El sectarisme a Egipte un any després de la massacre de Maspero | En lluita\nLa revolució egípcia està travessant un període de transició molt difícil. Això ha portat a molta gent a pensar que la revolució ha acabat. Un petit nombre de líders corruptes han estat retirats, altres persones han estat elegides en el seu lloc, i fi de l’assumpte.\nPerò això no és correcte. Ens trobem tan sols al començament de la revolució egípcia, que és una de les grans revolucions de la història. De vegades s’han mobilitzat més de 20 milions de persones als carrers. Hi ha molt poques revolucions al llarg de la història que hagin involucrat les masses populars en aquesta escala.\nLa revolució va omplir un ampli sector de les masses de confiança per lluitar pel dret a la igualtat, la justícia i la llibertat. Aquest tipus de canvi en la consciència no s’evapora d’un dia per l’altre. Això només succeirà si veiem derrotes en la mateixa escala que la mateixa revolució. La derrota de la revolució haurà d’involucrar la contrarevolució en una escala que no hem vist fins ara a Egipte.\nAixò no vol dir que no pugui succeir. La contrarevolució està encara present, i l’estat egipci segueix sent l’estat de Hosni Mubarak. Totes les seves institucions van ser construïdes sobre la discriminació i el sectarisme, juntament amb la corrupció i l’explotació.\nDesfer-se del mariscal de camp Tantawi i reemplaçar-lo amb el cap de la intel·ligència militar no ha canviat l’exèrcit tampoc. Aquest exèrcit té els mateixos interessos econòmics sota el seu control i el mateix poder a les seves mans.\nLa revolució egípcia és una revolució clàssica en què les masses i els treballadors estan exercint un paper central, però altres grups estan jugant un paper també: els cristians, els nubis, el poble de Sinaí. Tots els sectors oprimits i oprimides de la societat estan en moviment, ja que la revolució els dóna una sensació de confiança. Senten que podem canviar el món que ens envolta.\nI les experiències de les persones durant els primers dies de la revolució de sobte no desapareixeran de la memòria. Per això és un error pensar que no hi ha possibilitat de renovar la revolució, o de veure una segona revolució egípcia.\nDurant els dos últims mesos hem vist 1.480 vagues –l’onada més gran de vaga des de la que hi va haver immediatament després de la revolució. Grans sectors de les masses egípcies encara continuen la seva revolució. Encara volen justícia social, encara volen una vida digna, i tenen prou confiança per lluitar.\nPerò encara hem d’explicar per què els sentiments sectaris estan en augment. Comencem per assenyalar que el règim de Mubàrak va coincidir amb un període d’economia neoliberal i polítiques socials. Vam veure la privatització i la retirada de l’Estat de tots els serveis bàsics.\nLlavors, què fa la gent corrent quan necessita tractament mèdic o educació? Els cristians van a l’església i els musulmans van a la mesquita, que són els únics llocs on es troben aquests serveis.\nAquests serveis abans eren proporcionats a tots i totes, però ara ens trobem amb molta divisió. Es converteix en un assumpte de “nosaltres” i “ells”. La gent acaba refugiant-se en la seva identitat.\nAixò, per descomptat, és extremadament útil per aquells en les capes altes de la societat. Sota Mubarak hi havia 490 multimilionaris a Egipte. (Estem parlant de milers de milions de dòlars dels EUA, per cert, no en lliures egípcies!) Alguns són cristians i d’altres són musulmans.\nEls 490 bilionaris eren multimilionaris amb Mubàrak i ho han seguit sent amb Mohamed Mursi. Mentrestant, el 45 per cent de la població egípcia viu per sota del llindar de pobresa. Aquestes persones són també cristianes i musulmanes. La pobresa no discrimina en relació amb la religió.\nQualsevol revolució que parli de justícia social i inclogui aquest tipus de contradiccions de classe no és una revolució que s’hagi completat. És una que tot just està començant.\nTampoc la revolució ha acabat en el nivell de l’alliberament dels oprimits, que és un component vital de la justícia social. No podem tenir una veritable igualtat si les dones no han guanyat la igualtat. El mateix succeeix amb els coptes, o els nubis, o la gent del Sinaí que estan sent bombardejats pels avions en aquest moment. Tots ells són una part fonamental de la revolució.\nAixò explica la massacre de Maspero. La contrarevolució sempre colpeja els punts més febles. No podia dirigir-se a la Plaça Tahrir quan un milió de persones hi eren. Però podria arribar a una marxa de deu mil cristians. L’Estat utilitza la incitació sectària directa, afirmant que els coptes estaven atacant l’exèrcit. Alguns salafistes es van anar i van començar a arrossegar i colpejar els cristians en la protesta.\nEn totes les revolucions al llarg de la història ocorren aquest tipus de coses. Si la minoria són jueus, llavors els jueus són l’objectiu. Si la minoria són armenis, llavors són atacats. Per què? Perquè hi ha certs sectors de les masses que són menys conscients, que poden començar a pensar que els cristians són el problema i no l’Estat. Això és el que explota la contrarevolució.\nAixò vol dir que ens trobem en un període de transició, i cal preparar-se per una segona onada de la revolució egípcia. La contrarevolució –les persones que tenen un interès en la restauració del vell ordre– encara té el poder i els diners i la capacitat de mobilitzar.\nHem d’entendre que cap revolució pot triomfar sense l’alliberament de tots els oprimits. Aquells que diuen: “Quan aconseguim la justícia social, llavors podrem pensar en els drets de la dona o els drets dels coptes” estan equivocats. Els joves coptes han jugat un paper central en la revolució. La revolució egípcia no es completarà sense ells.\nDividir les persones segons les seves creences religioses és una arma en mans de la contrarevolució. Si no podem unir les nostres files, es farà servir aquesta arma en contra nostra. Passarà de vagues i manifestacions en les places de Tahrir a atacs incendiaris contra les esglésies i mesquites, i enfrontaments sectaris.\nHi ha un vincle important entre l’alliberament social i la lluita per la justícia social. Les vagues avui dia engloben musulmans i cristians, homes i dones. La primera arma de la patronal és promoure el sectarisme o parlar de que les dones no haurien d’estar treballant. Ells diran qualsevol cosa per dividir les nostres files. El nostre paper com a revolucionaris és fer tot el contrari.\nEls i les treballadores musulmanes han de lluitar contra la discriminació que afronten els cristians, per tal d’unir les files del moviment revolucionari i el moviment obrer. El mateix és cert en relació amb les dones.\nLa contrarevolució té moltes formes. L’assetjament sexual i els salafistes són dues cares de la mateixa moneda. Quan un predicador salafista diu que els marits tenen dret a colpejar a les seves dones, aquesta misogínia naturalment es tradueix en assetjament sexual als carrers. Gent com aquesta no vol que les dones estiguin als carrers o en els llocs de treball, o en el transport públic.\nI sents altres idees reaccionàries, com la idea que els cristians són tots rics, o que van robar el país. O que les dones han assumit llocs de treball dels homes. Idees reaccionàries com aquestes poden tenir un gran impacte en un país que té un alt grau d’analfabetisme, on la gent sovint no té accés a conèixer una història diferent.\nPerò no cal tractar el moviment islamista com si es tractés d’un sol bloc. Una gran part dels cristians han arribat a la conclusió que els islamistes estem tots units en contra d’ells. Això és completament fals.\nHeus aquí un exemple senzill: molts dels atacs recents han estat dirigits per persones de la Germandat Musulmana. No obstant això, la Germandat s’oposa amb força als atacs. Tareq Sheikh, el líder de les vagues dels treballadors d’autobusos, és un salafista. Sheikh Tareq va mobilitzar 7.000 vots per Mursi a les eleccions, perquè creia que la Germandat representaria a gent com ell.\nAixí que les divisions de classe estan sempre presents dins de la Germandat i entre els salafistes. No estan units. Els joves de la Germandat estan començant a sortir a la recerca d’una alternativa. Aquesta alternativa ha de ser l’esquerra, i l’esquerra ha de ser capaç de treballar amb ells.\nEl fenomen mundial de la islamofòbia també afecta la situació dels coptes a Egipte. La islamofòbia és una de les ideologies bàsiques dels règims governants a Europa i l’imperialisme nord-americà en l’actualitat. Es culpa les minories musulmanes de tots els problemes d’aquestes societats.\nLa joventut copta ha d’adoptar una postura ferma contra la islamofòbia. Somien amb anar a Europa, però s’han d’adonar que hi ha gent que es fixarà en el color de la seva pell i que pensarà que són musulmans.\nLa ideologia que s’està utilitzant aquí és la islamofòbia, però l’objectiu són les minories. Per això hem de ser solidaris contra totes les formes de discriminació religiosa.\nSameh Naguib és militant dels Socialistes Revolucionaris d’Egipte. Article en anglès.\nReligió, Revolució àrab


S'incrementa la seguretat en fires d'atraccions\nS'han realitzat controls a 15 fires i a més de 100 atraccions per tal de garantir-ne la seguretat i el compliment de les normatives.\nUna atracció d'una de les fires que hi ha a la ciutat (Propias)\n10/12/2012 12:07 | Actualizado a 10/12/2012 13:49\nBarcelona (Redacció). L'Ajuntament de Barcelona, a través de la Guàrdia Urbana i els serveis tècnics dels districtes, ha dut a terme una campanya d'inspeccions, entre el 4 de maig i el 18 de novembre, per garantir el compliment dels requisits tècnics i administratius de les diferents fires d'atraccions que s'instal·len a Barcelona, amb l'objectiu d'incrementar la seguretat en aquest tipus de fires.\nLes inspeccions han servit per controlar que es compleixin els requisits esmentats, així com per assegurar quines són les vies d'emergència i evacuació de cada fira de barri. A més, també es certifica que les instal·lacions de les atraccions no suposin cap risc per la seguretat viària.\nDurant la revisió, a banda d'agents de la policia municipal, un tècnic dela Direccióde Llicències i Inspecció del districte i un inspector, també intervé un enginyer per part dels firaires.\nInspeccions en dues fases\nLes inspeccions es fan en dues fases, una primera quan l'activitat encara no ha començat a funcionar, i una segona amb l'activitat en funcionament. Si es comprova alguna deficiència s'aixeca acta d'inspecció i si és greu, es paralitza l'activitat.\nEn total, s'han inspeccionat 15 fires i més de 100 atraccions instal·lades a la ciutat, com les de les festes de Gràcia i Sants, o durant les festes majors dels barris de Sant Andreu i Sant Martí, entre altres.\nEls agents han dut a terme 15 actes d'inspecció, sis denúncies per manca d'assegurança, dues denúncies per manca d'ITV, una immobilització i set modificacions d'emplaçament. A banda, en set casos els firaires han renunciat a realitzar el muntatge després d'exigir-los el compliment dels requeriments establerts i en vuit casos s'ha donat compliment al pagament de les taxes municipals.


lo carrer del riu: Prohibeixen una altra manifestació a Bilbao\nProhibeixen una altra manifestació a Bilbao\nContinua l'ofensiva de manifestacions prohibides al País Basc. El departament d'Interior del govern de Patxi López ha anunciat aquest dijous que tampoc permetrà la segona marxa convocada a Bilbao, amb el lema Per la llibertat d'expressió-Democràcia, perquè la considera una versió de la protesta prohibida anteriorment, amb l'eslògan En el camí de la independència, canvi política i social.\nLa prohibició governativa d'aquesta primera protesta ha estat avalada aquest dijous pel Tribunal Superior de Justícia del País Basc, que comparteix la idea de la conselleria que els convocants reals eren Arantza Urkaregi, Dabi Alonso i Marta Pérez, exregidors del partit il·legalitzat Euskal Herritarrok. Segons els seus arguments, el convocat oficial, el particular Francisco Gezuraga, no era res més que un home de palla dels exregidors.\n▼ 20 d’ag. (6)\nCarod defensarà la manifestació preventiva davant ...\nDeumil.cat renuncia a manifestar-se per l'Estatut ...\nAlfons Molons: Por de preguntar, o potser por de l...\nExhaurits els productes del mercat a un preu just ...


