«L'onada expansiva em va llançar a terra i els vidres de casa em van passar per sobre»: 30 anys de l'atemptat d'ETA a Sabadell | NacióDigital\n«L'onada expansiva em va llançar a terra i els vidres de casa em van passar per sobre»: 30 anys de l'atemptat d'ETA a Sabadell\nper Albert Hernàndez , 8 de desembre de 2020 a les 10:55 |\nEstat en què va quedar la furgoneta de la Policia | Jose Peláez ©\nFaltaven pocs minuts per arribar a les cinc de la tarda del 8 de desembre de 1990, quan un terrabastall va fer trontollar Sabadell: ETA acabava de fer explotar un cotxe bomba al carrer Josep Aparici, quan passava un furgó de la policia espanyola, amb vuit agents a l'interior. Es dirigia cap a la Nova Creu Alta per fer la cobertura del Sabadell-Màlaga, de Segona Divisió.\nSis agents morts, desenes de ferits, innombrables danys materials i víctimes del terrorisme -algunes reconegudes anys després-. Aquest va ser el resultat de l'atemptat. Una acció terrorista que, segons testimonis de l'època, va començar amb el turisme mal aparcat unes dues hores abans en aquest punt del barri de la Creu Alta.\nL'operatiu policial va sortir de la comissaria, a la Gran Via, va baixar pel carrer Montseny, va girar pel de Ribot i Serra i a Josep Aparici, a 500 metres del lloc d'origen, va produir-se la detonació. "Anaven a fer la cobertura habitual", explica l'inspector cap de ràdio patrulles del 091 d'aleshores, José Manuel Quintela, que aquell dia tenia lliure. Recorda que eren uns anys que "es vivia en un estat permanent d'amenaça" i és que el cop de la banda armada arribava dos anys i mig després que es produís l'atac més sagnant d'ETA, l'atemptat d'Hipercor a Barcelona.\nQuintela posa l'accent en què a la diana dels terroristes hi havia, en especial, els cossos de força i seguretat de l'Estat i destaca l'activitat del que es coneixia com el "comando Barcelona". "Alguns treballaven a la meva unitat. Un dia eren part de l'equip i al dia següent, res", lamenta el policia. Ell va ser l'encarregat de donar la notícia als familiars, "va ser molt dur, trist i irracional. Una salvatjada", rememora. "No ho havia fet mai", continua relatant i confessa que va sentir "molta frustració i impotència, a més d'una gran incomprensió".\n"Sempre et faltarà el pare"\nRemigio Hidalgo, fill d'Eduardo Hidalgo, un dels agents assassinats, sosté que successos d'aquesta mena s'arrosseguen tota la vida, perquè "sempre et faltarà el pare". Era adolescent i tot el que ha viscut en aquestes tres dècades "s'ho ha perdut". A més, intenta descriure la duresa perquè "et venen records quan passeges" per la ciutat, ja que ell, igual que el seu germà, continua vivint a Sabadell, mentre que la seva mare es va traslladar a Blanes.\nEl fet que s'arribi als 30 anys de l'atemptat i hagi de rememorar-ho "afecta", perquè "et ve tot de cop" i repeteix que "sempre et faltarà el pare". Hidalgo critica que "no hi hagués ajudes als fills de les víctimes", així com sí que n'hi va haver per a la viuda i que el suport arribés a la majoria d'edat. Va necessitar ajuda psicològica, però "ho vaig acabar deixant", precisa.\nEl lloc on va esclatar el cotxe bomba Foto: Jose Peláez ©\n"L'onada expansiva em va llançar a terra i els vidres de casa em van passar per sobre"\nL'explosió va provocar nombrosos danys materials, Joana Berrio, que tenia 20 anys, vivia just on va esclatar el vehicle, "a uns 10 o 15 metres", detalla. Era tal la "incredulitat" que un succés d'aquestes característiques passés a Sabadell que "se'm va passar pel cap que era cosa nostra, perquè el dia abans vam tenir una avaria amb les canonades i s'havia inundat el pis". Berrio ressenya que l'onada expansiva "em va llançar al terra i els vidres de casa em van passar per sobre" i afegeix, "va entrar metralla a casa i va desplaçar envans".\nBerrio repassa aquella jornada i "la iaia havia vingut a dinar a casa" i amb l'explosió "tenia la cara ensangrentada i perdia molta sang", també va resultar ferit el seu company, tots tres es trobaven al domicili aquell dia. "Van haver de tombar la porta, perquè el pany havia rebentat", assenyala.\nLa ciutadania a la plaça Sant Roc, després dels atemptats Foto: Juanma Peláez\nTot i aquesta vivència, la sabadellenca no va ser reconeguda com a víctima del terrorisme fins 15 anys després, "perquè com no s'havia jutjat" -la Guàrdia Civil va abatre els dos suposats responsables, Joan Carles Monteagudo i Juan Félix Erezuma, després de l'atemptat a la casa caserna de Vic el 1991-. "Sembles víctima de segona", etziba i continua, "evidentment, no em puc comparar amb un familiar que hagi patit una pèrdua, però a mi també m'ha canviat la vida i és que tenia 20 anys. A més, m'ha condicionat". Tal com determina, "no et tornes a mirar un atemptat" i assegura que "entenc perfectament al pare del Xavi", el nen de Rubí assassinat a la Rambla el 17 d'agost de 2017.\nBerrio explica que no va rebre atenció psicològica, tot i que admet que l'hagués necessitat, "i d'altres serveis", puntualitza, "era tot molt complicat i vam desistir", recorda. "Una de les coses que sempre explico és que vaig tenir malsons més que de l'explosió de l'olor", sense trobar paraules per descriure la mateixa.\nL'exalcalde Antoni Farrés atenent els mitjans de comunicació Foto: Juanma Peláez\nAtenció immediata i assessorament\nLa psicòloga general sanitària, experta en emergències i catàstrofes, antiga responsable en aquest àmbit a l'Associació Catalana de Víctimes d'Organitzacions Terroristes (ACVOT) i actualment membre de la xarxa nacional, especialitzada en víctimes del terrorisme, del Ministeri de l'Interior, Marga Lalande, concreta que en aquests casos cal una atenció immediata i "no s'ha de victimitzar i sí assessorar". En aquest sentit, destaca "la victimització secundària", que es tracta del patiment afegit per la intervenció de les administracions i professionals, de qui s'espera suport.\nLalande enumera que, entre alguns dels efectes que es poden manifestar en aquestes situacions, hi ha "estrès posttraumàtic, tant a nivell psicològic com físic" que experimenten els afectats. "És una causa efecte", resumeix i diferencia a les víctimes del terrorisme de desastre naturals, perquè quan intervé "la mala intenció de l'home, s'incrementa la sensació de ràbia, dolor i impotència".\nSocietat, policia espanyola, Nova Creu Alta, 30 aniversari, terrorisme, ETA, atemptat ETA


Real Club de Tenis de Barcelona - Triomf en el Ct. de Catalunya de pàdel per equips (1ª Cat)\nTriomf en el Ct. de Catalunya de pàdel per equips (1ª Cat)\nEl Reial Club de Tennis Barcelona-1899 s’ha proclamat campió del Campionat de Catalunya Absolut de pàdel per equips de 1a categoria celebrat al Cercle Sabadallès 1856.\nEl nostre equip, capitanejat per Enric Santmartí, ha reeditat el títol que va assolir en el 2016 al imposar-se, en aquesta ocasió, al Pàdel Indoor Granollers en la final. Els nostres jugadors van guanyar per 3-2 en el partit decisiu. Abans de la gran final, l’RCTB-1899 va eliminar l’equip amfitrió per 4-1 en les semifinals i s’havia imposat per 5-0 al Club de Tennis La Salut per 5-0 en la ronda de quarts de final.\nEl nostre equip campió ha estat format per Enric Sanmartí, Ricardo Martínez, David Luque, Jordi Juan, Marc Quílez, Cristian Guitiérrez, Anton Sans, Uri Botello, Oscar Tupayachi, Joaquín Granados, Isaac Levy, Javier Gorri, Mart Thada, Nacho Soler-Cabot, Sergi Bruguera, Pedro González, Albert Costa, Sergio Casal, Mario Pascual, Fede Vives i Jesús Muro.


