Economia Archives - Pàgina 11 de 121 - Olot TelevisióOlot Televisió\nEconomia, Garrotxa, Notícia destacada\nProp de 600 alumnes gironins participaran aquest 2017 al programa de la FOEG per acostar l’empresa a les escoles\nRedacció - Per segon any consecutiu la patronal gironina FOEG apropa el món de l'empresa i l'indústria als alumnes de la demarcació. Avui una escola ha visitat la fàbrica textil MITSA de Tortellà, amb l'objectiu que els estudiants coneguin i ampliïn la seva visió sobre el teixit empresarial de les comarques gironines.\nPer segon any consecutiu la patronal gironina FOEG apropa el món de l'empresa i la indústria als alumnes de la demarcació. Avui una escola ha visitat la fàbrica tèxtil MITSA de Tortellà, amb l'objectiu.\nRedacció - Santa Pau - Publicat a les 09:25h\nSumar, empresa d'acció social depenent de la Diputació de Girona, ha firmat amb la cooperativa garrotxina un acord per al subministrament de productes làctics a les residències per a la gent gran de Sant Hilari, Sant Sadurní i Bondia Grau de Barcelona per valor de 76.000 euros durant quatre anys, prorrogables a quatre més.\nEconomia, Notícia destacada, Notícies\nRedacció - Olot - Publicat a les 11:47h\nÚltima actualització 25 gen. 2017\nDurant el 2016, Olot ha reduït el nombre d'aturats en gairebé un punt i mig per cent, fins a les 1.615 persones en aquesta situació laboral. La xifra situa Olot com la segona ciutat de Catalunya de més de 30.000 habitants amb la taxa més baixa d'atur.\nEconomia, Notícia destacada, Notícies, Societat\nLa directora general de Comerç de la Generalitat de Catalunya, Montserrat Vilalta, ha estat aquest divendres a Olot. Vilalta,s'ha reunit amb l'alcalde de la ciutat, Josep Maria Corominas, el regidor de Promoció Estanis Vayreda i el President de l'Associació de Comerciants d'Olot, Jordi Rovira; i ha aprofitat per visitar la plaça Mercat i intercanviar impressions amb una representació de comerciants de la ciutat.\nRedacció - Olot - Publicat a les 14:17h\nÚltima actualització 17 gen. 2017\nImpulsen la cooperació econòmica comercial entre Catalunya, França i Andorra. Les cambres de comerç de cada territori crearan una xarxa de tècnics que assessorin a les empreses dels tres països. A més, s'organitzaran esdeveniments conjunts i s'afavorirà la mobilitat empresarial a banda i banda de les fronteres.


Per què la prova de PCR no arriba a tota la població? | betevé\nSegons el laboratori Catlab, la PCR és complexa: requereix personal i material especialitzats i es reserva per a pacients específics\nMarta Font Marsal | dijous, 9 d'abril del 2020, a les 20.16\nCom és que la prova de PCR per detectar el coronavirus no es fa a tothom? Les alternatives que hi ha són fiables? Són alguns dels interrogants que més d’un s’ha formulat aquests dies de pandèmia. Per mirar de resoldre-ho, betevé ha visitat el laboratori Catlab, a Viladecavalls, al Vallès Occidental, un dels que s’encarreguen de fer aquestes proves.\nL’anomenada PCR permet detectar el material genètic del virus i es considera la prova més fiable. Segons Ana Blanco, microbiòloga de Catlab, tot i ser la més precisa, s’ha de fer “de manera mesurada”, i en dona una raó principal: el procediment per obtenir el resultat és complex i es necessita personal i material especialitzats que no sempre es tenen a l’abast.\nÉs el cas dels reactius, substància química essencial per trobar la covid-19. “No es pot fer una PCR a tothom perquè els laboratoris ens col·lapsem i, a banda, es fa una despesa enorme“, explica Blanco. Per aquest motiu, es reserva per a pacients específics, com ara els que estan a l’hospital. “L’ideal seria utilitzar el millor test [la PCR] sempre, però això suposa un cost econòmic inviable“, lamenta.\nPer això, s’intenten buscar alternatives que, assegura Blanco, permetin fer un diagnòstic més ampli i, per tant, arribin a més població. Aquí entren en joc els coneguts com a tests ràpids, més senzills i àgils. N’hi ha de dos tipus: d’una banda, els que, tot i ser menys precisos, detecten molècules del patogen i, de l’altra, aquells que localitzen anticossos. És a dir, que permeten saber si algú ha tingut o no la malaltia.\nCom és el procediment de la PCR?\nAl laboratori Catlab reben les mostres que s’han extret de pacients a hospitals o altres centres per fer-los una prova de PCR i saber, així, si tenen o no coronavirus. I no hi arriben com un paquet qualsevol, sinó d’allò més protegides, amb un triple embalatge. En primer lloc, comproven que estiguin en bon estat i les classifiquen per passar-les a la fase següent.\nTècnica de laboratori al Catlab manipula mostres de pacients\nMés tard, els tècnics de laboratori eliminen les partícules infeccioses de la mostra per manipular-la amb seguretat. I encara queden alguns passos. Fins fa uns dies, en aquest laboratori ho feien de manera manual, però ara una màquina s’encarrega de la resta de la feina fins a obtenir el resultat.\nLa màquina que automatitza la feina a Catlab per fer la PCR\nSegons Blanco, “quan la màquina acaba se’ns mostren els resultats en una pantalla. Cada hora i mitja, més o menys, podem obtenir el resultat de 94 mostres“. Des que es va decretar l’estat d’alarma, a Catlab han processat gairebé 12.000 mostres de pacients per PCR.\n— ciència — coronavirus — hospitals


Bloc de notes de Josep Romeu: Hem perdut la nostra caixeta\nHem perdut la nostra caixeta\nDe cop i volta, empesos per no sé què o no sé qui, però segur que amb mans interessades al darrere, es va començar a parlar de la necessitat de fusionar “caixes d’estalvi”. La crisi en seria la causa fonamental, o bé l’excusa, com passa a moltes empreses que aprofiten l’ocasió per a treure’s personal del damunt, per facilitar deslocalitzacions, per reduir els drets dels treballadors, etc. No sé si cap de les entitats d’estalvi catalanes implicades en procesos de fusió tenia realment problemes de solvència; en tot cas, l’exercici del 2008 s’havia tancat amb baixades clares de beneficis, però, malgrat tot, encara amb beneficis. La crisi es pot superar en un, dos o tres anys, però el procés ja serà irreversible.\nLa impressió que dóna, vist des de la distància, és que la iniciativa va sorgir del poder econòmic central, del Banc d’Espanya i de l’interès de la Banca espanyola per tal de clarificar el panorama financer i tenir més camp per a córrer. Un interès compartit pels nacionalistes espanyols que hi veien la possibilitat d’homogeneïtzar el sistema, carregant-se el que s’ha anomenat model català de Caixes d’Estalvi. Hom ja s’imaginava fusionant caixes locals o provincials catalanes amb qualsevol altra de l’Estat, de manera que fonamentalment deixessin de ser Caixes d’àmbit nacional. Inicialment, la Generalitat va sortir en defensa d’aquest “model català”, però tot seguit s’ha apuntat a la iniciativa, encara que delimitant, de moment, les fusions al marc geogràfic de Catalunya.\nPer als usuaris, la diferència entre els serveis que ens pot oferir una o altra entitat financera és ben minsa. És en la seva projecció global, inserida en un marc geogràfic que la defineix, que cada Caixa pot tenir una incidència especial i específica en el seu territori. L’interès, i per tant el valor específic, de la Caixa de Sabadell, de Manlleu, de Tarragona, de Terrassa, del Penedès, de Manresa, o de Girona, posem per cas, no està en el seu potencial econòmic pròpiament, sinó en el seu arrelament al territori. Per als usuaris, un cop desdibuixada aquesta personalitat que ens les feia sentir més properes, deixaran de tenir sentit si no poden competir amb els bancs o amb “la Caixa”. Però, per més que inicialment intentin preservar algun lligam amb el territori original, les grans perjudicades per aquestes fusions seran les comarques que perdran un dels elements dinamitzadors de la seva economia, a part del mecenatge local que hi exercien.\nPublicat per Josep Romeu a 08:00


L’atenció primària del Prat es concentra al CAP Disset de Setembre\nInici » Actualitat » Notícies » L’atenció primària del Prat es concentra al CAP Disset de Setembre\nEl departament de Salut de la Generalitat ha decidit la reordenació i concentració dels punts d'atenció primària arreu de Catalunya. Optimitzar recursos i garantir les condicions de seguretat, els principis motius\ndimarts, 24 març, 2020 - 09:00\nEl departament de Salut de la Generalitat ha decidit la reordenació i concentració dels punts d'atenció primària arreu de Catalunya. En el cas del Prat, es concentrarà l’atenció al CAP Disset de Setembre i, per tant, es tancaran els altres dos ambulatoris.\nEl motiu principal és optimitzar els recursos materials i humans, tenint en compte que la càrrega d’atenció ordinària ha baixat molt, per poder donar suport a l’atenció hospitalària.\nAquesta concentració respon a la necessitat de garantir les condicions de seguretat en la prestació sanitària, la disponibilitat de professionals i la prioritat del suport a l’atenció a domicili i a les residències.\nRecomanacions sobre salut durant l’estat d’alarma\nEn matèria de salut, l'Ajuntament del Prat de Llobregat recomana seguir els consells de les autoritats sanitàries, que es poden consultar en l’espai web que ha habilitat a aquests efectes el departament de Salut de la Generalitat.\nSi es tenen símptomes de coronavirus, es recomana fer aquest test habilitat pel mateix departament de Salut abans de trucar el 061, i trucar el 061 abans d’acudir a urgències. Per evitar el col·lapse del 061, també es pot consultar l'espai dedicat al coronavirus que el servei de Salut respon ha habilitat a la seva app. Es recomana que les famílies amb infants amb símptomes lleus truquin al 061 i no acudeixin al CAP.\nLes urgències pediàtriques, centralitzades a Sant Joan de Déu\nPel que fa a l'atenció pediàtrica urgent i l'atenció obstètrica, el departament de Salut també ha determinat que els serveis que es feien a l'hospital de Sant Boi se centralitzin en l'hospital de Sant Joan de Déu d'Esplugues de Llobregat, que ja era el centre de referència principal per al Prat de Llobregat.


B&B DonnaLina Ortelle Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nvia Salvatore Quasimodo, 4, Ortelle, Ortelle, Itàlia, 73030 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre B&B DonnaLina\nDissenyat tant per oci com per negoci, B&B DonnaLina està situat idealment a Vignacastrisi Di Ortelle; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix B&B DonnaLina asseguren una estada plaentera als seus clients. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, lloguer de cotxes, premsa, servei de bugaderia.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, articles de tocador per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses buceig, parc infantil, jardí, esports d'aigua (no motoritzats), sala de jocs, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, B&B DonnaLina és una selecció idònia per a la vostra estada a Vignacastrisi Di Ortelle.


espígol | Arxiu de Vistabella del Maestrat\n[Els bacis de l’Alforí] 1954. Arxiu de Vistabella del Maestrat. Fons familiar Rafel Fabregat Prats\nA inicis dels anys cinquanta tot el terme de Vistabella floria de mates i mates d’espígol, quan la font de l’Alforí només tenia l’ombreta de les seues teules, perquè les raberes d’ovelles no respectaven cap fulla verda i digestiva que poguera convertir-se en arbre.\nEl 1954, una empresa de Barcelona: Carbonnel, que destil·la plantes aromàtiques per a fer essències i perfums, va signar un contracte de cinc anys en l’Ajuntament de l’alcalde Juanito Pons per a poder replegar l’espígol del terme de Vistabella, des de gener de 1955 al desembre de 1959, al preu de 200 pessetes l’any que es cobraven cada mes de juny.\nEl contracte es va renovar per a 5 anys més, quan era alcalde Natàlio Arnau, però el preu va passar de colp de 1.000 a 30.750 pessetes, és dir, a cobrar-ne 6.150 anuals. I es va tornar a renovar per 5 anys més amb l’alcalde Joaquín Garcia Orenga el setembre de 1964: pel mateix preu de 30.750 pessetes, des de l’1 de gener de 1965 fins el 31 de desembre de 1969.\nLa Destileria Carbonnel consta a les Actes Municipals com a “Destilerias Mauricio Carbonell SA”, o també amb el nom de Ricardo Colomer Escrig com a mediador de la mateixa empresa.\nQuan la font de l’Alforí vivia torrada de papo al sol estava voltada de roques i de terra, d’eriçons, de boges i d’espígol. Lluny del nostre poble, l’ànima d’aquell paisatge pelat es venia concentrada en ampolletes d’essència de lavanda.\nAquesta entrada va ser publicada a Fotografia, vocabulari i etiquetada 1954, alcalde Joaquín Garcia Orenga, alcalde Juan Pons Orenga, alcalde Natàlio Arnau, Carbonnel, espígol, font de l'Alforí el 28 gener, 2022 per Elvira Safont.