Hisenda investigarà l'ús de les criptomonedes i el comerç online\nEl ministeri que dirigeix Cristóbal Montoro vigilarà l'auge de les divises digitals com el bitcoin\nEl bitcoin va repetir ahir les pèrdues del dilluns, amb un descens del 20%. REUTERS\nBarcelonaL'auge de les criptomonedes no s'escaparà de la lupa d'Hisenda. El ministeri que dirigeix Cristóbal Montoro ha anunciat aquest dimarts a través del Butlletí Oficial de l'Estat (BOE) que investigarà l'ús de divises digitals com el bitcoin, tal com ha avançat 'El País'. Hisenda vol evitar-ne l'ús fraudulent, així com aplicacions per al crim organitzat a través de l'anomenada 'deep web'.\nSegons Hisenda, la irrupció de les criptomonedes com a sistema de pagament "és un dels reptes més exigents a l'actualitat". Per això el ministeri pretén afrontar aquesta "amenaça" a través de les unitats d'investigació de l'Agència Tributària, que s'encarregaran de recopilar i analitzar la informació sobre el fenomen.\nPrecisament, el bitcoin ja s'ha convertit en el protagonista d'alguns escàndols i fraus a l'Estat, i el Banc d'Espanya ha avisat en diverses ocasions del seu risc per als inversors. En l'últim any, les criptomonedes també s'han estrenat com a font de finançament per a projectes empresarials, una aplicació que genera suspicàcia entre els reguladors.\nD'altra banda, Hisenda ha avisat que vigilarà de prop l'ús de moneders digitals (els 'wallets'), en un context en què "la quantitat de pagaments amb targeta ha superat el volum de retirada de diners en metàl·lic dels caixers automàtics". Així, doncs, considera que cal adaptar els sistemes antifrau a l'augment de transferències instantànies a través d'aquestes aplicacions.\nPer acabar, Montoro ha recordat que vigilar la fiscalitat del comerç electrònic continua sent una de les seves prioritats. En aquest sentit, el ministeri vol garantir que els models de distribució a través d'internet segueixin la "tributació adequada", sobretot en els casos en què les vendes d'una empresa les entrega una altra i hi ha implicats més intermediaris. A més, vol garantir que aquests sistemes no distorsionin els preus per als comerciants espanyols.\nbitcoin criptomonedes ecommerce fiscalitat Hisenda


L'exposició del MNAC sobre Viladomat tindrà una subseu a Mataró | Mataró Ràdio\nDc, 23/10/2013 - 09:40\nLa Basílica de Santa Maria i el Museu de Mataró han estat dos dels cinc espais escollits per mostrar les obres del Pintor Antoni Viladomat i Manalt. El Museu Diocesà i Comarcal de Lleida, el Museu d’Art de Girona i el Museu Nacional d’Art de Catalunya també formaran part d’aquesta exposició col•lectiva que es presentarà el maig del 2014. Recordem que Viladomat va ser un dels pintors més destacats del barroc català del segle XVIII. L’artista va beure de la pintura hispànica siscentista, a la nostra ciutat també va deixar la seva petjada, les pintures de la Capella dels Dolors de la Basílica de Santa Maria. Carles Marfà, director del Museu de Mataró, explica que Mataró participarà d’una forma activa en aquesta mostra col•lectiva que tindrà lloc l’any vinent.\nLa ciutat sempre ha sentit interès per l’artista, l’any 1990 ja es va organitzar una primera antològica de Viladomat. Marfà afirma que el fet de disposar d’una obra com el conjunt dels Dolors de Santa Maria, feia imprescindible que Mataró col•laborés amb aquesta mostra. El mataroní destaca que a més, és tracta del conjunt barroc més ben conservat de Catalunya, fet que li dóna encara més valor.\nLa mostra “El pintor Antoni Viladomat i Manalt” es presentarà el maig de 2014 al Museu d’Art de Girona. A l’exposició es podran veure més de 400 obres del pintor, 40 d’elles es lluiran a la ciutat. El comissari d’aquest projecte és Francesc Miralpeix.\nexposició, Antoni Viladomat, Conjunt dels Dolors, Basílica Santa Maria


ACRA defensa davant Puigdemont enfortir la sostenibilitat del sector de la dependència - Diari de la Discapacitat\nHomeDiscapacitatACRA defensa davant Puigdemont enfortir la sostenibilitat del sector de la dependència\nLa junta directiva d’ACRA i Carles Puigdemont a la trobada // Foto: Imatge cedida per ACRA\nL’Associació Catalana de Recursos Assistencials (ACRA) ha mantingut aquest dimecres una trobada institucional amb el president de la Generalitat, Carles Puigdemont, que va servir per exposar-li els reptes de present i futur de l’entitat en l’àmbit de la dependència i per defensar el compliment de les mesures acordades amb l’anterior executiu per enfortir la sostenibilitat del sector de la dependència a Catalunya.\nEntre aquestes mesures es troba la priorització a les llistes d’espera dels grans dependents (grau III) i dels dependents severs (grau II) en situació d’urgència social. L’aplicació d’aquesta mesura permetria a les persones amb el nivell de dependència més elevat poder accedir abans a una residència. Cal assenyalar però que per portar a la pràctica aquesta mesura la Generalitat hauria de canviar l’actual model de llistes d’espera.\nLa priorització del grau III i del grau II en situació d’urgència social beneficiaria unes 4.000 persones del total de 23.000 que actualment es troben a les llistes d’espera. Des d’ACRA es considera aquesta proposta com a important i que pot emmarcar-se en el pla de xoc social que ha proposat la Generalitat per aquesta legislatura.\nA la trobada que, que es va fer al Palau de a Generalitat, hi van ser presents els membres de la junta directiva d’ACRA encapçalats per la seva presidenta, Cinta Pascual.\nPrevious articlePresentació al CosmoCaixa d’obres artístiques de persones amb problemes de salut mental\nNext articleArriba la 18ena edició de FiraGran, el Saló de la Gent Gran de Catalunya\nacragentgran 31 de març de 2016\tAt\t18:06\nRT @DiaridelaDiscap: @acragentgran defensa davant @KRLS enfortir la sostenibilitat del sector de la #dependència https://t.co/8UTXfAQAGS @F…


Diputació de Girona - Noticies - Presentació del darrer número de la Revista de Girona, que destaca pel dossier dedicat als nous camins del món rural\nAhir al vespre, al Palau de l'Abadia de Sant Joan de les Abadesses, va tenir lloc la presentació del número 314 de la Revista de Girona, corresponent als mesos de maig i juny de 2019, que es distingeix per un dossier dedicat al món rural.\nEn concret, el treball, coordinat pel catedràtic de geografia humana de la Universitat de Girona Joan Nogué, se centra en una perspectiva poc convencional del món rural, ja que, lluny de resseguir fil per randa totes i cadascuna de les dimensions pròpies d'aquest àmbit, el que fa és focalitzar algunes dinàmiques que li són pròpies, poc conegudes però molt rellevants a l'hora d'entendre'n la situació actual i, sobretot, el futur que s'apropa.\nAixí, tal com explica Joan Nogué al pròleg, el dossier s'estructura en cinc àmbits, per a la redacció dels quals s'ha comptat amb l'antropòleg Xavier Busquets, la consultora d'Arrels a Taula Neus Monllor, la geògrafa Anna Roca, la doctora en geografia Isabel Salamaña i les historiadores de l'art Lluïsa Faxedas i Farners Cabra.\nConcretament, el dossier s'inicia amb un article de Xavier Busquets en què s'evidencia que el fenomen neorural (plenament consolidat a casa nostra, però molt divers internament) no és tan homogeni com sovint ens pensem. Aquest aspecte es reforça amb l'article de Neus Monllor sobre les noves tendències de la jove pagesia. També és cabdal constatar, com ho fa Anna Roca, que si bé la pagesia continua treballant de manera atomitzada, cada cop és més conscient que la digitalització li pot permetre sortir d'aquest aïllament i establir sinergies tant amb la societat en el seu conjunt com amb el consumidor final en particular. Per la seva banda, Isabel Salamaña aprofundeix en les noves dinàmiques demogràfiques i residencials al món rural. I, finalment, Farners Cabra i M. Lluïsa Faxedas trenquen un altre tòpic habitual: que les pràctiques artístiques contemporànies són un fenomen principalment urbà i cosmopolita, i evidencien el fet que el món rural acull des de fa temps nombrosos espais de creació i de producció cultural.\nLa presentació d'aquest número de la Revista de Girona va anar a càrrec d'Albert Piñeira,vicepresident segon de la Diputació de Girona en funcions; Montserrat Tallant, regidora de Cultura de l'Ajuntament de Sant Joan les Abadesses en funcions; Gerard Bagué, director de la Revista de Girona, i Neus Monllor, col·laboradora del dossier. També van assistir a l'acte Ramon Roqué, alcalde de Sant Joan de les Abadesses, Anna Cervantes i Hector Garcia, productors dels ous ecològics Ca la Xica, i Mel Brusaferri, ramader i productor del formatge Les Vaques d'en Mel.\nAquest número de la Revista de Girona inclou diferents articles relacionats amb la història i l'actualitat cultural i social de les comarques gironines. En destaquen els treballs dedicats al fotògraf Valentí Fargnoli amb motiu de la commemoració del 75è aniversari de la seva mort: un article dedicat a l'exposició que es pot veure a la Casa de Cultura sobre la seva figura, i el primer capítol d'una nova secció que a partir d'aquest número s'afegeix a la Revista de Girona, i que porta per títol «Una nova mirada de Valentí Fargnoli». En cada capítol dels articles, escrits per Pere Bosch, es farà una comparació de diferents escenaris de les comarques gironines, presentant-los de la manera com els va fotografiar Fargnoli i com són ara en l'actualitat. El primer escenari protagonista és la plaça Major de Banyoles i, sobre la base de les dues imatges, Bosch aprofita també per explicar fets històrics relacionats amb el lloc i els canvis que ha experimentat la societat al llarg de prop d'un segle.\nEn aquest número també destaquen el perfil dedicat a Isidre Olivet i les biografies sobre Salvador Carreras i la desconeguda pianista Mercedes Padrosa. Així mateix, és important remarcar el reportatge escrit per Sara Montesions «Terres d'acollida contra el racisme quotidià»; el de Jon Iker i Fernando Aizpun sobre «Els últims escenaris de Walter Benjamin», o el dedicat als monjos benedictins d'Encalcat, a Besalú, escrit per Rafel Pujol.


Escrito el 8 de Noviembre de 2019 en catalán con un tamaño de 4,96 KB\n-L’experiència és l’origen del coneixement humà. Quan naixem la nostra\nment és com un paper o una pissarra en blanc (una “tabula rasa”), que es vaomplint amb les experiències i coneixements que anem adquirint al llarg de lavida. I l’experiència també és el límit del coneixement. Per això, un\nconeixement és segur si es pot comprovar empíricament.\n-El coneixement avança per inducció a partir de l'observació repetida de fenòmens semblants, a diferència del Racionalisme que defensa que el\nconeixement avança amb total seguretat a través de la deducció (com en el cas de Descartes que a partir de la Substància pensant arriba a la Substànciainfinita i des de aquesta arriba a la Substància extensa).\n-En política els empiristes defenen que no hi ha veritats absolutes, sinó\nnomés l'acord entre les diferents opinions personals. I per això estan a favor del sistema democràtic.\n3. CONTRA LES IDEES INNATES\nA diferència de Descartes, Locke nega que els\nhomes naixem tenint uns coneixements de forma innata.\n1- L'argument de la necessitat de l'educació. Els nens necessitenl educació o l experiència per entendre alguns coneixements matemàtics o filósòfics , per tant no els tenen quan neixen.I quan els defensors de les idees innates diuen que sí que ja eren a la\nnostra ment encara que no els haguéssim descobert, Locke argumenta que això és absurd perquè si ja eren a la nostra ment n’hauríem d’haver sigut conscients, i també seria absurd perquè es podria dir de tots els coneixements que són innats, ja que no hi hauria cap manera de poder-los distingir dels\n2- L'argument de la falta d'acord universal. Si hi hagués idees innates,serien compartides per tots els éssers humans, però de fet no tos els homes pensen o creuen el mateix. Per exemple els cecs de naixement no tenen el coneixement corresponent als colors, els criminals no comparteixen la mateixa idea de justícia que els altres homes, o la diversitat de religions indica que la divinitat es concep de manera molt diferent (monoteisme i politeisme...).I encara que hi hagués unes creences compartides per tots els homes, no Tindrien perquè ser innates, sinó que els homes de diferents llocs i èpoques hi podrien haver arribat per experiència\n4. CLASSIFICACIÓ DELS CONEIXEMNTS O IDEES\nLocke anomena idees a tots els coneixements que capta la nostra ment.\nAquest sentit d idea és el que també es troba en Descartes i en general en la Filosofia moderna, i dóna per suposat que el que és més segur o evident són els nostres coneixements, tot plantejant-se el problema de si hi ha una realitat externa, al marge d aquests coneixements. Locke classifica les idees o coneixements de la forma següent:\n-idees simples, les informacions que capta de manera passiva la nostra\nment. Poden ser de sensació o de reflexió.\n-Les idees simples de sensació són resultat de percebre els\nobjectes del món exterior. Es divideixen en qualitats primàries i\nsecundàries. Les primàries corresponen a característiques que\nexisteixen realment en els objectes, és a dir són objectives. I poden ser\ncaptades per més d’un sentit. Són bàsicament la forma geomètrica, la\ntextura i el moviment. I les qualitats secundàries són resultat de percebre\nels objectes, però només són subjectives, és a dir les experimentem\nperò no existeixen en el món exterior. I només són captades per un\nsentit. Exemples de qualitats secundàries són els colors, els gustos o les\nolors. Abans que Locke, la distinció entre “qualitats primàries” (que\nexisteixen realment en les substàncies) i “qualitats secundàries” (que\nsón un producte dels nostres sentits), ja l'havien fet Galileu i Descartes. A vegades Locke també parla de qualitats terciàries, que serien els poders o capacitats que tenen uns objectes de modificar-ne d’altres. Per exemple el Sol pot modificar la forma d’un tros de cera, o pot fer canviar el color de la pell humana..\n-Les idees simples de reflexió es formen quan la ment capta el seu propi funcionament. Per exemple pensar o dubtar serien idees de reflexió.\n-Idees compostes o complexes, que es formen a partir d’una\ncombinació d’idees simples. N’hi ha de tres tipus: de substàncies, de modes i de relacions. Les de substàncies són resultat d’agrupar conjunts d’idees simples, que habitualment percebem juntes. Així es forma, per exemple, la idea de poma o de muntanya. Les de modes són conceptes abstractes, que no tenen una existència real. Per exemple, la bellesa o la gratitud. I les de relacions són resultat de comparar o relacionar idees simples, però sense unificar-les en una nova realitat. Per exemple, la idea d’anterioritat o de relació de causa i efecte.\nL'Empirisme de Locke Locke el autor de la filosofia Sensació Filo locke