1.\tFITXA LITERÀRIA\nTítol: Els escarabats volen al capvespre.\nCatorzena edició: Octubre de l'any 2.001.\nNÚM. de pàgines: 238.\nBIOGRAFIA DE MARIA GRIPE\nMaría Gripe, escriptora sueca de literatura infantil, guardonada en 1.974 amb el Premi Andersen.\nVa nàixer en 1923 en Vaxholm, prop d'Estocolm, i son pare era escriptor. Estudià Filosofia i també Història de les religions en la universitat d'Estocolm. Després de llicenciar-se, es dedicà a l'ensenyança. Es va casar amb el pintor i il·lustrador Harald Griep, que li animà a escriure i més tard il·lustraria molts dels seus contes. Encara que va començar escrivint llibres de tipus tradicional, sorgits, com ella mateixa diu, de les històries que comptava a la seua filla Camila, prompte va començar a escriure altres en què treia a la llum l'autoritarisme que s'amaga en la família i en l'escola, la qual cosa fa una de les representants de la tendència antiautoritària en la literatura infantil.\nAmb un estil exquisit i un llenguatge precís i simple, afronta qualsevol tema realista, per molt perillós que puga semblar, però que preocupa a la infància: el fill no desitjat o ignorat, l'alcoholisme, la presó, la desocupació, la inadaptació, la mort, la soledat, són fets que formen part de la vida quotidiana i amb els que cal deprendre a viure o que cal superar. Llibres fonamentals de María Gripe són: Hugo i Josefina, La filla de l'espantall, Els fills del vidrier, la sèrie sobre Elvis Karslson, L'abric verd, Aquelles blanques ombres en el bosc, Berta i les ombres, etc.\nEn aquesta obra narra la història de Jonàs, David i Anikka. Jonàs Berglund complix tretze anys i el seu esperat regal és un magnetòfon; immediatament es proposa gravar els sorolls de la natura i contraposar-los als sorolls que produïxen les diverses activitats humanes.\nLa història està ambientada en un xicotet poble anomenat Ringaryd, i també en Goteborg.\nJONAS: germà d'Annika i un dels protagonistes.\nDAVID: amic d'Annika i Jonàs i també és un dels protagonistes.\nANNIKA:germana de Jonas i una protagonista.\nLINDROTH: es el pastor.El rector de l' esglesia.\nEMILIE: de la qui es parla sobre la cambra d' estiu.\nANDREAS: el nuvi i també amor frustrat d' Emilie.\nTracta sobre una dona que se'n va a passar un temps a un altre indret y té unes plantes molt estimades a sa casa. Decideix deixarles a càrrec d' uns xiquets. Que poc a poc van descobrint coses estranyes sobre la selàndria. Aquests moments els duu a investigar tota l' història d' aquesta família. Que és mol interessant.\nEn el dia de l'aniversari de Jonàs, els seus pares li regalen un magnetòfon per a les seues investigacions. Jonàs, junt amb Annika (la seua germana major) i David, grava tot tipus de sons: el soroll del tren, el so que emeten els insectes en el seu vol, … estant en el camp, comencen a caminar i sense adonar-se, arriben a una quinta, era la quinta Selanderschen, Jonàs puja a un arbre per a poder vore el que ocorria dins de la quinta i comença un reportatge sobretot el que veu en l'interior de la casa.\nDesprés que Jonàs i Annika se n'anaren a casa, David es queda donant una volta pel bosc. De sobte, va escoltar que algú s'acostava; era Natte, un vell borratxo. Li va dir que aquella quinta tènia una maledicció i que era millor que no tornara per allí.\nLa senyora Göransson li havia demanat a la mare de Jonàs i Annika que buscara a algú perquè anara a regar totes les plantes de la quinta, ja que tènia que anar-se'n. Annika es va oferir voluntària.\nEls xics es van adonar que ella no volia que caminaren per la casa ja que havia situat totes les plantes en el mateix pis perquè no tingueren de pujar als altres pisos. No molt contenta, els entregua les claus i els acompanya a la porta.\nL'endemà David esperava en la cuina a que son pare fóra a menjar, ja que estava treballant en una composició per al cor amb el seu piano. Per a no molestar-li, deixà que fóra a la cuina per ell mateix. Quan van començar a menjar, cap dels dos parlava, i quan son pare acabà de menjar, va ser de nou al piano per a acabar de compondre la seua melodia.\nQuan va començar a tocar-la i David l'escolta, li va donar la sensació que l'havia escoltat abans, però son pare li va dir que l'acabava de compondre. Poc després, Jonàs crida per telèfon a David per a dir-li que devia escoltar el que havia gravat en la cinta.. Quan van començar a escoltar la gravació, podien escoltar un murmuri que van començar a desxifrar. Annika deia que no eren més que sorolls.\nQuan David va arribar a casa, va escoltar la melodia i li va dir a son pare que l'estava tocant malament, però son pare no l'entenia, llavors David li la tatarejà dient-li com devia ser; son pare es va quedar fascinat. Poc després va sonar el telèfon; era Annika. Li cridava per a dir-li que havien anat a la quinta i que estaven preocupats per una planta que estava situada al costat d'una finestra, perquè estava marcint-se. Totes estaven be menys la que estava al costat de la finestra. Quan va passar el tren, tot va tremolar, i amb la tremolor el rellotge de peu del saló va començar a funcionar.\nDe sobte va sonar el telèfon. Qui cridava era Julia Jason Andelius; l'ama de la quinta. Ella preguntava per les plantes, però en especial per la Senlandria.\nQuan van penjar, es van adonar que la planta ja no estava semada, però tots els fulls de la planta apuntaven cap a un punt concret de l'habitació en compte d'apuntar cap a la llum; assenyalava l'escala. Van decidir pujar, i quan ho van fer, es van trobar amb un recipient de coure amb una clau en el seu interior; la clau pertanyia a l'habitació d'estiu.\nAl matí com cada dia, van anar a la quinta, i la planta seguia assenyalant cap a l'interior de la casa; ells es van estranyar, ja que David el dia anterior havia donat la volta al test posant els fulls en direcció a la llum de la finestra.\nEncara que Annika no volia, van pujar al pis de dalt i inspeccionar el porxe. Van obrir la porta blava, i una vegada dins, va entrar un escarabat per la finestra, però quan Jonàs estava jugant amb ell, va caure entre els clavills del pis i van intentar traure'l. Quan David va ficar la mà, va trobar un estoig. Llavors va sonar el telèfon en el pis de baix, els xics van guardar l'estoig en el seu lloc i van baixar a respondre'l, però ja era massa tard.\nVa sonar de nou el telèfon i David va ser a contestar-lo. Era Julia, i esta el va invitar a començar una partida d'escacs. Van pujar de nou i van obrir l'estoig trobat, dins contenia unes cartes i un passador. Van llegir dos cartes; una escrita per Emilie i una altra per Magdalena Ullstadius. Estes cartes els van intrigar molt als xics sorgint-los interrogants ja que Emilie moriria prompte i volia ser soterrada en terra no sagrada junt amb Andreas.\nUna de les cartes, també parlava sobre una estàtua egípcia que estava maleïda i que devia trobar-se dins d'algun banc en aquell habitació.\nDavid va continuar la partida d'escacs amb Julia. Cada dia pujaven a l'habitació d'estiu per a llegir totes les cartes mentres Jonàs les gravava. Gràcies a una de les cartes van descobrir d'on procedia la planta de David. Les seues llavors havien sigut enviades per correu a Emilie i s'anomenava “Emilie Selander”. Cada vegada que algú que fóra David cuidava de la planta, esta es posava semada. Va buscar en la biblioteca informació sobre botànica i Jonàs va buscar sobre l'escarabat. Llavors es van adonar que tant la planta com l'escarabat tenien alguna relació amb Egipte.\nJonàs estava en la carretera quan va començar a parlar amb Annika pel walky. Jonàs va vore un cotxe blau i els va comunicar la matricula a David i a Annika, però com no li van donar importància, no la van apuntar.\nJúlia va cridar a la quinta per a poder seguir la partida d'escacs amb David, però ell li va haver de penjar el telèfon perquè havia vist a algú aguaitant-se per la finestra i s'havia espantat.\nJonàs va connectar el seu magnetòfon i va començar a fer amb ajuda d'Annika i David un reportatge sobre la vida d'Emilie i Andreas. Annika va començar parlant sobre les cartes i el seu contingut, però David entusiasmat, va ser qui va contar la major part de la història.\nEmilie i Andreas s'havien conegut sempre i havien jugat junts des de xicotets. Els dos es volien molt, però el pare d'Emilie no volia deixar que Emilie s'ajuntara amb Andreas. Quan es van fer majors, Andreas tingué que anar a un altre lloc per a poder seguir els seus estudis. Com el pare Emilie tènia també el correu d'ella controlat, Emilie rebia les cartes d'Andreas per part de Magdalena (la germana d'Andreas).\nEn les seues cartes, Andreas enviava a Emilie llavors de plantes perquè ella les sembrara; És per això el motiu que la quinta estiga plena de plantes. Emilie les plantava i les cuidava amb atenció, especialment a la Selandría.\nAndreas va tornar a casa uns dies, i en eixe període de temps, es van prometre i Emilie va quedar embarassada, però açò no li ho va dir a ningú excepte a Magdalena.\nDesprés d'un temps, Andreas havia de fer un viatge a Amèrica per a poder acabar la seua carrera i ser professor d'universitat. Emilie quan ho va saber, va voler anar-se'n amb ell, però Magdalena li va dir que no seria bona idea fer un viatge tan llarg estant embarassada.\nUn dia en què Andreas va estar en el poble, el pare d'Emilie va anar a la casa on vivia Andreas per a parlar amb ell i convéncer-lo que trencara la seua promesa amb Emilie ja que ell volia que la seua filla es casara amb un altre. Quan va entrar en la casa, va vore una ombra que se li acostava amenaçadorament i li va disparar un tir. Quan es va adonar del que havia fet, cremà la casa i va fer creure a tot el poble que Andreas s'havia suïcidat. Llavors, les persones del poble van traure les restes del cos de la casa i el van soterrar en la Muntanya de la Forca (terra sense beneir), ja que a les persones que acabaven amb la seua vida, no les soterraven en el cementeri del poble.\nPassat el temps, el pare d'Emilie va emmalaltir i llavors es va adonar que anava a morir i per a deixar la seua consciència tranquil·la, abans de morir, va decidir contar a Emilie el que ocorregué aquella nit. Llavors, Emilie es tancà en l'habitació d'estiu i es va consumir a poc a poc.\nEn el temps en què Emilie estava en l'habitació d'estiu, escriu cartes a Magdalena, i de sobte comença a creure en la maledicció de l'estàtua egípcia que havia portat Andreas al poble. Ella pensa que eixa estàtua és la que li ha portat totes les desgràcies i comença a posar tot en ordre: nomena al seu fill hereu de la quinta. Després, intenta buscar la forma de fer desaparéixer l'estàtua perquè el seu fill no córrega la mateixa sort, i pensa en emportar-se-la amb ell a la tomba, però les cartes no diuen si ho va aconseguir o no.\nMentres estaven gravant esta història en el magnetòfon de Jonàs van escoltar uns passos dins de la casa.\nEls passos pujaven per l'escala cap al porxe. Els tres estaven pensant què fer quan arribara a l'habitació d'estiu, i finalment van decidir que quan obrira la porta s'abalançarien sobre la persona que entrara. I així ho van fer,. el van perseguir i quan este estava ocult darrere d'un arbust, ells van anar cap a l'arbust i es van adonar que era Natte.\nEls xics el van convidar que entrara en la quinta però este es va negar. A la fi el van convéncer i va entrar. Quan Annika li va oferir-li un got d'aigua, Natte va eixir corrent de la quinta.\nQuan Andreas va deixar Egipte, es va emportar amb ell una de les estàtues bessones d'Egipte i el seu company es va emportar l'altra. Andreas se la va emportar a Suècia, i el seu company Ramsfield a Anglaterra.\nAnnika havia cridat al Museu Mediterrani interessant-se per l'estàtua i un cert Andreas Wiik, però, una altra persona també havia cridat preguntant el mateix, i açò cridà l'atenció a Herbert Olsson (el conservador del Museu Provincial de Jönköping), llavors este va cridar el rector del poble preguntant per una xiqueta d'aquell poble. Tot seguit, Herbert va cridar al numero que li havia donat el rector i preguntà per Annika, però ella li va dir que no sabia res sobre el tema. Herbert llavors va cridar a Hjärpe (del periòdic de Smaland) i va aconseguir cridar la seua atenció per a publicar en primera pagina la notícia de: “Es busca una estàtua egípcia en Smaland”.\nL'endemà ja estava la notícia en el carrer.\nEl rector va cridar a Annika dient-li que acudira a sa casa ja que tenia una cosa important que dir-li. Quan Annika va arribar, el rector li va mostrar una carta escrita fa molts anys tractant el tema de la mort d'Andreas. La carta contava que aquell home havia sigut anomenat per Emilie i ella li va demanar que quan morira i la soterraren amb els membres de la seua família, que la traguera i la soterrara en el Muntanya de la Forca al costat d'Andreas, i també li va demanar que soterrara l'estàtua al costat d'ella; ella li va fer jurar que ho faria.\nQuan Emilie va morir l'1 de juliol de 1763, ell va complir la seua promesa. Quan va traure a Emilie de la seua tomba, va posar en el seu lloc un objecte pesat, però amb la imatge va procedir de forma diferent.\nEn la carta també posava que Andreas no estava soterrat en el Muntanya de la Forca, perquè no havia mort ja que estava a Sud-amèrica, i no va saber res fins que va tornar per a vore a Emilie, però quan arribà, ella estava morta.\nWiik va sofrir veient com Andreas visitava la tomba d'Emilie en l'església estant ella en el muntanya. Com no va poder suportar-ho, Wiik li ho va contar a Andreas i ell llavors, li va demanar que quan morira, el soterrara al costat d'emilie en el Muntanya de la Forca, i així ho va fer.\nEra de nit i Jonàs estava sol. De sobte se li va ocórrer anar a parlar amb el rector i el cridà per a demanar-li permís. Quan Jonàs va arribar a sa casa, es van asseure i li va dir que havia descobert una cosa sobre l'estàtua. Li va dir que en la carta posava que en la tomba d'Emilie va ficar un objecte pesat i que amb l'estàtua obrà de manera diferent. Llavors el rector s'adonà del que Jonàs li comptava. Llavors van decidir anar a l'església i baixar a les tombes dels Selander.\nQuan van arribar a l'església, van baixar a les tombes i van buscar el taüt d'Emilie. Quan el van trobar, van decidir moure'l per a vore què hi havia dins, i quan el van moure, una cosa pesada va sonar en el seu interior. Llavors estaven segurs que el que estava dins seria l'estàtua egípcia i no el cos d'una persona.\nJonàs va anar a casa i li ho va contar tot a Annika. Més tard els tres estaven en l'autobús per a anar a l'emissora de ràdio per a ser entrevistats. Va haver-hi una cosa de la premsa que no va agradar a Annika, i era que es donava més importància a l'estàtua que a les persones.\nTota la comarca havia pres part en els preparatius per a obrir la tomba i van organitzar una festa. Jonàs anava gravant tot el que ocorria al poble en el seu magnetòfon. Tot el que ocorria en la cripta anava sent transmés pels altaveus que havien instal·lat per totes parts. Abans que començaren a obrir la tomba, per l'altaveu es va sentir dir que hi havia un cotxe blau obstaculitzant el pas de l'església.\nJust anaven a obrir la tapa de tomba quan se va tallar el contacte entre els que estaven dins i fora. -Mentres solucionaven el problema, van posar pels altaveus una cançó que es cantava en les festes en Ringaryd. L'únic missatge que era transmés per l'altaveu era que, no es podia comunicar res i que la festa devia transcórrer tranquil·lament.\nJonàs va eixir corrent perquè havia vist entrar a algú en una cabina telefònica i va córrer per a intentar esbrinar que estava passant. Escoltà que la conversació tractava sobre l'obertura i que deien que en la premsa es publicaria: “Escàndol en l'obertura de la tomba de Ringaryd! El sarcòfag contenia una pedra!”, I com a subtítol: “tres xicots i un rector enganyen a un professor”.\nDesprés d'escoltar açò, Jonàs va decidir anar a casa de David per a escoltar les notícies per la ràdio. Se sentia la veu del professor Llaüt. Va dir que eren bons xics, però que tenien una fantasia fora del normal.\nQuan van vore la notícia per televisió, van haver d'afrontar el seu propi fracàs. Després de l'informatiu, van anar a la quinta a desmuntar tot el que havien posat com a mesura de seguretat. Quan van arribar, va començar a sonar el telèfon, van pensar que serien periodistes, però quan David va despenjar, escoltà la veu de Julia. Cridava per a seguir la partida d'escacs, però va notar que David estava distret.\nAnnika va obrir la finestra i va entrar un escarabat. David li va comentar a Julia açò, i ella va dir: “els escarabats volen al capvespre”. I van seguir amb la partida i es van despedir perquè David meditara en la seua jugada. Quan anava a penjar l'auricular, l'escarabat es va posar al tauler d'escacs, va donar una volta a una figura i es va quedar parat en una casella. David va cridar per l'auricular demanant-li a Julia que esperara i va moure el cavall.\nHjärpe va cridar a Jonàs i li va dir que havien venut molts nombres i que devien allargar el tema per a seguir venent. Hjärpe li preguntà per la maledicció, però Jonàs li va dir que devia anar-se'n, i va eixir junt amb la seua germana cap al cotxe on esperava el rector. Pel camí es van trobar amb Natte, que no estava molt sobri. I després de parlar amb ell, van seguir el seu camí. Per fi van arribar a la Muntanya de la Forca. Allí van col·locar una inscripció commemorativa i els xics van començar a cantar.\nA Annika mai li havia preocupat l'estàtua, però ara començava a preocupar-se per ella, li importava aquella estàtua pel que havia significat a Emilie. Sabia que Andreas estava viu.\nVan estar escoltant la primera cinta que va gravar Jonàs i ara sí que podien sentir amb claredat la veu d'aquella cinta. Annika va creure sentir la paraula -vespa-, però no sabien el que significava. Quan David va escoltar la cinta, va creure sentir -bisbe-.\nA poqueta nit, David va anar a la quinta per a pegar-li una miradeta a la Selandría, després va anar a l'església on estava el rector component la lletra per a la melodia que havia inventat son pare. Com que ja estava acabada David va començar a llegir-la. Les paraules se li feien conegudes. Es va adonar que coneixia tot el text, inclús la part que encara no estava escrita. David va recitar la resta de la cançó mentres el rector les escrivia. Quan va mirar cap a arrere, David havia desaparegut.\nDavid, amb la seua bicicleta, va córrer a la quinta enmig de la foscor. Quan va arribar va sonar el telèfon. Era Julia. Ella li va preguntar per les flors de la Selandría, i David li va dir que havien florit inclús. Quan va penjar, es va adonar que Júlia sempre cridava quan ell entrava per la porta i mai quedaven a cap hora.\nAbans d'anar-se'n, va ser a vore la Selandría i ja havia florit.\nAnnika havia portat uns entrepans per a menjar-los en l'habitació d'estiu, però quan anaven a pujar, el timbre va sonar. Era la mare d'Annika i Jonàs, la senyora Göranson li havia donat permís perquè agarrara roses del jardí. Però quan Annika va anar a obrir la porta va vore que no era sa mare qui cridava ja que estava obrint la porta amb clau. Annika va pujar corrent les escales per a avisar als altres.\nJonàs es va acostar a la finestra i va vore el cotxe blau i dins hi havia algú esperant. Llavors intentà vore pel buit de l'escala qui era i què volia fer. S'escoltava un rebolic entre els llibres de la biblioteca. Va sonar el clàxon del cotxe i l'individu va eixir corrent, llavors els xics van escoltar a la mare d'Annika i Jonàs cridant-los des del jardí.\nDavid i Annika van mirar en l'estanteria sense saber que buscaven, però David va trobar un sobre. Dins, hi havia una foto de l'estàtua subjectant una flor. Però van haver d'amagar-se perquè l'individu va tornar a entrar per a seguir buscant. Amb les presses, havien deixat el sobre entre els llibres, i l'individu el va trobar i se'n va anar.\nLa mitat de l'estàtua hauria d'estar en la columna de l'escala\nJonàs sentia la necessitat d'ajuntar totes les peces perquè així podria posar-se en contacte de nou amb Hjärpe.\nVan seguir escoltant la cinta i les conversacions, llavors es van adonar de qui havia sigut l'home que s'havia portat l'estàtua. Jonàs va esbrinar més coses, per exemple, va descobrir de qui era el cotxe blau. Era d'un veí de Tranas sense domicili fix. I gràcies al seu magnetòfon, esbrinà quin telèfon era i a qui pertanyia. El numero pertanyia a un antiquari de Göteborg. Llavors, Jonàs va telefonar a Härpe i este li va avisar a un altre periodista i es van posar en marxa.\nDavid va anar al riu i a la recerca de Natte. Li parlà de la quinta i este li negava tot el que ell li deia, però al final va reconéixer que quan era xicotet va anar amb son pare a la quinta i este va tallar una nina en dos. David li va dir que no era una nina sinó una estàtua.\nAnnika va preguntar a sa mare si algú havia comprat feia un mes un pot de pintura verda entre altres coses, i la mare li va dir que Natte havia comprat pintura entre altres coses. David, tènia una estella que probablement seria de l'estàtua i li la va emportar a son pare perquè ell li diguera de quin arbre era. Els xics pensaven que seria de figuera, acàcia o cedre com havia dit l'especialista el dia de l'obertura, però el pare de David li va dir que era de roure. David va cridar a Annika i li va dir de quin arbre era l'estella, i va arribar a la conclusió que l'estàtua seria falsa.\nLa policia a qui havia anomenat hjärpe ja havia localitzat l'antiquari i les dos parts de l'estàtua, però Jonàs volia cridar-li per a dir-li allò que havia ocorregut amb l'estella abans que s'imprimira el periòdic. I li va cridar, però quan li va explicar tot, este li va donar les gràcies per donar-li més exclusives per al periòdic.\nJonàs a penes havia dormit a la nit pensant en tot el que ocorria. La botiga estava plena de periodistes i fotògrafs preguntant pels xics, però la mare els tapava dient que no estaven a casa.\nQuan els xics van arribar a la casa del rector, este estava molt entusiasmat amb el seu descobriment i va començar a contar-los el que ocorria. Un antic professor li va cridar dient que feia alguns anys havia llegit un diari que pertanyia a la seua família del segle XIX. En ell es narrava la història d'una estàtua egípcia que van haver de desfer-se d'ella a causa de les desgràcies que portava al seu posseïdor, però el diari s'havia perdut feia ja alguns anys.\nEstaven en la quinta discutint sobre la història d'Emilie i Andreas quan de sobte va sonar el telèfon. David va pensar que seria Julia, però era el rector. Ell els va dir que en el cementeri hi havia una tomba de bessons; eren els bessons de l'amo de l'estàtua. Estos bessons es deien jacob-andreas Ullstadius i Emilie-Magdalena Ullstadius.\nLlavors va sonar de nou el telèfon, però esta vegada era Julia, cridava per a seguir amb la partida, però quan van moure la figura Julia va dir que la partida havia acabat i en realitat no era així. Va dir que seguir només portaria complicacions, i va penjar el telèfon.\nQuan es van fixar en l'alfil, es van adonar que era un bisbe. De hi ha van deduir que la paraula que no entenien era “bisbe” i van anar a l'església per a esbrinar una cosa respecte d'això.\nEl cor estava assajant i David escoltava amb atenció la melodia i quan va mirar al sòl, es va adonar que estava sobre la tomba d'un bisbe. Va descobrir on estava l'estàtua.\nVan decidir abaixar al subsòl per a obrir el taüt del bisbe i quan estaven baix van escoltar uns passos que afortunadament eren del rector. Llavors guiats per un escarabat van obrir el taüt. Dins van trobar l'escarabat sagrat i una inscripció al fons del taüt on estava escrit en llatí: “els bessons es busquen mútuament”.\nAnnika va dir que era probable que tragueren l'estàtua de l'església a causa de les reformes que van anar efectuades en aquella època i que segurament la traurien de l'església perquè ningú la descobrira. Va seguir dient que ell es va quedar amb una còpia però que l'autentica havia sigut canviada de lloc.\nEstaven David i Annika en l'habitació de sa casa intentant arxivar tot el que havien aconseguit i discutien sobre per al que podia servir. David va dir que el fet d'haver trobat l'escarabat sagrat havia sigut un gran èxit.\nA Annika se li va ocórrer mirar les fotos del periòdic en què apareixia Jonàs entre les dos estàtues, i es va adonar que eren iguals, no havia cap diferència. I van començar a buscar la figura d'un escarabat en elles, però la foto era poc clara. Llavors a David se li va ocórrer que Jonàs podria cridar a Hjärpe per a demanar-li les fotos, i encara que a Annika no li va fer gràcia, li van cridar. En elles l'escarabat es trobava en els adorns del coll, també es trobava un escarabat en la còpia. En les fotos, també podien vore clarament que sobre l'estàtua estava escrit “Tixe”.\nEs van trobar davant de l'església amb el rector, i van anar a vore la tomba dels bessons en el cementeri. Quan estaven allí, el rector comentà que l'amo de l'estàtua pensaria que hi havia obrat malament a ficar l'estàtua en un lloc fosc i la canvià a un lloc prop dels raigs del sol. En la seua opinió, l'estàtua estava davall d'aquella làpida.\nLlavors va sorgir el comentari de la paraula “Tixe”, i van arribar a la conclusió que devia significar “eixida”. Allò els portava a la conclusió que l'estàtua que estava en el museu de Londres devia ser l'estàtua d'Andreas Wiik.\nAl matí el rector els va cridar preguntant si no pensaven anar a sa casa, estos li van dir que de seguida eixien. Cridant al museu anglés van poder esbrinar que l'estàtua havia sigut donada en 1823 per Ramsfield, però les estàtues no s'havien ajuntat pel fet que es van desfer de l'altra estàtua.\nEls quatre van anar a la quinta ja que el rector volia conéixer l'entorn d'Emilie i la Selandria. David esperava que Julia li cridara, però el rector li va dir que seria millor que cridara ell. Quan va cridar, contestà una veu masculina, i David va preguntar per Julia, però este li va dir que no era possible que parlara amb ella perquè havia mort al juny, però que hi havia deixat una cosa escrita en el testament per a David.\nA les primeres pàgines d' aquest llibe, m' ha paregut com sempre , mol avorrit.\nPeró a poc a poc anava fent-se més entretengut. Així i tot és un llibre mol complicat per llegir. L' error de l' autora em pense que ha estat en donar tants detalls que t' avorrixes i després ja no saps per on vas. Sense comptar amb les moltes repeticions de frases que hi ha fet.\nDoncs la meua crítica, és, sense dubtar-ho, molt bona. Tenint en compte l' avorriment.\nLiteraratura universal contemporáneaLos escarabajos vuelan al atardecerNarrativa y novela suecaBiografíaArgumentoPersonajes # Els escarabats volen al capvespreArgumentPersonatges


