per posar fi al legítim anhel d’una majoria de la societat catalana de decidir el seu futur. Divisió que –si no hi ha intel·ligència ni generositat- es podria donar en molts àmbits del sobiranisme: dins dels partits, dins de les entitats, entre els primers i les segones, entre sigles diverses, entre dirigents… El pronòstic que fan els estrategs de Rajoy és que la desunió del sobiranisme, després d’un 9 de novembre en què no es pugui fer la consulta, incrementarà les desconfiances, els retrets, el desànim, el cansament i que, més d’hora que tard, aquest quadre acabarà afeblint els lideratges sobiranistes, especialment el de Mas, que és la peça que Madrid vol caçar des del primer dia. Totes les decisions que es prenguin des d’avui a Catalunya –Mas i Junqueras no poden ignorar-ho- haurien de tenir com a principal objectiu desmuntar aquest pronòstic. Sé que és impossible que els aparells dels partits deixin de banda els seus càlculs, però és innegable que, ara més que mai, l’èxit o el fracàs d’aquest projecte depèn de dos factors: que els sobiranistes evitin errors i que la mobilització no s’esbravi gens ni mica.\nUnitat i control hàbil dels temps per fer el que calgui fer. Aquests són els únics principis que l’estratègia sobiranista no hauria d’incomplir, passi el que passi en els propers mesos. Mentre, a favor del procés consigno dues realitats que poden passar inadvertides enmig del soroll. Primera: Madrid, finalment, s’ha convençut que té un problema gros amb Catalunya i que no és una simple febrada. Segona: per primer cop en la història i des de fa dos anys, el món sap que existeix la nació dels catalans i la reconeix com a actor polític, per molt que Margallo posi pals a les rodes.


Conèixer Catalunya: SANT SILVESTRE DEL MOR. SANT FERRIOL. LA GARROTXA\nEl Jordi Fernández i Cuadrench ,l’ Antoni Noguera i Massa , el Joan-Albert Adell i Gisbert i el Jordi Vigué i Vinas, escriuen de l’església de Sant Silvestre del Mor que és un senzill edifici d’una nau, capçada a llevant per un absis semicircular de dos ulls, situat sobre el mur de la testera de llevant de la nau, obert directament i amb un campanar d’espadanya.\nL’edifici fou profundament reformat en època barroca, amb la substitució de la coberta original de la nau, probablement d’embigat de fusta, atès que no deixà empremtes a la part alta del mur, on es dreça el campanar, per una volta de rajol, amb llunetes, que arrenca d’una motllura de factura molt senzilla, que avui es troba en ruïnes, com tot el conjunt del temple.\nAls murs de tramuntana i de migjorn de la nau, prop de l’absis foren obertes dues capelles rectangulars i sembla que en el mateix procés de reformes fou modificada la façana de ponent, on s’obre la porta. En aquesta mateixa façana s’obre un ull de bou, tallat en un sol bloc de pedra, que és l’única obertura, visible, que pot correspondre a l’obra original.\nL’aparell és, en general, molt rústec, de petits carreus, simplement escairats, sense polir, disposats en filades uniformes i irregulars, amb abundant argamassa de calç, que posen en evidència el caràcter rude de l’obra, la qual s’avé a les formes rurals de l’arquitectura del segle XII, fortament empeltades de la tradició constructiva del segle anterior\nVisitar la Garrotxa és una de les coses que cal fer.


Bonaventura Clotet i Carme Torras, membres de l'IEC, guanyadors ex aequo de la 31a edició del Premi Nacional de Recerca\nEl Govern de la Generalitat de Catalunya i la Fundació Catalana per a la Recerca i la Innovació (FCRI) han concedit els Premis Nacionals de Recerca 2020. Enguany, el Premi Nacional de Recerca ha estat concedit ex aequo a Bonaventura Clotet, membre de la Secció de Ciències Biològiques de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC), i a Carme Torras, membre Secció de Ciències i Tecnologia de l’IEC. Actualment, Clotet és director de l’Institut de Recerca de la Sida (IrsiCaixa) i cap del Servei de Malalties Infeccioses de l’Hospital Germans Trias i Pujol. Torras és professora d’investigació del Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC) i cap del grup de recerca en Percepció i Manipulació Robotitzada de l’Institut de Robòtica i Informàtica Industrial (CSIC i Universitat Politècnica de Catalunya).\nEl Premi Nacional de Recerca reconeix l’investigador o investigadora que ha contribuït significativament i internacionalment durant la seva trajectòria a l’avenç d’una disciplina científica en qualsevol dels seus àmbits (ciències humanes i socials, ciències de la vida i de la salut, enginyeries i tecnologia o ciències experimentals). En el cas de Bonaventura Clotet, el guardó se li concedeix per la seva recerca d’abast internacional de més de quaranta anys en el camp del virus de la immunodeficiència humana (VIH) i malalties relacionades, recerca que l’ha convertit en un dels investigadors de més rellevància internacional en el desenvolupament i l’aplicació d’estratègies terapèutiques d’erradicació i d’estratègies preventives contra la sida. Clotet és doctor en medicina per la Universitat Autònoma de Barcelona.\nA Carme Torras, se li atorga el Premi Nacional de Recerca per la seva investigació sobre intel·ligència artificial i robòtica assistencial. El jurat ha destacat, també, la seva intensa tasca de promoció de l’ètica en l’aplicació de la robòtica i la intel·ligència artificial, fet que ha contribuït d’una manera destacada a la disseminació científica d’aquestes disciplines, tant en l’àmbit escolar i popular com en l’àmbit investigador i acadèmic.\nEls Premis Nacionals de Recerca, que apleguen un total de sis guardons, fomenten el reconeixement social de la ciència i l’activitat d’investigadors, mecenes, empresaris, comunicadors i entitats creadores d’empreses de base científica. Així, a banda del premi esmentat, també s’ha concedit el Premi Nacional de Recerca al Talent Jove a Núria Montserrat, professora d’investigació ICREA a l’Institut de Bioenginyeria de Catalunya (IBEC); la Fundació Víctor Grífols i Lucas ha resultat distingida amb el Premi Nacional de Mecenatge Científic; la revista de divulgació científica Mètode, de la Universitat de València, ha rebut el Premi Nacional de Comunicació Científica; el Premi Nacional de Partenariat Publicoprivat en R+I ha estat per a B. Braun Surgical SAU, i el Centre de Regulació Genòmica (CRG) ha estat premiat amb la nova categoria de Premi Nacional d’Innovació a la Creació d’una Empresa de Base Científica.\nLa data prevista per al lliurament dels premis és dimarts 26 d’octubre, a les 18 hores, al Teatre Nacional de Catalunya.


El Liceu obre la temporada amb una òpera "irresistible i impertinent" sobre la fidelitat i l'amor\nLa posada en escena és de Katie Mitchell, qui situa l’obra a l’actualitat\nEl Gran Teatre del Liceu continua amb un màxim d’un 70% del seu aforament\n13.09.2021 | 16:18 hores\nEl Gran Teatre del Liceu obrirà de la temporada del 175è aniversari amb 'Ariadne auf Naxos', amb música de Richard Strauss i llibret de Hugo von Hofmannsthal, que estarà a l'escenari del Gran Teatre del 22 de setembre al 4 d'octubre, gairebé 19 anys després de la darrera representació, el 2002.\n“�� Obrim la venda d'entrades! Des d'avui ja pots comprar entrades per als espectacles de la temporada 2021/22 del Liceu!\nDescobreix la temporada del 175è aniversari �� https://t.co/WDkwwNZD3d#ParadísLiceu pic.twitter.com/vThoulbrTE“\n— Gran Teatre Liceu (@Liceu_cat) September 8, 2021\nEl director artístic ha indicat que és una obra "irresistible, impertinent" i vigent que tracta temes com l'amor i el debat sobre la fidelitat. La posada en escena és de Katie Mitchell, qui situa l'obra a l'actualitat, i Joan Pons dirigirà l'Orquestra Simfònica.\nGarcía de Gomar ha dit que és una òpera "excepcional poc conreada" al Gran Teatre del Liceu, ja que només s'han vist 24 funcions del muntatge. Apunta que posa diversos binomis en tensió: entre la veritat i l'artificialitat, la realitat i la ficció, i el tràgic i el còmic.\nL''Ariadne auf Naxos' de Katie Mitchell, directora teatral, planteja la història de l'home més ric de Viena, que ha encarregat una òpera seria a un jove compositor, a més de convidar-hi un grup d'actors de la commedia dell'arte. Mentre demana que actuïn tots a la vegada, Zerbinetta intenta convèncer la tràgica Ariadne que els homes són tots iguals i fins i tot intercanviables, posant en el punt de mira qüestions relacionades amb la fidelitat, la sexualitat i la presentació pública d'homes i dones.\nCom s'ha explicat a la roda de premsa, la directora introdueix un matís en el personatge d'Ariadne, ja que no només és abandonada per Teseu a Naxos, sinó que també està embarassada. Així mateix, apareix un personatge de gènere fluid. "El nostre paper són no binari i són de gènere fluid o neutre", han destacat Samantha Hanley i Paula Murrihu, que es posen en la pell de la compositora.\nL'avortament, la vida i la mort\nDurant la representació en la qual Ariadne lluita contra el desig de morir, també s'apunten qüestions sobre l'avortament, la vida i la mort. L'òpera, com ha apuntat Pons, és un clar exemple del teatre dins el teatre.\nPart de l'equip d''Ariadne auf Naxos' al Liceu, el 13 de setembre del 2021\nPons dirigirà l'Orquestra Simfònica donant vida a una partitura plena d'influències. "De colors mozartians, l'obra de Strauss integra i conjuga el neoclassicisme i les danses populars de màscares italianes amb moments wagnerians", ha remarcat el Liceu.\nLes sopranos Miina-Liisa Värelä i Johanni van Oostrum debuten al Liceu interpretant el paper d'Ariadne, Elena Sancho Pereg i Sara Blanch es posen al capdavant de l'exigent rol de Zerbinetta. Completen un repartiment de luxe els cantants Nikolai Schukoff, David Pomeroy Samantha Hankey i Paula Murrihy, entre d'altres\nPer altra banda, d'acord amb la normativa vigent, el Gran Teatre del Liceu continua amb un màxim d'un 70% del seu aforament. A més, el Liceu finalment s'ha vist obligat a reubicar els seus abonats i compradors individuals per a les funcions d''Ariadne auf Naxos' per tal de mantenir una butaca de separació entre grups bombolla assegurant així a distància de seguretat obligatòria que exigeixen les autoritats sanitàries.\nEl teatre català ha rebut aquesta temporada un 45% menys d'espectadors que abans de la pandèmia