Gandia habilita com aparcament un solar municipal de 2.200 metres pròxim al moll del ferri d'Eivissa - Diari Serpis\nGandia habilita com aparcament un solar municipal de 2.200 metres pròxim al moll del ferri d’Eivissa\nEls passatgers del Ferri Gandia-Eivissa, els espectadors dels concerts d’estiu a Gandia i els clients dels establiments d’hostaleria tindran des d’ara més fàci estacionar al Grau, on l’ajuntament està condicionant com a aparcament un solar de propietat municipal de 2.200 metres quadrats, proper al camp Fort-Llopis del Grau. «Esperem complir així amb les aspiracions del sector hostaler que ens ho demanava, així com disposar de places extra per al Ferry a Eivissa o de cara a les actuacions d’Escena Gandia, ja que segons les previsions generarem unes 100 places d’estacionament noves«, ha declarat el regidor de Serveis Bàsics a la ciutadania de Gandia, Miguel Ángel Picornell, que ha informat de l’estat d’execució del Pla de Vials del 2018, «uns treballs que continuen transformant la trama urbana del nucli urbà i dels seus districtes, del que aquest Govern està molt satisfet. S’ha fet molt en aquests gairebé tres anys de mandat«, afirma, i recorda que les millores de vials s’estan realitzant tant a Gandia com a la platja i el Grau.\nAquesta legislatura i aprofitant les obres s’han realitzat més de 150 actuacions destinades a millorar l’accessibilitat als carrers de Gandia i que ascendiran a un total de més de 200 en finalitzar la legislatura. «Tindre cura de les persones amb mobilitat reduïda ha estat un dels objectius d’aquest Govern des del minut 0 de la legislatura. A la platja hem traçat un pla en què hem establert tres zones, repartides des de l’inici fins al final de la platja, de manera que qualsevol persona amb dificultat per moure puga anar des de la carretera Natzaret – Oliva fins a la mateixa platja Nord sense trobar cap obstacle. Sabem que queda molt per fer i en aquest sentit treballarem per seguir millorant l’accessibilitat» ha destacat l’edil.\nPel que fa a la renovació de vials, és a dir, fresat i reasfaltat, Picornell ha informat que ara mateix s’està treballant en diversos escenaris. En Venècia a la plaça Nova; al Grau en els carrers Juan de la Cierva i Llevant; i a Gandia al carrer 9 d’octubre. També es renovaran els pròxims dies els carrers Marqués de Campo, Pare Pasqual Catalá i Mossen Moragues.\nTotes aquestes actuacions en aquests vials suposen una inversió lleugerament superior als 200.000 euros.\nUn altre aspecte destacat per Picornell ha estat la renovació del paviment de voreres en deficient estat. Ara mateix s’està actuant al carrer Cap de Sant Antoni i en acabar s’iniciaran els treballs al carrer Esqullera, tots dos a la platja i al nucli urbà també es realitzaran treballs a l’avinguda de València on hi ha una vorera per a reparar, a més del carrer Alqueria de les Flors on es faran passos de vianants adaptats.\nCom actuació integral, que comprén la instal·lació d’aigua potable, voreres i vials, s’inclou també el carrer Tirso de Molina.\nEn aquest capítol de renovació de voreres i actuacions integrals, també es destinen més de 200.000 euros.\nTotes aquestes actuacions, les que ja s’han realitzat i les previstes fins a final d’any, s’ajusten al milió d’euros dels pressupostos municipals, encara que Picornell ha explicat que la previsió és poder ampliar aquesta quantitat en 200.000 € més per complementar les actuacions del Pla de Manteniment i Millora de Vials d’aquest 2018.


Màrqueting d'aliments insans: impacte en la salut infantil | Consumer\nMàrqueting d’aliments insans: impacte en la salut infantil\nL'OMS demana controls més estrictes en el màrqueting d'aliments insans dirigit a nens per prevenir l'obesitat infantil\nData de publicació: Dilluns, 26deAgostde2013\nImatge: Dillon Breen\n“Per desgràcia, el màrqueting d’aliments poc saludables dirigit a nens ha demostrat ser desastrosament eficaç”. Amb aquesta duresa s’acaba d’expressar l’Oficina Regional d’Europa de l’Organització Mundial de la Salut (OMS). La frase apareix en la nota de premsa que acompanya a la seva publicació ‘Màrqueting d’aliments rics en greix, sal i sucre per als nens: actualització 2012-2013’. I és que les proves que confirmen que el màrqueting d’aliments insans “funciona” són indiscutibles. Com a indiscutible és l’efecte devastador que exerceix el consum freqüent d’aquests “aliments” sobre la salut en general, i sobre el risc d’obesitat infantil en particular, tal com acrediten les 44 pàgines del citat document.\nTan nefasta és la publicitat d’aliments insans quan es dirigeix a nens?\nImatge: Thomas Kohler\nLa resposta és monosilábica i contundent: “sí”. Per a mostra, un botó: la revista científica European Journal of Clinical Nutrition va recollir a l’agost de 2009 una recerca les conclusions de la qual van treure llàgrimes (i no d’alegria) als experts en salut pública: es podria haver evitat fins a un de cada tres casos d’obesitat infantil si s’hagués eliminat la publicitat d’aliments insans en televisió. Un altre estudi no menys dolorós va observar que, a nivell global, cada hora extra de televisió incrementa gairebé en un 1% la quantitat de persones amb obesitat, però que en adolescents la xifra es duplica (2%). El nou document de l’OMS ho deixa clar: “Existeix una forta relació entre veure la televisió i patir obesitat infantil”. I la publicitat és, en gran part, responsable d’això.\nNens i adolescents veuen massa televisió (en mitjana, més de dues hores diàries, segons l’OMS). Això, a més de promoure el perillós sedentarisme, obre la veda a l’omnipresent publicitat d’aliments insans. Però ara com ara, la “caixa ximple” no és en absolut l’únic canal a través del com es publiciten els aliments superflus, ja que la indústria alimentària usa un còctel d’estratègies i de mitjans de comunicació per influir en el seu públic objectiu. D’entre les “estratègies” destaca l’ús de persones famoses, mascotes o altres personatges populars entre els nens, sense oblidar la utilització de dibuixos animats.\nSegons l’OMS , mentre que els adults sabem quan estem davant un anunci, els nens petits no tenen capacitat de diferenciar entre publicitat i dibuixos animats. Tot això els fa tan receptius com a vulnerables a missatges que els conduiran a decisions poc saludables o a insistir als seus pares al fet que els comprin determinats productes. I quant als “mitjans”, a més de la televisió, tots sabem que la publicitat abunda en Facebook, YouTube, Twitter, en missatges de correu electrònic i fins i tot en les aplicacions de telèfons intel·ligents dirigides als petits. És la trucada “nova amenaça del màrqueting digital”, que té com a avantatge (per a la indústria alimentària) un cost econòmic moltíssim menor.\nPublicitat d’aliments insans: situació a Espanya\nEn 2010 l’OMS ja va indicar que els entorns on hi ha nens “han d’estar lliures de tota forma de promoció d’aliments rics en greixos saturats, àcids grassos de tipus trans, sucres lliures o sal”. En la seva nova publicació constata que no ho estan, després d’analitzar els canvis que s’han produït en l’última dècada. La majoria dels productes que apareixen publicitats en aquests entorns desborden de” nutrients conflictius“. Les categories principals d’aliments anunciats són els refrescs, els cereals ensucrats, les galetes, la confiteria, la brioixeria, els plats preparats i els restaurants de menjar ràpid.\nEn el document de l’OMS s’observa que l’incompliment del ‘Codi PAOS’ a Espanya és “molt alt”\nCom està aquest assumpte a Espanya? No gaire bé. Per entendre la situació hem de remuntar-nos a 2005, moment en què les empreses que generen el 96% de la publicitat dirigida als nens van subscriure l’anomenat ‘Codi PAOS’ (Codi d’Autorregulació de la Publicitat d’Aliments Dirigida a Menors). Aquest codi declara que la publicitat d’aliments o begudes “en cap cas explotarà l’especial confiança dels menors en els seus pares, en professors, o en altres persones, tals com a professionals de programes infantils o personatges (reals o ficticis) de pel·lícules o sèries de ficció”, i en el qual s’afirma que aquesta publicitat:\nNo encoratjarà als nens a un consum desproporcionat.\nNo induirà als petits a reclamar als seus pares que els comprin un producte.\nNo suggerirà que un producte augmentarà l’acceptació per part dels seus amics, aportarà prestigi o altres qualitats especials dels personatges que apareixen en l’anunci.\nNo inclourà personatges famosos.\nNo s’emplaçaran productes alimentaris dirigits a menors en telepromociones o en programes dirigits a nens.\nLes intencions estan molt bé… fins que, a la pàgina 22 del nou document de l’OMS, observem que l’incompliment d’aquest acord a Espanya és “molt alt”, i similar tant per a les empreses que ho van subscriure com para les que no ho van fer, la qual cosa “posa en dubte l’eficàcia del codi i el seu sistema de supervisió”. També indica que un estudi va avaluar la publicitat dirigida a menors en onze països, entre els quals estava Espanya. El resultat era predictible: durant l’hora de més audiència infantil i als canals més vists pels nens, fins a tres de cada deu anuncis eren de menjar, la immensa majoria de la qual era insana. Els anuncis, a més, utilitzaven “tècniques persuasives”.\nLlacunes en la regulació de la publicitat infantil\nEl ‘Codi PAOS’ no és l’únic vigent en la Unió Europea. I tampoc és l’únic inefectivo. L’OMS exposa diverses “preocupacions” pel que fa a aquests codis, d’entre les quals destaquen les següents:\nMoltes empreses no s’han adherit a ells.\nEn moltes ocasions es permet l’ús de personatges de dibuixos animats associats a un producte.\nLa restricció de la publicitat no sempre afecta a xarxes socials, correus electrònics, telèfons intel·ligents, Internet, etc.\nEl compromís de l’empresa és voluntari, així que pot ser canviat o abandonat sense previ avís.\nEls criteris nutricionals per definir què productes seran restringits són molt més febles que les propostes de regulació dels governs.\nEl compliment de les promeses i compromisos manca d’una vigilància coherent i independent.\nAllunyar als nens d’anuncis de menjar insà\nHeike Freire, autora del llibre ‘Educar en verd’, constata alguna cosa innegable: els nens saben avui molts més noms de marques que de plantes. Encara que pugui semblar graciós, deixa de ser-ho en llegir què opina l’OMS: “Els nens que reconeixen múltiples marques a l’edat de quatre anys són més propensos a seguir una dieta insana i a patir sobrepès“. Afegeix que els menors amb excés de pes responen més que els altres petits a la publicitat d’aliments insans.\nNo estranya, per tant, que l’organització International Obesity Task Force (IOTF) formulés en 2008 els anomenats “Principis de Sydney”, que exigien accions legals per reduir la comercialització d’aliments insans dirigida a nens. Tres anys després, l’Acadèmia Americana de Pediatria (AAP) va advocar per una prohibició de la publicitat de menjada escombraries (junk-food) i de menjar ràpid a la programació televisiva específica per a nens i adolescents.\nDiversos països (Suècia, Noruega, Grècia i la província de Quebec) ja han pres mesures sobre aquest tema. Mentre que Espanya “l’hi pensa”, val la pena saber que existeixen esperances: un experiment va mostrar que reduir el temps que els petits passen enfront de la televisió disminueix de forma notable el seu pes corporal. Els pares i cuidadors, tal com detalla aquest article d’EROSKI CONSUMER, han de limitar les hores que els menors dediquen a veure “la tele”, a més d’oferir un exemple de dieta saludable i de vida activa.\nEn paraules de la Dra. Zsuzsanna Jakab, directora regional de l’OMS para Europa, “milions de nens en tota la regió europea són objecte de pràctiques comercials inacceptables. La política ha de posar-se al dia i fer front a la realitat de l’obesitat infantil al segle XXI. Els nens estan envoltats d’anuncis que els insten a consumir aliments alts en greix, sucre i sal, fins i tot quan es troben en llocs on han de ser protegits, com a escoles i instal·lacions esportives”.\nEn aquest sentit, mereix la pena tenir present una interessant reflexió del pediatre Carlos González: “No podem deixar els valors de la nostra societat en mans d’aquells que solament busquen augmentar les vendes. No podem permetre que els nostres fills creixin pensant que l’amistat és una beguda carbonatada; l’amor fraternal, un iogurt; o la solidaritat, una companyia elèctrica”.\ngrasas-ca marketing alimentos-ca moderi escombraries niños publicidad-ca obesidad infantil-ca sucre