Bíblia en un any - Bíblia Catalana 2007 (BEC) - Abril 15\n1. La segona sort fou per a la tribu de Simeó, segons els seus clans. La seva heretat era enmig de l’he-retat dels fills de Judà.\n2. Tingueren en la seva heretat: Beerxeba, Xemà, Moladà,\n3. la vila de Hassar-Xual, Baalà, Èssem,\n4. Eltolad, Betul, Hormà,\n5. Siclag, Betammarcabot, la vila de Hassar-Sussà,\n6. Betlebaot, Xaruhèn: tretze ciutats amb les seves viles.\n7. Aín, Rimon, Èter i Aixan: quatre ciu-tats amb les seves viles;\n8. i totes les viles dels voltants d’aquestes ciutats, fins a Baalat-Beer i Ramat-Nègueb. Aquesta fou l’heretat de la tribu dels fills de Simeó, segons els seus clans.\n9. L’heretat dels fills de Simeó es pren-gué d’entre la part dels fills de Judà, perquè la possessió dels fills de Judà era massa gran per a ells, i per això, els fills de Simeó obtingueren la seva hisenda dins de les possessions dels fills de Judà.\n10. La tercera sort es va tirar per als fills de Zabuló, segons els seus clans, i el límit de la seva heretat arribava fins a Sarid.\n11. Pujava cap a occident, cap a Maralà, tocava a Dabèixet i confrontava amb el torrent d’enfront de Jocneam.\n12. Després donava la volta a l’est de Sarid, seguia cap a llevant, fins a la frontera de Quislot-Tabor, i anava a sortir a Daberat i pujava a Jafia.\n13. D’allà, passava endavant cap a l’est de Gathéfer, a Ità-Cassín, i sortia a Rim-monà, on es decantava cap a Neà.\n14. El límit rodejava pel cantó nord fins a Hannaton, i els seus confins atenyien la vall d’Iftahel.\n15. A més, Catat, Nahalol, Ximron, Iralà i Betlem: dotze ciutats amb les seves viles.\n16. Aquestes ciutats amb les seves viles fou l’heretat dels fills de Zabuló, segons els seus clans.\n17. La quarta sort es va tirar per als fills d’Issacar, segons els seus clans.\n18. Obtingueren aquest territori: Jizreel, Quessulot, Xunem,\n19. Hafaraim, Xion, Anaharat,\n20. Rabit, Quixion, Ebes,\n21. Rèmet, Engannim, Enhadà i Bet-passés.\n22. El límit tocava el Tabor, Xahassima i Betxèmeix, i el seu territori s’acabava al Jordà: setze ciutats amb les seves viles.\n23. Aquestes ciutats amb les seves viles fou l’heretat dels fills d’Issacar, segons els seus clans.\n24. La cinquena sort es va tirar a la tribu dels fills d’Aser, segons els seus clans,\n25. i aquest fou el seu territori: Helcat, Halí, Beten, Acxaf,\n26. Alammèlec, Amad, Mixal; i tocava el Carmel per l’oest i el riu Libnat.\n27. Després girava cap a l’orient fins a Betdagon, tocava Zabuló i la vall d’Iftahel, per la part del nord anava a Beta-émec i Neiel, per sortir a Cabul. Per la banda esquerra tenia:\n28. Abdon, Rehob, Hammon i Canà, fins a Sidó la Gran.\n29. El límit girava cap a Ramà i la ciutat fortificada de Tir, tornava cap a Hossà i anava a parar al Mar Mediterrani, a la regió d’Aczib;\n30. amb Acó, Afec i Rehob: vint-i-dues ciutats amb les seves viles.\n31. Aquestes ciutats amb les seves viles fou l’heretat de la tribu dels fills d’Aser, segons els seus clans.\n32. La sisena sort es va tirar per als fills de Neftalí, segons els seus clans,\n33. i el seu territori va ser: des d’Hélef, des de l’Alzina de Saanannim, Adamí-Annèqueb i Jabneel, fins a Lacum, i els seus confins anaven a sortir al Jordà.\n34. Després el límit girava cap a occident fins a Aznot-Tabor, i avançant d’allí cap a Hucoc, tocava Zabuló pel cantó del sud, Aser pel cantó de l’oest i Judà del Jordà pel cantó de llevant.\n35. I les ciutats fortificades eren: Sidim, Ser, Hammat, Racat, Genesaret.\n36. Adamà, Ramà, Hassor,\n37. Quèdeix, Edreí, Enhassor,\n38. Iron, Migdal-El, Horem, Betanat i Betxèmeix: dinou ciutats amb les seves viles.\n39. Aquestes ciutats amb les seves viles fou l’heretat de la tribu dels fills de Neftalí, segons els seus clans.\n40. La setena sort es va tirar per als fills de Dan, segons els seus clans,\n41. i el territori de la seva heretat va ser: Sorà, Eixtaol, Irxèmeix,\n42. Xaalabín, Aialon, Itlà,\n43. Elon, Timnà, Ecron,\n44. Eltequé, Guibeton, Baalat,\n45. Jehud, Bené-Berac, Gat-Rimmon,\n46. el riu Jarcon, Racon, amb el territori davant de Jafa.\n47. Però el territori dels fills de Dan s’es-tengué més enllà i per això van pujar contra Lèixem, van lluitar i la van conquerir, la van passar a fil d’espasa i s’hi van instal·lar, i li van posar el nom de Lèixem-Dan, en record del nom del seu avantpassat Dan.\n48. Aquestes ciutats amb les seves viles fou l’heretat de la tribu dels fills de Dan, segons els seus clans.\n49. Un cop els fills d’Israel van acabar de prendre possessió del país, d’acord amb les seves demarcacions, van donar a Josuè, fill de Nun, una heretat enmig d’ells.\n50. Seguint l’ordre del Senyor li van donar la ciutat que ell havia demanat: Timnat-Sèrah, a la muntanya d’Efraïm. Ell va reconstruir la ciutat i s’hi va apo-sentar.\n51. Aquestes són les heretats que el sacerdot Eleazar i Josuè, fill de Nun, i els caps de família de les tribus dels fills d’Israel van distribuir per sorteig a Siló, davant el Senyor, a l’entrada del Tabernacle de Reunió. Així van acabar de repartir el país.\n1. El Senyor va parlar a Josuè i li digué:\n2. “Digues això als fills d’Israel: Trieu-vos les ciutats de refugi de què vaig parlar-vos per mitjà de Moisès,\n3. a fi que pugui refugiar-s’hi l’homicida que involuntàriament mati algú, i us serviran de refugi contra el venjador de la sang.\n4. Fugirà a una d’aquestes ciutats, es presentarà a l’entrada de la porta i ex-posarà el seu cas als ancians d’aquella ciutat, que l’acolliran, li concediran re-sidència i conviurà amb ells.\n5. I quan el venjador de la sang el persegueixi, no li haureu de lliurar l’homi-cida, perquè ha mort el seu company sense voler i sense tenir-li rancúnia.\n6. Viurà en aquella ciutat fins que hagi de comparèixer a judici davant la con-gregació, quan es mori el gran sacerdot que hi hagi en aquell temps. Llavors l’homicida podrà tornar altre cop a casa seva, a la ciutat d’on va fugir.\n7. Van consagrar, doncs, Quèdeix, a la Galilea, a la muntanya de Neftalí; Siquem, a la muntanya d’Efraïm; i Quiriat-Arbà (que és Hebron), a la muntanya de Judà.\n8. De l’altra banda del Jordà, a l’orient de Jericó, van consagrar Bèsser, al de-sert, a la plana de la tribu de Rubèn; Ramot, a Galaad, de la tribu de Gad; i Golan, al Basan, de la tribu de Ma-nassès.\n9. Aquestes foren les ciutats designades per a tots els fills d’Israel i els estrangers que visquessin amb ells, a fi que pogués refugiar-s’hi qualsevol que causés una mort involuntària; així no havia de mo-rir a mans del venjador de la sang sense haver comparegut davant l’assemblea.\n1. (Al mestre de cant. Dels fills de Corè. Càntic.) Déu és el nostre refugi i fortalesa, un auxili ferm en les tribulacions.\n2. Per això no tenim por quan la terra trontolla i es trasbalsen les muntanyes en la mar.\n3. Que bramulin i s’encrespin les ones, i a la seva embranzida tremolin les muntanyes. (Pausa)\n4. Els braços d’un riu alegren la ciutat de Déu, el sagrat estatge de l’Altíssim.\n5. Déu és al mig d’ella i no tronto-llarà, Déu vetlla abans que apunti l’alba.\n6. Les nacions s’agiten i s’esberlen els regnes; ell fa esclatar el seu tro, i es desfà la terra.\n7. Allunya’t de l’home neci, que no hi trobaràs llavis entenimentats.\n8. La saviesa del prudent és el conei-xement del seu camí; l’estupidesa dels necis és el de-sengany.\n9. Els ximples es burlen del pecat, però en els íntegres reposa la benevolència.\n10. El cor coneix les pròpies inquie-tuds, i cap estrany no pot participar de les seves alegries.\n11. La casa dels malvats serà assolada, però la tenda dels rectes aguantarà.\n32. No temeu, petit ramat, que al vostre Pare li ha plagut de donar-vos el Regne.\n33. Veneu el que posseïu i feu-ne almoi-na; feu-vos bosses que no s’envelleixen, un tresor inesgotable al cel, on no s’acosten els lladres ni les arnes malmeten res;\n34. perquè allà on tingueu la vostra ri-quesa, hi tindreu també el vostre cor.\n35. “Estigueu amb el cos ben faixats i tingueu els llums encesos.\n36. Feu com els criats que esperen atents que el seu amo torni de les noces, a fi que, així que arribi i truqui, el puguin obrir de seguida.\n37. Feliços aquells criats que l’amo, quan arribi, els trobi vetllant! Us asse-guro que se cenyirà, els farà seure a taula i passarà a servir-los.\n38. I, si arriba a mitja nit o a la matinada, i els troba disposats, feliços ells.\n39. Sapigueu això: si l’amo de la casa sabés a quina hora es presentarà el lladre, no deixaria pas que entrés a casa seva.\n40. Vosaltres, estigueu igualment prepa-rats, perquè el Fill de l’Home vindrà a l’hora menys pensada.”\n41. Llavors Pere preguntà: “Senyor, ¿és per a nosaltres que dius aquesta parà-bola, o també és per a tothom?”\n42. El Senyor respongué: “¿Qui serà, doncs, l’administrador fidel i prudent, a qui l’amo posarà com a cap de servei en la tasca de distribuir a la seva hora les racions de menjar als criats?\n43. Feliç aquell servent a qui l’amo trobi fent-ho així quan arribi.\n44. Us asseguro que el farà encarregat de tots els seus béns.\n45. Però si aquell criat pensava dintre seu: ‘L’amo triga a venir’, i començava a pegar els mossos i les criades, i a menjar i beure, i a embriagar-se,\n46. arribarà l’amo d’aquell criat el dia que menys s’ho espera i a l’hora menys pensada, el despatxarà i farà amb ell el que es fa amb els infidels.\n47. El servent que, coneixent la voluntat del seu amo, no s’ha preparat ni ha obrat d’acord amb la seva voluntat, rebrà molts assots;\n48. en canvi, el qui, desconeixent-la, ha comès faltes mereixedores d’assots, en rebrà pocs. A tots aquells a qui s’ha do-nat molt, se’ls exigirà molt, i a qui ha estat confiat molt, també se li exigirà molt més.\n49. “He vingut a calar foc a la terra; i què més vull, si ja és encès?\n50. Haig de ser submergit en un baptisme, i com em sento angoixat fins que s’acompleixi!\n51. ¿Us penseu que he vingut a portar pau a la terra? Us dic que no; divisió he vingut a portar,\n52. perquè d’ara endavant, si en una fa-mília són cinc, tres estaran dividits con-tra dos, i dos contra tres;\n53. es dividiran pare contra fill, i fill contra pare, mare contra filla, i filla con-tra mare, la sogra contra la nora, i la nora contra la sogra.”\n54. I deia també a la gent: “Quan veieu que puja un núvol des de ponent, dieu tot seguit: ‘Ja ve la pluja’; i així és.\n55. I quan bufa el migjorn, dieu: ‘Farà xafogor’; i així és.\n56. Hipòcrites! Sabeu interpretar l’as-pecte de la terra i del cel, i com és que no sabeu interpretar els temps actuals?\n57. Per què no jutgeu per vosaltres mateixos el que és just?\n58. Així, quan vas amb el teu adversari a trobar el magistrat, procura arribar a un acord amb ell mentre feu camí, no sigui cas que et faci comparèixer per força davant el jutge, i el jutge et lliuri a l’agutzil, i l’agutzil et posi a la presó.\n59. T’asseguro que no en sortiràs fins que no hagis pagat fins l’últim cèntim.”