Romeva i Bel evidencien les seves diferències sobre BCN World\nRaül Romeva i Germà Bel evidencien les seves diferències sobre BCN World en un acte a Tarragona\nEls candidats de Junts pel Sí xoquen sobre els avantatges i els inconvenients del macroprojecte de turisme i oci\nDijous, 17/09/2015 | Actualitzada 12/01/2016 - 14:30\nEl cap de llista per Barcelona de Junts pel Sí, Raül Romeva, i el de Tarragona, Germà Bel, han posat en evidència aquest dijous les seves diferències sobre BCN World, el projecte de macrocomplex de turisme i oci que es construirà entre Salou i Vila-seca, molt a prop del parc temàtic de Port Aventura. Bel ha defensat les bondats del projecte impulsat pel Govern d'Artur Mas, ja que, al seu parer, "serà capaç de crear riquesa, llocs de treball i sostenibilitat" amb la condició que no sigui "el Benidorm de la Costa Daurada". En canvi, Romeva ha considerat que "és un tema que està congelat i ho estarà fins que no hi hagi un mandat ciutadà que decideixi què i com s'ha de fer aquesta inversió".\nEn un acte de campanya conjunt per parlar d'infraestrucutres celebrat al Port de Tarragona, Bel ha explicat que la candidatura de la qual forma part "no creu que la riquesa es tingui, sinó que s'ha de crear" --això justifica el macrocomplex d'oci--, i que els impostos sobre aquesta activitat permetran generar ingressos per finançar serveis socials.\n"És un projecte que serà capaç de crear riquesa i llocs de treball", ha afirmat, alhora que ha criticat el Govern del PSOE perquè va crear la llei de dependència sense assegurar primer el finançament, i això ha generat problemes a posteriori.\nEn canvi, Romeva ha expressat els seus dubtes sobre BCN World i ha dit que és un "tema que no està tancat" en el si de la candidatura, en al·lusió al fet que els diversos actors que formen part de la llista no tenen la mateixa opinió.\nEl projecte d'oci es va aprovar en aquesta legislatura al Parlament amb els vots de CiU i PSC, però el rebuig d'ERC, tot i que els republicans eren els socis del Govern i els que garantien l'estabilitat parlamentària al president Artur Mas.\nQUE HI HAGI "MANDAT CIUTADÀ"\nRomeva ha assegurat que aquest tema està "congelat", ja que els integrants de la candidatura sobiranista --CDC i ERC, entre altres-- no tenen la mateixa opinió sobre les oportunitats que genera el macrocomplex.\nEl cap de llista diu que el tema quedarà parat fins que hi hagi un "mandat ciutadà que aclareixi què i com s'ha de fer aquesta inversió", i no ha precisat si aquest mandat, per tant, haurà de sorgir d'unes pròximes eleccions catalanes.\nEl tinent fiscal del Suprem denuncia la contaminació ideològica de companys del procés que el van voler influir\nTemes: Germà Bel Junts pel sí Raül Romeva Eleccions Catalunya Eleccions Catalunya 2015 BCN World


L'economia catalana pateix una forta davallada i cau un 21,3% interanual en el segon trimestre\nEl PIB de Catalunya va caure un 21,3% interanual en el segon trimestre d'aquest 2020 a causa de l'impacte negatiu de la demanda interna (-19,7%) en tots els components a excepció de en el consum de les administracions públiques (5, 3%), segons l'Institut d'Estadística de Catalunya (Idescat).\nEspanya és l'economia de la UE que té les pitjors xifres d'atur i la caiguda més gran del PIB\nEl PIB del Brasil es desploma un 9,7% en el segon trimestre\nPel que fa a el sector exterior, les exportacions totals a l'estranger han caigut el 37,7% interanual i les importacions s'han reduït fins a un 33,6%.\nEn el context actual de recessió econòmica global pel coronavirus, l'evolució interanual de l'economia catalana situa el PIB de Catalunya vuit dècimes per sobre de la mitjana espanyola (? 22,1%?) I nou punts i sis dècimes per sota que fa a la UE (-11,7%).\nPel que fa a l'evolució intertrimestral, el PIB va caure un 16,9% i se situa un punt i sis dècimes per sobre de la taxa espanyola (-18,5%), mentre que la taxa de la UE és d'un -14, 1%.\nPel que fa a la demanda interna, destaca la caiguda del consum de les llars (-26,3%), a causa de la paralització de les compres no essencials a partir de la declaració de l'estat d'alarma pel Covid-19.\nLa intensa reducció de les vendes de el comerç al detall dels mesos d'abril i maig es va atenuar al juny, coincidint amb la millora de la situació sanitària i la progressiva eliminació de les restriccions de mobilitat.\nPel que fa a l'oferta, la caiguda és generalitzada en tots els sectors, encara que en menor mesura en l'agricultura (-2,3%), i la construcció és el que registra un major descens (-25,1%), però destaca la baixada de el sector serveis (-20,4%), que no s'havia produït en crisis anteriors, a causa de el comerç, el transport i l'hostaleria (-39,8%).\nPel que fa a la indústria, arriba a una caiguda del 23,1% i les branques més afectades són la fabricació de vehicles de motor i la metal·lúrgia.\nNo obstant això, destaca la recuperació reflectida en les dades de juny, quan la indústria alimentària i el sector químic i farmacèutic han recuperat pràcticament el nivell d'activitat de fa un any.


Payasospital rebrà el Premi d’Honor de les Arts Escèniques Valencianes 2021 – Sinergias · Art Visual i Escènic\n– La cerimònia de lliurament se celebrarà el 8 de novembre al Teatre Principal de València\n– El fil conductor de la gala serà la celebració del retorn del públic als patis de butaques\nEl conseller d’Educació, Cultura i Esport, Vicent Marzà, ha anunciat el Premi d’Honor de les Arts Escèniques Valencianes 2021, que concedeix la Generalitat en el marc dels reconeixements autonòmics que enguany se celebren el 8 de desembre al Teatre Principal de València.\nEn un acte en el qual s’ha convidat les nominades i els nominats a les diferents categories dels Premis de les Arts Escèniques Valencianes 2021, Marzà ha explicat que “en aquesta edició volem reconéixer la gran tasca cultural, social, humana i pedagògica que realitza l’associació Payasospital. Un treball dur , però també és extremadament gratificant, perquè són una vacuna d’humanitat i provoquen reaccions meravelloses: fer riure els xiquets i les xiquetes que estan passant per complicats processos d’hospitalització. En aquests temps la seua activitat ha sigut encara més necessària que mai”.\n“La gent de Payasospital són l’exemple de com la cultura ens cura des del punt de vista emocional i més encara quan es tracta dels més menuts de casa. Donen sentit al que estem repetint des de fa molts mesos: la cultura ens ajuda a alçar el cap, ens fa sentir millor i l’hem d’entendre com un factor fonamental per a la recuperació com a societat. Ens fa molta il·lusió que reben aquest merescudíssim reconeixement”, ha afegit Vicent Marzà.\nL’ONG Payosospital està a punt de fer 25 anys i la van crear intèrprets de circ en les seues diferents variants, coordinats amb equips mèdics i psicològics. Donen suport als menors ingressats en hospitals públics valencians.\nUna cerimònia basada en la celebració del retorn del públic a la cultura en viu\nAnna Marí assumeix la direcció escènica de la cerimònia d’enguany. La dramaturga, directora, actriu, membre fundadora de CRIT Companyia de Teatre i codirectora del projecte teatral europeu Escena Erasmus, ha enfocat la gala com una celebració del retorn del públic als espectacles en viu.\nSegons Marí: “Per això, perquè celebrem la tornada als teatres, ens hem volgut fixar en la història dels teatres de la ciutat de València. Escarbant hem trobat la història d’una companyia valenciana de principi de segle XX, que ens ha entusiasmat i amb la qual ens hem sentit molt identificats”.\nPer tant, el lliurament de premis es farà seguint una història de superació i recuperació en què hi ha implicats professionals de diferents disciplines i que estarà conduït per Maribel Bayona, Josep Valero i Daniel Tormo.\nLes nominacions a les 18 categories dels Premis de les Arts Escèniques Valencianes 2021\nCal recordar que fa unes setmanes es van anunciar els 54 nominats i nominades en les 18 categories als premis.\nEls nominats a la millor composició musical són: Telemann Rec per ‘La mort i la donzella’, Raquel Molano per ‘Paüra’ i Luna y Panorama de los insectos per ‘Perenne’. Pel que fa a la millor il·luminació, els nominats són: Juanjo Llorens per ‘La mort i la donzella’, Marc Gonzalo i Miquel Llop per ‘Rebel·lió’ i Manuel Conde per ‘Luna’.\nArts Escèniques Valencianes


Sant Joan les Fonts prepara la 15a edició de la Fira de la Bruixeria amb productes locals - Garrotxa Digital\nSant Joan les Fonts - Publicat a les 15.18\nComentaris tancats a Sant Joan les Fonts prepara la 15a edició de la Fira de la Bruixeria amb productes locals\nQuan parlem de màgia a la Garrotxa és inevitable pensar en la Fira de la Bruixeria de Sant Joan les Fonts, que enguany arriba a la seva 15a edició. A causa de la situació actual arran del coronavirus aquest és un dels esdeveniments que encara penja d’un fil, tot i que la seva data de celebració està prevista pels propers 3 i 4 d’octubre. L’Ajuntament, però, de moment ha decidit tirar endavant l’organització de la fira, aquest any enfocada al producte de quilòmetre 0.\nImma del destí, coordinadora Fira Bruixeria: Ens basarem en la gent que tenim aquí, amb les feines de les persones de la comarca i obrint un ventall de possibilitats diferents sense explorar cultures diferents com havíem fet altres anys. Cada any anàvem a investigar una cultura i enguany serà la nostra.\nAmb totes les mesures de seguretat establertes s’està preparant una fira per posar en valor la comarca i els seus habitants amb espectacles de temàtica local, el treball de les energies amb les cultures escèniques, el tractament de l’aigua i el reiki.\nImma del destí, coordinadora Fira Bruixeria: Farem una escola del ball de bruixes perquè hi pugui participar més gent, incloent als més petits que en tenen moltes ganes.\nSi la situació no permet la seva celebració també s’ha posat sobre la taula la possibilitat de fer-la de manera virtual.