Networking archivos - The Basement Barcelona\n25 Aug 7 Formes de trencar el gel entre els teus convidats\nPosted at 17:05h in Negocios, Negocis, Networking, Team Building\nÉs tan important la implicació en l'organització d'un esdeveniment, com la implicació durant l'esdeveniment en si. La pregunta que has de fer-te és -Com puc fer que l'experiència dels meus convidats sigui satisfactòria i que sigui recordada? No podem dir-te tots els detalls de com triomfar...\n06 Aug 10 RAONS PER DIR SÍ Al TEAM BUILDING\nPosted at 18:12h in Negocios, Networking, Team Building\nFa molt temps que sentim el terme Team Building, però...\n25 Jul 10 temàtiques d’esdeveniments per aconseguir un WOW!\nPosted at 08:37h in Negocios, Negocis, Networking, Presentació Producte, Presentación Producto, Team Building, Uncategorized @ca\nLa temàtica d'un esdeveniment és realment important, et permetrà sorprendre els teus convidats i aconseguir aquest WOW amb el qual tot organitzador/a somia a cadascun dels seus projectes. Pensa en un tema principal potent que estigui relacionat o sigui rellevant pels teus convidats. El primer pas...\n23 Jun ‘Ladies, Wine & Design’, reunions i xerrades de dones creatives\nPosted at 05:27h in Networking\n'Ladies, Wine & Design', són una sèrie de reunions creades per dones i pensades per a elles, que busca no només fomentar el networking a espais singulars, sinó també la creativitat. El concepte inicialment pensat per la Jessica Walsh i importat a Barcelona, aposta per la...\n09 May Javier de las Muelas a the baSEment\nPosted at 11:24h in Negocis, Networking, Presentació Producte\nA dia d'avui, Javier de las Muelas, és un cocteler d'allò més mediàtic gràcies a la seva llarga trajectòria. Empresari i creador de tendències, està considerat com un dels més prominents mestres coctelers a nivell mundial. Amb multitud de locals repartits per tot el món,...


La reunió més esperada\nHBO Max emetrà finalment el 27 de maig l’anhelat retrobament dels protagonistes de ‘Friends’, després de més d’un any de retard provocat per la crisi del coronavirus.\nL'elenc de la mítica comèdia 'Friends'.\nActualitzada 15/05/2021 a les 07:22\nL’esperada reunió de Friends s’estrenarà el 27 de maig a la plataforma HBO Max, més d’un any després del que estava previst per culpa dels endarreriments en el rodatge provocats per la pandèmia. Els sis protagonistes de la sèrie, Jennifer Aniston, Courteney Cox, Lisa Kudrow, Matt LeBlanc, Matthew Perry i David Schwimmer, participaran en el programa especial, que a més inclourà la visita de convidats com Lady Gaga, Malala Yousafzai, David Beckham o Justin Bieber. La banda BTS, Cindy Crawford, Cara Delevingne, Elliott Gould, Kit Harington, Larry Hankin, Mindy Kaling, Thomas Lenon o Tom Selleck, entre d’altres, completen les estrelles que hi participaran.\nHBO Max va publicar ahir un avanç de mig minut de durada en el qual es veu els intèrprets principals de la sèrie caminar pels estudis de la Warner Bros., on es va rodar el format. Mitjans nord-americans han apuntat que cadascun dels actors ha cobrat entre 2,5 i 3 milions de dòlars per participar en aquest retrobament. Tot i que els nombrosos fans de Friends han estat esperant durant anys per nous capítols de la sèrie, aquesta reunió especial no serà un episodi de ficció com a tal, sinó, més aviat, un programa retrospectiu amb entrevistes amb el repartiment.\nLa comèdia, que es va estrenar el 22 de setembre del 1994, va tancar el 2004 deu temporades d’èxits després de 236 episodis. Però la sèrie continua sent un fenomen per a incomptables aficionats a tot el món disposats a veure, una vegada i una altra en reposicions o plataformes, les històries de Rachel, Monica, Phoebe, Joey, Chandler i Ross.\nFins al 2020, Friends s’emetia a Netflix, però Warner no va dubtar a desemborsar, l’estiu passat, més de 400 milions de dòlars per recuperar-la i integrar-la com un dels diamants del catàleg d’HBO Max.


Oci nocturn. - La "News" de Palau-sacosta\nMaria Nuria Bertran\nUna de les discussions que més debat generen avui en dia és la del dret al descans i la del dret a l’oci nocturn. En aquest article ens preguntem on comença la llibertat d’uns i acaba la dels altres, perquè és molt fàcil defensar el dret a l’oci nocturn, quan no es viu a prop d’aquests locals, però també és fàcil dir no a tot, pretendre la prohibició de tota mena de locals, en defensa il·limitada del dret al silenci.\nCom en molts conflictes contraposats, el que s’hauria d’aconseguir és una conciliació ordenada i pacífica, intentant divertir-se sense molestar als altres. Això que molts consideren una utopia, és tan senzill com pensar que el dret al descans d’uns, comporta el deure dels altres a practicar les sortides nocturnes sense causar molèsties innecessàries, i al mateix temps, el dret a divertir-se d’uns, implica el deure dels altres a no exigir el silenci absolut.\nEls interessos contraposats són un repte per les administracions, ja que aquestes tenen l’obligació d’actuar de forma ràpida i efectiva, però és un repte també pel conjunt de la societat, perquè ha d’interioritzar que el respecte als altres ha de ser una prioritat. El civisme es basa sempre en l’empatia mútua, s’ha de tenir present que el dret al descans ha de prevaldre sempre.\nSi busquem informació més acurada sobre el tema, veiem que l’any 2007, el Síndic de Greuges, va presentar davant el Parlament de Catalunya, un informe sobre contaminació acústica, amb la finalitat que fos una guia útil, tant per a les persones que pateixen sorolls excessius com per les administracions que han de vetllar pel dret de tots. En resum, el que venia a dir, és que tant les administracions com les persones responsables dels establiments han de garantir la convivència ordenada entre els seus clients i els ciutadans, especialment els que viuen a prop dels llocs on es du a terme aquestes activitats lúdiques, en ple respecte pels drets d’aquestes persones.\nMolts entenem oci nocturn vinculat a discoteques, sales de festa, gent jove fent soroll amb alguna copa de més, etc., però una terrassa d’un restaurant que està al costat d’habitatges, que tanca tant tard a la nit com les autoritats li permeten, on el situem?\nA tots ens agrada sortir a sopar amb amics, companys, la parella o en família. És el moment de desconnectar d’un dia feixuc a la feina, o d’una setmana eterna. Estem relaxats al voltant de la taula, segurament amb un to de veu un xic elevat i moltes vegades escoltant aquella música que no hi fem atenció, però que sona obligant-nos a apujar el to de veu, sense pensar que al nostre costat hi ha uns veïns del restaurant que tenen el mateix dret que nosaltres a gaudir d’una estona al voltant de la taula de casa seva, mirant la televisió, escoltant música, llegint un llibre o senzillament dormint. Per tant ens preguntem de qui és la responsabilitat d’aquest destorb, del propietari de l’establiment que coneix perfectament la situació i sap que està molestant al veïnatge i no fa res per solucionar-ho, o del govern que no regula prou bé aquest problema endèmic i que afecta tant els uns com els altres.\nSi mirem com regulen aquest problema d’altres països, veiem que l’administració quan rep una sol·licitud de llicència per a un restaurant amb terrassa o un local d’oci nocturn, fa un estudi de viabilitat, mirant l’entorn on anirà ubicat: planificació, zona, usos i incompatibilitats, qüestions tècniques, etc. És a dir, exerceix les funcions d’informació, autorització i control, per tal que el promotor sigui capaç d’harmonitzar la seva presència en l’espai urbà a on s’instal·larà, ja que és la seva responsabilitat seguir l’ordenança vigent intentant minimitzar l’impacte en el barri on vol exercir la seva activitat econòmica. En el nostre reglament actual manca aquesta eina que podria ser aclaridora i que alhora ajudaria a la bona convivència.\nEn el començament del meu article preguntava on comença la llibertat d’uns i acaba la dels altres, ho deixo a l’aire, perquè cada lector després de llegir-lo faci la seva reflexió\nTornar per Nadal.


Home » Cursos » Curs Intensiu Oficis del Cinema\nDissabtes 20 i 27 d’octubre de 2012, i\ndissabtes 10, 17 i 24 de novembre de 2012.\nAmb la coordinació d`Elisabet Mas.\nQualsevol persona que vulgui realitzar projectes audiovisuals hauria de tenir nocions bàsiques de totes les feines que engloba la producció cinematogràfica: des de bon començament, amb l’escriptura d’un Guió, fins al final, amb Muntatge i Edició. El Curs Intensiu d’Oficis del Cinema ens introduirà en el món del cinema a partir de 10 professions: el Guionista, el Director, l’Actor, el Director de Fotografia, el Director d’Art, el Figurinista, el Director de So, el Productor Cinematogràfic, el Maquillador d’Efectes Especials i el Primer Ajudant de Direcció.\nEls tallers es contemplen de forma teòrica i pràctica, sent la teòria molt esquemàtica i funcional. Tots els tallers s’enfoquen seguint el mateix paràmetre, d’entre tots destaquem: funcions i responsabilitats del cap de cada departament, equip humà, com s’encara un projecte cinematogràfic (la pre-producció), com cada departament es desenvolupa durant el rodatge (la producció), quina relació i límits té un departament respecte dels altres, tècniques de treball habituals i, per finalitzar, una pràctica d’un cas real.\nAl final d’aquest curs intensiu l’alumne té una visió global del que suposa portar a terme un projecte cinematogràfic, del perfils que s’hi desenvolupen i la importància de les seves funcions. L’objectiu és que, en acabar el curs, l’alumne sigui capaç de portar a terme els seus propis projectes audiovisuals (tinguin el caire que tinguin: curtmetratges, documentals, reportatges) de forma acurada, gràcies a l’aproximació a un ventall ample d’oficis del cinema.\nTots els professors són professionals en actiu dins la producció cinematogràﬁca i plantejaran els seus coneixements adaptats al nivell de principiant i nivell mig mitjançant tallers teòrico- pràctics.\nDossier del curs >\nContingut del curs per sessions >\nCurrículums dels professors (actualitzat)>\n• Persones amb inquietuds pel món cinematogràfic, tant si tenen nocions bàsiques com si no en tenen.\n• Estudiants de batxillerat artístic, humanístic o escènic que vulguin un recolzament pràctic a l’assignatura de Cultura Audiovisual.\n• Estudiants de Cinema o Audiovisuals que vulguin conèixer les entranyes de les professions del cinema.\n• Persones amb nocions sobre el món cinematogràfic i que vulguin incrementar els seus coneixements i aprofundir en la seva pròpia creativitat.\nDates i horaris (del curs):\nDissabtes de 10 a 14:10 h: 20 d’octubre, 27 d’octubre, 10 de novembre, 17 de novembre.\nDissabte 24 de novembre de 10 h a 16.30 h.\nAmb la possibilitat de fer la inscripció a tots els dissabtes o en el cas de tenir interès per assistir a dies puntuals hi ha la possibilitat de fer inscripcions per sessions.\nTotal de sessions:\nCinc dissabtes ( En total 11 tallers durant els cinc dies i un total de 22 hores).\nCàmera de vídeo o càmera digital amb format de vídeo. Si hi hagués algun cas excepcional que no tingués cap de les dues coses, es pot prestar material per poder realitzar els exercicis.\nPreu total (11 tallers 22 hores): 60€.\nAmb l’opció de pagament fraccionat : 1er pagament abans del 17 d’octubre i 2on pagament abans del 2 de novembre.\nSessions individuals de 4 hores: 15 € (dissabtes 20/10, 27/10, 10/11 i 17/11).\nSessió individual de 6 hores 20€ (dissabte 24/11).\nPreu material de les pràctiques:\nL’últim dia dissabte 24 de novembre hi haurà tres tallers en els que s’ofereix la possibilitat de fer pràctiques. Els materials per fer les pràctiques és de 5€ per cada taller (15€ pels tres tallers). No estàn inclosos en el preu inicial. En cas de no estar interessats en fer les pràctiques, es pot assistir igualment durant la jornada. L’abonament d’aquesta quantitat es farà el mateix dia en metàl·lic.\nPer fer l’inscripció s’ha d’omplir la fitxa d’inscripció i fer-la arribar a canxalant@gmail.com\nPer qualsevol altre dubte us podeu poser en contacte amb nosaltres al telèfon: 93741 22 91 o a l’adreça de correu canxalant@gmail.com\nDescarregar fitxa de inscripció >