Season Inn Amigos Mie Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n818-1 Hinode, Sakazaki, Isobe-cho, Shima, Mie, Japó, 517-0212 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Season Inn Amigos?\nMés informació sobre Season Inn Amigos\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Season Inn Amigos es troba a la zona de Shima de la ciutat de Mie. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nSeason Inn Amigos també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Mie. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, restaurant, ascensor, caixa forta.\nL'ambient de Season Inn Amigos es reflexa en cada habitació. habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció, cortines opaques, insonorització són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Mie, faci de Season Inn Amigos la vostra llar.


Calvó destaca el bon estat de salut del sector ramader a la Fira del Bestiar d’Ordino - FÒRUM.ad\nEl 08/05/21 17:42\nMortés i Calvó a la Fira del Bestiar d’Ordino 2021. Foto: SFG\nLa ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, Silvia Calvó, juntament amb el cònsol major d’Ordino, Josep Àngel Mortés, ha visitat aquest dissabte al matí la Fira del Bestiar d’Ordino. El certamen s’ha pogut recuperar, després de 70 anys sense celebrar-se, gràcies a un conveni de col·laboració entre ambdues institucions. Així, a part de la fira del bestiar de la parròquia, s’ha celebrat també la 9a edició de la Fira Concurs de mascles de raça bruna d’Andorra i la subhasta de vedells, que fins ara es celebrava cada any a l’assecador de la Borda Mateu de Santa Coloma. “Celebrem la bona qualitat i l’estat de salut dels animals participants a la fira”, ha ressaltat la titular de Medi Ambient.\nCalvó i Mortés han pogut copsar de primera mà tots els espais que configuren la fira: el bestiar, el mercat artesanal, l’exposició de fotografies de la flora dels Pirineu, l’exposició Eines d’abans i la Casa de la Muntanya. En aquesta línia, Calvó ha destacat que “concentrem en un sol espai ramaderia i productes alimentaris i artesanals de proximitat per dinamitzar la parròquia i mostrar el múscul i el treball que realitza al llarg de l’any el sector”. Així mateix, la ministra ha recordat que l’Executiu ja fa temps que treballa millores reglamentaries, com ara els ajuts a la certificació ecològica o bonificacions per afavorir el benestar animal, per respondre a les demandes que va fer el sector durant les visites individuals que es van fer des del Ministeri.\nPel que fa al concurs aquest any hi ha hagut nou participants en les categories d’anolls i braus, i els guanyadors han estat: en la secció d’anolls Everes, de casa Joan Anton amb Pal en primer lloc; Fermin Betriu, de casa del Turons en segon lloc; i Júlia Fité de Borda Joan amb Panxo en tercer lloc. En la secció de braus el primer lloc ha estat per Oscar Coma de casa Cometes amb Nord, el segon lloc per a Andreu Gaspà de casa Saboyano amb Tec i en tercer lloc ha quedat Everest, de casa Joan Antoni amb Llamp.\nPer tal d’impulsar el programa de selecció genètica de la raça Bruna d’Andorra, la selecció dels mascles és un dels punts més importants a tenir en compte. El fet de realitzar una fira només de mascles ofereix als ramaders la possibilitat de competir entre ells per trobar els millors mascles de cada categoria i així veure els progressos de la selecció realitzada durant els últims anys. Tal com ha destacat Calvó, en aquesta època de l’any aquests animals es troben en les millors condicions i són més visibles les seves característiques morfològiques.\nQuant a la subhasta de vedells, en aquesta nova edició hi ha hagut la participació de 6 animals subhastats sobre 9 preseleccions. Tots ells han estat adquirits com a reproductors per un import d’entre 1.800 i 3.400 euros. Recordar que els vedells seleccionats per la subhasta han estat un temps al Centre de Selecció del Groupe Gascon.\nNotícia Anterior: Estabilitat en les dades sanitàries relatives a la pandèmia de Covid-19\nSegüent Notícia: Pyrénées llença un departament per facilitar l’experiència de compra de les empreses


Moixent frena una línia d'alta tensió i dos parcs solars per a protegir el seu territori i paisatge\nInicio Valencia La Costera Moixent frena una línia d’alta tensió i dos parcs solars per a...\nMoixent frena una línia d’alta tensió i dos parcs solars per a protegir el seu territori i paisatge\nParatge de les Alcusses a Moixent.\nLes dues infraestructures estan vinculades a les energies renovables, però es prioritza la protecció del patrimoni agrícola i ecològic\nMoixent ha frenat dos projectes d’infraestructures que havien de construir-se en el seu territori com són una línia elèctrica i un parc solar fotovoltaic, rebuig que s’ha produït des del Consell Agrari Municipal amb la condició de protegir el seu territori i paisatge rural.\nLa localitat de la comarca de la Costera, enclavada en la zona vitivinícola Terres dels Alforins, ha rebutjat les dues sol·licituds de Compatibilitat Urbanística presentades davant l’Ajuntament que giren sobre al voltant de les energies renovables. El primer, correspon a un projecte de construcció d’una línia elèctrica d’alta tensió per a evacuar l’energia de diversos parcs solars fotovoltaics que se situarien a Almansa (Albacete) amb punt de connexió a Montesa. I el segon, correspon a un de construcció de dos parcs solars en la zona de les Alcusses.\nL’Ajuntament de Moixent explica que ha remés sengles informes negatius per a aquestes infraestructures. Malgrat això el tema s’ha emportat al Consell Agrari Municipal «d’una banda, per transparència en la informació d’aquelles qüestions transcendentals que afectarien el nostre entorn, i per una altra, per a poder prendre una posició conjunta ferma; perquè malgrat ser negatius, podria existir una possibilitat que es pogueren dur a terme si aquestes activitats obtingueren una Declaració d’Interés Públic o una Declaració d’Interés Comunitari des d’institucions superiors a la municipal».\nEn el cas de la línia elèctrica s’ha anunciat per unanimitat la presentació d’al·legacions, entre elles es plantegen alternatives com el soterrament de la línia. Respecte als parcs solars, i també per unanimitat, s’ha acordat modificar el Pla General d’Ordenació Urbana «per a protegir, més si cap, aquelles zones que ja es troben protegides pel seu gran valor forestal, paisatgístic, ecològic o arqueològic com pot ser el meravellós al voltant de Les Alcusses, perquè aquesta tipologia de projectes, en la magnitud que es planteja no siga possible».\nDes de l’Ajuntament de Moixent s’ha volgut aclarir que aquest rebuig «no naix, ni molt menys, d’un posicionament en contra de les energies renovables». Per això conclouen apuntant que «el camí cap a la transició energètica s’ha de fonamentar des de la conservació de la biodiversitat i els principis de sostenibilitat».\nArtículo anteriorEl Monestir de la Valldigna reobri les portes amb visites guiades en Simat\nArtículo siguiente‘Les Arts és Flamenco’ recibe a la cantaora Argentina en abril\nL’Alcúdia de Crespins apel·larà una sentència que expropia una zona verda del Riu Nou\nL’escola ciutadana Toni Cabezón de Xàtiva presenta la seua programació fins a finals d’any


Catorze empreses garrotxines aposten per la transparència preparant la seva memòria de sostenibilitat\nLa Fundació Garrotxa Líder organitza dues sessions formatives per elaborar-les\nCatorze empreses de la Garrotxa van participar ahir en el primer Taller per a l’elaboració de memòries de sostenibilitat segons la metodologia de Global Reporting Initiative (GRI), organitzat per la Fundació Garrotxa Líder. La memòria de sostenibilitat és un document en el qual les empreses o entitats informen sobre la seva activitat i els impactes que aquesta genera a nivell econòmic, ambiental i social, amb l’objectiu de donar-ho a conèixer als seus grups d’interès (clients, proveïdors, treballadors, comunitat, etc).\nEn aquesta jornada, les empreses varen conèixer diferents eines per elaborar la memòria de sostenibilitat, van desenvolupar el seu pla d’acció i van identificar els seus grups d’interès. També es va comptar amb la participació del Laboratori d’Investigació Prosocial Aplicada de La Universitat Autònoma de Barcelona, que va dinamitzar un exercici diagnosi en relació a les experiències de comunicació que tenen les empreses amb els seus interlocutors.\nEl proper 20 de març tindrà lloc el segon taller en el qual les empreses aprendran a transformar la informació que han decidit incloure a les seves memòries en indicadors quantitatius i/o qualitatius d’acord amb el Codi de Gestió Sostenible, i es farà especial incidència en la comunicació de la sostenibilitat, de quina manera els empresaris poden representar i comunicar la Responsabilitat Social de la seva empresa cap als grups d’interès.\nS’espera que al mes de juny les catorze empreses participants en aquests tallers publiquin les seves memòries de sostenibilitat com a mostra de transparència i de bona gestió. Per assolir aquest objectiu, també disposaran d’assistència tècnica per part de la Fundació Privada Garrotxa Líder.