Rato rebia milions des de paradisos fiscals, segons el Banc d'Espanya\nRedacció Catalunyapress | divendres, 19 de febrer de 2016\nEl Banc d'Espanya va alertar que el vicepresident del Govern, Rodrigo Rato, va començar a rebre "importants transferències de diners" a partir de l'any 2012, que ascendeixen a no menys de set milions d'euros. Aquestes transferències s'haurien fet des de comptes corrents situades en sis paradisos fiscals, entre ells l'illa caribenya de Dominica, segons consta en el sumari de la causa en què s'investiguen irregularitats en el patrimoni de qui va ser president de Bankia.\nRodrigo Rato, rebut al crit de "xoriço" a la seva arribada als jutjats\nLa denúncia original de la Fiscalia detalla que Rato va rebre, en concret, 1.518.017 euros el 2012 i 1.259.305 el 2013, procedents de "comptes corrents en les que tenia poder de disposició" a Suïssa, Gibraltar, Luxemburg, Irlanda, Estats Units i Dominique.\nL'empresa que les investigacions situen en el centre de la complexa trama societària i de la qual Rato és responsable últim, Kradonara, va percebre també transferències des de l'estranger per un import de 4,6 milions d'euros. En concret Kradonara va ingressar 1,7 milions en 2011, amb origen Gibraltar, 1,4 milions el 2013 des del Regne Unit i Luxemburg i 1,5 el 2013, des dels mateixos països.\n2,4 MILIONS DEFRAUDATS\nLa Fiscalia calcula que l'expresident del Fons Monetari Internacional va ocultar aquests ingressos a Hisenda i va defraudar una quantitat d'almenys 2.460.000. A més de no declarar els ingressos percebuts des dels paradisos fiscals, Rato també va ocultar al fisc els diners percebuts pels serveis professionals d'assessorament prestats a Telefónica --que van ascendir a 307.627 euros-- i que li van ser facturats a través d'Kradonara.\nLa documentació inclosa en el sumari revela que l'alerta donada pel Banc d'Espanya va desembocar en l'elaboració d'un informe de l'Oficina Nacional d'Investigació del Frau (ONIF), en el qual es detectaven 07:00 riscos fiscals.\nSegons va declarar la seva inspectora en cap, Margarita García Valdecasas, davant del titular del Jutjat 31 de Madrid, Antonio Serrano-Arnal, el departament dependent del Ministeri d'Hisenda va decidir fer "una denúncia primerenca" al Ministeri Públic sobre aquests fets, en considerar que Rato " podria estar cometent un delicte econòmic ".\nGarcía Valdecasas va precisar davant el magistrat que la investigació va començar "aproximadament sobre el 2011 o 2012, per ordre seva, després de comprovar l'existència de nombroses" operacions creuades entre societats vinculades "Rato i detectar" moviments que no tenen lògica mercantil.\nEls abundants dades sobre irregularitats van desembocar en l'operació desenvolupada a l'abril de 2015, en què va ser detingut. Agents del Servei de Vigilància Duanera van registrar, a més, el seu domicili particular i diversos dels seus despatxos. L'exvicepresident del Govern declara aquest divendres davant del magistrat per tercera vegada en relació amb aquest cas.


BELFLEX SG 0905\n/ Productes\t/ EINES PNEUMÀTIQUES\t/ Cargoladores\t/ BELFLEX SG 0905\nRef. 02-SG 0905\nCargoladores pneumàtiques, 8.000 r.p.m., força 2 - 7 Nm.\nCargoladores reversibles amb gatell inversor incorporat a la carcassa. Collarí hexagonal de canvi ràpid. Excel•lent relació pes-potència. Baix consum d’aire. Perfecte per a treballs de fusteria d’alumini i fusta.\nParell de collament interior.\nCapacitat punta 1/4"\nVelocitat 8000 rpm\nForça 2 - 7 Nm\nDiàmetre manega 3/8” - 10\nPes 0,7 kg


Forestville (Wisconsin) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n44° 41′ 22″ N, 87° 28′ 50″ O / 44.6894°N,87.4806°O / 44.6894; -87.4806\nForestville és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia una població de 429 habitants.\nSegons el cens del 2000, Forestville tenia 429 habitants, 181 habitatges, i 120 famílies. La densitat de població era de 318,5 habitants per km².\nDels 181 habitatges en un 29,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 33,7% no eren unitats familiars. En el 30,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,37 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 22,6% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.\nLa renda mediana per habitatge era de 39.167 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.146 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 16.521 $. Aproximadament l'1,7% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nAlgoma (10 km)\nCasco (19 km)\nKewaunee (26 km)\nLuxemburg (24 km)\nSturgeon Bay (18 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Forestville_(Wisconsin)&oldid=19047148»


Vols barats de Santa Cruz de La Palma a Frankfurt des de 440 € a Iberia\tLa capital econòmica de la UE i seu d'una de les més importants fires de comerç internacionals, presumeix d'acollir la major Fira del Llibre del món i de tenir una de les més grans i variades ofertes museístiques del…\nNecessitem que ens indiquis les dates concretes del viatge per poder mostrar-te els preus per a aquest trajecte. Vols barats de Santa Cruz de La Palma a Frankfurt (FRA) de Santa Cruz de La Palma a Frankfurt Santa Cruz de La Palma-Frankfurt, Alemanya On et portem?\tSi l'origen i la destinació són a Espanya, se't mostrarà l'opció de "família nombrosa". Si, a més, esculls com a origen o destinació algun punt de les Illes Canàries, les Illes Balears o Melilla, se't mostrarà l'opció de "resident" en alguna d'aquestes regions. I, si el vol és entre Madrid i Barcelona, s'activarà l'enllaç de "Buscar Pont Aeri".\nConsulta l’oferta de vols de Santa Cruz de La Palma a Frankfurt i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Santa Cruz de La Palma a Frankfurt. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Santa Cruz de La Palma a Frankfurt fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


Koro de Varsovio - Apartament Drewniana 7 Warsaw Polònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nulica Drewniana 7 m. 8, Warsaw Centre, Warsaw, Polònia, 00-345 - Veure al mapa\nMés informació sobre Koro de Varsovio - Apartament Drewniana 7\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Heart of Warsaw - apartament Drewniana 7 es troba a la zona de Warsaw Centre de la ciutat de Warsaw. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Heart of Warsaw - apartament Drewniana 7, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport.\nL'ambient de Heart of Warsaw - apartament Drewniana 7 es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Heart of Warsaw - apartament Drewniana 7 és una selecció idònia per a la vostra estada a Warsaw.


El consum d’electricitat cau un 29% al mes d'abril respecte el 2019 | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl mes d’abril del 2019, en canvi, s’havien registrat consums molt importants degut a la forta demanda d’electricitat que va haver-hi fins a acabar la setmana santa (21 d’abril).\nAl llarg d’aquest mes d’abril, d’altra banda, es poden distingir dos moments diferenciats: els primers 20 dies, la reducció de la demanda respecte al mateix període del 2019 ha estat del 31%; en canvi, els darrers 10 dies del mes, la reducció s’ha atenuat fins a un 20%.\nPel que fa al consum elèctric acumulat durant els quatre primers mesos del 2020, ascendeix als 202,1 GWh, el que representa una disminució del 12,7% respecte al mateix període de l’any 2019.\nD’altra banda, en relació amb la producció pròpia d’electricitat, durant el mes d’abril s’han generat 17,3 GWh entre la producció hidràulica (15,6 GWh), la producció d’origen tèrmic del Centre de Tractament de Residus (1,5 GWh) i la producció fotovoltaica (0,16 GWh). Aquest volum –que s’explica per l’avançament de la fosa de neu— representa un increment del 43% respecte a l’abril del 2019 i ha permès cobrir, amb producció pròpia, un 51% del consum elèctric del país.


La flamarada solar més gran\nLa NASA ha registrat aquest dimecres l'explosió solar més gran dels últims temps\nMÒNICA L. FERRADO Barcelona Actualitzada el 11/08/2011 14:11\nLa matinada d'aquest dimecres hi ha hagut la flamarada solar més intensa que s'ha observat des de fa anys. Va passar en un cantó que no estava de cara a la terra. La Nasa ha pogut mesurar l'erupció a través del satèl·lit GOES de NOAA.\nSegons els científics de la NASA, aquest fet dóna una pista sobre el que passarà el 2013, quan el cicle solar actual assoleixi la màxima intensitat. A principis d'aquest any van emetre un comunicat que alertava sobre les possibles conseqüències sobre la terra d'explosions que encara han d'arribar, com ara alterar els senyals de telecomunicacions i la xarxa elèctrica.\nL'explosió de dimecres no estava dirigida cap a la terra. De totes maneres, la radiació de la flamarada va arribar fins a la part més alta de l'atmosfera terrestre i va provocar algunes petites interrupcions en sistemes de radiofreqüència.