El nostre vi Rosé and Clear té un color salmó pàl·lid, exclusiu i molt cridaner. És un color que ens recorda el crepuscle d'una càlida posta de sol d'estiu en una platja desolada. Hi ha un moment del crepuscle durant el qual l'alegria explota incontrolablement i salta al cor com un corrent de pura felicitat, enlluernadora, encegadora, com un ganivet que es clava sobtadament sense cap soroll i irradia mil estelles de benestar a tot el cos, a cada cèl·lula de l'epidermis. Aquest crepuscle proposa la benvolent expectativa d'un nou matí, és el preludi de passions, somnis, il·lusions, que cada un de nosaltres s'espera que es facin realitat. El crepuscle d'estiu és el crepuscle de l'encant, simple utopia o realitat sòlida, només nosaltres podem decidir això.\nNas: Alta intensitat, fruita vermella tropical (taronges sanguines, aranja ...), fruita vermella fresca i flor de taronger.\nVerema i vinificació de les 2 varietats per separat. Comencem amb una pasta freda, directament a la premsa per fer el mínim possible d'extracció de la pell, una part del vi es produeix com a "blanc de noirs", l'altra part un màxim de 3 hores de contacte entre el most i les pells . Es seleccionen les primeres per fer la fermentació alcohòlica en tancs d'inoxidable. Transvasament després de la fermentació alcohòlica, barreja dels vins de les diferents varietats per buscar el cupatge perfecte, clarificació, estabilització tartàrica abans de l'embotellat.\nÉs un vi ideal per prendre’l en un dia calorós d'estiu, també amb aperitius i acompanya perfectament primers plats, entremesos, xarcuteria, verdures i pasta, formatges semicurats, rostits i carns blanques, etc.