IX Copa Marnaton eDreams Barcelona *Suspès* | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona IX Copa Marnaton eDreams Barcelona *Suspès*\nIX Copa Marnaton eDreams Barcelona *Suspès*\nLa IX Copa Marnaton eDreams, arrenca un any més a Barcelona el pròxim 17 d'octubre incorporant nous recorreguts a la seva prova inaugural.\nDissabte a les 08:30h Entrada general de: 55 €. Prova individual 5 km\na les 09:00h Entrada general de: 45 €. Prova individual 3 km\na les 10:30h Entrada general de: 35 €. Prova individual 1,5 km\na les 12:00h Entrada general de: 40 €\n(tarifa per a grups de 4 persones). Relleus 4x500m\na les 11:00h Entrada general de: 6 €. Cursa Kids (de 5 a 13 anys)\nA la platja Sant Sebastià\nPlatja de Llevant.\nPg Marítim de la Barceloneta, 2


El Fòrum Cultura 2020 prepara la seva fase final | Interarts Foundation\nEl Fòrum Cultura 2020 prepara la seva fase final\nEl Fòrum de Cultura 2020, impulsat pel Cercle de Cultura, té per objectiu promoure una reflexió sobre les prioritats i reptes per al sector cultural amb la participació d’experts.\nEntre maig i juliol 2018 es van dur a terme quatre taules de treball per analitzar el paper de les administracions i dels operadors culturals en la concreció de polítiques culturals que fomenten el progrés social, l’acció cultural comunitària i la construcció ciutadana. Gemma Carbó, presidenta d’Interarts, va coordinar la taula “Cultura i educació” que va comptar amb la participació de Javier Brun, membre del patronat d’Interarts, i d’Eduard Miralles, president del patronat desaparegut recentment.\nDel mes d’octubre a desembre 2018 tres (3) taules de treball van centrar la seva reflexió sobre el finançament de programes i projectes culturals, les noves oportunitats d’accés a la cultura ofertes per les plataformes digitals i la projecció cultural internacional de Barcelona i de Catalunya. En aquesta última taula va participar Mercedes Giovinazzo, directora d’Interarts.\nUn document de síntesi de les taules dutes a terme fins ara i que inclou un diagnòstic general així com les propostes suggerides pels experts, està disponible a l’enllaç aquí baix.\nEn aquests primers mesos de 2019 se celebrarà l’últim cicle de taules de treball dedicat a les polítiques culturals públiques. Després de la seva finalització, es preveu una presentació pública dels resultats del Fòrum Cultura 2020.\nCercle de Cultura – Document de síntesi\nacció culturalCooperació culturaleducaciófinançamentFòrum Cultura 2020oportunitats d'accéspolítiques culturalsproximitat


La Companyia de teatre Dagoll Dagom tanca el Festival de la Porta Ferrada de SFG | Ràdio Sant Feliu\nLa Companyia de teatre Dagoll Dagom tanca el Festival de la Porta Ferrada de SFG\n19 d'Agost de 2010 per Ràdio Sant Feliu\nAvui es clou la 48ena edició del Festival de la Porta Ferrada de Sant Feliu. Serà a 2/4 d’11 de la nit a l’espai Port quan podrem gaudir d’aquest espectacle que és una revista musical modernitzada, centrada en l’encís de la nit de Sant Joan. La màgia que s’hi concentra es veu reflectida amb música i visualitat escènica, amb cançons que han transcendit l’espectacle i formen part de la història viva del teatre català.\nEs va estrenar el 4 de març de 1981 al Teatre Romea de Barcelona, inaugurant així el Centre Dramàtic de la Generalitat. Es tracta d’un text col·lectiu de Ricard Arilla, Joan Lluís Bozzo, Anna Briansó, Anna Rosa Cisquella, Montse Guallar, Miquel Periel, Berti Tovias i un conte de Miquel Obiols, amb música i cançons de Jaume Sisa (excepte la lletra de la cançó “Nit de Sant Joan”, de Joan Lluís Bozzo) que va sorgir a través d’una serie d’exercisis d’improvització i que va conformar un espectacle de revista amb continguts moderns per l’època.\nLa màgia de la revetlla del solstici d’estiu torna amb Nit de Sant Joan, després de 28 anys de la seva estrena.Un format de revista galàctica, amb esquetxos i cançons que transcorren durant la nit del solstici d’estiu. La versió s’adapta als nous temps, potenciant-ne l’impacte visual i escènic, tot i que està ambientada en els anys 60 i té una estructura pròxima al gènere de revista mantenint el toc naÏf de la versió de 1981.\nEl tema unitari de l’espectacle és “La nit del solstici d’estiu” en la qual tradicionalment, al voltant del foc, s’integren personatges de fantasia, els follets”. Un retro-musical amb estructura de revista (esquetxos i números musicals), on una sèries de personatges viuen la seva particular nit de Sant Joan en veure acomplits els seus desitjos més cobejats.\nÉs un cant a la festa,al foc i a la inocència, des del respecte i admiració al que va significar aquest espectacle per a molts.\nIsidre Prunés i Montse Amenós\nEntrades: 45€ / 35€ / 25€\nLes campanes de l´església de Castell d´Aro tornen a sonar


Tant dolç és el turment (Milanuzzi, set by (Claudio Monteverdi)) (The LiederNet Archive: Texts and Translations to Lieder, mélodies, canzoni, and other classical vocal music)\nTant dolç és el turment\nque visc feliç\nper la cruel bellesa.\ncontra l'onada de l'orgull\nni joia ni pau\nbaixen a mi.\nI la impia que adoro\nem nega el consol\nde la pietat amable:\nen el dolor infinit,\nen l'esperança traïda,\nviurà la meva fe.\nEntre foc i gel\nno tindré repòs.\nd'una fletxa esmolada\nem fereix el cor,\nper canviar el destí\namb un dard de mort\ncuraré el cor.\nno ha sentit mai\nel dur cor\nque raptà el meu.\nSi em nega la pietat\nla cruel bellesa\nque l'ànima em captivà,\npenediment i llanguiment,\nun dia em plorarà.


QUIN GOIG DE ROMÀNIC!: SANT JAUME DE MARGANELL\nEsglésia romànica de Sant Jaume al terme de Castellbell i el Vilar (Bages)\nEns expliquen que fou edificada en la primera meitat del segle XII, i va romandre sota domini del Monestir de Santa Cecília de Montserrat, fins a la desamortització eclesiàstica, i d’aleshores ençà depèn de Sant Cristòfol. Consta d’una nau rectangular rematada vers llevant per un absis semicircular on s’obre una finestra de doble esqueixada. L’absis és cobert amb un quart d’esfera i una teulada de lloses de pedra, mentre que la nau de volta de canó, és coberta amb una teulada clàssica de teula àrab. En el mur posterior s’alça una petita creu de pedra, i a la façana trobem el campanar de paret. (de la fitxa 585)\nSANTA MARIA DE SOLSONA. MARE DE DÉU DEL CLAUSTRE\nSANT MIQUEL DE SERRASSANÇ


Mentre els robots convencionals compten amb molt pocs sensors que sovint fallen, Mochi té la intenció d'incorporar més sensors i optimitzar les seves funcionalitats a un preu més baix que els seus competidors. "Preferim no tenir un gran marge de beneficis i poder arribar a més nens i ajudar a més professors a impartir classes" assegura Pujades. Els dos fundadors de la startup tenien molt clar que aquest projecte es dirigia principalment a una democratització de la programació entre els infants. L'estiu del 2019 van començar a treballar-hi durant les nits i van invertir els seus estalvis en el projecte. L'esforç d'ambdós va tenir els seus fruits i van ser seleccionats per al programa de pre-incubació de Barcelona Activa, que els ha permès l'accés a les oficines de Media-Tic i a formacions en diverses àrees per fonamentar la seva empresa.\n"L'hem desenvolupat en format joguina per aproximar-lo als nens però si una persona té 70 anys i vol aprendre a programar també li serà molt útil"\nEn Mochi actualment es troba en fase desenvolupament però els seus creadors planifiquen que en els pròxims tres mesos l'autòmat arribarà a les escoles com a eina educativa. Aquest primer llançament a 24 centres educatius els servirà com a mostreig per seguir perfeccionant el seu producte, el qual esperen que arribi al mercat aquest estiu. Serà aleshores quan les famílies el podran adquirir, tot i que poden entrar a la seva pàgina web i deixar el seu correu electrònic per estar informats del seu llançament. Aquelles famílies que s'inscriguin en la llista rebran un descompte quan Mochi surti al mercat. Encara no se sap quin preu tindrà aquesta joguina, ja que els seus creadors encara estan tancant tractes amb diversos proveïdors, però Pujades ens avança que la seva intenció és que tingui un preu competitiu, malgrat que això suposi menys marge de benefici per a l'empresa.


L’abandonament escolar té molt a veure amb la inversió – El Blog de La Torre\nBarcelona, Educació, Sin categoría\nL’abandonament escolar té molt a veure amb la inversió\nEspanya és el segon país europeu amb una taxa més gran d’abandonament abans d’hora de l’educació i la formació: 1 de cada 5 joves no té un nivell mínim\nInvestigadors de la Universidad de Valladolid han estudiat la influència de factors educatius, econòmics i socials en l’abandonament escolar precoç entre 2001 i 2011 des d’una perspectiva regional. El treball conclou que la despesa pública és el factor més determinant a l’hora d’explicar les grans diferències regionals en aquest indicador.\nL’abandonament precoç de l’educació i la formació constitueix un greu problema a Espanya. Les dades són reveladores. Segons les últimes, corresponents a 2016, la taxa se situa en el 19%, o sigui que una cinquena part dels joves espanyols d’entre 18 i 24 anys no tenen un nivell d’educació mínim.\n“La dada és preocupant perquè és el segon més alt de tota la Unió Europea, només superada per Malta”, explica a DiCYT l’investigador Siro Bayón, qui subratlla que aquesta tendència ve de lluny i es manifesta en uns altres molts indicadors educatius.\nLa Unió Europea ha marcat la reducció de l’abandonament com a objectiu prioritari per al continent per sota del 10% de cara a 20120. Cada estat ha marcat un objectiu específic d’acord amb el seu context i, en el cas espanyol, l’objectiu per a l’any 2021 és reduir-lo com a mínim al 15%. Segons Bayón España sempre ha estat entre els països capdavanters: “Si ens comparem amb la mitjana europea, que és del 10,7% el 2016 observem encara amb més claredat l’endarreriment que portem en aquest indicador”.\nL’abandonament escolar és un problema arrelat a Espanya i sempre s’ha explicat per l’àmplia oferta de treball de baixa qualificació. Molts joves deixaven els estudis atrets pels elevats salaris i la poca exigència, de sectors com la construcció. Però la recent crisi econòmica va posar de manifest el problema d’aquesta tendència: joves aturats, sense estudis ni possibilitats de reciclar-se professionalment.\nD’altra abanda a Espanya conviuen realitats contrastades. Mentre comunitats com les Illes Balears, Múrcia, Andalusia, Castella-La Manxa i Extremadura compten amb taxes molt altes d’abandonament escolar, per sobre del 35%, entre 2001 i 2011, d’altres com Navarra (18%) o el País Basc (14,2%) se situen més a prop de la mitjana europea\nLa inversió en educació, un aspecte clau\nD’entre totes les variants analitzades, la major o menor inversió de recursos públics en educació ha sigut la més significativa per explicar el fenomen. “En els darrers anys s’ha adoptat una política de retallades pressupostàries que és contrària a l’objectiu de reducció de les xifres d’abandonament. Si volem potenciar un model productiu basat en el coneixement no podem articluar polítiques pressupostàries que comprometin la despesa en educació perquè incurrim en una contradicció evident. D’altra banda les diferències regionals en despesa pública que es destina a l’educació concertada mereix una reflexió sobre la necessitat d’impulsar mesures que promoguin un accés equitatiu a una educació pública de qualitat”, considera Bayón.\nTambé han resultat significatius els resultats que aporten les variables relacionades amb el context econòmic. L’equip apunta que tant el PIB per càpita com la taxa d’atur permeten concloure que el cicle expansiu de l’economia ha pogut exercir un efecte d’atracció cap al mercat laboral. “Aquests resultats plantegen la necessitat d’impulsar polítiques de beques i ajudes a l’estudi que disminueixen el cost d’oportunitat de no accedir precoçment al mercat laboral. Hem d’articular incentius perquè els joves opten per invertir en la seva educació i la formació”.\nEn últim lloc la importància dels factors socials emplaça a desenvolupar una major coordinació entre la política econòmica, la política educativa, i la política social. Per això recalquen que és precís millorar el seguiment i avaluació de les accions i programes portades a terme.\nFont: Cristina G. Pedraz/DICYT\n17 Març, 2018 15 Març, 2018 elblogdelatorre\nAnterior Entrada anterior: Un jersei que ho té tot per triomfar\nSegüent Entrada següent: Comença la temporada al Tibidabo