La dona silenciosa de Monika Zgustova\nSi, des del meu punt de vista, Kundera és un deu (i un déu), sobretot pel que fa a les reflexions que sorgeixen en la història, Zgustova és un nou. Però pel que fa a l’art d’atrapar el lector, que no puguis deixar el llibre, Monika Zgustova és un autèntic deu. És evident que Kundera l’ha influenciat, és el seu mestre després de les traduccions que n’ha fet, però té la seva pròpia força. És un autèntic honor per Catalunya de poder comptar amb ella. Si s’ha de fer cas del que diu dels exiliats, ella no pot haver estat prou feliç aquí, però el fet que escrigui directament en català demostra com s’ha integrat. Llàstima que, per a un personatge de l’obra, la Costa Brava és situada a Espanya.\nEn el més pur estil Milan Kundera, les accions s’entrecreuen en l’obra: per parlar de la protagonista del llibre, Sylva, la dona silenciosa, pot fer-ho ella mateixa o un narrador omniscient. Té l’edat del segle, com la Maria de Heimat, i viurà tot el que el segle durà a Praga. Per altra banda, el seu fill Jan, exiliat, també narrarà les seves peripècies. Permanentment enamorat d’Helena, no trobarà cap dona per substituir-la als Estats Units. Hi ha un detall que certifica com l’estima:\nVaig passar la pel.lícula assegut com un tros de fusta, i només al final de tot vaig gosar fer-li una breu carícia a la mà amb la punta dels dits (114).\n“La timidesa és el garant del veritable amor”, deia amb molta saviesa Carles Riba. Els nois, els homes que van massa al gra, és que no estimen. És així i ja està, amb les excepcions que calguin.\nI de la timidesa del fill, passem al silenci de la mare, Sylva, que el seu amant, Andrei, compararà amb les pedres d’un riu:\nLes pedres duren, l’aigua flueix, les pedres callen, l’aigua remoreja (146).\nSylva, callada, sobreviu al llarg del segle, Andrei fa mil voltes i ves a saber com acaba. Ella no podrà resistir el que el segle ha fet amb tots dos al final.\nN’havia estat d’un professor particular seu, Petr, però fou casada per la força amb un aristòcrata com ella. Petr era un motiu de gelosia pel seu marit. Aquesta gelosia el porta al suicidi, la qual cosa no és més que una sortida de la trama novel.lística, perquè Sylva torni a estar sola. I aleshores ve quan els nazis ocupen Txecoslovàquia, i a ella l’obliguen a declarar-se ciutadana del Reich, si vol sobreviure. Més tard, els comunistes l’obligaran a subscriure el poder rus, també per la força, i em sembla que no aconsegueixen que denunciï possibles dissidents. El que passa aquesta dona és un autèntic calvari, i més perquè el seu amant, Andrei, l’envien al Gulag, que és com els camps de concentració nazis, a fer treballs forçats, i no en sap res en uns trenta anys. La duresa del comunisme és retratada amb exactitut: els professors són enviats a les fàbriques, les cues per comprar són inacabables, i, ja se sap quin és el concepte de bellesa d’un comunista:\nels comunistes mai no s’han preocupat per aquesta mena de bellesa, gairebé sembla com si els fes por –com temen l’humor i la ironia, per exemple (...) Només milers d’edificis uniformes, insípids i avorrits, amb aire provisori, testimoniaran, davant de les futures generacions, l’amargor d’unes vides tedioses, uniformement malaguanyades(345).\nAquest mal gust comunista és el que explica que la Sagrada Família no tingui cap importància per a ells, actualment, i a Catalunya. Massa original, massa bella, massa perdurable, massa manufacturada. Per tot això ha de caure.\nEn canvi, per a Sylva, la bellesa és molt important, sigui en un gerani al balcó, sigui pel record d’Andrei com “la primera estrella al cel que fosqueja”(294), sigui en l’enumeració “espelma...flor...copa”(347). I també la memòria: davant d’una dona que es diu Olvido: “Olvido... oblit... ¿no seria més bonic dir-se Memòria? (75). I és que com tot artista, Monika Zgustova sap la importància de la memòria, sobretot la inconscient, la involuntària, en la creació.\nPer altra banda, el seu fill té dificultats per trobar la felicitat als EEUU. “La felicitat és que algú ens comprengui”, li diu un amic. La seva dona, en canvi, l’obligarà a casar-se i a deixar la seva vida universitària per una casa amb piscina, i, sobretot, molts marcs daurats. Ell li acabarà fent maltracte emocional, en forma d’indiferència, el maltracte més corrent actualment.\nCom a conclusió, hi ha una una imatge que serveix per retratar la dificultat de les decisions en temps de guerra:\n-¿I què s’ha de fer, doncs?- vaig preguntar.\n-Pensar en el que pot aportar cada cas, qualsevol decisió. Com quan jugues a escacs (238).\nAquesta seria la típica imatge Kunderiana. I no només serveix per al temps de guerra, en el fons. Sempre he considerat els escacs una qüestió molt difícil, però ara crec que exercir la crítica amb encert també és propi de “nens extraordinàriament intel.ligents de totes les edats”, com suggereix Harold Bloom. Puc afegir una cosa més: la crítica sempre ha de ser a l’altura de l’autor que es comenta, i gairebé ha de ser tan brillant com ell, o més.\nÉs una obra pessimista, dura, però bellíssima. En algun lloc es diu, no recordo on, que “poques coses en la nostra vida depenen dels nostres desigs”. Almenys per a Sylva, sembla que gairebé cap, determinisme doncs. Hi ha molts d’altres detalls amb molt d’interès, però que si els explico puc extingir el plaer lector. L’obra té relació amb Jo he servit el rei d’Anglaterra, de Hrabal, que també narra les peripècies d’un cambrer al llarg del segle a Txecoslovàquia, però amb un to humorístic en aquest cas.\nZgustova, Monika, La dona silenciosa. Barcelona: Quaderns Crema, 2005.\nLa casualitat ha fet que jo m’hagi llegit aquest llibre quan l’agitada primavera s’acaba i comença l’estiu amb la seva calma, el que es pot anomenar “el temps de les cireres”. Seria el pas de l’adolescència a la primera maduresa, encara joventut. Segurament que ve a ser l’època de la vida que correspon a Natàlia, el personatge més important del llibre. Llibre que, per altra banda, no té pràcticament argument, és com una càmera fotogràfica que retrata els integrants d’una família, sense jutjar-los, que ho faci el lector, sembla que digui la narradora.\nCap al final del llibre, a la pàgina 232, algú diu a Natàlia: “t’ho mires tot com un espectacle” “¿Potser per això havia triat la fotografia?”. Es tracta d’una obra realista, massa per al meu gust. Per la seva manca de fil argumental, es fa menys atractiva, pel record que en tinc, que la seva obra com a articulista a l’Avui, el seu Dietari obert, 1990-1991, que va fer fins que va morir. Personalment, aquesta obra em recorda la pel.lícula El ball, d’Ettore Scola, ningú en surt ben parat, tot és més aviat esperpèntic i depriment, les parelles no tenen gens de romàntiques.\nPer exemple, la parella del germà de Natàlia, Lluís, casat amb Sílvia, la qual obliga a deixar el ballet com a condició per casar-s’hi. I ella deixa el ballet, però ja pot dir orgullosa “el meu marit!”. Hi ha moltes dones per les quals és un motiu d’orgull poder dir això, ho dic per experiència, i perquè Marcelle Sauvageot, a Deixa’m, hi dedica al voltant d’una pàgina, àcidament.\nFugint una mica del realisme –el seu dietari es dirà també Un pensament de sal i un pessic de pebre, el que vol dir que Montserrat Roig administra la picantor amb saviesa- hi ha dues referències a Marcel Proust. Quan Natàlia torna d’Anglaterra, país al qual havia marxat coincidint amb l’execució d’una persona per part del règim franquista, es troba que hi acaba d’haver l’execució de Puig i Antich: “això és com allò de la madalena d’en Proust, aquesta mort, ara que torno...”(14). Com se sap, la madalena de Proust és allò que desperta la memòria involuntària i fa anar a “la recerca del temps perdut” al protagonista de l’obra, només pel gust d’aquesta madalena.\nL’altra referència a Proust: “amb ell en Joan Miralpeix havia après a estimar les coses no pel que eren sinó pel que significaven” (188): és la diferència que hi ha entre tenir una obra d’art penjada a la paret de casa, i sols això, en comptes d’entrar-hi, entendre-la i vibrar amb l’obra, encara que no sigui teva.\nLa Natàlia, que va fugir per no haver de cuidar la mare i per un avortament (descrit amb una gran cruesa, per cert), quan torna dotze anys més tard, diu que “tenia por que arribés el temps de les cireres. I per a voler el temps de les cireres cal tenir fe que un dia arribarà”, cosa en la qual ella no té fe, doncs. És massa independent i atrevida per conformar-se amb la quietud de l’estiu. Però sorprèn el convenciment que té a l’hora d’avortar, i més en aquella època.\nEn una reunió de dones sense els respectius marits, a casa de la Sílvia, una d’elles, en plena borratxera, “digué a la Sílvia en veu molt baixa, que, als homes, més valia tenir-los en figura que no a fora”, o sigui, figurativament, no realment, com vindrà a dir uns anys més tard en el títol del llibre Digues que m’estimes encara que sigui mentida Montserrat Roig. L’altra replica: “jo amb l’home fora sóc ben feliç”!\nSense haver llegit cap més novel.la d’aquesta autora, la prefereixo com a articulista, però val la pena igualment de llegir aquesta obra. L’única diferència entre llegir un llibre de Física, tal i com deia una professora meva, i llegir aquest llibre, és que en el primer cas només aprendrem una ciència, en el segon moltes coses interessants per a viure i com a persones.\nRoig, Montserrat, El temps de les cireres. Barcelona: Cercle de Lectors, 1992.\nL’amor boig de Pere Rovira\nAquest exemple d’anticànon és un cas com el de Contra el silenci de Ramon Folch i Camarasa: es tracta d’un llibre actual, recentment editat, i que no ha obtingut el ressò que es mereix. És també un llibre que parla de la Guerra Civil, fins a anys molt recents. Sembla que la guerra és un tema recurrent en la majoria d’escriptors catalans del segle XX i principis del XXI.\nComencem per les cites del principi del llibre, per exemple: “Porque en amor locura es lo sensato”, de Machado. Cal afegir que l’amor també és lucidesa, i "conèixer i estimar un ésser humà és l'arrel de tota saviesa", es diu a Retorn a Brideshead. L’última cita té més suc encara: “Espero sincerament que no siguis mai realista, un d’aquells que es pensen que la lletjor equival a la força”. Aquesta cita és una alliberació per als que detesten gairebé tota classe de realisme. Però trobo que, malgrat el romanticisme de la història, les escenes de sexe en són molt, de realistes, i només li fa falta de fer servir la paraula “follar”.\nPerò després d’aquesta lleugera crítica, passem a la teca del llibre, que és molta. Es tracta d’un amor boig, entre dos adolescents, la Clara i l’Esteve primer, la Rosa i el Salvador després, com veurem que es diuen realment. La Clara/Rosa i un editor, Pau Roureda (relacionat segurament amb Pere Rovira) continuen la pressumpta novel.la que escriu Esteve/Salvador, amb el títol de L’amor boig, així com li donen versemblança. És un amor foll per la manera com s’escapen de casa a la seva edat, sense tenir pràcticament on anar. En una fugida endavant, se’n van a casa d’un amic del germà de la Clara. Però és que tenen tota la raó de fugir: ell d’un pare que no el mira quan li parla, amb tot el menyspreu de “va dir al préssec que pelava”(27). Un pare que el pica després, per estar enamorat. I ella, fuig per deixar estar un nòvio que li donava seguretat econòmica només.\nHeus aquí “el tema d’una novel.la darrere l’altra: si romans dins les convencions, a la llarga tot t’anirà bé i t’arribarà la seguretat i la felicitat (...). Al contrari: si ets apassionat, individual i tossut, trobaràs que la seguretat de les convencions no és més que la murada d’una presó, i te n’escaparàs, i moriràs, bé per la teva manca de força per suportar l’isolament i el risc, o per la revenja directa de la comunitat, o per totes dues causes alhora” (de D.H. Lawrence, en l’estudi que va fer de l’obra de Hardy).\nPrimera mostra del que ve a ser aquest primer i gran amor, doncs: “Vaig quedar trasbalsat, per aquella absència de la por que m’havia trobat sempre entre les noies i jo, i perquè estava convençut que una carta d’amor havia de ser espiritual, que per escrit, la incorporeitat era inevitable”(30). Igual que una Julieta davant de Romeo, no nega el seu amor, no fuig del cos, és directa i no distant, indiferent o excessivament tímida com explica un conte sobre Romeo i Julieta, de Charles i Mary Lamb.\nCom ja sabem, Pere Rovira és un poeta de llarga trajectòria, i això es veu reflectit en aquesta història, impecablement narrada, per altra banda (el poeta Joan Margarit diu, per cert, que ell és incapaç d’escriure prosa). Quan el noi posseeix la noia, parla d’uns pits “que eren com magnòlies de carn”(69). A la pàgina 148, hi ha una relació directa amb el poema “El professor”, del mateix autor:\n(De Cartes marcades)\n“la mare caminava per la vorera, amb el cap alt, impregnat de claror, i diu el pare que quan eren a dos metres l’un de l’altre i la mirada verda va xocar amb la d’ell, (...)”(108).\nLa verdor és metàfora de la inocència, de la joventut, com és facil d'esbrinar.\nTota la història és narrada a posteriori, com ho acostumen a ser totes les obres: “Ara escric aquestes coses, però llavors no les deia, ni sabia dir-les, ni em calia”(119). Només Joan Margarit s’ha atrevit a escriure Joana sobre la marxa, i li ha sortit bé.\nHi ha un altre passatge molt bell: “Les paraules que ens ha fet pronunciar l’amor no han mentit mai”(163). Aquí es veu com es posiciona contra el realisme. Per a molts artistes l’art és més real que la vida, “només dic la veritat quan escric”, va dir en una conferència Baltasar Porcel. Les paraules que ens ha fet pronunciar l’amor serien gairebé com les de la literatura, en aquest sentit. De totes maneres, a la pàgina 253 afegirà: “ les coses més literàries potser no s’arriben a escriure mai”. El nivell d’exigència, com es pot veure, és ben alt.\n“Si el sexe fracassa, tot fracassa”(219), costa d’admetre, però és així. Diuen que no tots servim per a tothom. La Clara i l’Esteve sí que fan l’un per l’altre, però els altres fan que la relació es trenqui per fora (mai per dins).\nLa Clara, que estima la poesia, arriba a fer uns poemes molt bells. Els posa en un quadern anomenat Oracions (l’amor és un temple, diu la cançó), i en comentaré un:\nSense tu, sempre\nCom una tórtora\ncom una cara\ndins d’una llàgrima.\nDeixant-lo sempre s’equivoca. Va contra natura com una tórtora que en lloc de buscar l’estiu busqués l’hivern, com una cara dins d’una llàgrima en lloc d’una llàgrima dins una cara.\nQuaranta anys més tard, es retrobaran amb l’ajuda de l’editor, i el Salvador no es podrà estar de dir i repetir “fills de puta” a dos adolescents com els que van ser ells, d’enveja, de ràbia. També podria tractar-se de la ràbia contra els que els van separar, és una expressió ambivalent. L’amor és dolor i ràbia, almenys sembla que l’amor sempre hagi de ser dolorós, quan hauria de ser el contrari.\nRovira, Pere, L'amor boig. Barcelona: Proa, 2007\nEl martell de Jordi Sarsanedas\nObra inquietant, del principi al final, gairebé kafkiana (El procés/El martell), també per la relació amb la justícia, així com pels fragments onírics, irracionals, i pels noms de lloc inventats. Hi ha un capítol en què el protagonista, cridat a declarar sobre la mort del seu oncle, no és atès, de manera desconcertant. El martell sembla que és l’eina que ha facilitat la mort del seu oncle protector, de la qual ell és sospitós. Aquest oncle li ha deixat una casa: “cui prodest?”, a qui beneficia la mort?, és el que en fa sospitós.