El Servei d’Obres comença la reforma de l’edifici de Can Serra, seu del Museu de Mataró - Ajuntament de Mataró\nEl Servei d’Obres comença la reforma de l’edifici de Can Serra, seu del Museu de Mataró\nL’equipament modernitzarà les instal·lacions i el discurs museogràfic\ndimecres 15 setembre 2010\nEl Servei d’Obres de l’Ajuntament comença aquesta setmana la reforma de l’edifici de Can Serra, seu del Museu de Mataró (El Carreró, 17). Les obres tenen com a objectiu modernitzar i actualitzar la museografia de la col·lecció patrimonial per fer del Museu un referent en la difusió de la cultura i la història de Mataró.\nL’edifici, que està protegit pel Pla Especial del Patrimoni Arquitectònic i Ambiental de Mataró amb catalogació A i declarat com a Bé Cultural d’Interès Local, es troba en bon estat de conservació, per la qual cosa els treballs de remodelació se centren en la reforma del vestíbul i les sales d’exposicions principals, dedicades a la ciutat, tot i que també es duran a terme petites actuacions a la façana, concretament a les finestres.\nLa museografia renovada de Can Serra desenvoluparà un nou guió mitjançant plafons explicatius, vitrines, elements interactius amb textos, fotografies i plànols dels espais i projectes objecte d'anàlisi, maquetes i recursos audiovisuals de contextualització aplicant-hi les noves tecnologies. L’objectiu és que el nou discurs permeti donar una resposta satisfactòria a les noves demandes de la societat i als seus nous hàbits culturals i comunicatius.\nNova distribució de l’espai museístic\nLa distribució dels espais un cop acabades les obres quedarà de la següent manera:\n- Planta baixa: àrea d’acolliment i sales d’exposicions temporals i tallers didàctics. Es remodelarà el vestíbul per informar els usuaris sobre la història de l’immoble i sobre els serveis que ofereix el museu i les extensions que en depenen.\n- Planta primera: Iluro, la Ciutat romana i els seus antecedents. Serà l’àrea dedicada a l’arqueologia (principalment a l’època romana). Incorporarà una selecció d’objectes de les col·leccions procedents d’excavacions arqueològiques realitzades en la nostra ciutat i objectes que anteriorment no s’havien exposat. S’integraran elements audiovisuals i mòduls interactius. A la sala noble de la planta primera s’informarà dels nous projectes museogràfics i d’investigació que s’estan desenvolupant.\n- Planta segona: Mataró, Ciutat Mediterrània. Serà l’àrea dedicada a les col·leccions històriques, etnogràfiques i científiques del Museu de Mataró en un nou format que renovarà el discurs\ni integrarà elements audiovisuals i mòduls interactius.\nMalgrat que Can Serra està tancat al públic des de febrer amb motiu de la seva reforma, se segueixen realitzant les activitats paral·leles i de serveis habituals del Museu: les activitats de Ca l’Arenas, centre d’art del Museu de Mataró (tallers didàctics, visites guiades, rutes...), Can Palauet i espai F (exposicions patrimonials) i, dins del propi edifici de Can Serra, es continua realitzant l’atenció tècnica a investigadors, consulta de la col·lecció, inventaris, etc.\nLes obres tenen una durada prevista de 4 mesos i han estat adjudicats a l’empresa G-56, SA. El pressupost és de 245.186,88 (IVA inclòs), al qual s’ha d’afegir 20.865 € (IVA inclòs) de la redacció del projecte i 16.255 € (IVA inclòs) de la direcció de l’obra. Està previst que l’edifici torni a obrir al públic al primer trimestre de l’any que ve.\nAquesta actuació està finançada pel Fons Estatal per a l’Ocupació i la Sostenibilitat Local (FEOSL). Les 21 actuacions d’inversió que es duran a terme a Mataró mitjançant el FEOSL donaran feina a 322 treballadors.


E EH 1 Imatge 1 Col·laborador/a 152 Visites Bústia de suggeriments\nEhrenfeld, Ernest (Berlín 1910 — Essen 1978) SOC Fotògraf, escriptor i marxant d’art alemany. De mare jueva, va ser internat a la presó durant sis mesos, coincidint amb l’annexió d’Àustria per part d’Alemanya. S’instal·là a la Riviera italiana i d’allí passà a França on s’allistà a la legió estrangera. El 1945, ja casat i ciutadà francès, residí a Alger, on exercí la professió d’agent de la propietat immobiliària. El 1952 viatjà a Eivissa on s’establí, i va abandonar tota la vida anterior; portà una vida bohèmia i s’inicià en el món de l’art. Realitzà freqüents viatges a capitals d’Europa, per tal de vendre les pintures dels seus representats. Un dels pintors que va descobrir Ehrenfeld va ser el mallorquí Miquel Rivera Bagur, el màxim exponent de l’ingenuisme pictòric de les Balears, que adoptà el llenguatge naïf com a millor forma d’expressar un món de personatges infantils en un paisatge típicament mallorquí. Ehrenfeld era el prototip de bohemi estranger que tant abundava a Eivissa durant els anys seixanta, que passava el dia passejant pels carrers de la Marina i de la Bomba, on vivia en un petit pis; freqüentava els cafès d’aquesta barriada —era conegut amb el simple nom d’Ernesto i així aparegué la seua esquela mortuòria— i quan l’enrenou era excessiu, es tancava a ca seua a escriure o es traslladava a Formentera, on disposava també d’una casa. Va publicar el llibre de poemes Cantes de la Isla (Viena, 1967). Deixà inèdites diverses obres literàries. Va mantenir un interessant debat periodístic amb Elmyr de Hory, sobre la concepció de l’art i el protagonisme excessiu de Hory, a pesar de la bona amistat que els havia unit. El 1978 es traslladà a Essen per tal de continuar rebent atencions mèdiques d’una malaltia que patia i el 2 de febrer atorgà testament i decidí deixar els seus béns i alguns quadres, a uns amics, però la major part de la seua fortuna acordà que es destinàs a una fundació que portàs el seu nom i que, presidida per l’alcalde d’Eivissa, atorgàs beques a al·lots talentosos orfes de pare i mare o bé de pare o mare i en darrer extrem, que estiguessin mancats de recursos econòmics. Tot això a pesar de tenir Ehrenfeld, almenys un fill. El marmessor testamentari era el seu amic Miquel Costa Juan. La Fundació Ehrenfeld es constituí a Eivissa el 14 de gener de 1985; el capital inicial era d’uns quaranta-quatre milions de pessetes. El capital es trobava dipositat en un banc suís, i durant vint anys no es podia repatriar el capital i únicament es podia disposar dels interessos del capital com a dotació per a les beques. La primera beca s’atorgà el 1990. També llegà a l’Ajuntament d’Eivissa una col·lecció d’una vintena de quadres de Rivera Bagur. [FCC]


Sortida al Cosmocaixa de Barcelona | Escola de Mont-ral-ZER El Francolí\nHem pogut visitar la Sala Univers, el Bosc inundat i fer l’activitat Bombolla del Planetari. CosmoCaixa\nAgraïm a tot el personal del museu la seva dedicació, professionalitat i proximitat amb nosaltres.\nTenim clar que l’aprenentatge significatiu, vivencial i la vida en sí mateixa passa fora de les parets de l’escola i des de l’Escola el Bosc promocionem aquestes sortides tan importants pels infants i per la societat en sí.\nTemps de COVID- 19 reaprofitament dels espais i museus de Catalunya per una millora educativa.\nGràcies a l’AFA de Mont-ral per ajudar-nos en el cost del desplaçament, al Pau i a la Cristina per acompanyar-nos i a tots els que confieu en nosaltres.


Avui, vuit anys després dels grans incendis que l'estiu del 94 van cremar 45.000 hectàrees de bosc i camps al Berguedà, ha de començar el judici contra l'únic acusat per aquesta catàstrofe ecològica: el responsable de manteniment de la companyia elèctrica Fecsa, Llorenç Villalonga. La vista s'ha de celebrar al jutjat penal de Manresa, peró no es descarta que el tribunal s'inhibeixi del cas en favor de l'Audiència de Barcelona.\n23/10/2002 - 00.00 Actualitzat 09/11/2006 - 09.03\nDurant aquests vuit anys el Berguedà ha treballat per recuperar les masies i els boscos afectats. Ara l'associació Berguedà Verd ha donat un nou impuls als projectes de recuperació. Els incendis del 94 a la comarca del Berguedà van deixar un paisatge desolat que, en el millor dels casos, trigarà una vintena d'anys a regenerar-se. Per recuperar l'entorn natural es va crear l'associació Berguedà Verd, promoguda per la Diputació i els ajuntaments de les zones més afectades. La prioritat són els boscos, però també hi ha lloc per a les edificacions. Pintar pallers o corrals fets de totxana no és gaire freqüent, però serveix per mitigar l'impacte visual d'un espai arrasat pel foc. De les més de 17.000 hectàrees forestals cremades al Berguedà l'any 94, se n'està recuperant un 65% a través del programa Berguedà Verd. La resta són àrees amb regeneració natural escassa, on s'actua amb plantacions mixtes de roure, alzina i pi blanc. Però, perquè els arbres tornin a tenir una alçada similar a la d'abans dels incendis, hauran de passar almenys vint anys.