Ajuntament del Masnou/Un animat cap de setmana\nData i hora oficials: 10/07/2020 17:42\nUn animat cap de setmana\nÚltima revisió 17-12-2019 08:01\nEl final d’any està deixant uns caps de setmana plens d’activitats al municipi i el de mitjans de desembre no en va ser una excepció.\nLa jornada de dissabte, 14 de desembre, va incloure diverses activitats. El matí va començar amb una competició d’skate. La tercera edició de l’Skate & Sound va ocupar, durant tot el dia, la plaça d’skate propera a les pistes esportives de Pau Casals. Al matí, hi van tenir lloc les competicions d’aquest esport i la tarda es va dedicar a diverses sessions musicals amb la participació de discjòqueis de diferents estils.\nEl pessebre municipal ja està instal·lat a Els Vienesos, un espai que ja s’ha consolidat per apropar aquesta representació nadalenca a la ciutadania del Masnou. Creat per l’Associació de Veïns i Veïnes del Masnou Alt i Luz del Alba, va ser inauguratla tarda de dissabte amb una festa que va incloure exhibicions artístiques. S'hi podrà veure fins al 6 de gener.\nLa "sopa de pedres" de la Colla de Diables del Masnou es va tornar a degustar, un any més, un cop es va fer fosc el dissabte. Un dia abans, divendres 13, tant diables com tabalers havien fet una ruta per diversos comerços del poble per recollir aliments i poder fer aquesta ja coneguda sopa col·laborativa que va fer entrar en calor els masnovins i masnovines que es van aplegar a la plaça de Roger de Flor, 23, on es va repartir l’àpat. També es va poder gaudir de música i diverses activitats i, a més, les persones assistents van poder col·laborar, a través de donatius, amb La Marató de TV3.\nAl vespre, l’església de Sant Pere va acollir un recital de la Coral Xabec de Gent del Masnou, que va estar acompanyada per una orquestra. Van oferir un repertori de nadales populars i clàssiques de diferents autors. Allà, també s’hi van poder fer aportacions voluntàries per a La Marató.\nDiumenge 15, l’activitat no es va aturar. Gairebé una vintena de persones van participar, al matí, en una nova edició del “Tasta el Masnou”. Els dolços van ser els protagonistes de l’última trobada del 2019 en què es van poder degustar masnovines i neules artesanes de la pastisseria La Moreneta, maridades amb vi dolç Iaia Rosa de Serralada de Marina i l’escumós Bouquet d’A Plaer de Bouquet d’Alella. L'activitat la va conduir el sommelier Xavier Bassa, nomenat millor sommelier de Catalunya en la semifinal del Nariz de Oro 2012. El calendari de tastos per al 2020 és el següent:\nDissabte 14 de març, a les 12.30 h.\nDissabte 20 de juny, a les 19 h.\nDissabte 19 de setembre, a les 19 h.\nDissabte 19 de desembre, a les 12.30 h.\nLes tres entitats que formen el Centre de Distribució d’Aliments La Sitja del Masnou van celebrar, plegades, el Nadal. També el matí de diumenge, Fundació Temps i Compromís, Creu Roja i Càrites van reunir-se al Centre Obert Maricel per rebre junts les festes tot fent un brindis i cantant nadales. Hi van assistir persones voluntàries i usuàries de les entitats.\nTambé diumenge, el Masnou va poder viure una gran jornada de futbol americà al Camp d’Esports Municipal de l’Atlètic Masnou. Amb les grades de l’equipament esportiu plenes a vessar, s’hi va disputar la final de la copa d’Espanya, que va tenir com a guanyadors els Badalona Dracs. A més, el Club Atlètic del Masnou ha informat que, a l’acte, es van recollir un total de 1.660 euros per a La Marató.\nEl cap de setmana va acollir moltes més activitats organitzades tant per l’Ajuntament com per entitats del municipi, com L’Hora del Conte de la Biblioteca, en què Noemí Caballer va explicar contes sobre aquesta època de l’any. Representants del consistori masnoví van participar en moltes d'aquestes propostes.\nLa 'sopa de pedres' es va repartir el vespre de dissabte\nÀlbum de fotografies del cap de setmana


Usuari:Albert Espinosa - Viquilletra\nAlbert Espinosa és un usuari de Viquilletra que durant el curs 2015-16 utilitza un grup d'estudiants del centre Escola del Treball (amb el professorat: Edtppoy) i que està format per: Aina, Eva, Laia i Laura\nNosaltres som Aina,Eva,Laia i Laura.\nL'escriptor escollit pel grup és l'Albert Espinosa.\nSom estudiants del curs d'accés a Grau Superior, a l'Escola del treball.\nLa Laura i l'Eva són auxiliars administratives; ara estan estudiant el curs CAS per poder accedir al Grau Superior d'administració i finances. En canvi, la Laia i l'Aina han estudiat confecció i moda, però l'Aina vol seguir estudiant moda i la Laia vol estudiar turisme.\nAlbert Espinosa va néixer el 5 de novembre del 1973 a Barcelona. És escriptor i, alhora, guionista, autor teatral, actor i diréctor de cine. Ha escrit llibres com El món groc i El món blau, entre alters. Uns dels seus guions més importants ha sigut el de 4ª planta i Polseres vermelles.\nHem escollit aquest escripror perquè ha tingut una vida molt dificil a causa de les seves malalties i l'ha volgut plasmar en els seus llibres i guions.\nRealitzada pel grup Albert Espinosa del centre Escola del Treball\nObtingut de «https://www.viquilletra.cat/index.php?title=Usuari:Albert_Espinosa&oldid=18001»\nDarrera modificació de la pàgina: 23 gen 2016 a les 11:59.


Projecte interclúster per a la millora de la gestió de l’aigua en el sector vitivinícola - Innovi\nProjecte interclúster per a la millora de la gestió de l’aigua en el sector vitivinícola\nEl projecte està finançat per ACCIÓ, a través de la convocatòria d’ajuts a Iniciatives de Reforç a la Competitivitat.\nEs proposa realitzar un projecte cooperatiu entre el clúster del sector vitivinícola de Catalunya, INNOVI, i el clúster del sector de l’aigua de Catalunya, CWP, per tal de promoure la competitivitat de les entitats associades a ambdós clústers, mitjançant la identificació i avaluació de les oportunitats de millora i innovació vinculades a la gestió de l’aigua a Catalunya.\nLa finalitat del projecte se centra en:\nPromoure una plataforma de cooperació entre el CWP i INNOVI.\nAvaluació i estudi dels reptes clau de la gestió de l’aigua al sector vitivinícola a partir de la creació de grups de treball temàtics.\nIdentificació de bones pràctiques de la gestió de l’aigua realitzades en el sector vitivinícola català i de les oportunitats d’optimització existents, en base a la identificació de les solucions innovadores per a la gestió de l’aigua.\nDesenvolupar una guia de bones pràctiques de la gestió de l’aigua en el sector vitivinícola.\nIdentificar i preparar propostes de projectes innovadors per a l’optimització de la gestió de l’aigua al sector vitivinícola.\nPer a assolir aquestes finalitats, el projecte implicarà la realització de les següents fases:\nFase 1: Creació i organització de la plataforma de cooperació entre el clúster INNOVI i el clúster CWP.\nFase 2: Realització de diagnòstics individuals a empreses del sector vitivinícola.\nFase 3. Proposta i organització dels grups de treball temàtics.\nFase 4. Identificació i redacció de propostes de projectes d’innovació.\nFase 5. Redacció i edició de la Guia de Bones pràctiques de la gestió de l’Aigua del sector vitivinícola.


Espectacular incendi a tocar de Barcelona que afecta de ple la C-32\nImpressionant dispositiu dels Bombers per un incendi al Maresme\nEl foc s'ha declarat en una zona d'horts del municipi del Masnou | La C-32 ha resultat afectada en sentit nord, amb retencions quilomètriques\nper Júlia Navarro divendres, 24 de juliol 2020 - 14:10h\nEl foc ha començat a cremar en una zona d'horts i materials de jardí del Masnou | Twitter (@TurismeElMasnou)\nUn espectacular incendi ha començat a cremar aquest divendres a la zona del Parc de Vallmora, al terme municipal del Masnou, a la comarca del Maresme. Segons han indicat els Bombers de la Generalitat, l'avís per foc s'ha rebut a les 13.06 hores. En concret, el foc crema en una zona d'horts i elements de jardí, a prop de l'avinguda de John F. Kennedy del municipi barceloní.\nL'incendi ha afectat de ple la C-32\nFins al lloc s'han desplaçat, en un primer moment, almenys nou dotacions del cos d'emergències, dels quals 2 aeris. També cal dir que el foc ha provocat a les 14.00 hores set quilòmetres de retencions a la C-32, entre Alella i Vilassar, en sentit nord, segons ha indicat el Servei Català de Trànsit (SCT).\n#foc a #Masnou. pic.twitter.com/XZTIbEKSX4\n— Reload inertia (@reload_inertia) July 24, 2020\nEstem treballant en un incendi a la part alta del Parc de Vallmora, al Masnou (avís 13.06 h) Cremen horts i elements de jardí a Av/ John F. Kennedy. Hi hem destinat 9 dotacions de #bomberscat, 2 d'elles aèries #MAER\n— Bombers (@bomberscat) July 24, 2020\nfoc al Masnou #Masnoupic.twitter.com/wCzjBZqzU1\n— Eloi Drechsel (@eloidb) July 24, 2020\nAccident mortal a la Selva\nEl Servei Català de Trànsit informa que aquest matí s’ha produït un sinistre mortal a la C-63, al punt quilomètric 38, a Anglès, a la Selva, en sentit Brunyola. Els Mossos d’Esquadra han rebut l’avís a les 09.43 h.\nUn accident talla la C-63 a Anglès en els dos sentits de la marxa#accident#Girona\n— Trànsit (@transit) July 24, 2020\nPer causes que encara s'estan investigant, un turisme i una furgoneta han col·lidit frontalment. A conseqüència de l’accident, el conductor del turisme ha mort. El conductor de la furgoneta ha resultat ferit greu i ha estat traslladat a l’hospital Josep Trueta de Girona.\nArran de la incidència, s’han activat cinc patrulles dels Mossos d’Esquadra, quatre dotacions dels Bombers de la Generalitat, els quals han efectuat tasques d’excarceració, i una ambulància i l’helicòpter del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM). Quant a l’afectació viària, la carretera s’ha tallat en les dues direccions.\nÚltima hora: Un conductor per la vida en un fort xoc frontal a la C-63 catalana\nAssalt violent a un pis a Girona: 3 lladres entren armats, lliguen l'amo i li roben tot


Albània: Mar Adriàtic, forts i enigmàtiques - gran vi | our-travels.com | Imatges, fotos i articles de viatge\nAlbània: Mar Adriàtic, forts i enigmàtiques - gran vi\nQuan vam sortir de Tirana, ens trobem amb diferents "real" Albània. Anàrquica, pobre, plena d`escombraries, deprimit ... Però segueix sent interessant i val la pena una visita.Shkodra és el centre catòlic d`Albània, amb una gran i bonica catedral. Aquest edifici va sobreviure a l`era comunista per estranya raó - que es va convertir en un gimnàs! Per descomptat, amb el retorn de la democràcia, la catedral va ser restaurada al seu propòsit original, i una part està dedicada als màrtirs assassinats durant el període comunista.\nSobre Shkodra és enigmàtica fortalesa Rozafa, que la història està a milers de anys d`edat. El lloc és ideal - alts penya-segats inaccessibles a la vora del llac Skadar són una excel lent ubicació estratègica. Aquí governat il · liris Reina Teuta i romans van arribar en segon segle abans de Crist. Invicte des de fa segles, la fortalesa va ser conquerida pels turcs en 1479 any, amb enormes pèrdues. Hi ha restes de l`antiga església a la fortalesa, i una part del complex va ser transformat en un restaurant.\nAl proper de Tirana és una ciutat Kruja. Aquí una Skanderbeg heroi nacional resistir els turcs durant desenes d`anys, i la ciutat és una reminiscència dels tumultuosos segles passats. Units La centre portuari i turístic més important d`Albània és antiga capital de Durrës. Tirana va esdevenir la capital de 20. segle per raons prosaiques - Durres, per la seva posició, era massa vulnerable i difícil de defensar. Encara Tirana tenia prioritat, a cada pas a Durres es pot veure la importància que la ciutat tenia en el passat. Des de l`època romana, es troben les restes de l`antic port, l`amfiteatre i les parets. A partir dels segles posteriors, hi ha torres, places i carrers antics. Per desgràcia, els antics edificis religiosos van ser destruïts, incloent la plaça principal, que està dominat per la mesquita que va ser construïda fa uns deu anys.\nBon vi i bon menjar\nDurrës està tot centrat en el Mar Adriàtic. Les grans grues del port al llarg de la costa són reemplaçats per la cadena d`hotels. Grans restaurants amb ambient informal - no és tan dolent ser aquí.\nEns anàvem a anar al poble de Berat, situada a cent quilòmetres al sud de Tirana. Aquesta petita ciutat en l`època comunista va servir com un museu de la història d`Albània, amb les esglésies i les mesquites medievals conservats. No obstant això, ens vam donar per vençuts a causa de les deplorables condicions de les carreteres d`Albània i de la pluja que queia sense descans aquests dies. Els dies de pluja ens coneixem restaurants i ens va sorprendre gratament.\nbon vi, bon menjar i tot per un preu molt baix. Tot i que la qualitat varia molt, ens vam quedar encantats repetidament amb la relació entre qualitat i preu.\nVisitar Albània respondre a la nostra questione, com es veu aquest país completament tancada i aïllada com avui? És difícil adonar-se que aquest país es troba al cor d`Europa és tan diferent de l`antiga UE membres de Grècia i Itàlia, que envolten Albània. Però precisament perquè és tan diferent i alhora tan a prop, ens quedem encantats amb la nostra visita a aquest país inusual.\nLes idees boges dels conductors d`Albània\nViatges Albània gener\nViatges Scandinavia 1\nDurant el comunisme, els cotxes eren un privilegi dels funcionaris del partit i "ordinari" es va asseure darrere del volant fa només quinze anys. Per empitjorar les coses, l`anarquia en la qual el país es va sumir en abocar una enorme riu de cotxes robats de tot Europa, i tots són majoritàriament cotxes de Mercedes. Mals conductors dels cotxes ràpids són una combinació terrible. "Estratègia" L`única lògica del conductor és la conducció defensiva final. Cada corba és un perill, llàstima doncs algú de la direcció oposada podria tallar el pas. En el trànsit de la ciutat és encara més difícil, ja que les regles són gairebé inexistents. El trànsit a Tirana és molt estressant, però també lent i frustrant. Els retards són tots els dies. A banda feliç del trànsit albanès són idees que vénen als conductors albanesos, que no existeixen enlloc d`Europa. Per exemple, el sostre d`un Mercedes té dos grans sofàs que superen significativament l`amplada del cotxe. Hi ha tot tipus d`empedrat carro i vehicles de tres rodes, que són solucions de trànsit completament il · lògic i ridícul. No obstant això, el conductor a Albània se sent més còmode quan s`aparca el cotxe i continua viatjant a peu.