\nSembla que el protagonista, un tal Deva de cognom, del qual no sabem el nom, i que parla en primera persona, tracta de treure’s culpabilitat amb un comportament exemplar, que passa per amagar a la casa heredada una pobra noia que s’amagava al magatzem de la seva feina i es menjava els seus entrepans. L’excusa que li dóna la noia resulta ser mentida amb el temps, i la segona excusa no convenç el protagonista, essent veritable. El noi desconfia massa de la noia el segon cop, ell que algun cop demostra una marcada sinceritat: “L’endemà ja havia emparaulat el lloguer d’un gros Fiat negre (per a una excursió, segons vaig explicar al garatge a un bon home que no em preguntava res)”. És aquella sinceritat que després deprimeix, segons Patricia Highsmith.\nLa noia, Sabina, que ell acull a la seva casa d’aparença abandonada, és comparada, al capítol XVI, amb dues coses. Primer, i com que se n’enamora, però no hi pot dur una vida normal, la compara ella i la seva relació amb un bonsai, perquè viu reclosa artificialment, sense llum natural, i no es desenvolupa de manera natural tampoc. És la imatge central del llibre, la que en proveeix la seva qualitat literària autèntica. Heus aquí què diuen dos diccionaris sobre la paraula bonsai:\nArt i tècnica del cultiu d’arbres nans en torretes o safates, obtinguts per atròfia de les arrels i per poda i lligat de les tiges i branques; arbre obtingut amb aquesta tècnica.\n(Gran Diccionari 62 de la llengua catalana. Barcelona: Edicions 62, 2000).\n(Del japonès bon “pot, gerro” i sai “arbre”).\n(GRAN Diccionari de la llengua catalana. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1998).\nPerò l’autor no en té prou: en un símbol, compara la seva companya amb un ocell atrapat que no pot fer res per sortir d’un racó on s’ha entaforat. És molt angoixant. També fa una al.lusió indirecta a la possibilitat de sexe entre ells dos. “Ningú que conegués la nostra situació no creuria que encara no hagi passat. Amb qualsevol altre que jo, hauria passat. Orgull, només orgull era el que em tancava en un jardinet bonsai. I por. Una por innoble. El desig de fer trampa amb els meus perills”. De no córrer riscs, com li passa a la “Garota” del poema de Joan Margarit: “En el mar perillós busco la roca/ d’on ja no moure’m mai. Dins l’armadura/ sóc el meu propi presoner: la prova/ de com fracassa sense risc la vida./ A fora hi ha la llum i el cant del mar./ Dins meu la fosca: la seguretat” (21).\nÉs gairebé obvi, però mai he llegit res de tan suggerent sobre l’amor: “basti saber que, amb l’estranya i incoherent barreja de saviesa i niciesa, de generositat i egoisme que és l’amor, ens esforçàvem a contrafer una eternitat”(186). Això es contradiu, per la seva originalitat, amb el convencionalisme de quan ressalta la bellesa i finor de Sabina.\nSeguint amb els detalls, a la pàgina 10 hi ha un passatge que trobo curiós de destacar:\nAquesta tarda, perquè és tarda de dissabte, abunden les parelles d’una noia amb un mocador de color tendre al cap i un minyó amb una corbata llampant i sabates lluents gairebé vermelles. No podran, però, oblidar el treball: a cada cantonada, pel carrer transversal, es pot veure una grua del port o els pals d’un vaixell amarat el buc del qual s’amaga sota l’horitzó de l’empedrat”.\nEs tractaria d’una escena semblant a la d’aquell quadre de Seurat, del bany d’ambient burgès i idíl.lic, que és contrarestat amb unes xemeneies de fàbriques al fons, símbol de progrés contra el que és natural, que donen el toc realista a l’obra, una mica com serà tot el llibre de Jordi Sarsanedas.\nL’ambient asfixiant, al capdavall, on es troba reclosa Sabina, queda soterrat pel seu amor, però sí que és semblant al creixement d’un bonsai, imatge fortíssima i clarivident. La vida sempre és com una roca feta de duresa, i coberta per vels de felicitat, d’empatia. Si voleu saber quin dels dos elements guanya en aquesta obra, arribeu fins al final d’aquesta obra. El llibre és d’una lectura un xic complicada a voltes, sempre d’un alt nivell literari.\nSarsanedas, Jordi, El martell. Barcelona: AYMÀ, 1956.\nMargarit, Joan, Els motius del llop. Barcelona: Columna, 1993.\nHaceldama de Blai Bonet\nAixò de fer ressenyes d'anticànons és com buscar bolets: els bolets hi són, però els has de trobar. En aquest cas es tracta d’una lleneguera, d’un autèntic tresor amagat. És un llibre petit, en l'edició que jo en tinc, però desconcertant, perquè és feixuc i lleuger alhora: feixuc per la gran quantitat de comparacions -sobretot-, de metàfores, metonímies i fins i tot onomatopeies; en definitiva, feixuc per la seva riquesa literària. I lleuger perquè després de tot es llegeix amb interès, i el final sorprèn i convenç, que diria Forster.\nNomés com a exemple, a la pàgina 143 hi consten nou “com” seguits. Alguns no necessiten comentari, d’altres sí:\nSentia la suor que entrava pels ulls, corria pels llavis, davallava pel coll, regalimava per les espatlles, i tot el cos, nu i vermell com la closca de la llagosta, s’escaldava, perquè encara teníem els pantalons en un munt, sota el sol que, amb un incruent silenci, queia, com una invasió de formigues vermelles. El paladar i la llengua s’allunyaven, com la pedra d’una volta s’allunya, mentre el manobre, brut de blancor, la cobreix amb el guix que s’estreny, com les dents d’un home en qui la ira corre, en silenci, com la ploma d’un escrivent. El sol era com el dimoni: m’omplia absurdament, com queda omplert de calç un sac, essent que la calç és per a omplir el mur. El sol era com la desvergonya, aquesta rara innocència dels endimoniats, i ens mantenia oblidats del migdia, perquè el pudor, com l’obediència, demana un mur, un uniforme i un fervor per a les serenes tombes de tela.\nEl context és la Guerra Civil, que l’autor no visqué directament (és nascut el 26), però que descriu amb un realisme i profunditat que podrien ser autobiogràfics. Hi ha una sensació general d’una intensa calor, i d’un silenci provocat per aquesta. Hi ha un excés de sol malaguanyat, perquè el sol en principi és positiu, però en aquest cas té una manca de pudor metafòric, aquesta “rara innocència dels endimoniats” (el que ha estat anomenat innocència perversa). “Perquè el pudor, com l’obediència, demana un mur, un uniforme i un fervor per a les serenes tombes de tela”, les tombes que són els vestits que porten els soldats. El mur és el límit a les forces desencadenades que l’home busca sempre. Es pot observar que repeteix el concepte de “silenci”, igual que ho fa amb la paraula “mur”, sense tenir una relació explícita en cap dels dos casos, és com un joc de paraules intuïtiu, però que funciona com la rima en un vers, aquella escaiença, aquell encaix improbable però factible.\nAmb aquesta riquesa literària aconsegueix d’arribar al lector encara que només sigui hiperbòlicament. A la pàgina anterior (142), justament, explicava el protagonista, Andreu Crous, que “Jo volia menysprear la mort, abans de morir”. Això ve de quan l’Andreu i el Lucas s’escapen a matar un gall, posant en perill la seva vida si el seu superior els arriba a pescar. Així doncs, l’Andreu també posa un mur a la seva por de morir, un mur que és com una pedra a la boca d’un orador com Demostenes, que per la seva mateixa dificultat es converteix en un esperó. “Hi vaig anar i no tenia fam com el Lucas”, era una necessitat d’un altre tipus.\nHi ha un altre passatge anterior a aquestes dues pàgines molt destacat:\nNo sento res: només gana de no tenir vida en mi, sinó enfront, perquè la vida són els altres. Un home sol és un vas d’aigua –algú l’ha omplert- posat damunt una inexplorada muntanya de nou mil metres, com un vas d’aigua que no viu perquè ningú no hi beu. Un escrit també és vida enfront. Una contravida. Com les aspirines. Escriure també és com prendre una pastilla per avortar (107).\nAquesta obra és exactament “un vas d’aigua que no viu perquè ningú no hi beu”, de tan oblidada com és. A Blai Bonet se’l coneix més o menys, però no se li fa justícia. Aquesta obra, repeteixo, és un tresor amagat que vaig trobar en una llibreria de vell. Ara s'ha republicat. “Un escrit també és vida enfront”, enfront d’ell mateix, contra la seva solitud, però enfront dels altres també, la negació de la vida que sempre és l’art, per això diu que “Escriure també és com prendre una pastilla per avortar”. Quan una obra és solament art, sempre és negació de la vida, “una contravida”. Les aspirines atenuen el dolor de l’existència, al seu torn. És curiós, però la vida també sol ser una negació de l'art, sempre és més confusa, amarga i discordant, parafrasejant Maurois. És per tot això que l'art, l'esperit, són considerats inhumans en ocasions, en relació a la connotació més terrenal de la paraula "humà"-la qual es pot veure de dos costats: com a sinònim de noble i com a sinònim de capaç d'error.\nHi ha molts d’altres passatges remarcables, però es diu que l’art d’avorrir consisteix en voler-ho dir tot, i com es pot veure hi ha molt per dir. Tot i que la història és dramàtica i tràgica fins l’extrem, (no explicaré el final, perquè a mi em va sorprendre molt), hi ha almenys un fragment amb humor: “Em preguntà si havia anat a missa i ho digué amb una conya que contrarestava amb la lluentor de les ones”. Per altra banda, el personatge del catedràtic al final introdueix frases brillants (que no són més que les de Blai Bonet:): “La prudència de la gent rasa, la por de crear vida, converteixen quasi tothom en una fera de circ. Un home, en realitat tem la vida, no la mort”: viure és un risc constant. Després diu Andreu: “Les seves paraules, que amb prou feines vaig entendre, caigueren en mi com un d’aquells colorants llançats en una font que corre sota terra, per tal de comprovar la seva desembocadura a milles de distància”. És tal i com passa en l’art i en l’amor. Una obra vista en el moment adequat pot marcar la inclinació artística molts anys després, un amor antic pot reviure després de molts anys oblidat. Un anticànon pot ressuscitar...\nMancava parlar del títol, que té a veure amb tota la història, “haceldama”, tal com diu la Bíblia, és un “camp de sang”. El llibre és una denúncia de la guerra, a través del que diu el protagonista, per exemple en tornar d’ella: “En posar-me davant el mirall i veure’m emmarcat en aquelles bases de llenya negra, la pretomba que és el poble i acostumar-me a quatre parets, que és la pau, em convertiren en un d’aquests homes que ha de dormir amb el llum encès perquè s’ofeguen”(194), la qual cosa indica fins a quin punt n’és de destructora físicament i psíquicament la guerra.\nHe dit que no parlaré del final, l’únic que afegeixo és que l’autor hi fa un darrer “com” o paral.lelisme entre el que passa durant la guerra i el que ve després, un “com” implícit. No sé si he estat a l’altura d’aquest gran autor, però hi he disfrutat molt.\nBonet, Blai Haceldama. Barcelona: Aymà, 1959.\nNomés el miratge de Fèlix Cucurull\nNovel.la-poema: no hi passa pràcticament res, molts de flash-backs, però sobretot molta reflexió en poques pàgines. Sempre va girant sobre el mateix, la idea del miratge com a metàfora de la felicitat, que mai s’aconsegueix (“la inútil recerca”).\nEls protagonistes, dues parelles, Ricard i Remei per un cantó, Lluïsa i Quim per l’altre. Les dues tenen quatre fills, i un dels membres de cada parella, Ricard i Lluïsa respectivament, està molt descontent, somnia una altra situació, sense el lligam dels fills o la parella. Hi ha dos personatges més, en Queló, que en morir-li la dona ho deixa tot i es posa a fer vaixells de suro, i el boig solitari del turó dels Vents, que és un personatge que crida molt l’atenció de Ricard, el principal protagonista i possible alter ego de l’autor. En el fons són, Ricard, Queló i el boig, tres representants del mateix, la recerca del somni, que només és un miratge segons l’autor. Excepte per a Queló “que no coneix els miratges”(12), perquè ha aconseguit el somni, interpreto, de no estar lligat a res.\nÉs un llibre amb molta poesia també pel fet que l’autor domina la poesia fins i tot millor que la prosa, tal i com es veu en un poema que surt a l’obra, que representa que ha escrit Ricard. És un poema que ell havia dedicat a l’Irma, el seu amor bohemi en la seva fugida a París per la guerra, que sempre recorda amb recança (hi ha un tros preciós al principi, on diu que tenia unes “pupil.les fetes més per acariciar que per veure-hi”). Doncs bé, d’aquest poema, sonet perfecte, l’autor en destaca el mateix fragment que jo n’havia destacat intuïtivament: “Cada horitzó un miratge... i la llum és massa alta” (159). L’horitzó és un miratge, perquè sempre s’albira i mai s’aconsegueix, he llegit alguna vegada, igual com un vaixell que que avança cap a l’horitzó del mar. El miratge també es veu i després resulta que era fals. I “la llum és massa alta”: tampoc es pot aconseguir, la llum del somni, perquè és encegadora com la llum del sol, “alta” de forta i d’inaccessible, que no d’altura en sentit literal. Més és amunt, menys és avall, s’acostuma a admetre.\nL’obra introdueix també la idea de l’illa solitària, paradísiaca, idíl.ica i metàforica, en la qual somnia el boig, l’illa del tresor, on no hi ha mal. Joan Margarit també parla d’aquesta illa a Edat Roja. “La realitat sempre és fàcil, només el somni se’ns rebel.la”(211), pensa Ricard, tot introduint també el tema de l’art i la vida. Ricard volia ser escriptor. Però tot sembla indicar que aquesta illa és tan inassolible com una pastanaga davant un burro. “La tranquilitat d’esperit, la felicitat només ens pot venir de la conformitat”, diu Irma. Vet aquí el tema universal de la literatura: la lluita contra les convencions, contra la felicitat de cara enfora, contra això que diu Irma aquí.\nEn un passatge l’autor diu que “no podem precisar el què, però la presència de certes persones ens conforta”, referint-se a Irma. Com passa amb els llibres, les obres d’art amb les quals empatitzem encara no sabem perquè.\nJo he empatitzat amb aquesta obra, que en definitiva em sembla digna de ser un anticànon, en general, exceptuant algun fragment. La lectura és plaent, sense enganxar massa. Crec que és més bon poeta que prosista, donat que els majors comentaris me’ls han generat els fragments més poètics o bé el poema central en sí. No sé si tot plegat aquest llibre semblaria que només és un miratge, per la recepció que ha tingut entre els lectors catalans, immerescuda en gran part. Deia al principi l’obra: “A tots els qui no poden continuar vivint tal com es viu en el món perquè s’han enamorat d’un miratge. A tots els qui no poden ser com en Queló”: es tracta de l’equilibri que sosté el principal protagonista, Ricard, que rebutja un cert món sense abandonar-ho tot com Queló, sense deixar de tocar de peus a terra malgrat tot.\nLa dona silenciosa de Monika Zgustova Si, des del...\nEl temps de les cireres, de Montserrat Roig La cas...\nL’amor boig de Pere Rovira Aquest exemple d’anticà...\nEl martell de Jordi Sarsanedas Obra inquietant, d...\nHaceldama de Blai Bonet Això de fer ressenyes d'a...\nNomés el miratge de Fèlix Cucurull Novel.la-poema...