2.- Josuè dóna exemple: jo i la meva família hem decidit d’adorar el Senyor. Ja estabert el poble a la terra promesa, celebra a Siquem una gran jornada que marca el naixement d'Israel com a poble. Totes les tribus es comprometen a servir exclusivament el Senyor Jahvè i de retop prenen consciència que fan un sol poble. Trenquen definitivament amb el passat i accepten un ferm compromís per a l’esdevenidor. No sempre hi seran fidels, però el tracte amb Déu és tracte.\n3.- També Jesús demana els seus seguidors que es defineixin. Jesús és com és i es presenta tal com és. I marca molt clares les condicions del seguiment. Darrerament el seu llenguatge es fa insuportable a les orelles dels contemporanis. L’ha endurit i el manté. No tindreu vida si no mengeu la meva carn i beveu la meva sang. Intolerable per a un que no hi veu més enllà del nas i no copsa el sentit real de les seves paraules. Tots entenem què vol dir que la mare es menja a petons el seu fill.\n4.- Què vol dir Jesús quan parla de la seva carn i la seva sang? Vol dir que ell és el Verb de Déu encarnat i fet un de nosaltres i que se’ns lliura totalment, sense reserves. La seva encarnació, la seva humanitat, no és una aparença sinó una crua realitat. I en la seva humanitat acollida amb amor i agraïment trobem el veritable rostre de Déu. Ell volgué ensenyar-nos a ser allò que som com a homes i dones, creats a imatge i semblança de Déu.\n5.- I alhora ens ensenya com ha de ser la religió. No pas una actitud que doni coses: al seu temps s’oferien a Déu, xais, vedells, coloms, monedes, llargues pregàries, solemnitats espatarrants. I nosaltres llargs pelegrinatges o grans manifestacions. Ell proposa una religió d’autodonació, la que Ell practica. Es dóna a Déu i a nosaltres sense reservar-se. I ens convida a fer com ell.\n6.- Aquesta donació la manifesta en el pa i el vi de l’Eucaristia. Un sagrament: la mostra visible d’una realitat invisible. Prenent-los amb fe i amor ens unim a la humanitat de Jesús i amb ell i en Ell ens unim al Pare i a l’Esperit sant i rebem la penyora que un dia serem plenament com ell. I la missió de continuar en el món la seva presència.\n7.- Molts es fan enrere. També vosaltres us en voleu anar? Pere respon en nom de tots nosaltres: sabem i creiem qui ets. I t’acceptem tal i com ets. Ets el Fill de Déu fet un de nosaltres. Gràcies. Et volem seguir. També nosaltres ens hem de definir quan bona part de la nostra societat abandona les arrels cristianes.\n8.- Posats a definir-se, sant Pau proposa als esposos cristians una alternativa: fer del matrimoni una cerimònia important amb pica-pica abundant i un banquet amb molts convidats, o fer-ne un sagrament. Pau ens parla del sagrament con un gran misteri. Els esposos, amb totes les limitacions, són el signe visible d’una realitat invisible. Fan visible la realitat invisible de l’amor de Déu a la humanitat.\n9.- Tot l’amor que Déu té a l’esposa, passa pel cor del marit. I tot l’amor que Déu té al marit l’expressa amb el cor de l’esposa. Aquest amor infinit expressat en una forma tan humana fa del matrimoni una meravella. Alguns s’entrebanquen amb el llenguatge de sant Pau quan parla de submissió de l’esposa. No en tenia cap més altre. Però podem anar al nucli del que diu.\n10.- Pau comença proposant una actitud que comprèn tota la vida cristiana: Sotmeteu-vos els uns als altres per respecte a Crist. Respecteu-vos com Crist ens respecta. Estimeu-vos com Crist us estima. Ell, el Mestre i el Senyor, ho mostra rentant els peus als deixebles, prestant-los amb amor el servei més humil. I si Pau aconsella a l'esposa que se sotmeti i respecti, diu també al marit: Estima l'esposa tal com Crist estima, fins a lliurar la vida. Amor impregnat d'humilitat i tendresa, de calidesa, i generositat. I de gratitud, de molta gratitud. Perdonant i deixant-se perdonar.\n11.- El pa i el vi són el sagrament, la cara visible, del Cos i Sang de Jesús. Els esposos –marit i muller– són la cara visible de l'amor invisible de Jesús a l'Església. Ni més ni menys.