A cop de foc...: RESUM PRESENTACIÓ "EM REMOU LA SINCERITAT" AMB FOTOS I VÍDEO, PER TOTS VOSALTRES. GRÀCIES.\nSón els moments compartits de llums i somnis els que fan batega fort.\nI si no fosseu vosaltres\nqui m'agafareu la mà\nde llum i goig\nSi no fosseu vosaltres\nem negaria a ell\nperò avui sé\nAixí que en primer lloc vull donar les gràcies a la gent que ha seguit el blog “Acop de foc”, que ha llegit i ha comentat i que ha fet possible que ara una cosa íntima i petita sembla , només sembla una mica més gran. Gràcies als seguidors del bloc .\nGràcies a Enric Sanç i editorial Germania per confiar en publicar els meus poemes i poder formar part d'una col·lecció de la qual crec un dia es parlarà com una cosa molt positiu a favor de la cultura .\nGràcies també a Joan Elies Adell . Pel seu suport i per un pròleg que em va remoure en llegir-lo i que em va tornar un esperit que de vegades , només de vegades he cregut perdre. Joan Elies és un poeta en paraules majors . La seua poesia el fa gran a ell i a tots els vinarossencs .\nGràcies a la Fundació Caixa Vinaròs ( Nati ) , a l’Ajuntament de Vinaròs, pel seu suport. A Rodonorsinvicte i Carlos Elorduy que de seguida es van implicar en aquesta presentació . Un temps i un interès que els deuré sempre .\nI gràcies a la meua família que sempre m'han recolzat en tot el que faig . La força de la meua mare , el suport incondicional del meu pare i el de la meua germana Pilar i la seua família que és la meua. I gràcies a G. Bel, no només per les sues ilustracions, que també, sinó perquè de no haver-nos trobat això no hagués passat.\nAquest poemari és per a tots vosaltres , però sobretot, és per Lucia , perquè ella és el més gran que jo ( i el seu pare , és clar ) he fet .\nAquesta primera tanda de fotos són de Pablo Batalla. Un gran regal de Pablo que agraeixo ara públicament\nMariola Nos, Enric Sanç\nMarcela Barbé, Mariola Nos i Enric Sanç\nAquesta segona tanda de fotos està realitzada per Lucia i G. Bel.\nMarcela Barbé, Mariola Nos, Enric Sanç i Manuel Molinos\nEl vídeo ha estat realitzat pel meu amic Rubèn Cervera (mil gràcies també a ell, un altre regal). Com regal va ser el magnífic recital de poesia a càrrec de Rodonorinvictes recitant i Carlos Elorduy a la guitarra. Reitero el meu agraïment. Em vaig emocionar i molt. Sou grans, de veritat.\nPublicat per Unknown a 5:51\nUnknown 17 de març de 2014, a les 7:39\nUnknown 17 de març de 2014, a les 7:51\nMoltes gràcies Gema, pel recolzament.\nJordi Solà Coll 17 de març de 2014, a les 9:02\nGràcies a tu, Mariola. Per l'esforç i la dedicació. Pot semblar una beneiteria, però m'ha agradat, en veure, el vídeo, escoltar-te de viva veu.\nUnknown 18 de març de 2014, a les 1:38\nSempre benvingut des de El Far...\nAnònim 17 de març de 2014, a les 9:48\nAbraçada Anna Fibla\nUnknown 18 de març de 2014, a les 1:39\nUnknown 17 de març de 2014, a les 10:55\nSaps que m'hagués agradat estar a la presentació, peró tot i així gràcies a aquest blog he pogut veure el emotiu de l'acte i et dono tota la Enhorabona que merescudament et mereixes. Una abraçada guapa\nUnknown 18 de març de 2014, a les 1:40\nCom si haguesses estat Paqui...\nEnric Sanç 17 de març de 2014, a les 12:50\nVa estar tot un goig i un plaer poder ser-hi al teu costat en un dia tan important per a tu. I espere que puguen ser molts més. Una forta abraçada i gràcies per fer-ho possible.\nA tu Enric...\nAntonio Beltrán Vidal 17 de març de 2014, a les 12:55\nMariola, felicitats per aquesta presentació tan emotiva, tan brillant, tan acurada.\nUnknown 18 de març de 2014, a les 1:41\nEstaves amb mi...\nAnònim 18 de març de 2014, a les 8:37\nREITERO, MOLTES FELICITATS , PER LES FOTOS I VIDEO SEMBLA QUE VAS TINDRE UN GRAN I EMOTIU MOMENT. TOT L'EXIT DEL MÓN. FORTA ABRAÇADA.(S)\nUnknown 19 de març de 2014, a les 0:24\nPer a vosaltres. I tantes gràcies...\nMarga Moliner 18 de març de 2014, a les 8:46\nGracias, por el video y las fotos y por compartir un momento tan emotivo para ti. Lucía estará muy orgullosa . Felicidades, te lo mereces.\nUnknown 19 de març de 2014, a les 0:25\nTenemos una firma pendiente!\nXelo IProu 12 d’abril de 2014, a les 3:01\nMariola guarda aquest tresor d'emocions viscudes\nUnknown 17 d’abril de 2014, a les 1:02\nI tant Xelo!\nRESUM PRESENTACIÓ "EM REMOU LA SINCERITAT" AMB FOT...\n"EM REMOU LA SINCERITAT". PRÒLEG DE JOAN ELIES ADELL.\nPRESENTACIÓ DEL POEMARI "EM REMOU LA SINCERITAT"


Els diputats del Parlament donaran el 25% del seu sou a la lluita contra el coronavirus\nHo ha acordat la Mesa aquest dimarts, 7 d'abril\nper Redacció dimarts, 7 d’abril 2020 - 15:11h\nImatge del Parlament de Catalunya durant una de les votacions celebrades durant l'actual legislatura. | Cedida\nLa Mesa del Parlament de Catalunya ha acordat aquest dimarts, dia 7 d'abril, que cada diputat de la cambra catalana faci una donació del 25% del seu sou d'abril a la lluita contra el coronavirus. Els grups hauran de detallar on es destinarà cada donació, segons han informat fonts parlamentàries. La destinació de cada donació constarà a la fitxa de cada diputat del portal de transparència del Parlament: el total del 25% dels sous d'abril equival a una xifra d'uns 250.000 euros que es donaran per lluitar contra el coronavirus covid-19.\nAl marge d'aquest acord, la Mesa va aprovar la setmana passada una proposta del president del Parlament, Roger Torrent, per donar la part del salari corresponent a les dietes de desplaçament del mes de març. Altres fonts han explicat que s'ha acceptat aquesta flexibilitat en la destinació de les donacions perquè els diputats mantenen vinculacions amb el territori o altres àmbits i entitats, i que s'informarà en les seves fitxes de l'entitat receptora per garantir la transparència i la fiscalització.\nReforma del reglament del Parlament: s'admet a tràmit la petició de JxCat\nA més, la Mesa del Parlament ha admès a tràmit una petició de JxCat per tramitar en lectura única la reforma del Reglament del Parlament perquè permeti plens telemàtics, ja que compleix amb els requisits tècnics necessaris, i es portarà a la Junta de Portaveus. Altres fonts parlamentàries han detallat que grups de l'oposició s'han oposat a la tramitació d'aquesta petició, però no a la seva admissió a tràmit, ja que compleix amb tots els requisits reglamentaris.\nDiversos grups parlamentaris, com C's i PSC-Units, han expressat en altres ocasions que no comparteixen la pressa per reformar el Reglament, cosa que han recordat altres fonts parlamentàries consultades.\nParlament de Catalunya Alerta Sanitària


Estudiar Ciclo formativo - CFGS - Documentació i administració sanitàries\nCFGS - Documentació i administració sanitàries\nDefinir i organitzar procesos de tractament d'informació i de la documentació clínica.\nTambé s'estreuen i s'enregistren dades, es codifiquen, es valida la informació, garantint el cumpliment de la normativa, aixi com l'intervenció en els processos d' atenció i gestió, tant dels pacients com l'administrativa del centre.\nAquests estudis postobligatoris capaciten per organitzar i codificar la informació i de la documentació clínica i per garantir el compliment de les normes de l'administració sanitària i dels sistemes de classificació i codificació internacionals.\nLa durada és de 2.000 hores (1.650 hores en un centre educatiu i 350 hores en un centre de treball) concentrades en dos cursos acadèmics.\nEstudis universitaris de les branques de coneixement de "Ciències socials i jurídiques" i "Ciències de la salut".\nConsultar PDF amb la llista de llibres de text obligatoris pel curs 2017-2108


101917 - Resultats de la cerca - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Resultats de la cerca: 101917\n6 p, 112.5 KB Bioestadística i anàlisi de dades  / Campillo Grau, Mercedes ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Biociències\nL'assignatura de Bioestadística i Anàlisi de dades té com objectiu fonamental el introduir l'estudiant en el coneixement i ús de les eines bàsiques del saber, d'acord amb el mètode científic. L'assignatura abordarà els problemes relatius a la investigació als camps de la Biologia i de la Medicina amb el mètode matemàtic i, especialment, des de la teoria de probabilitats. [...]\n6 p, 112.4 KB Bioestadística i anàlisi de dades  / Campillo Grau, Mercedes ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Biociències\n6 p, 20.4 KB Bioestadística i anàlisi de dades  / Campillo Grau, Mercedes ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Biociències\n6 p, 20.0 KB Bioestadística i anàlisi de dades  / Campillo Grau, Mercedes ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Biociències


La Sala Neus Català es re inventa i s’obre a la ciutadania\nDivendres, 19 Octubre 2018 12:18\nL’espai s’amplia i passa a ser un sala de reunions, exposicions i activitats gestionada pel Sindicat del Lloguer, l’Associació Rubí Social i Integració (ARSI) i la plataforma antibullying Alanmon. El primer acte de la nova etapa és la presentació del llibre El fil invisible de la Gemma Lienas.\nLa Sala Neus Català era un annex al local d’ICV amb entrada pel carrer Floridablanca i gestionada per la formació política. Ara ICV, que paga l’espai amb l’assignació econòmica del grup municipal, vol que aquests diners públics reverteixin en la ciutadania. Per això, la totalitat de l’espai es convertirà en una sala de reunions, per organitzar activitats i exposicions i estarà gestionada per les 3 entitats. Les entitats s’organitzaran de forma cooperativista i signaran un conveni de col·laboració per exercir les tasques de gestió.\nCarlos Aguila, membre del Sindicat del Lloguer, explica que l’entitat ha trobat alguns problemes per reunir-se en espais municipals i creu que aquest projecte cobrirà les necessitats del moviment associatiu. De la seva banda, Oriol Pastor de la plataforma Alanmon afirma que amb la presència al local podran estar més a prop de la ciutadania. Finalment, Mohammed Jaoujat d’ARSI ha explicat que la seva intenció és que nova sala sigui un espai de referència per als rubinencs.\nUn dels primers actes de la nova Sala Neus Català serà la presentació del llibre El fil invisible de la escriptora i política Gemma Lienas que tindrà lloc dimecres, 24 d’octubre, a les 19h.\nLa Sala Neus Català és la seu de les tres entitats\nEl Sindicat del Lloguer es reuneix els dilluns a partir de les 19h i estan oberts a tot aquell afectat que vulgui fer consultes i/o associaciar-se.\nLa plataforma contra el bullying es reuneix els diumenges a les 18h i ja té preparades diverses activitats de cara al nou curs. Entre d’altres coses, volen ser una eina per ajudar a escoles i AMPES a combatre l’assetjament escolar.\nCarlos Aguila, Sindicat de Lloguer\nOriol Pastor, Alanmón\nMohamed Jaoujat, ARSI