D'Orwell a "Aixafem el feixisme": els publicistes al servei del govern durant la guerra\nUna exposició al Palau Robert recorda la feina que va fer el comissariat de propaganda de la Generalitat durant la Guerra Civil\nAntoni d'Armengol 19/11/2020 - 11.41 Actualitzat 19/11/2020 - 11.40\nLa publicitat és tan antiga com el comerç, i amb la revolució industrial també es va expandir de manera exponencial. Ja el 1917 la Cambra de Comerç de Barcelona va publicar "La publicidad científica", del professor Pere Prat i Gaballí, que es pot considerar un dels primers compendis de màrqueting, no només català.\nA la Barcelona dels anys 30 desenes de grans il·lustradors, fotògrafs i escriptors ja havien posat al servei de la publicitat les seves habilitats. I a les fires de mostres del tombant de segle ja s'havien vist cartells publicitaris de gran qualitat.\nNo és estrany, doncs, que durant el conflicte bèl·lic del 1936 algú pensés a posar tot aquest bagatge al servei de la República i de la Generalitat.\nLa publicitat, al servei de la República i de la Generalitat durant la guerra\nEl seu impulsor va ser el polític i escriptor Jaume Miravitlles, que va convèncer el president Companys de la necessitat de crear un comissariat específicament dedicat a explicar les bondats de la feina del govern, tant al front com a la rereguarda.\nSecundat pel fotògraf i publicista Pere Català i Pic, Miravitlles va establir el Comissariat de Propaganda de la Generalitat, setmanes abans que el govern espanyol creés la Subsecretaria de Propaganda a Madrid.\nEster Boquera, comissària de l'exposició "Aixafem el feixisme", que es pot veure al Palau Robert, explica com va sorgir el comissionat:\n"En començar la guerra Barcelona ja era un pol publicitari... Tot aquest coneixement es posa al servei de la propaganda i per això es crea una institució moderna i visionària com el CPG."\nPere Català va establir un pla de campanya publicitària amb més de mig centenar d'iniciatives, des d'actes populars, projeccions a la via pública o representacions teatrals fins al cinema. De fet, el decret de creació del Comissariat, publicat al Diari Oficial del 5 d'octubre del 1936, preveu també la utilització de la televisió en la difusió dels continguts publicitaris del govern.\nA falta de la televisió, que a Espanya no arribaria fins vint anys més tard, el Comissariat va impulsar la productora Laia Films i, per guanyar la batalla de l'opinió pública, la visita de personalitats internacionals que difonguessin arreu del món l'argumentari republicà. Una mostra en són els populars actors nord-americans Errol Flynn i Paul Robeson, escriptors com André Malraux, John Dos Passos o George Orwell, i polítics com Pandit Nehru i Indira Gandhi.\nEn paral·lel es creen cartells publicitaris i fotografies reivindicatives, com la famosa espardenya trepitjant una creu gammada titulada "Aixafem el feixisme", obra de Català i Pic i que dona nom a l'exposició, que es pot veure a Barcelona fins a la primavera.\nFins i tot van crear una icona pròpia dels republicans catalans. Com la Coca-cola, Freixenet, Cerebrino Mandri o tantes d'altres marques comercials de l'època, el Comissariat tindria la seva pròpia mascota.\nCartells publicitaris amb mascotes de diferents marques\nLa va crear l'escultor Miquel Paredes, que la va presentar un dia a Jaume Miravitlles, sense saber exactament què fer-ne: era la figura d'un infant empunyant una bandera, inspirada en la rondalla dels Tres Tambors.\nEs va convertir en una de les grans troballes del Comissariat, que en va fer "gadgets" de tota mena, des de contes il·lustrats per Lola Anglada i traduïts a diversos idiomes, targetes i opuscles, fins a discos amb la cançó. Fins i tot es va poder fer un incipient sondeig d'opinió, per saber les dades de vendes del nino, segons la bandera que onejava. La de més èxit, per cert, la catalana, al davant de la comunista, la republicana i l'anarquista; un 60 per cent de les vendes.\nEl Més Petit de Tots, la mascota que va crear el comissariat\nEl protagonista de la rondalla dels Tres Tambors va generar tot un marxandatge\nL'exposició "Aixafem el feixisme" analitza l'obra publicitària de la Generalitat republicana i mostra, entre d'altres, un centenar de fotos i 30 cartells, entre els quals els de l'última celebració de l'11 de Setembre abans de la victòria de la dictadura feixista.\nEl mateix encarregat de la propaganda del dictador, l'escriptor Dionisio Ridruejo, va haver d'admetre, anys després de guanyada la guerra, que "es veu a simple vista que els mitjans de propaganda republicans van ser superiors als nostres i la seva assistència intel·lectual, molt més extensa, valuosa i organitzada".\nFranquismeNazismeGeneralitat de CatalunyaGuerra Civil espanyola Feixisme\nEls publicistes dels anys trenta van treballar pel Comissariat de Propaganda de la Generalitat