Joc de Lectura: 2011\nHem anat evolucionant, això és innegable, i va arribar un moment en el\nqual, per muntar un pessebre, calia demanar un permís del municipi. Jo\nvaig fer-ho de seguida, perquè m’agrada complir, i a mitjan novembre ja\nhavia cursat la sol·licitud. A primers de desembre se’m va presentar un inspector.\nEra un jove amable, molt ben educat.\nI ell m’explicà que precisament es tractava d’això, de prendre-s’ho amb temps;\nperquè un cop armada l’escenografia, les correccions imposades per la normativa legal suposaven més molèsties.\nVaig ensenyar-li el pany de paret del menjador que serviria de fons. Després de\ndemanar-me autorització, va enretirar amb polidesa una butaca i una prestatgeria.\nVa palpar el mur i el colpejà amb els artells. Tot seguit s’ajupí i va ressegir amb la mà tot el sòcol, de punta a punta.\nL’inspector va fer un gest de contrarietat. «Que no ha llegit l’opuscle que li va\nenviar l’ajuntament?», volgué saber.\n—Ha plogut molt des d’aleshores, amic meu, i hem tingut doloroses experiències.\nLes extensions, en aquest cas, són rigorosament prohibides. En dies de\nconcentració familiar, amb tràfec de personal, és molt fàcil trepitjar fils que van\nper terra. Les conseqüències poden ésser greus. L’any passat vam tenir cinc\nincendis per aquesta causa, sense comptar (i jo crec que cal comptar-les) dues\n—Doncs haurà d’encarregar una instal·lació adequada (llegeixi l’opuscle, per\nfavor) i no intenti fer-ho vostè, perquè a la llista que li hem donat hi figura el nom de les úniques empreses autoritzades.\nEn casos així, la primera reacció meva és d’enfadament, però el jove va frenarme, amb unes maneres impecables. «Jo no hi tinc cap culpa», digué.\n«Em limito a complir ordres i, en el fons, el meu desig és evitar-li possibles complicacions».\n—Del bany petit, la peça que hi ha aquí al costat mateix. Connecto un tub de\ngoma a l’aixeta del lavabo.\n—Doncs d’allí l’ha de treure, si no vol tenir disgustos. I el desguàs s’ha de fer\namb un acanalat d’Hidroplast-Setanta.\n—Que també hi ha hagut desgràcies, amb l’aigua dels pessebres? —vaig\npreguntar-li, amb una mordacitat mal continguda.\nEm vaig quedar abatut, m’havia fugit de cop i volta el vaporós estat d’esperit\n—Ja hem acabat. Ho veu? —em digué el jove cordialment—. Semblava qui sap\nquè... Si em vol firmar aquest volant (és una simple comprovació de la meva\nvisita) no el molestaré més.\n—Pagui, pagui. Li cobraran un recàrrec pel retard, però no és res de l’altre món.\nEn el mateix departament, demani un imprès per a l’anul·lació del permís\nsol·licitat. Ompli’l i presenti’l de seguida. Quan vingui l’altre inspector, ensenyi-li\nel comprovant i llestos. A la curta o a la llarga, li tornaran els diners...\nEm devia notar una cara trista, perquè en anar-se’n em va estrènyer la mà\nefusivament i em digué:\nJo ja ho tingut amb compte, us convido a visitar-lo. Dolors A\nÚltimament he estat fora de joc i em sap greu, però també m'anirà bé aquest parentesi. M'afegeixo a posar un poema de Nadal i a desitjar-vos a totes i a tots que passeu unes bones festes i un bon any!!\nD'un roser a l'ombra,\nd'un roser de Maig,\nn'ha florit un Lliri\nmés ho es lo Ram,\nmés ho es lo Lliri\nlo calze n'es blanch,\nn'es mel celestial.\nAbelles que'l besen\nLos tres Reys arriben\nsols per oloràl;\nja'n veuen la Verge\nque'l va ab plors regant.\n- ¿De què plorau, Verge,\n- Perletes de l'alba\ny, avuy, que es divendres,\nsón gotes de sanch.\nLliri que florexes\n¡ay! allí al Calvari\nQUE TINGUEU UNES BONES FESTES!!!!!!!\nMaria Godayol (lluna)\nPer Nadal no hi puc faltar\ni molt menys en els poemes\ngràcies Dolors per avisar\ni als demés per aguantar\nquatre paraules tan fleumes\nCom veieu d'humor no en falta\nun xic de temps potser sí\na l'hora de fer encabir\naquest joc entre tot l'altra\nAmb l'entrada del nou any\nvull posar tot mon afany\nen tornar ser-ne company\nde lectura intriga i engany\nd'aquest joc interessant\nI ARA L'ENDEVINALLA DEL POEMA\nde la farariram,\nque la Verge n'és partera,\n¿ A on l'anirem a cercar,\nde la fararirumfar?\nde la fararirumfà,\nBones festes blogaires! Que sapigueu preservar-vos de l'excés de turrons i que trobeu temps per llegir, enmig dels aldarulls. mercè voltas\nQuan anava a col-legi, ens feien aprendre un vers per Nadal, l'últim que vaig recitar varen ser dues estrofes d'un poema molt conegut. Sempre més l'he recordat i, al passar als anys, el dia de Nadal, quan a taula tot respira alegria, íntimament, l'he recordat.\ncom el temps en què era nin,\ni en l'altre cap la del pare,\nDolors A. ha dit\nQuan hi anava jo, a l’escola, en recitava un que no sé com acaba perquè no ho recordo. Si algú el sap acabar l’hi agrairia:\nDe Nadal la gran diada\nnovament ens ha arribat\nla taula ja és ben parada\ni jo soc el convidat.\nVeig pa blanc a la panera,\ncassoles de macarrons,\nun xampany que fa fal·lera,\ncapó rostit i torrons.\nQui ha escrit això? : ho pergunta la Dolors A\ni tens desig d’una que, no enganya…\ni s’elevava un càntic d’infinit\nLluís Mauri Sellés:\nPer mi el Nadal és un tió ben encès, una neula sucada en cava i un vers recitat damunt d'una cadira. Per això he pensat que el millor que podia fer en un bloc com aquest era pujar a la cadira, posar-me vermell com un tomàquet i recitar:\nJo que sóc tan petitet\nm'imagino una família\na la que li agrada llegir.\nLa collada és eixerida\ni, molts de llibres, vol descobrir.\nPer això juguen amb lletres\nen un bloc que és sublim.\nAra que s'acosten les festes,\nara que el Nadal ja és aquí,\nus regalo aquestes curtes ratlles\nper abellir-vos el destí.\nFa un any que vam començar\na buscar autors i llibres,\ni com deia algun autor\nla lectura ens farà lliures.\nQue trobeu bona lectura\ni si us plau...\nbusqueu un vers per poder recitar.\nNadal és Bach i una actitud,\ncançons tendres i calidesa\ni escalfor per a tothom\ni si aquesta benvolença ens fa a tots feliços\nper què no l'actitud de Nadal tot l'any?\nBon Nadal i millor entrada d'any!\nXavier: Un altre poema de Nadal per endevinar-ne l'autor:\nBon Nadal! i que, seguint les paraules del Poeta, l'Any Nou ens acosti al final de la nit del nostre poble.\nI un petit trosset més del que és i hauria de ser aquests dies propers....\nI si tot l'any la mesquinesa ens fibla,i l'orgull de la nostra soletat,\nMalgrat no sóc gaire d'aquestes festes, desitjo de tot cor que sigueu ben feliços amb els vostres. I tant de bo l'any vinent sigui molt millor, i sobretot tingui més lectura!\nPROPOSTA A TRES QUARTS DE SET DE LA TARDA\nDe sobte, el plany prolongat i feixuc d'una sirena de barco va envair la finestra oberta i es va propagar per l'habitació en penombra -un lament d'una aflicció infinita, obscura, imperiosa, negre com una gola de llop, llis com un llom de balena i gràvid de totes les passions de les marees, del record de viatges innúmers, de les alegries i de les humiliacions: el crit de la mar. Plena de resplendor i de la follia de la nit, la sirena tronava portant del lluny, de l'exànim centre del mar, la seva set pel nèctar obscur de la petita estança.\nAmb una mirada furtiva a la finestra il·luminada de la garita del vigilant, es van endinsar sigil·losament en la foresta densa, obra de l'home. Gairebé no hi havia lloc per posar els peus. Es van agafar fort les mans i van penetrar una espessor vegetal que els arribava a l'espatlla, apartant tiges de roser plenes d'espines i trepitjant, al passar, les flors fins que van sortir a un racó del jardí ocupat per arbres i plantes tropicals, un laberint exuberant d'orquídies i plataners, d'arbres de cautxú i de tota mena de palmeres.\n.... I ELS POSSIBLES AUTORS SÓN:\nYasunari Kawabata, Yukio Mishima, Osamu Hashimoto, Haruki Murakami, Roh Ogura\nProposta, gairebé a dos quarts de quatre...\nEra una masia de bona aparença. Per les portes obertes dels estables es veien els cavalls destinats a les feines del camp que menjaven tranquil·lament en unes menjadores noves. Al llarg dels cossos de l’edifici s’estenia un ample femer coronat per un halo tebi, i entre les gallines i els galls dindis picotejaven cinc o sis paons, luxe dels corrals de la regió de Caux. La cleda era llarga; la granja, alta, amb les parets llises com la mà. Sota el cobert hi havia dos xarrets grans i quatre carros, amb les corresponents xurriaques, els collars i els guarniments complets, el peluix de la llana dels quals s’emplenava de la pols fina que queia dels graners.\nJo t’ho hauria donat tot, m’ho hauria venut tot, hauria treballat amb els meus dits, hauria demanat caritat pels caminals, tot per un somriure, per un esguard, per sentir-te dir “gràcies”! I tu et quedes tranquil·lament a la butaca, com si no m’haguessis fet sofrir prou. Sense tu, ho saps?, hauria pogut viure feliç. Qui et feia venir? Una aposta? I, tot i això, m’estimaves, almenys així ho deies... I fins fa un moment encara... Ah, més hauria valgut que m’haguessis tret! Tinc les mans calentes de les teves besades i veig aquí a la catifa el lloc on em juraves agenollat que m’estimaries eternament. M’ho has fet creure. M’has arrossegat dos anys entres somnis magnífics i suaus!... I dels nostres projectes de viatge, te’n recordes? Oh, la teva lletra, la teva lletra! M’estripà el cor! I després, quan torno a venir a veure’t, suplicant i plena de tendresa per tal d’implorar-te un socors que podria atorgar un desconegut, tu que ets ric i lliure i feliç, me’l refuses perquè et costaria tres mil francs!\nPossibles autors: Alexandre Dumas, Virginia Woolf, Johann Wolfgang Goethe, Gustave Flaubert, Lev Nikolàievitx Tolstoi\nNova proposta a dos quarts de deu del vespre\nSedueix el teu gos. Això mateix, posa-li el trosset de formatge davant del nas, ara amaga-li fins que s’assegui. A poc a poc, a poc a poc...Sííí! Bingo! Ara dóna-li el premi de seguida. Ja ho té. Te n’has sortit. Aquesta vegada en només cinc coma dos segons. Redéu, aquets parell són molt ràpids! Un equip fantàstic._Els gossos panteixaven. Els humans també.\nVan continuar parlant tranquil·lament entre ells, meditant com s’ho podien fer per calmar aquell neguit moral que sentien. Si ho haguessin sabut abans. Si algú els ho hagués advertit. Si haguessin sabut que les seves vides estaven en perill. Sí, sí, sí. Ja ho veieu, segons ells jo els hauria hagut de proporcionar aquella informació, les raons, els motius pels quals era una bona idea fer o no fer la visita. Però, ¿com s’atrevien a fer-me responsable a mi dels seus dilemes morals? Eren ells mateixos els qui haurien hagut de prendre la iniciativa i informar-se millor.\nPossibles autors: Javier Sierra, Camilla Lackberg, Isabel Allende, Amy Tan, Paul Auster\nLA PROPOSTA DEL DIUMENGE (8 del matí)\nJa s'havia tret l'abric i ara s'ajustava la corbata davant del mirall, amb un gest distret, un xic precipitat, una mica insegur, com si el posat seriós de l'ajudant de cambra l'incomodés; feia pensar en aquells homes que no paren gairebé esment en la indumentària, es muden amb presses, i després s'estan tota la vetllada ajustant el corbatí que no para de moure's de lloc. Bo i mirant-me a través del mirall, em va fer un somriure tendre, amb galanteria, com si em volgués dir: "Sí, ja ho sé, estàs maquíssima. Potser ets la més maca de totes. Però això, per desgràcia, no et servirà de res. Es tracta d'una cosa ben diferent....".\nMe'n vaig adonar just en el moment en que va sortir-me al encontre en un pont, després del setge. Tal com sona. Ara ja ho he dit en veu alta i, fixa't, no passa res. Tu ets aquí, a Roma, ajagut al llit d'una cambra d'hotel, fumem com xemeneies cigarrets americans, de la cafetera n'arriba l'olor del cafè, aviat es farà de dia, et recolzes damunt l'avantbraç i em mires. Blens de cabells amb brillantina et cauen sobre el front. I esperes que continuï parlant. Quins tombs tan meravellosos que dóna la vida. En fi, després del setge creuava un pont i de sobte vaig trobar-m'hi el meu home. Això és tot. Ni més ni menys.\nFranz Kafka, Witold Gombrowicz, Elias Canetti, Sándor Márai, Czeslau Milosz.....\nProposta a les 9 del vespre\nTotes les peces sense obrar, tallades per a futurs instruments, lluïen les seves aigües, oloroses, i entremig hi passava l'aire, assecant-les a poc a poc, amb el seu germà, el temps. Ho havia après ja del pare, mai no feia servir una fusta que no fos tallada de 5 anys. De bon avet de les muntanyes i d'erable, d'arbres on havien niat els ocells. On el vent havia cantat -com després ho faria l'arquet.\nL'acompanyament callà: havia d'acabar el violí tot sol i ho va fer amb suavitat i plenitud. L'artista tenia els ulls tancats i així romanien encara quan la vibració emmudí. Ara -pensà, en un llampec- vindria el xàfec d'aplaudiments que l'havia acompanyat des del seu primer concert, als 12 anys. Ara en tenia 26.\nPossible autor/autora: Emili Rosales, M. Dolors Orriols i Monset, Antoni Dalmases, M. Àngels Anglada, Gemma Lienas ..........\nDivendres dia 8, a les nou del vespre a casa els Carol-Llinàs. Ps. Sant Genís, 52 TARADELL\nLa Núria fa les postres.\nEl Xavier croquetes de bacallà.\nLa Mercè esqueixada.\nLa Imma escalivada amb gambes.\nLa Dolors canapès, i el parament de la taula.\nLa Carme vedella macerada, i es cuida dels cafès.\nLa Sunsi, diu que no tindrà temps per cuinar i segurament portarà tastet de formatges.\nLa Maria, calamarsets saltejats\nEl xampany ja el tenim en fresc!\nA veure qui l'encerta\nAlça el cap i el mou a banda i banda. Sembla que rumïi, com si en encetar el nou dia es preguntés què ha de fer, per on ha de començar, cap on li convé anar. Fa dies que no camina gaire i la fresca d’aquesta albada li desperta el desig d’explorar regions que no sol visitar. Torna a mirar a banda i banda i no s’acaba de decidir. Es massa fosc encara i l’aire no és prou calent. De moment no pren cap determini, deixa passar el temps per davant dels ulls impàvids.\nCosta reproduir el passat sense fer trampes. No vull dir les fites solemnes, sinó la lletra petita, com si l’acte banal de fer el cafè o posar-se els sostens només es fes per fer el cafè o per posar-se els sostens. No. Ella feia el cafè d’una manera que volia dir: Aquesta és la meva imatge, en cada un dels meus gestos hi sóc tota.\nAutors: Emili Teixidó, Josep Mª Espinàs, Sebastià Alzamora, Ramon Solsona, Pere Calders, Jordi Cabré\nI ARA UNA DE FÀCIL...\nEl vaig deixar amb la paraula a la boca i me'n vaig anar cap al bany amb les dues galledes. El bany era un tros de terra voltada de llates fent rotllana, més baixes que una persona, i si el que es rentava no s'ajupia una mica, se li veia el cap des de fora. Una cortina de sacs tapava l'entrada i tot al voltant, arrapada a les llates, hi creixia una herba de fulla fina. A l'estiu anava molt bé poder-se tirar aigua al damunt per quedar net i per refrescar-se una mica.\nVaig tornar al llit embolicada amb la tovallola però abans de ficar-m'hi vaig agafar el vestit que havia deixat damunt d'una cadira i el vaig anar a penjar. Hi havia tot de granets escampats pel llençol i els vaig començar a espolsar mig d'esma. Me'n van caure uns quants a terra i molts saltaven i tornaven a quedar-se damunt del llençol; n'hi havia que s'amagaven per entre els plecs. Vaig agafar un paper de sobre la tauleta, vaig fer una paperina i els vaig anar recollint. Primer els del llit. Després, els de terra, agenollada. Semblaven anissos...\nQUI ÉS L'AUTORA:\nMaria Mercè Roca, Maria Aurèlia Capmany, Mercè Rodoreda, Montserrat Roig, Carme Riera, Maria Barbal.....\nPROPOSTA PEL CAP DE SETMANA......\nDe sobte, la bombeta de vint-i-cinc protegida per un pàmpol que penjava del sostre llampurnejà i es quedà encesa amb una claror somorta, com solia passar quan tornava la llum. Apagà l'espelma mig amagada entre el bassal de cera enterca. Es va posar la bata al damunt de la camisa de dormir i va sortir de l'habitació. Va fer giravoltar l'interruptor de llacet per apagar el llum del menjador, el de la cuina, el del passadís.\nI es van mirar. Ell es descordà dos botons de l'armilla que l'oprimia. Ella es fregà un ull amb molt de compte de no malmetre la resta de la pintura que havia deixat un dia ple d'agitacions inesperades. Els anys no perdonen. Ell es va aixecar i posà en marxa el gramòfon; després d'uns quants espetecs començà de sonar una simfonia de Schubert; la que havia après a escoltar al costat dels papàs en moments solemnes.\nQUI HO HA ESCRIT?...... Mercè Ivarz, Quim Monzó, Carme Riera, Sílvia Alcàntara, M. Mercè Roca, Emili Rosales, Alfred Bosch, Emili Teixidor.............\nM'ho va explicar temps després d'estar ingressat per commoció cerebral i fractura de costelles a conseqüència de la caiguda a l'escala. Ens hem fet amics. Ha trigat a deixar-me llegir el què havia escrit el dia que ens va veure per primer cop. No me'n vaig riure pas, com ell temia, sé que m'ha salvat la vida, d'una forma certament original.Però em sembla que fa veure que, de l'actuació clau, no se'n recorda. Trobo elogiosa la descripció que fa de mi; a més, diu en mitja pàgina allò que jo segurament hauria necessitat anys per entendre.\nEll és un jove molt moré de pell, de negres cabells llisos. No gaire alt, prim. Devia anar vestit, samarreta i pantalons, com la majoria de persones de la seva edat, però jo no recordo gens què portava posat; del que estic segur és que no duia cap bossa o cartera o objecte visible. Tan sols el diari, fins que va deixar-lo esmunyir i va caure al terra del vagó, a frec de les meves sabates.\nCarme Riera, Maria Barbal, Silvia Alcàntara, Anna Tortajada, Àngels Gardella, Sílvia Soler....\nNo havia tornat a un cementiri, des que enterrà son pare, cinc anys després de la mort de la mare. Ja era un adolescent que repetia els vells rituals sense fer-se preguntes. Hauria dit que havia perdut la innocència. Aquella ingenuïtat que, en recordar-la, podia semblar-li deliciosa o perversa. S’havia endurit o, simplement, s’ocultava rere una cuirassa protectora. No va vessar una llàgrima per l’home que mai no li permeté manifestar les emocions. Es comportà com s’imaginava que l’altre hauria volgut.\nVa conduir amb un sentiment estrany. Tenia un nus a l’estómac, que justificà dient-se que tot anava molt de pressa. Sortí cap a la carretera principal, sense adonar-se que s’encreuava amb un altra cotxe. En aquella hora, no hi havia gaire trànsit. Li hauria hagut de resultar familiar, però ni va veure’l. El conduïa una dona amb aspecte resolt. Rere la delicadesa d’un físic jovenívol, s’hi endevinava la determinació. Quan va veure’l, un rampell d’ira va travessar-li la mirada. Amb una maniobra ràpida, girà el cotxe a la mateixa carretera, just en direcció contrària al camí d’entrada al poble. Si ell en sortia, estava disposada a seguir-lo.\nPossibles autores: Imma Monsó, Maria de la Pau Gener, Carme Riera, Roser Caminals, Àngels Moreno\nEls baixos de casa, al voltant del jardinet, eren magatzems. Aquí arròs, allí garrofa, més enllà rodells de cèrcols, en un cantó blat, a l'altre userdes, terrissa de totes menes, fustatges... no estaven pas mai buits. Els negociant a l'engròs venien a comprar. A la llinda de la porta, a les envistes del mar, se solien fer els tractes. El pare s'estava dret, recalcat al brancal, amb les mans a les butxaques, i escoltava pacienment, tot fumant i amb els ulls mig aclucats, la parola dels negociants. Ell no gastava gaire saliva: demanava preu i deixava dir. A la fi venien els oferiments.