Cap Vermell - Crònica IN-formal del Ple Ordinardi de l'Ajuntament de dia 2 de març de 2015\nSensu stricto, el plenari del passat dilluns només contenia un punt a l'ordre del dia, de manera que, previsiblement, la cosa s'havia de resoldre amb dues grapades. Finalment, però, entre naps i cols, la cosa es va allargar més d'una hora, que ara mirarem de resumir en quatre retxes.\nPartit amb unes quantes absències, per una causa o altra: Miquel Riera, Pedro Sansó, Carme Riera i Antònia Caimari no hi assistiren.\nEXP. NÚM. 31AG/2015: REGLAMENT MUNICIPAL REGULADOR DE LA UTILITZACIÓ DEL CEMENTERI MUNICIPAL DE CAPDEPERA.\n- El plenari aprovà per unanimitat un reglament – diguem-ne un reglament tipus, com els que funcionen arreu – que fa referència als usos del cementeri municipal, sobre drets i deures dels usuaris i de l'administració municipal. Una altra cosa és el servei de manteniment de les instal·lacions municipals o els serveis funeraris. En aquest sentit, tot queda pendent que es convoqui un concurs públic per a aquests aspectes, cosa que, si tot va bé, podria adjudicar-se en el mes d'abril, per bé que els partits de l'oposició encara no en tenen cap borrador.\nFora de l'ordre del dia, es va llegir tot seguit, i el plenari s'hi adherí unànimement, una declaració amb motiu del Dia Internacional de la Dona, com se sol fer cada any. D'aquest text, n'extreim unes paraules que molt bé resumeixen quina és la situació a què devem aspirar: “Els països en els quals hi ha més igualtat de gènere experimenten més creixement econòmic. Les empreses que compten amb més líders dones aconsegueixen més bons rendiments. Els acords de pau que inclouen les dones són més duradors. Els parlaments en els quals hi ha més dones aproven lleis sobre qüestions socials clau com la salut, l’educació, la lluita contra la discriminació i la manutenció dels infants. Les proves no deixen lloc a dubtes: la igualtat de la dona suposa progressos per a tots.” (Ban Ki-moon, secretari general de l’ONU).\nVingué, després, un refregit de distintes mocions presentades per PP, PSOE i MËS, arran de la disposició addicional setzena de la Llei 14/2013 de suport als emprenedors, que afectaria al caràcter laboral de les relacions entre els clubs i les entitats esportives i les persones que hi presten serveis retribuïts i, per tant, la naturalesa dels imports percebuts, independentment de la quantitat. Aquesta regulació, si s'aplicàs estrictament, afectaria molt greument la vida de moltes entitats sense ànim de lucre que treballen en l'esport base, amb un augment insuportable de despeses. Aquesta situació, fins i tot, dugué a la paralització de les competicions el cap de setmana del 22 i el 23 de febrer, en senyal de protesta. L'Ajuntament de Capdepera insta el Govern central a cercar alternatives, com ara crear un model de voluntariat, com per exemple el “money pocket” establert a la Unió Europea, amb l'objectiu de reconèixer la figura del voluntariat i regularitzar la seva activitat en l'àmbit de la formació esportiva, a través dels clubs sense ànim de lucre. La moció final s'aprovà per unanimitat.\nI encara hi hagué una última moció, aquesta presentada pel PP, en què es demanava el recolzament del Consistori a la Llei Turística, a la política turística del Govern i a la indústria turística, i a més la reprovació de les paraules dels representants del grup Podemos en relació al sector hoteler. La resta de partits no acceptaren el text proposat, amb distints matisos i consideracions, però amb una certa unanimitat a l'hora de rebutjar la política turística del Govern. I, per tant, la moció només comptà amb els tres vots favorables del PP i amb el rebuig de PSOE, UCAP, MËS i Es Grup, i per tant no s'aprovà.\nA l'hora de fer preguntes, els partits de l'oposició es van referir a aquests temes:\n- Balsa de Son Jaumell (tot està aturat i devers l'Ajuntament no semblen saber-ne res).\n- Abocador de Son Terrassa.\n- Abocador, també.\n- Cala Agulla i plans de l'Ajuntament al respecte (sembla haver-hi un cert consens que, de cara a la propera temporada, ja no és hora de fer res).\n- Donacions d'aliments de particulars per als Serveis Socials (l'Ajuntament té pressupost suficient per a les necessitats locals i possiblement els esforços podrien adreçar-se en alguna altra direcció).


Pere Ferrer : de juny 2015\nInteressant projecte educatiu-musical.\nPublicat per Pere Ferrer a 11:50 Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Cantania 2015\nAquest any vaig tornar a participar la mostra d'art contemporani dedicada al vent de la Tramuntana a Port de la Selva, TramuntanArt. Feia molta calor i anava sol, o sigui que vaig pujar, posar les fotografies i tornar a baixar.\nNo es podia aparcar enlloc més o menys a prop, entre la gent que anava a l'esdeveniment i la gent que anava a fer turisme a la platja, allí no s'hi cabia.\nLa sèrie fotogràfica esta dedicada a l'efecte del vent amb un enfocament més de reportatge periodístic o d'estil directe.\nL'efecte del vent a la mar.\nL'efecte del vent sobre els pescadors.\nL'efecte del vent a la gent.\nL'efecte del vent als qui busquen el vent.\nPublicat per Pere Ferrer a 20:38 Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Tramuntanart , Tramuntanart 2015


/Un estiu entre els dinosaures dels Pirineus\n29 Jun 2017\tPere Figuerola\nFa més de 66 milions d’anys els Pirineus eren una plana de vegetació tropical, una zona d’aiguamolls salobres on diferents espècies de dinosaures hi campaven tranquil·lament. Per aquest estiu, el Museu de la Conca Dellà a Isona (Pallars Jussà) i Dinosfera a Coll de Nargó (Alt Urgell) han preparat un programa d’activitats per tal que el públic infantil i familiar conegui l’extraordinari patrimoni paleontològic dels Pirineus lleidatans, un dels més rics d’Europa en restes de dinosaures. Així, es podrà resseguir el rastre que, en forma d’ossos, ous i petjades, hi van deixar els grans rèptils prehistòrics, recorrent els museus i els principals jaciments. Paral·lelament, el Museu de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont, a Sabadell, organitza diversos tallers de temàtica "dinosàurica" durant el mes de juliol.\nUna de les propostes més atractives són les visites guiades, que cada dijous i dissabte dels mesos de juliol i agost s’organitzen al jaciment de petjades de Basturs. Allí s’han descobert els rastres que van deixar els “dinosaures de bec d’ànec” com l’espècie Pararhabdodon isonensis que es va descriure en aquesta zona. Com explica Rodrigo Gaete, geòleg i un dels guies del Museu, el fòssil d’una petjada “és la fossilització del moviment i ens pot revelar més coses de les que ens pot dir un os: la velocitat a la que es movia l’animal, si tenia alguna patologia o el seu comportament, si era gregari o si era solitari”.\nEl Museu de l'Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont\nTot i que el Museu de l'ICP tanca les portes durant el mes d'agost, durant tot el mes de juliol presenta una extensa oferta de tallers familiars entre setmana. A banda de l'habitual visita guiada mensual (9 de juliol), s'han organitzat diverses edicions dels tallers "Com vivien els dinosaures dels Pirineus?" o del taller adreçat als infants més petits "El titanosaure i els seus amics", a banda de tallers sobre la feina que fan els paleontòlegs com "Fem de paleontòlegs!" o "El món dels fòssils". L'oferta completa esà disponible en aquest enllaç.\nEl programa d’estiu s’estén més enllà d'aquests centres. Així, el Centre d’Interpretació del Montsec ofereix durant el mes de juliol visites guiades a l’exposició “Dinosaures de Catalunya: un segle de descobertes”. La mostra recorda el centenari de la primera troballa de restes de dinosaure a Catalunya i convida els visitants a descobrir l’excepcional registre català en fòssils de dinosaures i recórrer les principals fites científiques.\nEl projecte Dinosaures dels Pirineus impulsat per l’Institut Català de Paleontologia Miquel Crusafont és un projecte de museu distribuït per diferents poblacions on, en cadascun dels espais museogràfics que el componen, s'expliquen diversos aspectes sobre aquests animals que van viure en aquest territori fa més de 66 milions d’anys i que representen alguns dels darrers que van viure a Europa abans de la seva extinció a tot el món.\nEl programa d’activitats del Museu de la Conca Dellà i de Dinosfera compta amb el suport del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, l’Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l'Alt Pirineu i Aran (IDAPA) i la Xarxa de Museus de Lleida i Aran.\nLast modified on Divendres, 30 Juny 2017 10:42\nMore in this category: « Campanya de mostratge al jaciment de Sant Mamet de Sant Cugat del Vallès\tRere el rastre de dinosaures carnívors en una autopista suïssa »


El diputat de la CUP Benet Salellas en la seva intervenció d'aquest dissabte a Celrà, acompanyat dels també diputats Josep Manel Busqueta i Anna Gabriel / CUP\nBarcelonaDesobediència. Aquesta és la recepta de la CUP per donar continuïtat al procés sobiranista i, també, és l'estratègia que la formació defensa davant la investigació per part de l'Audiència Nacional dels ajuntaments catalans que van aprovar mocions en suport a la declaració rupturista aprovada al Parlament. Així ho han defensat els cupaires en un acte celebrat aquest dissabte a Celrà (Gironès), un dels municipis denunciats per la justícia espanyola. La resta són Igualada, la Seu d'Urgell, Girona, Vilassar de Dalt i, fins divendres –l'Audiència Nacional n'ha arxivat la denúncia–, Sant Cugat del Vallès.\nL'acte, que ha tingut lloc a l'Ateneu de Celrà i ha reunit més de 200 persones, ha començat amb una introducció per part de representants del secretariat nacional de la CUP i de l'organització antirepressiva Alerta Solidària. "Qualsevol procés de ruptura ha d’incloure la desobediència a les institucions de l’Estat", han afirmat Isa Chacón i Laia Altarriba, del secretariat, però encara més contundent ha estat el diputat Benet Salellas: "Desobediència, república i independència: avui aquest és el nostre únic full de ruta".\nEn aquest sentit, Salellas ha deixat clar que la CUP aposta per no anar a declarar a l'Audiència Nacional si així ho requereix algun jutge: "No respondrem als requeriments de l’Audiència Nacional perquè és un òrgan que ja no reconeixem". El diputat també ha fet una crida als regidors d’altres formacions a mantenir-se ferms davant l’ofensiva de l’estat espanyol contra els càrrecs electes catalans. En aquest sentit, els ha instat a no facilitar les actes dels plens ni cap informació exigida pel tribunal.\nCUP declaració rupturista Celrà independència Procés sobiranista desobediència Tribunals


Treballem acompanyant a les persones en el seu creixement i els processos de canvi | ABAC Psicologia\nEl treball amb els infants ens permet conèixer els aspectes fonamentals de l’origen de les estructures de personalitat, les relacions familiars i socials que es van forjant durant els primers anys de vida, el pas per diferents etapes de creixement, etc. Els adults del seu entorn li serveixen de referents i cal, doncs, treballar de manera integrada amb la família, l’escola, i els altres professionals.\nAquest vèrtex ens permet fer un treball amb adolescents, joves, adults, famílies i parelles atenent la complexitat que representen les diferents funcions que anem desenvolupant al llarg de la vida, tant en l’àmbit personal (fill/-a, pare/mare, avi/-a…), com el professional (treballador, company, directiu…).\nEl que distingeix el nostre treball és la manera de realitzar-lo. El fet d’acompanyar les persones en el seu procés de creixement i en els processos de canvi creant espais mentals que ho facilitin i el temps necessari per aconseguir-ho.\nEn moltes ocasions el pacients esperen unes directrius concretes que els ajudin a vèncer les seves dificultats però això el que genera és dependència del psicòleg, el que volem és estimular l’autonomia, les capacitats i el pensament. Que en alguna ocasió es pugui donar una pauta concreta no vol dir que la dinàmica habitual sigui aquesta, l’experiència ens mostra que amb les preguntes adequades cadascú troba la seva manera de tirar endavant.\nLa psicologia ens proporciona coneixements, eines i tècniques que ens permeten fer front a situacions difícils que d’altre manera no podríem.