MAIA BLIUDNIKAS, 19 ANYS, LEOMINSTER, MA, CONTEMPORÀNIA - ALISON FELLER\nPrincipal Alison Feller Maia Bliudnikas, 19 anys, Leominster, MA, contemporània\nNo és d’estranyar que Maia sigui una ballarina de tota la vida. Es pronuncia MAY-uh, BTW, no MY-uh, i és millor que aprenguem a dir i escriure el seu nom, perquè en els primers segons del seu rendiment ridículament tècnic i ridículament controlat, va quedar clar que Maia probablement anirà ser ...\nD'acord, doncs potser no han passat 84 anys des que la temporada 16 de 'So You Think You Can Dance' va aparèixer per primera vegada a les nostres pantalles. Però sembla que té ganes, oi? Tot l’estiu fins ara s’ha dedicat a les audicions. Al llarg del camí (cinc capítols, no 84 anys), hem vist un talent molt estel·lar. I la setmana que ve, veurem com els costa tot aquest talent a The Academy.\nSi Andrew i Melany semblen familiars, és perquè ells audicionat la temporada passada . La seva rutina llatina d’estil urbà amb molta energia, amb una sòlida col·laboració i una gran quantitat de sasseres, va ser una bona manera de començar l’episodi, obtenint una ovació dels quatre jutges. Mary va dir que estaven 'en flames segur' i va considerar que la forma en què ballaven les seves patooties era autèntica. Tallat als quatre jutges que mantenen els bitllets de l'Acadèmia. I ja ens n’hem anat!\nFem que bombi! #SYTYCD https://t.co/OyMpjfsg3N - SYTYCD (@SYTYCD) 1562634561.0\nMichael va ser assetjat a l'escola per ser 'aquell tímid nen filipí'. Així doncs, aquí teniu el recordatori setmanal que l’assetjament mai no està bé. Però després, Michael va trobar la dansa, i és increïble. Aquest noi b d’alt vol pot passar el fil dental, fer naus i assotar, i ho fa a les festes, al bar mitzvah i més enllà. A l’escenari 'SYT', va mostrar tots els seus trucs més complicats, girs més malalts i congelacions més descarades. A Laurieann li va agradar el 'fanfarró fanfarró'. (Podem obtenir una revisió ortogràfica aquí, senyoreta Gibson? Si us plau, aconsella.) Dominic va pensar que tot era fantàstic i va dir que l'inspirava. Mary va dir que va clavar, a Nigel li encantava la musicalitat i que els quatre van considerar que Michael era digne de mostrar les seves millors coses a The Academy.\nEl pare de Mariah és a la presó i no el veu des que tenia 6 o 7 anys. Ella i el seu germà han estat criats per una mare soltera súper forta, que treballava diverses feines perquè Mariah i el seu germà poguessin fer les competicions de ball que els encanten. (Podem obtenir una O de peu per Mama Russell, si us plau?) L'actuació contemporània de Mariah va ser diví , amb salts increïblement alts, cames durant dies, que es divideixen en un centre de caiguda amb una pausa a la part inferior per obtenir efectes i moments de quietud tranquil·la. Laurieann va vessar diverses llàgrimes i va recordar a Mariah que no s'avergonyís d'on ve. Dominic va agrair a Mariah la seva actuació. La Mary va dir que la fumava i va dir a Mariah 'així que la temporada 16'. I Nigel va dir que era estimulant. És un 'diable sí' unànime enviar Mariah a The Academy.\nFebe! Tant amor per aquest. Phoebe, que té la síndrome de Down, balla des que va aprendre a caminar per primera vegada. Ballar és quan se sent més feliç. I veure-la ballar és quan nosaltres sentir-me més feliç. Phoebe explica a Cat Deeley que l'audició per al programa ha estat el seu somni des que tenia 6 anys. Ara, aquí la teniu, amb aquest somriure i aquest esperit! Exaltant la multitud abans que comencés a ballar, quina estrella! I està bé, parlem d’aquest magnífic desenvolupament inicial! Al públic li va encantar. Laurieann va elogiar la sassera de Phoebe i va anomenar Phoebe el seu heroi. Al Dominic li encantava rebre un cop d’ull de Phoebe i li aplaudia la confiança i la passió. La Maria estimava el seu amor pel ball i la deia pernil. I Nigel va dir que era fantàstic veure-ho. Tècnicament, Phoebe no està preparat per a la competició. Però Nigel la va convidar a l'Acadèmia per unir-s'hi i divertir-se, cosa que és encantadora. I la mare de Phoebe es va emocionar i nosaltres ens vam emocionar i Phoebe, noia, el món necessita molt més de tu i de la teva gran energia.\n10, 11 i 12: són les temporades de 'SYT' per a les quals James ha auditat fins ara. I, en el camí, ha viscut amb trastorn bipolar. El seu pare també va lluitar contra la depressió bipolar i va morir suïcidat quan tenia l'edat que James té avui. Per tant, coses pesades aquí. Però quin plaer va ser veure James canalitzar tot el que ha viscut cap a una cosa remarcable a l’escenari. Era agut i suau, seriós i ximple, amb moviments que s’alternaven entre enormes i picants. A Dominic li va agradar i espera que James pugui fer coreografies. Mary va dir que va connectar amb tots els assistents. Nigel va dir a James que era 'molest', perquè és brillant en el que fa, tot i que no ha posat la feina en joc. (El lliurament d'això va ser una mica dur, TBH.) Laurieann va fer costat a Nigel. En última instància, però, James va ser un sí per a Mary, Nigel i Laurieann, així que pot mostrar les seves millors coses a The Academy.\nNo és d’estranyar que Maia sigui una ballarina de tota la vida. Es pronuncia MAY-uh, BTW, no MY-uh, i és millor que aprenguem a dir i escriure el seu nom, perquè en els primers segons del seu rendiment ridículament tècnic i ridículament controlat, va quedar clar que Maia probablement anirà per estar una estona al voltant d’aquesta competició. De cap a peus, la Maia només estava ACTIVADA. A Nigel li encantava la manera d’utilitzar l’escenari i deia que la seva musicalitat era impecable i que la seva rutina era entretinguda. Laurieann va elogiar la força de la seva extensió. Al Dominic li encantava. I Mary va dir que era forta i poderosa i la va anomenar 'una de les audicions més perfectes de la temporada'. Un sí obvi a The Academy.\nEddie ho deixa tot a l’escenari ... ❤ #SYTYCD https://t.co/n0IWTOCtD5 - SYTYCD (@SYTYCD) 1562637387.0\nRecordeu Eddie de la temporada passada ?! Va sortir a la televisió nacional, un moment casual que va canviar la vida. Després, va rebre una oferta de feina per ensenyar al Centre Stage d’Orem, UT (els encanten!). I va dir que la seva vida ha canviat de les millors maneres des de llavors. Però sabeu què no ha canviat? Que maleït és BÉ. Aquells peus nítids i clars! Aquesta capacitat per fer emocional una rutina d’aixetes! (Algú més aconsegueix subtils vibracions d'Ed Sheeran per part d'Eddie?) Tothom del tauler es va aixecar. Eddie es va emocionar, i després Mary es va emocionar ('Crec que no he plorat mai per una rutina d’aixetes!'), I després ens vam emocionar, i tothom va plorar, i després Eddie va ser enviat a The Acadèmia i tot va ser meravellós. Yay Eddie. Yay balla!\nquant de temps ha estat casat per Steph Curry\nreceptes de galetes de vida del sud\ncom conèixer el noi perfecte\ncom fugir amb una actriu assassina\nPaula Deen va acomiadar-se de la xarxa alimentària