\nL'endemà em vaig llevar tard. Vaig obrir una mica el portaló perquè entrés aire i llum, i, posant-me devant d'aquell mirall que multiplicava les fesomies, vaig començar a pentinar-me. L'aire humit m'havia descaragolat els rulls. Els cabells se m'havien tornat flonjos i pastosos. Vaig lligar-me'ls, a part, en dues catanyetes a cada cantó de cap, i de la mata més grossa en vaig fer una trena, que em penjava per darrera, ornamentada al capdevall amb un llacet.\nSalvador Galmés, Josep Roig i Raventós, Frederic Soler "Pitarra", Joaquim Ruyra, Victor Català....\nL'enigma d'en Lluís\nEl primer cop que hi va arribar, essent encara un ingenu vailet de pagès, Barcelona despertava de la ressaca de l'Exposició Universal de 1888, que l'havia confirmat com la fàbrica d'Espanya. I com a pol de creixement industrial, on aviat coincidiria la burgesia dinàmica i enfebrada d'or, i un proletariat cada cop més pobre i combatiu\nAmargat i aïllat, en Companys va esdevenir un catalanista sincer, però ja era gener de 1939, i en Companys va fugir a França; tot i la invasió alemanya, no se'n va anar a Amèrica, com la majoria d'exiliats catalans, perquè tenia el fill malalt i extraviat. Per això els nazis el van enxampar i entregar a les autoritats franquistes\nL'autor d'aquestes paraules pot ser: en Toni Soler, en Josep M. Poblet, n'Alfred Bosch, n'Enric Vila o en Josep Benet\nUN NOU ENIGMA LITERARI\nA Itaca, l'erudit hi trobà no solament reminiscències arqueològiques dins un marc geogràfic descrit en la lletra del poema — elements que tres mil anys després de la civilització homèrica fan un cert efecte —, sinó el mateix esperit del gran aventurer, l'esperit d'un home fascinat pel mar, astut, caut, prudent, errabund, amb els mateixos defectes i les mateixes qualitats de la gent d'avui — però arrelat entranyablement a la pròpia terra. Un personatge constatable en molts altres rodals del Mediterrani, de dimensions universals, però de pares coneguts, és a dir, local, concret, amb un domicili precís i una arrel en la terra.\nAixí, l'arribada a Istanbul, i fins que el bastiment és manté en les aigües del Màrmara, ofereix, en la part de ponent de l'aglomeració, una visió de doble fons, que sembla augmentar la curiositat. Són els jardins del Serrall, que tenen a sobre la immensa mola de la mesquita de Santa Sofia, el que amaga tota la part de ponent de la ciutat. És aquesta visió immediata el que fa sospitar l'existència d'una segona part oculta, perquè la mesquita seria incomprensible sense l'existència d'una ciutat de la qual és inseparable. La visió de Santa Sofia — la primera gran peça arquitectònica d'aquest caràcter vista en la meva vida — amb la diversitat de corbes manyagues de color de carbassa clara i les punxes dels minarets amb una punta de rosa al capdamunt, fa un efecte considerable.\nMentre ell va ser fora, els dos homes del grup que s’havien quedat em van demanar si volia res més, una galeta, un altre got de llet, pa amb cansalada o botifarra, que demanés qualsevol cosa. Jo deia que no, que no tenia gana i em semblava que el pare trigava massa estona a tornar. Però segur que era només el meu cansament, la son que m’agafava, i el temps que pesa més quan esperem algú i ens trobem en una situació incòmoda. Jo em trobava clarament fora de lloc. De tant en tant guipava pel forat net del vidre enllorat i el carrer era buit i la porta de la casa no s’havia tornat a obrir.\nLes dues germanes es van quedar a la cuina una bona estona, i parlaven de tot mentre feien escalfar una olla de llet i torraven pa al fogó amb unes graelles a sobre. Tot eren planys i exclamacions i repassaven tot el que havia succeït, des del moment de la detenció i d’ingrés a l’hospital fins a la mort. Quan van sortir al menjador amb el sopar, semblava que ja havien esgotat la història.\nPossibles autors: Jaume Cabré, Martí Gironell, Joaquim Borrell, Emili Teixidor, Avel·lí Artís Gener (Tísner)\nUn artiller, amb el cap embenat, va cridar el monjo pel seu nom. Ell s'hi va acostar i li va fer l'absolució amb el senyal de la creu. Usava la llengua llatina, que en aquell galimaties de parles era tan bona com qualsevol altra. Va obsequiar el soldat amb un somriure i va continuar. Pel camí encara va dedicar un salve i un parell d'ora pro nobis als baldats que ho demanaven. Això no li impedia navegar entre els cossos, ni tampoc recuperar el fil de la conversa amb mi.\n—El país, cada dia que passa, s'exalta més. Vejam, on deu ser el sergent aquest? No en pot sortir res de bo, Sinclair, quan regalistes i quietistes estan conxorxats. Doncs no el veig, dimoni d'holandès, a veure si me l'han canviat...\nAquelles mateixes corporacions eren les que formaven un corredor, en dues fileres a llengua d'aigua, per acomiadar la sobirana. Els jurats, els diputats i oïdors, els magistrats i consellers, s'havien vestit togues i gramalles per renunciar al seu somni —un somni que els havia costat una pila de morts i de penúries. La ciutat que havia combatut per ser una cort de reis, es disposava a enllestir, abandonada del món, tibada de dignitat i angoixada per l'anhel d'un miracle. Jo els mirava, recolzat al mur, quan van sonar unes salves des de l'esquadra anglesa. Els canons dels baluards van replicar amb tres descàrregues, que em van fer trontollar els colzes i la caputxa que em cobria les orelles. La xalupa major del Valiant, que jo coneixia bé, va lliscar fins a l'embarcador. Dotze artillers de la nau capitana, els únics sencers que devien quedar, van baixar a terra i van presentar armes. Portaven sedes verdes.\nDe quina obra es tracta ?. De quin autor?. L'autor pot ser: Alfred Bosch; Llorenç Capdevila; Eduard Castellarnau; Albert Salvadó; Vicenç Villatoro.\nVa travessar la calçada esquivant un carro el cavall del qual va moure el cap davant del seu pas ràpid, i se submergí en la riuada humana del passeig central, sota els arbres carregats d'ocells i alguns venedors ambulants que oferien la seva mercaderia. Un grup format per mitja dotzena de modistetes el va mirar, i al xocar amb els seus ulls van esclafir a riure entre un xivarri creixent, desbordant de vitalitat i coqueteria. Després, almenys dues d'elles van girar el cap per observar-lo altre cop, i tot i que van conservar el somriure ja no van dir res més, però quedà la intenció; la breu passió d'un moment passatger. Potser una esperança.\nVa pujar per l'escala palpant la barana i els graons, maleint-se per no portar llumins per poder-se il-luminar, amb la por de trobar algú que baixés tan a cegues com ell, encara que fos un veí, però no ensopegà amb ningú. Ni tan sols se sentia res, a l'altra banda de les portes: cadascú vivia la seva por en silenci, plorant els morts o resant pels vius. Almenys va tenir sort, perquè en arribar a dalt va veure un rectangle obert amb la nit a l'altra banda.\nPOSSIBLES AUTORS: Jaume Cabré, Jordi Sierra i Fabra, Albert Salvadó, Andreu Martín, Josep Maria Loperena, Manuel de Pedrolo.....\nUn altre text de fons de la nostra literatura\n"Trucaren a la porta. Entrà un servent que duia, fent equilibris, una gran safata amb xocolata i secalls. Ho deposità tot en una preciosa taula rodona de tres peus...Abans, però, hagué de treure unes grans piles de llibres i unes balances de precisió que col·locà damunt d'una calaixera. Ho feu tot amb una gran delicadesa i amb una gesticulació emfàtica. Era de Lleida i es deia Ramon."\n"Un sospir d'alleujament, com una papallona, com un bri que es desfà, rodà sense localització possible. El príncep muntà a cavall. Se sentia segur, com sempre, una altra volta. Una branca de pi oscil.là, imperceptible, mentre un esquirol, de moviments nerviosos rosegava un pinyò. Pujà una forta sentor de terra mullada".\nPossible autoria: Joan Perucho, Llorenç Villalonga, Josep Pin i Soler, Prudenci Bertrana, Narcís Oller, Maria àngels Anglada.\nEscometria una aventura immensa, aniria per terres únicament somiades. Ho va saber aquell matí, a penes va despertar-se. Va ésser una sensació sobtada i absolutament serena, certa. Durant uns instants, dins la cambra fendida per l’intensa, quadrada lluminositat d’un portelló de persiana obert, va gaudir d’una eufòria imaginativa i feliç, que semblava vessar-li per tot el cap. Hauria botat i cridat. Però va adoptar l’expressió de cada dia, endormiscada i absent, quan es llevava per anar a escola.\nJo vaig apoderar-me del duro potable i per camuflar-lo el vaig untar de greix i el vaig arrugar. I vaig anar, amb el paperot desfigurat i l’afegitó de dues pessetes, al carret del valencià miop a compara-li una capsa de cigarrets rossos. Era un carret de tres rodes, amb un tendal de lona, que s’instal·lava sota les palmeres del moll, enfront dels velers ancorats. Venia xufles, caramels, xiclets, tabac, ventalls de coloraines, el valencià, que a penes si distingia res dos pams enllà dels vidres de les seves ulleres, d’un dit de gruixa. Va palpar el bitllet marcit, les dues pessetes. Em donà un paquet de “Lucky Strike”. Vaig fugir de pressa.\nMiquel López Crespi, Baltasar Porcel, Biel Mesquida, Lluís Anton Baulenas, Jaume Cabré\nUS DEIXO UN DELS TEXTOS MÉS DELICIOSOS QUE HE LLEGIT...\n"Li semblava que no trobaria la manera de portar més endavant la seva vida, que sense el gos tota cosa era fada i sense objecte. Passat el moment de les llàgrimes, el problema que se li va presentar era el de donar un destí honorable a la quantitat d'afecte que l'absència del "Turc" deixava vacant.Va provar de mirar-se amb uns altres ulls el canari de la seva tia, però podien fer-se tan poques combinacions realment divertides amb l'ocell que va veure de seguida que no passarien mai d'una superficial coneixença.\n"Li farem una caseta al jardí amb tot el confort de les darreres descobertes. Damunt la porta hi farem pintar unes lletres que diguin "No és segur que ho sigui, però mereixeria ser-ho".\nPossible autoria: Ramon Minoves, Quim Monzó, Pere Calders, Imma Monsó, Manel Ballart, Empar Moliné\nMés que no pas en la solitud de la meva cambra, abans de sopar, ja feia estona que tenia la sensació claríssima de fer nosa. M'afanyava tant com podia per acabar-me el plat de crema cremada dels postres, i em preguntava com ho faria, si ells es quedaven, per alçar-me i sortir del menjador. Ara, després de l'anunci de Mossèn Pere, fet en el to expectant de qui es disposa a revelar un secret, es va fer un altre d'aquells silencis respectuosos que eren com mirades dirigides a la màxima autoritat de la reunió esperant la seva decisió.\nJo les recollia sense dir res. Em semblava que ara, després de posar-hi els ulls els dos, havien perdut bona part de la seva virtut, del seu misteri. Hauria de passar molt de temps perquè pogués tornar a mirar-me-les amb aquella aura d'intimitat compartida, d'objectes sagrats exposats només a les grans solemnitats, que havien tingut per a mi. Ajupit a terra, observava amb un ai al cor, que no sorgís cap paper o novetat que pogués comprometre l'encàrrec de la mare.\nEmili Teixidor, Jaume Cabré, Vicenç Villatoro, Albert Salvadó, Lluís Racionero, Jordi Sierra Fabra.\nNova proposta: 12 d'abril\n"Només entrar al pati -la vella en deia el jardí-, t'adonaves que hi havia caixes de cartró mig podrides i plenes d'ampolles trencades al fons, el xassís d'una bicicleta rovellada i sense rodes, munts de fustes corcades, cagarades del gos, filferros, gàbies d'ocells aixafades, matolls de tota mena... La porta de la casa sempre era oberta i a l'interior endevinaves unes parets fosques i escrostonades. A la dreta, just a tocar l'entrada, era on vivia el gegant, gairebé sempre assegut a la butaca, llegint diaris o dormint."\n"...Després, en ser davant de casa, em vaig tornar a passar el mocador pels ulls i vaig entrar. I aleshores, la mare, en sentir la porta, va sortir corrents al pati per dir-me il.lusionada que, segons l'oncle Pere, el pare potser sortiria aviat...Va ser com un calbot d'aquells que ell em clavava de tant en tant i que em retrunyien al cap hores i hores, això i una profunda i vivíssima decepció."\nPossibles autors: Jaume Fuster, Jordi Cabré, Francesc Serés, Jordi Coca ,\nEmili Teixidor, Ramon Solsona.\nUN REPTE NOU:\nEntrava molt tard a casa. Tots els altres ja eren a taula, menys el pare (ja no menjava mai amb la família), que es passejava, com de costum, amb el barret posat, amunt i avall. Cansats d'esperar-me, havien començat a sopar. Quan em veieren aparèixer, abatut, rendit, ple de fang i amb els peus que encara regalimaven, tot i haver-me'ls ben eixugat a la porta, la meva mare llençà un crit d'esglai. La mirada que el meu pare em clavà fou tan severa, que jo em sentia a frec d'una nova catàstrofe. Feia dies que me les temia totes i estava resignat al pitjor. Però la meva cara devia fer tanta llàstima, i el meu aspecte era tan derrotat, tan de vençut, que pels ulls irritats del pare hi passà com una lluïssor compassiva. Em digueren que anés a canviar-me corrents i que em posés a taula.\nEra un vapor petit, tronat, i la mar, molt repicada, ens agafava de banda. L'aiguabarreig de l'estret de Gibraltar sovint està força mogut, i aquell matí feia una garbinada grossa. Les dues mars s'envestien, alçant unes onades i un ruixim del diable. Les aigües eren de blau cobalt, amb amples pinzellades verdoses, d'un verd com verinós, i grans blancalls d'escuma que hi bullien amb fressa. El vaporet de la Transatlàntica era un esclop, i, havent de travessat de biaix aquell ample desfermat de remolins i crestes, i a més combatut pel vent, ho passava amb força treballs, brandant i capbusant-se com un ànec.\nJoan Puig i Ferrater, Agustí Calvet "Gaziel", Josep M. de Sagarra, Jaume Brossa, Miquel Llor, Raimon Casellas.....\nUNA DE NOVA\nAquells dies, moltes mestresses de casa afegeixen flors d'ametller a la bugada dels soldats, per dur-los bona sort i atraure'n la benevolència. És prudent, en tot cas, deixar-los triar el programa de la televisió. Al vespre, als bars, hi ha joves que paguen les ganes de riure amb una nit al calabós, només perquè els soldats, amb un xic de violència, deixin de sentir tots els crits que se'ls fiquen orelles endins.\nCada any els que ensenyaven eren menys i menys en sabien, cada any els que n'aprenien eren menys i menys n'aprenien. La mare, els dies que caminava d'una banda a l'altra de la cuina sense parar de mirar-se les sabatilles, despentinada de tan provar de pentinar-se amb els dits, deia: "Cada llengua és una casa, un mas amb corral i camps... Però nosaltres vivim al forat pudent... Tancats a la latrina perquè em perdut tota la resta... I sem feliços quan ens deixen entrar al mas veí... Encara que hi portem la nostra pudor... I ens obliguin a netejar-nos les soles de les sabates... Quan ja no tindrem res, ni les parets del racó d'anar de ventre, haurem de continuar netejant-nos les soles... Perquè no ens creuran mai si diem que ja sem com ells..."\nQUI D'AQUESTS HO HAURÀ ESCRIT?\nLLUÍS-ANTON BAULENAS, JOAN-LLUÍS LLUÍS, FERRAN TORRENT, CARME RIERA, PACO LÓPEZ DIAGO, BALTASAR PORCEL.\nDe quin llibre son aquests paràgrafs?\nFa força anys que no trepitja Barcelona. Se’n va anar de la ciutat quan encara no tenia dotze anys. Ara en té vint-i-sis i la distància d’aquests catorze anys li proporciona suficient objectivitat per valorar els esdeveniments que van succeir. Es va veure obligat a madurar de pressa, sotraguejat per circumstàncies adverses. Sense pares, que varen morir quan ell era molt petit, criat per uns oncles que amb prou feines en tenien per tirar endavant la pròpia família, va comptar amb l’agreujant de ser jueu i viure en una època maleïda per a ells.\nTambé sap subministrar morts lentes, és clar, té anys d’ofici i hi ha gent que no tant sols vol treure’s del mig algú molest, sinó que també les hi vol fer passar magres. De la mateixa manera que ara, per exemple, ha facilitat alleujament a aquesta noia, en altres ocasions ha provocat calvaris que han fet que més d’un s’hagi acabat llançant des de dalt d’una torre per finalitzar amb el patiment. El resultat: una mort que sembla un suïcidi.\nAssupció Cantalozella, Alfred Bosch, Francesc Puigpelat, Maria Carme Roca, Jordi Molist, Rosa Maria Planes...\nAvui és un gran dia, perquè he pres dues decisions. Les primeres des que he arribat a aquestes terres. D'això fa uns quants anys. No puc dir quants, perquè no sé ni quin dia és avui, ni la setmana ni el mes ni l'any. Això són coses que aquí dalt, a la muntanya, no tenen cap importància. Allò que és més important és saber quin temps tindrem, si és la tardor o l'hivern, si les neus arribaran aviat o si la primavera será plujosa i si l'estiu serà com cal. Aquests trets de la natura són els que indiquen si ha arribat l'hora de baixar cap el pla, si s'han d'esquilar les ovelles o si pariran aviat. La vida és senzilla, i som nosaltres que la compliquem.\nEm vaig descobrir assegut en aquell banc i em vaig mirar les mans. Els palmells eren blancs. No obstant això, estaven tacats de vermell, del vermell de la sang que havia vessat quan vaig colpejar el cap d'aquell pobre home, fins a ensorrar-li el crani.\nFrancesc Puigpelat, Pep Coll, Xavier Moret, Albert Salvadó, Vicenç Villatoro, Jordi Llavina......\nA veure si us faig rumiar una mica\nHe comptat el pas del temps en el calendari. Ahir va fer vint-i-dos dies que te n’anares. He provat de veure’t en el restaurant, però un guarda de seguretat m’ho ha impedit. Quan et telefono, només parlo amb un enfilall de mentiders fidels a les teves instruccions. T’he escrit cinc cartes certificades sense obtenir-ne resposta. Res no sé de tu, perquè el marit de la teva germana m’ha amenaçat si el torno a molestar.\nJa al carrer, pràcticament a les fosques, va creure sentir soroll de passes a la seva esquena. Quan ja era damunt la bicicleta, una forta estrebada al cap el féu descavalcar. Immediatament, una altra damunt la ronyonada i moltes més, seguides, a l’estómac, a les anques i a la espinada. Ningú no acudí a auxiliar-lo. Deu minuts més tard, amb moltes dificultats, aconseguia aixecar-se. Li rajaven dues vetes de sang, del cap i dels llavis, i se sentia molt marejat. Repenjant-se a la bicicleta, aconseguí arribar a la pensió. A la recepció no hi havia ningú. Agafà la clau i pujà a la cambra. Valent-se d’una tovallola ben nuada estroncà la sang, però vençut per un mareig insuportable es desplomà.\nMartí Gironell, Ramon Barnils, Emili Rosales, Marius Serra, Miquel Mas Ferrà\nNit de pau i Bones Festes Hem anat evolucionan...\nHola amigues i amics! ...\nBones festes blogaires! Que sapigueu preservar-vos...\nNova proposta a dos quarts de deu del vespre ...\nSopar a la fresca Divendres dia 8, a les nou del v...\nDe quina obra es tracta? No havia tornat a un ceme...\nUna altra proposta:Mentre ell va ser fora, els dos...\nUn altre text de fons de la nostra literatura "Tr...\nNou enigma Escometria una aventura immensa, aniri...\nUS DEIXO UN DELS TEXTOS MÉS DELICIOSOS QUE HE LLEG...\nNova proposta: 12 d'abril "Només entrar al pati -...