Manual d'usuari 3M EM500GPL Mouse\nManual d'usuari pel dispositiu 3M EM500GPL Mouse\nDispositiu: 3M EM500GPL Mouse\nDescarregueu els manuals d'usuari de 3M EM500GPL Mouse! Descàrrega gratuïta de PDF per a l'3M EM500GPL Mouse: manuals de propietari, guies d'usuari.\nSi aquest fitxer coincideix amb les guies de l'usuari, manuals d'instruccions o manuals d'ús, els conjunts de funcions que cerqueu, simplement descarregueu-los. ManualsZoom us proporciona un accés ràpid i senzill al manual d'usuari 3M EM500GPL Mouse. Esperem que aquesta guia d'usuari de l'3M EM500GPL Mouse us sigui útil. Descarregar les instruccions 3M EM500GPL Mouse o el fullet 3M EM500GPL Mouse.\nFeu clic a "Descarregar manual" a la dreta d'aquesta pàgina, començarà la descàrrega del manual 3M EM500GPL Mouse User Manual.


Rubí celebra el Dia d’Andalusia aquest cap de setmana - Ajuntament de Rubí\nRubí celebra el Dia d’Andalusia aquest cap de setmana\nRubí celebra el Dia d’Andalusia aquest cap de setmana El Dia de Convivència de la FECAC tanca la celebració el diumenge al parc de Ca n’Oriol. https://www.rubi.cat/ca/ajuntament/comunicacio/sala-de-premsa/notes/dia-andalusia-2009 https://www.rubi.cat/@@site-logo/ajuntament-de-rubi.svg\nEl Dia de Convivència de la FECAC tanca la celebració el diumenge al parc de Ca n’Oriol.\nL’alcaldessa de Rubí, Carme García, assistirà el sopar de presentació del Dia d’Andalusia a Rubí aquest divendres 27 de febrer, a partir de les 20 hores a la carpa instal•lada al parc de Ca n’Oriol. L’acte, que començarà amb un vi d’honor i amb la conferència “Memoria de la luz para una intrahistoria andaluza”a càrrec de Juana Castro, poeta, articulista i crítica literària, clourà amb el sopar, l’actuació de la Agrupación Musical Nuestra Señora de las Angustías de Cabra (Còrdoba) i un ball.\nA més, l’alcaldessa també participarà a l’ofrena floral al monument de Blas Infante a la plaça d’Andalusia que tindrà lloc el dissabte 28, Dia d’Andalusia, a les 12 hores.\nAltres actes organitzats a la ciutat per commemorar aquest dia són la concentració d’entitats de cultura andalusa de Rubí a les 10 hores a la plaça de Pere Aguilera, la posterior cercavila pels carrers de la ciutat, la paella popular a les 14 h al parc de Ca n’Oriol, on també es farà la Missa rociera i el Festival de la Coordinadora d’Entitats de Cultura Andalusa de Rubí (CECAR) a partir de les 18 hores.\nDia de la convivència\nI un cop més, la Federació d’Entitats Culturals Andaluses de Catalunya (FECAC), en col•laboració amb l’Ajuntament de Rubí, celebra al llarg de tota la jornada del diumenge 1 de març, el Dia de la Convivència, amb concursos i actuacions, a més dels parlaments institucionals, al parc de Ca n’Oriol i a la carpa instal•lada en el mateix lloc.


consells express per la prevenció de Trastorns Alimentaris | Psico2 | Georgina Barceló i Alba Sabaté\n23/10/2015 | Georgina Barceló\nTeràpia infantil General\nlímits emocions comunicació pors\nEls trastorns relacionats amb l’alimentació, s’han convertit per desgràcia, en un punt negre de la nostra societat. Un problema de salut pública tant per la gravetat de les patologies com per l’alarma social que se n’ha generat. Tot i així, aproximadament un 70% de la gent que pateix un trastorn de la Conducta Alimentaria (TCA) es recupera, però per això cal rebre una ajuda especialitzada i rapida.\nEntenem els TCA com una greu alteració en les pautes alimentàries, que van acompanyades de problemes físics i dificultats en els funcionament psicològic i social de la persona. Els trastorns més comuns són les tan famoses anorèxia i bulímia nerviosa, les quals suposa un gran impacte a la societat actual. Són moltes les evidències que expliquen que no hi ha una única causa que les origini, sinó que tenen un origen multicausal, on els factors de risc familiars, tenen una elevada importància (junt amb les socials, culturals, educatius i psicològics).\nÉs per aquesta raó que l’abordatge no es pot fer únicament des de la vessant sanitària, sinó que ens trobem davant d’un problema social i cultural que requereix un abordatge des dels diferents sectors i agents socials implicats.\nSón, per totes aquestes raons, que des de Psico2 ens volem centrar en el fet que des de casa cal treballar les actituds negatives que poden sorgir de la relació entre la imatge corporal i el pes, així com proporcionar-los bons hàbits alimentaris i que desenvolupin una actitud crítica als ideals de bellesa impossible.\nPerò per fer una bona prevenció, cal tenir en compte, també, que existeixen persones que es consideren de més de risc, tenint en compte l’edat (adolescents, immersos en una sèrie de canvis psicofísics i amb una personalitat encara poc definida), sexe (dona) i les activitats d’oci o les professions que porten a terme (gimnastes, models, ballarines, esportistes d’elit…)\nPer tot això, les pautes de prevenció que podem portar a terme són:\n1. Durant els àpats: Calen bons hàbits, però sense normes rígides a l’entorn del menjar, com poden ser les dietes restrictives. Els àpats haurien de ser amb família, més que menjar sols, gaudint-lo com un espai de convivència.\n2. Evitar la crítica continuada: l’elogi i la confiança ajuda a adquirir una imatge positiva d’un mateix. Cal evitar per sobre de tot, comentaris despectius sobre el seu pes i imatge corporal.\n3. Ensenyar amb l’exemple: No aconseguirem una actitud positiva en vers del menjar si nosaltres tampoc la tenim.\n4. Transmetre concepte de bellesa basat en la salut i no amb la estètica.\n5. Potenciar l’esperit crític: enfront dels estereotips culturals i els models que ens proposa el món de la publicitat i la moda.\n6. Facilitar l’expressió i l’exteriorització dels sentiments: a través d’una bona comunicació entre pares i fills, creant un clima de confiança.\n7. Tenir informació: Del que són els Trastorns de la Conducta Alimentària, dels senyals d’alarma i establir un cert control de les actituds dels nostres fills que ens ajudin a extreure informació útil.\n8. Si apareix alguna senyal d’alarma, no ignorar-la: Cal l’ajuda d’un especialista. Una atenció primerenca és clau per evitar problemes molt greus de salut física i psicològica.


20/07/2019 - 20:47h\nInici > Joventut\nXV Premis Literaris Pacte de Sant Sebastià\nEls Premis Literaris Pacte de Sant Sebastià o dels Vigatans, han estat convocats en la seva 15ª edició. Organitzats des dels ajuntaments de Santa Eulàlia de Riuprimer, Vic, i Òmnium Cultural d’Osona, i també compten amb la col·laboració del Consell Comarcal d’Osona. En aquesta ocasió, el jurat està presidit per Víctor Pallàs, filòleg i poeta, el secretari és Txevi Rovira, humanista i Tinent d’alcalde de cultura de l’Ajuntament de Santa Eulàlia de Riuprimer, i també en formen part Biel Barnils, poeta i rapsode, i Enric Martín professor de literatura catalana de l’Institut Jaume Callís de Vic. El termini de lliurament de les obres finalitza el 6 de maig.\nEl veredicte i lliurament de premis serà el diumenge 19 de maig de 2019 al matí, a l'ermita de Sant Sebastià, en el marc de la Commemoració del Pacte dels Vigatans. (Properament informarem de més detalls sobre els actes del 19 de maig).\nDarrera modificació: 24-04-19 a les 15:58\npremis pacte vigatans portada\npremis pacte vigatans interior\nbases premis pacte vigatans (pdf, 315 kb)


Valls acull una jornada de reflexió entre els professionals de l’ICS sobre el projecte de Qualitat i Seguretat dels Pacients – Institut Català de la Salut\nICS Camp de Tarragona > General > Valls acull una jornada de reflexió entre els professionals de l’ICS sobre el projecte de Qualitat i Seguretat dels Pacients\nValls acull una jornada de reflexió entre els professionals de l’ICS sobre el projecte de Qualitat i Seguretat dels Pacients\nAhir dimecres 4 de desembre, Valls va acollir el Consell de Direcció de l’Atenció Primària de l’ICS Camp de Tarragona, que es va plantejar com un exercici de reflexió centrat en el projecte estratègic de Qualitat i Seguretat dels Pacients. Jornada liderada per la Unitat Territorial de Qualitat i Seguretat dels Pacients.\nL’objectiu d’aquesta jornada de treball va ser reflexionar sobre la política de qualitat desenvolupada per la Direcció d’Atenció Primària i sobre els nous reptes de futur, amb la participació dels directius i els referents de qualitat i seguretat dels pacients dels Equips d’Atenció Primària i altres unitats. Es van preparar 8 taules, on es proposaven dos reptes diferents en cadascuna d’elles, i on els professionals van formular propostes per aconseguir els reptes. Tots els professionals van passar per les taules i cada taula tenia dos conductors que van vetllar per la participació de tots, van recollir i agrupar les propostes que, més tard, van presentar a les conclusions. Finalment es va fer una priorització de les propostes realitzades en cada repte. Aquestes propostes prioritzades s’incorporaran al Programa de Qualitat 2020.\nEls 8 reptes que es van plantejar a les taules eren sobre:\nEl model organitzatiu de la Direcció d’Atenció Primària.\nEl model organitzatiu dels Equips d’Atenció Primària.\nL’acreditació dels equips.\nEstratègies de Seguretat dels Pacients proactives.\nEstratègies de Seguretat dels Pacients reactives.\nRecerca, Docència i Formació.\nAlgunes de les idees i propostes que van fer els professionals van estar, per exemple, en referència al primer repte, fer més reunions amb els directors dels equips i els referents de qualitat; fer més formació específica als nous directius en qualitat i seguretat dels pacients i realitzar comissions més participatives.\nPel que fa al segon repte, els professionals van traslladar idees com que el rol del referent de qualitat dels equips estigui més proper a la direcció de l’equip, que tingui reconeixement, més formació i que hi hagi més participació dels professionals assistencials.\nEn quant a l’acreditació, van expressar que tot l’equip ha d’estar implicat, crear equips de millora, la necessitat d’identificar líders, formació per a l’acreditació amb sessions pràctiques.\nEn el quart repte, els professionals van expressar que l’eina proactiva de gestió i avaluació de la Seguretat del Pacient aporta molt valor però que la seva dimensió és molt gran, que es necessita més formació i que és important la figura del responsable del projecte i el reconeixement als professionals.\nAl cinquè repte, els professionals van demanar tallers pràctics, simplificar l’eina que és molt bona, esbrinar si la informació arriba als professionals i que aquesta sigui més resumida i realitzar més formació.\nEn quant a Recerca, Docència i Formació van plantejar realitzar la formació simulant un cas clínic i que s’inclogui la participació dels residents. Buscar la forma d’implicar més als pacients en projectes de recerca de seguretat dels pacients. Que la difusió que es fa als congressos arribi més als professionals. Que els líders dels projectes vagin pels equips i que els professionals necessiten més assessorament per saber desenvolupar les seves idees com a projectes de recerca. També facilitació dels doctorats.\nEn quant a participació ciutadana, es van plantejar si l’organització està preparada. La necessitat de potenciar les xarxes socials, de fer campanyes divulgatives, que evolucioni la reclamació dels usuaris cap a un sistema per identificar aspectes de millora i fer enquestes concretes als pacients durant tot el seu procés pel sistema de salut.\nI pel que fa a la comunicació, els professionals van demanar un gestor documental més efectiu, projecte que ja s’està treballant, que la informació sigui més reduïda, hi ha massa informació, la necessitat de quantificar qui rep la informació i simplificar processos.\n← L’Hospital Joan XXIII, el SEM…\nValls acull una jornada de… →