Diari d'un jove maniàtic: “Polítiques públiques, immigració i interculturalitat. Llums i ombres del desafiament del segle XXI”\n“Polítiques públiques, immigració i interculturalitat. Llums i ombres del desafiament del segle XXI”\nEn aquest segle XXI, els ciutadans del món, o per la part que ens toca, els pobles d'Europa, hem d'afrontar un dels fenòmens estructurals que més s'ha incentivat per allò de la globalització que vivim: la immigració. Aquesta ha generat tota una sèrie de reptes que lluny de ser solventats amb èxit, o almenys aproximar-se a ell, estan sent tot un problema al no generar-se respostes adequades. No s'ha d'oblidar, que molts dels immigrants no ho són per voluntat pròpia sinó que es veuen forçats moltes voltes marxar de la seva terra per aconseguir una vida millor (qui no vol viure be?). A les mercaderies se'ls lleva tot tipus de barreres que dificulten el comerç del capital, en canvi, quan parlem de corrents migratòries el que es fa es posar tot un seguit de barreres per a ocultar el problema i no solucionar-lo com cal. M'agradaria fer una puntualització, hem de tenir clar que els immigrants no són sols els sud-americans o els africans, sinó que també hi ha un contingent molt important d'europeus del nord que venen a quedar-se al nostre territori una vegada estan jubilats. Com a bons historiadors que pretenem ser, no cal que entrem a parlar sobre la història d'aquest fenomen, el qual es remunta als primers moments del ser humà modern en la Terra. L'assaig estarà estructurat d'una manera senzilla, la qual es basarà en l'exposició d'un problema i com es podria solucionar. Pot ser, la visió que done d'aquest problema no siga tot lo global que m'agradaria, o europea en aquest cas, ja que els exemples que intentaré posar seran els que ens toquen al dia a dia.\nEn primer lloc, mirant la documentació m'ha cridat l'atenció una pregunta de l'enquesta de l'Institut Opina, la qual tractava sobre si la presència d'immigrants era la causa de l'empitjorament de la sanitat. La resposta era d'un 52'8% favorablement a donar-li “la culpa” als immigrants per una situació dolenta de la sanitat. A partir d'ací, el que podem es fer una reflexió sobre els immigrants i la relació que tenen en els serveis públics (Sanitat, Educació, Seguretat Social, etc) o, dit d'altra manera més adequada al que tractarem, si poden gaudir plenament del terme “ciutadà”. Abans de tot, cal tenir clar que és això de tindre un dret que et fa ser ciutadà (la ciutadania), segons el Diccionari Barcanova de la Llengua Catalana, és una condició i dret que ostenten els qui pertanyen a un estat. Aleshores, cal preguntar-se: els immigrants que venen al nostre estat, són reconeguts com ciutadans? Tot i que els immigrants es consideren ciutadans ( com mostra Javier de Lucas) de diverses maneres, no es pot dir al cent per cent que ho són. Per què diem açò? Doncs perquè no conten amb tots els drets que tenim, per exemple, nosaltres pel fet d'haver nascut ací i ser fills i filles dels “indígenes” valencians. El meu germà, la meva companya, un veí, una cosina o jo mateixa, pel fet de ser espanyols segons el DNI, ja tenim tota una sèrie de drets (que bonic és dir que tenim drets, però la majoria de la gent no recorda que tot dret comporta unes obligacions) que els immigrants, per vindre d'altra terra no tenen. Moltes voltes, i faig un xicotet parèntesis, es té la concepció de que els immigrants tant sols són els que venen ací per a treballar o a viure en tranquilitat d'un clima càlid, i no considerem que venen a formar part d'una societat en la qual, a més de tenir unes obligacions com nosaltres, han de tenir uns drets que els permeta gaudir de privilegis com tot el que envoltat al públic (que com be diu Joan Lacomba, han de dignificar-se per que no siga tant sols un espai associat als immigrants).\nQuè vull dir en açò? Doncs que avui en dia, dir que un immigrant és un ciutadà es redueix tant sols a tenir un treball, educació i a ser respectada la seva cultura (i la majoria de voltes no ho és). Però que passa si vol exercir algun dret polític o econòmic? La resposta que es troba és una barrera que els impossibilita que puguen ser reconeguts com a ciutadans com cal. Hem de tenir clar una cosa, el no tenir drets no és un problema que sols afecta als immigrants , hi ha alguna cosa més en “joc”. El que de veritat importa, és crear uns societat on la part “natural” ha de cedir i rebre, al igual que la immigrant, per a construir una nova societat on puguen conviure els dos i acaben sent els dos una mateixa part. I és ací on està la possible solució que es mostra, segons la meva opinió, Javier de Lucas, de manera molt clara: fer polítiques d'integració tant per als immigrants com per als naturals. Amb aquesta mesura el que s'aconseguirà, com hem dit ja, serà una societat on la igualtat entre tots i totes és igual a l'acceptació de que es viu en una col·lectivitat on tots i totes han de donar el seu granet d'arena. Si es fan unes polítiques dirigides per als dos grups, es podrà acabar amb l'ombra del Napoleó d'Orwell. Si tinguérem l'oportunitat de posar en pràctica açò, es podria acabar amb tota una sèrie d'estereotips dels immigrants ( que no tenen papers, que ve en “patera”, que es mor de fam) que evitarien crisi com les que han passat a altres llocs d'Europa, i a més veuriem en altres ulls la realitat que ens envolta. Si realitzarem aquestes polítiques d'integració per a tots dos elements de la societat, podríem, per tant, allunyar-se del fantasma del model americà. Aquest model destaca per la diferenciació jeràrquica dels grups socials, com es pot observar en esports com la NBA que és considerat com un joc dels “negres” (sinó mirem com aquests darrers anys s'han fet polítiques d'imatge per a que els jugadors tinguen que anar amb robes “formals” i allunyar-se d'una estètica propera al carrer). Aquesta diferenciació però, no és ja tant sols per diners, sinó pel fet del seu origen i ve, com molt be apunta Sami Naïr, avalada per per la competència desenfrenada que marca el model nord-americà i, com hem dit, mostra una gran segregació ètnica.\nUn altre aspecte que crec important al voltant del tema que avui estem tractant, és la vida laboral dels immigrants. A classe i a la documentació que estem treballant per fer el treball, mirem un fet molt important que no hem d'oblidar i que s'ha de tenir sempre present alhora de parlar sobre immigració: Europa en el seu conjunt, necessitarà almenys vint milions més de treballadors estrangers. Què vol dir açò? D'una banda, podem adonar-nos que el continent Europeu on vivim necessita de mà d'obra per al bon funcionament de l'economia en un present immediat a causa del envelliment de la població (seguix pensant que és molt trist que des dels primers moments de la història les vides de les persones es regisquen per l'economia i no per altres valors com l'associacionisme o la solidaritat). Podem veure les gràfiques de població que hem estat utilitzant a classe i ens adonarem que cada cop hi haurà més jubilats i que per tant, les polítiques públiques que es realitzen seran totalment diferents que les actuals. Així, amb unes polítiques socials diferents necessitaran de mà d'obra per a generar ingressos, i aquesta mà d'obra nova, avui en dia, és la immigració.\nD'altra banda, i agafant l'enquesta de l'Institut Opina, podem veure com la mateixa població que rep als immigrants valora positivament que els immigrants treballen perquè és beneficiós per a l'economia. Peró més enllà del benefici que pot aportar el treball d'aquest col·lectiu, el que es pot veure quan ixes al carrer, i que la mateixa enquesta apunta, és que els immigrants realitzen les tasques que la majoria dels valencians i valencianes no volen. No cal anar més lluny que a l'Horta, on en plena temporada de recol·lecta de taronges, la majoria dels treballadors són immigrants, o veure com el sector terciari (com ja hem dit), està ocupat per immigrants. Però ara cal preguntar-se, com és la vida que tenen aquestos en relació al seu treball? Conten amb els mateixos drets que puguem comptar nosaltres? Tenen dret a baixa o a l'atur? La resposta, desgraciadament, és dolenta. Per molt que els estats intenten controlar la immigració, per molt que facen polítiques que ajuden a que la societat on vivim siga igualitària, els que van a guiar la vida diària és, com sempre, l'economia capitalista. Qui fomenta que molts immigrants vinguen en situacions precàries, jugant-se la seva pròpia vida per a vindre a un món “millor”? Les màfies africanes comencen amb aquest negoci, el qual fa de la immigració un gran negoci per a les empreses que perpetuen el capitalisme més salvatge. Una vegada al continent europeu, i pel que ens toca, a la Península Ibèrica, comença la recerca de feina per part dels immigrants. Busquen una fons d'ingressos que els permeta viure, no demanen res més, i aquest factor és aprofitat per les empresses per a pagar sous baixos, per a fer-los treballar en situacions precàries, sense cap mena de dret, que l'únic que fan és convertir la vida dels immigrants en un autèntic malson. Un malson que es torna cada cop més en contra d'ells si intenten denunciar la seva situació ja que en seguida, els amenacen de “descobrir-los” sinó tenen papers, de que els tiraran de la feina ( i per tant ja no obtendran uns ingressos que els són indispensables per a la supervivència en la jungla on vivim). En una situació d'opressió, fins i tot hi ha casos que ens recorden a l'esclavització, és normal que els immigrants que tenen una oportunitat mínima de millorar la seva manera de vida s'aferren a ella (siga ja poder optar per educació, un treball remunerat que augmenta de nivell pel treball realitzat, etc). Nose ben be com solucionaria aquest problema, però si que és veritat que des de l'estat faria polítiques molt agressives en contra de les multinacionals per a garantir un mínim de garanties als homes i les dones que es deixen la vida per somiar el que tots volem, una vida millor.\nNo obstant, tot i que els anteriors factors són molt importants per a gestionar una societat multicultural, hi ha un que mostra el veritable xoc de les cultures: la via diària de les diferents cultures. Tota mesura que es fa des de les altes esferes de les organitzacions estatals i capitalistes, tenen els efectes en els ciutadans i ciutadanes del mon, i en aquest cas, en els pobles d'Europa. Així doncs, “el ciutadà de a peu”, conviu amb cultures diferents en la seva quan va agafar el metro, quan va al supermercat de baix de casa, etc. I aquesta convivència entre les cultures, són el reflex de que funciona correctament la multiculturalitat a València, per exemple? Alhora de contestar a aquesta pregunta no hem d'oblidar però, les experiències d'altres estats veïns que han vist com la seva població augmentava a causa de la immigració: el cas de l'estat francès o anglès. En aquestos dos estats la immigració, o millor dit, el procés de multiculturalització, ha sigut anterior al que estem vivint nosaltres i per tant, sempre tenim un espill on mirar-nos i vore el que han fet malbé o el que han fet be. El resultat d'aquest procés ha sigut la formació, com Amartya Sen ens exposa de manera clara al seu article en l'exemple d'Anglaterra, on s'està creant tot unes societats paral·leles que es distingeixen per la seva condició cultural (o religiosa). Aquest fet però, no és signe de que hi hagi una societat multicultural com cal ja que la manera de crear guetos no és el correcte: que estudien cadascú als seu centres culturals no és la solució, d'aquesta manera el que s'està fent és deixar el problema al marge mentre que no “explote”. A l'estat francès va passar aquests darrers moments, on els fills dels immigrants, francesos d'origen, es veuen marginats pel fet de ser d'una cultura determinada i per ser fills d'immigrants. Per tant, el que caldria seria doncs, oferir una educació totalment laica des de ben petits on es mostraren totes les cultures i poc a poc la informació seria tal que cada persona en tindria prou per poder triar el camí que vol. Ací entraríem en la polèmica que hi ha sobre els “vels” de les xiquetes musulmanes que van al col·legi, no vaig a fer una tesi doctoral sobre aquesta alarma social, però si que m'agradaria comentar que per davant de tot està la llibertat d'expressió de qualsevol cultura i forma de pensar. Així doncs, si es prohibeixen aquest tipus d'ús del vel, s'haurien de prohibir també els crucifixos que porten els xiquets i xiquetes cristianes. La prohibició mai és bona, el que s'ha de fer és educar i donar tota la informació possible a una societat “aborregada” com la nostra.\nMolts dels problemes que es tenen a l'actualitat al nostre estimat país, estan provocats, en gran part, per la falta de coneixements sobre una cultura determinada. Açò ho trobem quan en els conflictes que hi ha en un barri entre diferents cultures, es seguisquen els tòpics per a argumentar les tensions que hi ha. Tòpics com els olors que diuen que produeixen les seves cases, la inseguretat que porten al viure en un barri o altre, la davallada del nivell de vida de les i les ciutadanes, etc. Tot açò provoca que sempre que un immigrant arriba a un barri en concret, és mirat ja de manera indesitjable per l'únic fet de la por al desconegut i per la imatge que es dona d'ells en alguns mitjans de comunicació. Aquest descontent cap als immigrants està sent aprofitat per partits xenòfobs i d'extrema dreta (com els partits famosos actualment com Alianza Nacional, Democràcia Nacional, España 2000 i Coalició Valenciana) que amb un discurs populista i nul de contingut i realitat, estan aconseguint arribar a gent jove amb la consigna que els immigrants tenen la “culpa” dels mals que avui en dia pateix la societat. Aquest problema, segons la meva opinió té fàcil solució: educació que mostre la realitat tal com és (és a dir, que no manipule i no amague informació a ningú). Si s'educa des de petits a saber conviure dins d'una societat on cadascú és diferent, la por al desconegut anirà acabant-se. No obstant, m'agradaria fer un altre xicotet parèntesis en aquestes reflexions finals. En alguns casos de la societat, pense que no hi ha xenofòbia, el que hi ha és “classicisme”. És a dir, si el perill és la immigració, perquè aquestos partits feixistes i xenòfobs no critiquen els guetos que trobem a Mallorca ple d'alemanys o a zones del litoral del nostre país? Per què a un musulmà que ve a Marbella és considerat com un àrab, i a un altre que viu al barri de Russafa és considerat com un moro? Crec de nou, que entre la falta d'informació o la ignorància que pateix la nostra societat en aspectes nous com aquestos, influeix de manera molt important els aspectes econòmics subordinats als interessos de la famosa globalització que trenca fronteres en àmbits del capital però no amb els humans.\nPer acabar aquest assaig, tant sols dir que pot ser no m'he centrat en polítiques concretes o que m'he oblidat molts punts importants,però crec que exposat els que considere importants. La multiculturalitat al nostre país es pos aconseguir si comencen a fer-se les coses be des del principi, és necessari polítiques d'immigració correctes per a evitar el que ha passat l'estat francès o a Anglaterra (recordem que els que van posar les bombes dels metros eren anglesos). No crec que la solució és la prohibició del tràfic humà com estan començant a fer en països com Alemanya o Holanda. L'única solució que veig, com ja he dit, el respecte entre cultures i l'acceptació de que som diferents. No s'ha de tenir por a renunciar a costums de la nostra cultura, no s'ha de tenir por a acceptar que avui en dia hi ha xenofòbia, no hi ha que tenir por a acceptar que hi ha altres cultures més tolerants que la nostra. Com s'ha dit, tota convivència és una cosa de les dos parts i per tant, no hem d'exigir que els que venen han d'adaptar-se culturalment a on van perquè estàs retallant la llibertat. És un fet molt complicat, ja ho sé, però el que no podem fer és fer una integració cultural d'altres encoberta, on una cultura té la política com a principal arma. Si tots i totes, des de xicotets estem educats en una bona formació cultural i els més majors acceptem que hem de fer un esforç per acceptar als nous veïns, la interculturalitat començarà a funcionar, si tot açò no passa i es segueix la tònica habitual d'avui en dia...la interculturalitat serà una utopía.


A LA MEVA MANERA DE VEURE: HEM TORNAT AL PUNT DE PARTIDA: EL DRET A DECIDIR\nHEM TORNAT AL PUNT DE PARTIDA: EL DRET A DECIDIR\nPROPOSTA DE REFLEXIÓ (dimarts 22 desembre 2015)\nHEM TORNAT AL PUNT DE SORTIDA: EL DRET A DECIDIR\nAhir em vaig comprometre a compartir la meva anàlisi sobre la repercussió del resultat de les eleccions estatals en la política catalana, però aquest matí us confesso que m’he fet enrere perquè jo mateix m’he acollonit de les conclusions a que arribava una i altra vegada, m’ho mirés pel dret o pel revés. La primera reacció ha estat deixar-ho córrer i no patir-hi més, però ara fa una estona he decidit que havia de treure els meus sentiments sense manies, per ser conseqüent amb el lema d’aquest blog. D’entrada, dir que el resultat de les eleccions espanyoles no influeix en l’embolic català, seria una ingenuïtat supina. De fet, la gent de la CUP ja varen afanyar-se a moure fitxa a pocs minuts de saber-se com quedaven repartits els vots, reblant el clau de la seva oposició frontal al candidat Mas, en prendre nota que el seu lideratge havia perdut suport a les urnes, i reiterant el mantra del candidat alternatiu que els hi fes el més el pes. Aquesta constatació tan ràpida per part dels cupaires d’una lectura evident dels resultats, per mi que intentava burxar l’ego matxucat d’en Jonqueras, destapant una ferida mal tancada entre convergents i republicans en la legítima lluita per encapçalar el procés. Ja sé que ERC no es desmarca en públic del rol secundari que varen entomar per fondre’s en la plataforma unitària de junts pel si; però em preocupa que en Jonqueras no defugi amb més convicció deixar-se estimar, sobretot ara que va pel davant dels convergents en vots. Per tant, la meva sensació és que el lideratge del procés trontolla més avui que el mes passat i que tot està molt obert i fràgil; tant que si finalment s’arriba a materialitzar una investidura per sortir del pas, temo que al cap de quatre dies les costures d’un vestit tan complicat comencin a petar en el moment més inoportú.\nPerò si he de ser sincer, el que de veritat em deixa perplex és que l’aferrissada defensa de Podemos d’un referèndum a Catalunya, per resoldre d’una vegada per totes allò que des de fa segles a l’Espanya oficial es coneix com “el problema o la qüestió catalana”, doni la impressió que hagi agafat de sorpresa, i en algun cas incomodi, al moviment sobiranista després que una bona part tenia coll avall que el compte enrere de la desconnexió ja havia començat. L’aposta de Podemos en favor del dret a decidir - en abstracte - dels catalans és tan ferma que la posa com a condició sine qua non als partits que vulguin temptejar la possibilitat d’una entesa post-electoral amb ells. Però no ens tornem bojos: el quid dels referèndums és la pregunta que es proposi als electors. I en aquest cas concret, cal no oblidar que una part molt important de Podemos – començant pel seu propi líder – ja varen advertir que en el cas de una consulta sobre si o no a la independència de Catalunya, ells farien campanya pel no. En conseqüència, a la meva manera de veure, la situació del procés, després de les eleccions estatals, es podria resumir dient que es palpable que el sobiranisme ha perdut adeptes i que la solemne declaració del Parlament d’iniciar la desconnexió de l’Estat, ha quedat neutralitzada per la murrieria de Podemos retornant la cursa al punt de sortida: el dret a decidir. I aquest nou escenari, francament, em preocupa molt, perquè no sé veure que cap dels capitans manaires tingui la talla d’un líder capaç, no només de tibar el carro, sinó d’arrossegar i fidelitzar la gent que el tregui del pedregar, quan vagin mal dades. Perdoneu les molèsties, però algú ha de dir aquestes coses, per si encara som a temps de no prendre mal.\nPublicat per JOSEP MARIA BERTRAN TEIXIDOR a 18:43\nL’HOME DELS NASSOS HO TÉ DECIDIT: ANY NOU, VIDA NO...\nINNOCENTS ANANT D'HERODES A PILAT\nSABEU QUÈ, GENT DE LA CUP? JA NO CAL QUE US MOLEST...\nEL REI VA FORT\nEL MELÓ ESTÀ OBERT, PERÒ HA SORTIT CARBASSA\nGRÀCIES A DÉU QUE AVUI S'ABAIXA EL TELÒ\nEL BLOG "A LA MEVA MANERA DE VEURE" DESITJA BON NA...\nSILENCIS ANTICS - (novel.la curta - 4art i darrer ...\nSILENCIS ANTICS - (novel.la curta . segon i tercer...\nSILENCIS ANTICS - (novel.la curta - capítol 1)\nCOM DOS RIUS PARAL.LELS (novel.la curta - capítol ...\nCOM DOS RIUS PARAL.LELS - (novel.la curta - capíto...\nLLUFES I BALDUFES (conte)\nUN PETRICÓ D’IL.LUSIÓ, SI US PLAU\nEL REPTE DE SUPERAR LA DISCAPACITAT\nS'HA AIXECAT EL TELÓ! ARA VEUREM TEATRE "DEL BUEN...\nUNA CASA NO ÉS SEMPRE UNA LLAR (Conte)