Barça en català, part VIII | nunca nueve\nBarça en català, part VIII\nAvui, en el Barça-Madrid, aclamat per l’afició del bar, hem intentat posar RAC1 a les televisions que tan de prop ens fan viure l’espectacle d’una forma d’entendre el futbol que no ve d’avui sinó arranca ja de Cruyff i Reixach. Sí, he escoltat la roda de premsa del Guardiola. 😉\nHe fet l’enquesta a tothom del bar, amb gent convençuda i contenta de posar RAC1. Una persona m’ha dit una cosa que és ben veritat: que en aquests de la ràdio el so ambient se sent menys o gens, i clar, això es troba a faltar. Però això no ha estat impediment per aconseguir sumar-lo al carro de canviar la locució d’aquests de GolTV que no veuen tres en un burro.\nPerò hem tingut un problema. La noia del bar, la filla concretament, de forma molt descortès casi ni m’ha dit que no, s’ha girat i ha marxat quan li demanava el comandament a distància.\nÉs veritat que per primer cop hem volgut fer el canvi des del primer minut, no a la segona part. És veritat que un Barça-Madrid és un partit especial. També és veritat que havia preguntat a tothom, que tothom ho permetia. També és veritat que quan he dit al públic assistent que la xinesa no ens deixava posar RAC1 la gent ha cridat en contra, però s’han estovat de seguida, el conformisme. I així no hi ha manera de fer una revolució, ni a Xina popular ni a la dreta de l’Eixample.\nDe fet, un lector d’aquest bloc m’ha preguntat perquè no ho havia canviat. Li he dit que no volien, i diu: “ah, no es pot?” No, no, si que es pot, però no deixa que ho faci.\nJo m’he sentit molt malament. Ofès diria.\nAquestes coses tan catalanes de demanar permís, de l’hospitalitat, del client sempre té la raó, de decidir les coses en assemblea respectant l’opinió de tothom. Tot això ha xocat frontalment amb el comunisme capitalista de la dinastia del Mao Tse Tung.\nPer què a la noia aquesta que ni li agrada el futbol i ni li va ni li bé que el comentarista digui “fora de joc” que “fuera de juego”, per què ha dit que no?\nJo crec que és perquè estem dins de la muralla xinesa i allà es fa el que ella vol. I se sent malament de no entendre el català. O pensa que tot va normal menys quan va a veure el partit un tal mai9.\nJo ja havia notat una certa tibantor en la mirada d’aquesta noia només en creuar-nos en entrar al bar. Francament fa de molt mal estimar una noia així. També he pogut sentir en la pròpia pell com ataquen els problemes de dissidència allà a la Xina.\nJo, com a mesura de protesta tranquila estil Gandhi només m’he pres un Nestea. Clar que ja havia picat unes braves abans de l’incident. Clar que al sortir hem pagat tres braves perquè els companys no les havien pagat.\nA veure com va el següent partit (recordo que aquestes situacions només es donen quan el partit del Barça el fa GolTV i servidor va al bar).\nSi em permeteu un altre apunt polític: crec que els problemes amb la immigració vindran més per aquests temes culturals (eh senyora, aquí ho fem així) que no pas per si treballen més que nosaltres o si tenen prestacions que no tenim.\nI sincerament, els occidentals fem bé d’embrutar la imatge dels Xinesos amb coses com el premi Nobel a un de la dissidència. I que no em vinguin amb històries si ara el pobre home ho passarà pitjor precisament perquè els occidentals li hem donat protagonisme. Els occidentals fem les coses bé per principis i si algú altre les tomba, tirem endavant per principis també.