Cor de pare (27/12/2020) - Bisbat de Terrassa\nCor de pare (27/12/2020)\nCor de pare (27/12/2020) http://bisbat.semicinternet.com/ca/bisbe/cartes-dominicals/carta-dominical-27-12-2020 http://bisbat.semicinternet.com/@@site-logo/logo-bisbat-de-terrassa.png\nCor de pare (27/12/20)\nAvui celebrem la festa de la Sagrada Família i en ella contemplem el misteri de la família que formaven Jesús, Maria i Josep i renovem el compromís de formar famílies cristianes autèntiques; també encomanem a la Mare de Déu i a sant Josep totes les famílies, perquè no es desanimin davant les proves i dificultats, es lliurin al servei de la vida i l’educació, cultivin amb constància les virtuts domèstiques, i a totes les llars hi regni l’amor.\nEl dimarts 8 de desembre, amb motiu del 150 aniversari de la declaració de sant Josep com a Patró de l’Església Universal, el Papa Francesc ens obsequià amb la Carta Apostòlica Patris corde (Amb cor de pare), amb la finalitat que creixi l’amor a aquest gran sant, i imitem les seves virtuts. El Sant Pare ofereix en aquest document algunes reflexions personals sobre la figura de sant Josep, tan propera a nosaltres, tan humil i tan extraordinària al mateix temps, valent i sempre disposat a fer la voluntat de Déu, i ha declarat l’any 2021 “Any de sant Josep”.\nSant Josep exercí una missió única en la història de la salvació. El Papa el presenta com a pare estimat, pare en la tendresa, pare en l’obediència, pare en l’acolliment, pare de la valentia creativa, pare treballador i pare a l’ombra. És un sant que sempre ha estat molt estimat pel poble cristià. Ens ensenya a tenir sempre fe en Déu, perquè ell actua també a través de les nostres pors, de les nostres fragilitats, de la nostra feblesa; també ens ensenya que enmig de les tempestes de la vida, hem de confiar a Déu el timó de la nostra barca.\nDéu va manifestar a Josep el seu pla de salvació, li revelà els designis a través de somnis, que en la Bíblia eren considerats com un dels mitjans pels quals Déu manifestava la seva voluntat. Malgrat que Josep s’angoixa profundament pel fet que Maria està esperant un fill d’una manera incomprensible, amb la obediència troba la serenor i resol la situació. En la vida oculta de Natzaret, acull el misteri i assumeix la seva responsabilitat amb totes les conseqüències.\nJosep és el pare de la valentia creativa, del valor que sorgeix quan trobem dificultats. Davant els problemes que es fan presents en el camí de la vida, podem bloquejar-nos, rendir-nos, mirar cap a una altra banda o podem plantar cara a la situació i superar-los amb decisió i creativitat. Sovint les dificultats esdevenen ocasió de creixement, perquè ens obliguen a desenvolupar unes potencialitats i uns recursos del que no érem conscients. Sant Josep és també un gran referent per tots aquells que han de deixar la seva terra a causa de la pobresa, de la persecució o de la guerra.\nUn aspecte que sempre s’ha destacat de sant Josep és la seva relació amb el treball. Treballava honestament per assegurar el sosteniment de la família. D’ell va aprendre Jesús el valor, la dignitat i l’alegria del treball. En l’actualitat és més important que mai la vinculació de sant Josep amb el treball digne, en un moment en què l’atur arriba a nivells impressionants. Fins i tot a les nacions que frueixen d’un cert benestar, cal recuperar el significat del treball digne, del que el nostre sant és un exemple.\nCarta Dominical 27/12/2020


Comença la XXV Fira del Circ al Carrer de La Bisbal d'Empordà\nAquest divendres comença la Fira del circ al carrer de La Bisbal d'Empordà. El festival se celebrarà durant tot el cap de setmana, que cau en els propers 4, 5 i 6 de setembre. Malauradament aquest any els artistes no podran actuar al carrer de manera habituals. S’han hagut de reubicar els escenaris i finalment seran set els que acolliran tota la programació d'aquesta XXV edició.\nEls espectadors i espectadores que vulguin ser presents a la fira bisbalenca encara són a temps d'inscriure's a través del web de la Fira de Circ al Carrer. Les entrades són gratuïtes tot i que al moment de la reserva s'oferirà fer una donació voluntària suggerida de 3 euros per persona. S'ha de tenir en compte que tot i que la pandèmia ens ha afectat a tots/es, la situació de la cultura i el circ concretament és especialment complicada. Moltes companyies estan passant moments difícils i des de l'organització es demana responsabilitat individual a l'hora de reservar i fer donacions per les entrades. Les aportacions econòmiques del públic aniran destinades a la caixa de solidaritat de l'Associació de Professionals del Circ de Catalunya (APCC) que ja està gestionant ajudes pel sector.\nTal com remarquen les mesures de prevenció establertes, les actuacions seran en espais on es pugui controlar l'aforament i que no siguin visible des de l'exterior per tal d'evitar possibles aglomeracions. D’altre banda, perquè ningú es quedi sense circ, també s'oferirà l'opció de seguir els espectacles en línia i en directe per Televisió Costa Brava. Així com des de la web de l'Ajuntament de la Bisbal o la pàgina de Facebook de la mateixa Fira.\nEl Mercat del Brunyol de Sant Feliu ofereix tota mena d'activitats per a tota la família


Venda de llavors d'LSD Auto de Barney’s Farm\nJa disponible a Alchimia Grow Shop la LSD Auto de Barneys Farm, versió automàtica de la mítica marihuana feminitzada LSD.\nAquesta vaietat es crea de la barreja entre una selecció de LSD amb la marihuana Super Magnum Auto, buscant mantenir l'enorme potència de la LSD però sumant-li el gen autoflorescent de la SMA.\nLSD Auto, potent, productiva i llesta en 65 dies\nEl resultat és una planta forta i robusta, que es desenvolupa bé tant en interior com en exterior, arribant fins 120cm d'alt si la sembrem en un test gran o en ple sòl.\nOfereix un rendiment de fins a 400g/planta en exterior i de 650g/m2 sembrada en un armari de cultiu indoor, collint-passats 64-70 dies d'haver-la germinat, sent tan ràpida com productiva.\nLSD Auto, intens efecte psicoactiu\nAquest híbrid 70% indica 30% sativa és extremadament resistent a l'aranya roja, la floridura i a la humitat, i suporta molt bé el fred, el que la fa ideal per a tot tipus de cultivadors, oferint bons resultats amb poc esforç i amb climes poc ideals.\nEl seu efecte és demolidor, eufòric i psicoactiu però alhora molt relaxant, tant a nivell físic com mental, allargant-de 2 a 3h.\nEl seu aroma, és complex i saborós, combinant matisos dolços i florals amb tocs de llimona, pi i herbes en un fons terrós que recorda a la marihuana Skunk i la Mazar.\nCaracterístiques de la LSD Auto de Barney's Farm:\nMarihuana Autoflorecent Feminitzada\nGenètica: LSD x Super Magnum Acte\nProducció exterior: 400g/planta\nProducció interior: Fins 650g/m2\nFloració: 64-70 dies\nPropietats de LSD Auto\nGranes Autoflorescents Floració ràpida Genètica Skunk Productives Indica Sativa Fàcil per Iniciació Resistents a la humitat Efecte relaxant\nOpinions de LSD Auto i preguntes\nVols donar la teva opinió sobre LSD Auto o preguntar sobre aquest producte?


Thálamos - Nova Editorial Moll\nGirar la coberta\nEstàs previsualitzant: Thálamos\nAltres llibres que també et poden interessar...\nLa inspiració i el cadàver\nProètica dels plaers\nCanti orfici – Cants òrfics\nLa set del viatger\nLluny de ser la lluita callada per la perdurabilitat, “Thálamos” és la voluntat d’oblit; no la de ser oblidat pel món que potser ens ha estat ignorant des de sempre, sinó per la persona estimada, per la persona vital. Un oblit lleial, noble, magnànim: un deixar anar, un deixar partir a qui se’n va. La culminació de l’amor es manifesta en la generositat de desaparèixer, de dissipar-se per deixar tot l’espai i tot el temps a la vida. La voluntat de no ser sobrer quan hom ja no hi és. Un despreniment existencial que lleva tot llastre a l’existència.\nquantitat de Thálamos\nCategories: Literatura, Poesia\nVíctor Gayà Porcel (Palma, 1952) és un escriptor i psicòleg. Llicenciat en Psicologia per la Universitat de Barcelona, ha exercit la professió a Palma, on també ha col·laborat en programes radiofònics i diverses publicacions periòdiques com articulista i crític literari. Com a escriptor, ha publicat assaig, biografia, poesia i novel·la, entre els quals destaquen els poemaris Com la sequera (2005) i Porta trencada (2011) i les novel·les Trenc d'alba (Premi Roc Boronat, 1999), Cercle enigmàtic (Premi Alexandre Ballester, 2005) i La vida perdurable de Salvador Duran (Premi Mollerussa, 2006).


tractaments - la cura del cabell, teotema-cosmedi - GLOBElife ☎ - Productes per perruquers, Productes per al cabell Beauty Bazar 2019\nCOLOR CONTROL DE BANY Nodrir Shampoo per cabells acolorits, blanquejada o tractada. Enforteix el cabell i fa que sigui brillant i saludable. Enriquit amb extractes de nabiu i la...\nCOLOR CONTROL DE BANY Nodrir Shampoo per cabells acolorits, blanquejada o tractada. Enforteix el cabell i fa que sigui brillant i saludable. Enriquit amb extractes de nabiu i la vitamina E protegeix el color del cabell i prolonga la seva vida útil. mètode d'ús: aplicar sobre el cabell humit ...\nNOURISH ESPECÍFIC BANY xampú per cabell fi i delicat Amb la seva acció de neteja suau, enforteix la cutícula i proporciona cos, l'energia, el volum, la millora de pentinat...\nNOURISH ESPECÍFIC BANY xampú per cabell fi i delicat Amb la seva acció de neteja suau, enforteix la cutícula i proporciona cos, l'energia, el volum, la millora de pentinat del cabell. Els ingredients actius són Pantenol, conegut sota el nom de provitamina 85, el que reforça la cutícula d...