El PS vol revisar tot el sistema de jubilacions dels funcionaris | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl Partit Socialdemòcrata (PS) aposta per una revisió de tot el sistema de pensions dels treballadors públics i fins i tot per tornar a fixar la jubilació anticipada en particular als cossos especials. Si més no aquest és un dels compromisos que el candidat a cap de Govern de la formació, Pere López, va traslladar ahir als representants del Sindicat d’Ensenyament Públic (SEP) i del Sindicat de Personal Adscrit a l’Administració General (Sipaag) en el transcurs de la reunió que van mantenir, on també van ser present les número dos i tres de la llista nacional del PS, Susanna Vela i Judith Salazar.\nLópez, que va recordar que “hi ha hagut una retallada de drets adquirits” i va lamentar que s’hagi “tirat pel dret com s’ha volgut tirar”, va remarcar que “hi ha uns cossos especials que per la seva tasca mereixen aquests règims de jubilació anticipada”, i va denunciar que “avui en dia hi ha un desequilibri en l’aplicació del sistema de pensions” que comporta que “cap funcionari sàpiga en quines condicions s’acabarà retirant per la complexitat del model i per la manca de claredat del Govern”. Per tot plegat el candidat socialdemòcrata va insistir que “malgrat que la llei s’està aplicant cal reobrir tota la qüestió de les jubilacions i les prejubilacions la pròxima legislatura”.\nEl compromís amb el tema de les jubilacions no va ser l’únic que López va traslladar als representants sindicals. De fet, és un dels que s’inclouen en el segon fulletó de la campanya Una Andorra per a tothom, dedicat precisament a la Funció Pública, i que també va fer arribar a SEP i Sipaag i traslladarà a d’altres sindicats públics en les reunions previstes per a la setmana vinent.\nAixí, entre els compromisos hi figura el de derogar la Llei de la Funció Pública, un text que “no agrada als sindicats” i que els primers dies d’aplicació ha “generat molta confusió”, ja que “hi ha molts temes que no han quedat ben resolts”. Així, López es va comprometre a crear una Taula de diàleg amb tots els sindicats i grups polítics sobre la base de treball dels 33 acords assolits el 2010 quan governava el PS, per tal de treballar per “una Funció Pública moderna, al servei del ciutadà però també en la qual els treballadors públics se sentin reconeguts i reconfortats”. El líder del PS es va comprometre també a “instaurar de nou la figura del funcionari a tota l’Administració pública” així com a actualitzar les graelles salarials i suavitzar els règims disciplinaris.


Vall de Núria és escollida per a ser la imatge d’una campanya promocional del Pirineu gironí\nVall de Núria, 23 de julio de 2012\nLa vista panoràmica de la Vall de Núria és la imatge escollida per la campanya “LIVE LOVE Pirineu de Girona”que serveix per donar a conèixer el Pirineu gironí. Les fotografies de la Vall de Núria estampades als laterals de sis autobusos de la companyia Sarfa recorreran més de 630.000 km, passant per 60 ciutats espanyoles i europees.\nNous trens semidirectes redueixen els temps de trajecte entre Barcelona i Igualada i Manresa\nBarcelona, 20 de julio de 2012\nEls trens semidirectes permetran reduir els temps de trajecte entre 7 i 17 minuts, segons la franja horària. A més, s’elimina el transbordament a Martorell dels trens llançadora. S’han dissenyat horaris especialment pensats per les diferents franges del dia: hores punta, hores vall i hores intermèdies. Els nous horaris es començaran a aplicar a partir del dissabte 28 de juliol.\nLa Molina, 19 de julio de 2012\nEl proper dijous 2 d’agost, a les 11.30h, a La Molina és comptarà amb la presència del president de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, Enric Ticó, i dels germans Marc i Jordi Gené que inauguraran la nova activitat d’aquest estiu a La Molina, el Kàrting Gené. Aquesta activitat permet començar a familiaritzar-se amb el món del motor.\nModificació del servei entre les estacions L’Hospitalet-Av. Carrilet i Sant Josep els dies 21 i 22 de juliol\nBarcelona, 17 de julio de 2012\nAmb motiu de les obres de millora de l’estació de L’Hospitalet-Av. Carrilet, el servei entre aquesta estació i la de Sant Josep es farà amb autobús. Des de Pl. Espanya fins a Sant Josep, el servei es farà amb trens llançadora.\n07_TALL AV CARRILET.pdf\nLa Molina rep el premi AMIC AUCer 2012\nLa Molina, 12 de julio de 2012\nEl director de l’estació de muntanya de La Molina, Joan Anton Font, ha estat l’encarregat de recollir el premi AMIC AUCer 2012, que atorga l’Associació Universitària de la Cerdanya. L’estació de muntanya d’FGC, organitzadora de La Nit dels Estels, ha rebut aquest reconeixement com una de les entitats que fan possible la Universitat d’Estiu Ramon Llull Puigcerdà.\nLa Clàssica l’Olla de Núria es torna més exigent i passa a ser una cursa d’autosuficiència\nVall de Núria, 11 de julio de 2012\nA l’edició d’enguany desapareixen els punts d’avituallament en altura i només n’hi haurà a l’inici i al final del recorregut. La prova comptarà amb 650 participants, el màxim permès per l’organització. Les places d’inscripció es van esgotar de seguida i molts corredors han quedat en llista d’espera.\nDissabte dia 14 se celebrarà l’Evil Eye Bike Day al BikePark de La Molina\nLa Molina, 6 de julio de 2012\nDes de les 9h i fins a les 17h d’aquest dissabte, 14 de juliol, La Molina ha organitzat un conjunt d’activitats per gaudir del BikePark de l’estació de muntanya i descobrir el món del descens amb BTT. Bernat Guàrdia, campió d’Espanya de DH, realitzarà una masterclass per a tots els aficionats.\nEvil Eye Bike Day.JPG\nL’aplicació d’FGC per a smartphones, entre les més valorades per Samsung\nBarcelona, 6 de julio de 2012\nLa companyia coreana Samsung ha seleccionat l’aplicació de servei FGC App com una de les més útils en la vida quotidiana de les persones. L’aplicació és gratuïta i està disponible en català, castellà i anglès. FGC App pot descarregar-se tant per a dispositius mòbils amb sistema operatiu iOS com Android. FGC App permet consultar horaris, trajecte, estacions properes, preus i les incidències en temps real, entre altres opcions.\nEspot i Port-Ainé presenten un juliol ple d’activitats\nRialp/Espot, 2 de julio de 2012\nEl Parc d’Aventura amb rocòdrom, tirolina, pont tibetà, tir a l’arc i una pista de tubbing única al Pallars són les principals novetats. Fruit d’un acord amb el Parc Natural de l’Alt Pirineu, s’oferiran visites guiades i interpretació del paisatge des del Pic de l’Orri. L’Hotel Port-Ainé 2000 i l’Alberg Les Estades obren durant tota la temporada d’estiu.\nEnric Ticó defensa un model de gestió eficient per a les empreses públiques\nEl president de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, Enric Ticó, ha presentat FGC com a model eficient de gestió de l’empresa pública en el Fòrum Europa. Mecanismes com el contracte-programa han de contribuir a flexibilitzar, augmentar l’eficiència i millorar el control de les empreses públiques. FGC està desenvolupant noves estratègies empresarials per millorar l’eficiència de cara al futur\n06_FORUM NUEVA ECONOMIAv3.pdf\nAvui finalitza la Setmana de l’Estiu amb una jornada dedicada al Tren de Ciment\nCentenars de persones han passat per l’Espai Provença i han conegut de primera mà l’oferta turística d’FGC per a l’estiu\n06_SETMANA ESTIU 4i5.pdf\nFGC oferirà el servei habitual de dissabte per la nit de Sant Joan\nEl servei de trens d’àmbit urbà i suburbà de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya funcionarà com un dissabte a la nit habitual. FGC modificarà els seus horaris de la línia Barcelona-Vallès a partir del dia 25 per adaptar el servei a la demanda existent en el període d’estiu.\nEl Tren dels Llacs, Espot i Port-Ainé avui a l’Espai Provença\nA les 12.30h, l’actriu de la sèrie de TV3 Gran Nord Aina Clotet estarà a l’Espai Provença per participar de la conferència “Gran Nord, descobreix la màgia del Pallars”\n06_SETMANA ESTIU 3.pdf\nLa Molina agafa el relleu de Vall de Núria en la Setmana de l’Estiu\nAvui, les activitats de l’Espai Provença se centraran en l’oferta turística de La Molina per als mesos d’estiu.\n06_SETMANA ESTIU 2.pdf\nPrimera jornada de la Setmana de l’Estiu d’FGC a l’Espai Provença, avui dedicat a Vall de Núria\nEntre els dies 18 i 22 de juny, l’Espai Provença acollirà una mostra de les seves ofertes lúdiques, esportives, turístiques i gastronòmiques per a aquest estiu. Les activitats d’avui dilluns giraran entorn de l’oferta de Vall de Núria.\n06_SETMANA ESTIU 1.pdf


El PP accepta el gruix de les exigències hoteleres sobre la llei general turística\n25 febrer 2021 22:51\nEl partit del govern presentà 46 esmenes al text elaborat pel conseller Ortea\nRafel Gallego | 05 febrer 1999\nEls hotelers de les Balears ja tenen la llei turística que volien. Ara només falta que les 46 esmenes presentades ahir "darrer dia per fer-ho" pel grup parlamentari popular, i que recullen la majoria d'exigències d'aquest col·lectiu, siguin aprovades definitivament pel Parlament.\nEls múltiples contactes mantinguts les darreres setmanes entre hotelers i govern han donat els seus fruits. I és que les esmenes presentades ahir pel Partit Popular no només es limiten a canviar determinades frases o decorar segons quins aspectes, sinó que incideixen en les reivindicacions bàsiques del sector hoteler.\nPer començar, el govern preveu la possibilitat que siguin els mateixos empresaris turístics els que estableixin els seus plans de modernització, que segurament se sotmetran a revisions quinquennals.\nD'altra banda, altres activitats i col·lectius del sector turístic tindran finalment una regulació un poc més específica. Per exemple, els habitatges vacacionals hauran de tenir un nombre determinat de places i, a més, no podran coincidir més de tres al mateix nucli urbà. En l'apartat d'agroturisme, la desaparició de l'explotació agrària, ramadera o forestal suposarà la revocació de l'autorització turística.\nUns altres aspectes que es recullen en les esmenes del PP són els relatius a l'aclariment que es fa envers la prohibició de la presència de càmeres a les habitacions per tal de garantir la intimitat dels «turistes» que, per cert, a partir d'ara passaran a ser anomenats «usuaris de serveis turístics».