Apartments Sanda Promajna Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nApartament d'Una Habitació amb Balcó i Vista al Mar - Vista\nOmiska 3, Promajna, Promajna, Croàcia, 21320 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartments Sanda\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartments Sanda és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Baska Voda. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Apartments Sanda, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nL'ambient de Apartments Sanda es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, insonorització són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartments Sanda no troba competidors en cap categoria.


La consulta web: En què el puc atendre?: de març 2011\nL’artrosi es defineix com una malaltia del aparell locomotor caracteritzada per la degeneració i pèrdua del cartílag articular, junt a la proliferació osteocartilaginosa subcondral i dels marges articulars.\nLa gonartrosi és la malaltia degenerativa més freqüent i incapacitant de la societat actual.\nLa seva prevalença augmenta amb l’edat a partir dels 50-55 anys, afectant a un 6% de les persones de 40 anys i al 50% de les persones majors de 65 anys (amb predomini de dones de 3/1), tot i que d’aquest 50% sols presenten simptomatologia la meitat d’elles.\nRehabilitació del genoll\nSuggerim alguns exercicis útils per a la rehabilitació de genolls en procés post-operatori o genoll debilitat.\nEls exercici s'han de fer tots els dies, si és possible tant de matí com per la vesprada dedicant-li 30 min. cada volta com a mínim. (si és pot).\nAbans de començar els exercicis, cal escalfar el genoll durant 10 min. amb: una manta\nEls exercicis és repetiràn 15 vegades.\nMés exercicis audio-visuals:\nFull de recomanacions\nExercicis CAP Lluís Millet\nExplicació de què és l´artrosi de genoll Societat Espanyola de Reumatologia\nGuia de maneig de l´artrosi de genoll (per a professionals)\nEtiquetes de comentaris: Artrosi de genoll, Genoll, Rehabilitació\nL'Articulació temporomandibular (ATM) és una patologia que ha estat poc valorada durant molt de temps.\nEn l'actualitat es reconeix cada vegada més la importància que tenen els desordres d'aquesta articulació en la vida quotidiana de la població.\nEn prestar més atenció a aquests problemes, s'ha posat en evidència l'alta freqüència amb què es presenten així com ha fet que es conegui millor la patologia i el tractament.\n• Musculatura masticatòria\n• Estructures associades\nQuina és la patologia de l'articulació temporomandibular (DCM)?\nEl símptoma més freqüent de patologia de l'ATM és el dolor localitzat a l'articulació i / o en els músculs masticatoris. També són freqüents la limitació de l'obertura i / o altres moviments de la boca, així com els sorolls a la articulación.\nSe poden presentar també molèsties en altres zones, com en l'oïda i la mandíbula, així com mal de cap i dolors referits a esquena i coll (cervicals).\nCom podem saber si patim una DCM?\n• Dificultat i / o dolor en obrir la boca (badall, etc)\n• Mandíbula bloquejada fixa o fora del seu lloc.\n• Dificultat i / o dolor en mastegar i en parlar.\n• Sorolls o espetecs en obrir, tancar o mastegar.\n• Rigidesa o tibantor i cansament en els maxilars.\n• Dolor d'oïda o al voltant d'ells, o en les temples.\n• Freqüència de cefalees, mal de coll o de dents.\n• Canvis en la mossegada. Dents sensibles i desgastats.\n• Dolors crònics, sense fonament, a cervicals i esquena.\n• Farmacològic (AINES, relaxants musculars, etc)\n• Rehabilitació (Electroteràpia, manipulació, educació d'hàbits i dietes, exercicis,\n• Oclusals (Férules, pròtesis, ortodòncia, etc)\n• Artrocentesi (Rentat, infiltracions, etc)\n• Artroscòpia diagnostica i cirurgia artroscòpica (biòpsia, alliberament brides, extracció\nc. lliures, recol.locació meniscal, etc)\n• Cirurgia ortognàtica i tècniques de cirurgia convencional\n• Psicologia / Psiquiatria (Tractament de l'estrès i de l'hàbit atapeït de dents)\nMoltes vegades la simptomatologia DCM remet o s'accentua, ja que són processos que varien segons les circumstàncies de l'individu: estrès.\nLa major part de la població pot presentar clic en els seus ATMs que romandran estables o que disminuiran amb educació d'hàbits i dietes, control de l'estrès i, si cal, amb l'ajuda d'una fèrula.\nLa fèrula oclusal, també serà útil en patologies inflamatòries i degeneratives per reduir les tensions articulars així com en els postoperatoris de la cirurgia artroscòpica.\nLa cirurgia artroscòpica ens permet solucionar quadres clínics en què el tractament conservador és insuficient, amb cirurgia mínimament invasiva. L'artroscòpia té també un paper diagnòstic.\nLa resposta al tractament és millor com menys evolucionada és la patologia. A més de tractar la simptomatologia, cal controlar els factors que predisposen i el control de l'estrès per aconseguir bons resultats\nFulls per a pacients (CAP Lluís Millet) Castellà Català\nPublicat per Miguel Molina 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: ATM, Odontologia


Andreu Plaza recorda que la victòria és imprescindible si l’equip vol seguir aspirant a guanyar la lliga regular, mentre que Joao adverteix que el Palma Fusal és un equip que es creix a casa i contra els equips grans\nAndreu Plaza ho té claríssim. Més que mai cal anar partit a partit. Primer Palma, i després l’equip ja se centrarà en el partit de dimecres contra Movistar Inter. “Si volem aspirar a guanyar la lliga regular, primer hem de guanyar a Palma”, ha dit el tècnic. Si algú coneix bé al rival de diumenge és Joao, que ha jugat les últimes quatre temporades a Palma. “Serà molt difícil perquè són un equip que a casa sempre es fan molt forts, i encara més contra els equips grans”, ha dit el brasiler.\nEl de diumenge serà un partit amb molts atractius, entre d’altres el duel de golejadors Paradynski-Ferrao, 28 gols i 23 gols respectivament a la lliga. “Paradynski està fent una gran temporada i hem d’intentar anul·lar-lo perquè no marqui cap gol”, explica Joao. Andreu Plaza també reconeix que “són dos jugadors difícils de parar” tot i que adverteix que el Palma Futsal “és un equip molt complet i no és només Paradynski”.\nOBJECTIU: “Si volem aspirar a guanyar la lliga regular, hem de guanyar a Palma. Jo crec que Inter no fallarà, i si guanyem a Palma arribarem al partit de dimecres contra Inter en disposició de dependre de nosaltres mateixos. Però això serà dimecres. El primer que hem de fer és guanyar a Palma i a tots els que venen, perquè crec que Inter no fallarà i això encara ens motiva més”.\nDESPLAÇAMENTS: “Ens queden tres sortides a Palma, Santiago i Jaén i les tres són complicades. Sobretot Palma i Jaén es juguen estar el més amunt possible en la classificació i segur que serà molt difícil. Els dos equips tenim pressió, cadascun per assolir els nostres objectius. A Palma ens espera un pavelló ple i un ambient molt fort en contra”.\nRIVAL: “Palma no és només Paradynski, tot i que és un gran jugador i molt difícil de parar. Ells son un equip molt complet, amb bones rotacions i que sempre manté un ritme molt alt de partit. Tenen una porteria brillant, amb Carlos Barrón, jugadors experts com Vadillo, un entrenador amb caràcter i una gran plantilla amb Tomaz, Carlitos, Maico, Fávero i Joselito. Continuen sent un rival molt perillós tot i la davallada dels últims partits”\nCOPA: “Ja hem oblidat la davallada de la Copa i estem centrats en el que ens queda que no és poc”.\nDECLARACIONS DE JOAO BATISTA, JUGADOR DEL FC BARCELONA\nRIVAL: “Contra Palma serà un partit molt complicat. Els conec bé i són un equip que a casa sempre es fan molt forts, i encara més contra els equips grans”.\nSENACIONS: “Estic molt content de tornar a Palma. És una ciutat que em va acollir molt bé i conservo molts amics allà. Però ja he canviat el xip i intentaré aportar el meu granet de sorra per aconseguir la victòria pel Barça. Està clar que serà especial retrobar-me amb l’afició, però ja no serà tan estrany perquè ja tinc l’experiència del partit de la primera volta”.\nJUANITO: “Juanito és un entrenador molt intens que transmet el seu caràcter a l’equip. Jugar fora de casa sempre és molt complicat, i una de les claus serà igualar o superar el seu nivell d’intensitat”.\nPARADYNSKI: “Una de les claus serà parar a Felipe Paradynski. Està fent una gran temporada i hem d’intentar anul·lar-lo perquè no marqui cap gol”.\nCOPA: “Ja hem passat pàgina de la Copa i ara ens centrem en l’objectiu més bonic, que és la lliga. Falten sis partits i els playoff i només pensem en això”.