Wood House Santa Cruz Silveira Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRua Frei Joao de Estremoz, Santa Cruz,Torres Vedras, Silveira, Silveira, Portugal, 2560-100 - Veure al mapa\nMés informació sobre Wood House Santa Cruz\nDissenyat tant per oci com per negoci, Wood House Santa Cruz està situat idealment a Silveira; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Wood House Santa Cruz asseguren una estada plaentera als seus clients. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com transport hotel/aeroport, servei de llançadora, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors, àrea de TV/saló compartit.\nL'ambient de Wood House Santa Cruz es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, forn microones són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen piscina exterior, buceig, pesca, pistes de tennis, equitació estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Wood House Santa Cruz la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Silveira.


Sense poder competir\nL'expulsió de Nacho en el primer minut de joc condiciona el duel de l'Associació Esportiva Josep Maria Gené davant el FC Barcelona (7-0)\nDilluns 10 d'abril del 2017 | General\nResulta més que difícil d'explicar un partit que mai va existir. La visita de l'Associació Esportiva Josep Maria Gené a la Ciutat Esportiva Joan Gamper no va permetre veure ni un sol matís de la versió habitual dels homes de Josep Maria Gené, que van veure com l'expulsió del porter Nacho en el primer minut de joc condicionava per complet la resta de duel i els impedia poder competir davant el FC Barcelona (7-0).\nMés enllà de jugar amb 10 futbolistes durant 93 minuts, el que va fer realment impossible l'objectiu de vèncer sent millor que el rival, tal com havia expressat Josep Maria Gené en la xerrada prèvia, va ser haver de jugar amb un futbolista de camp actuant com a porter. Sense porter suplent, la vermella a Nacho va fer que fins a tres futbolistes acabessin defensant la porteria de l'Associació sent Jordi Mateu l'autèntic protagonista amb fins a quatre parades de mèrit.\nAmb el capità i central ocupant la porteria, l'Associació va resistir durant uns primers 45 minuts on va disposar d'ocasions per ficar-se en el duel, com l'acció individual de Jordi Guardia o la de Georgy Kodzaev, però es va topar amb l'efectivitat del Barça, que gràcies a Juan Fernández (15') i Juan Miranda (33') va aconseguir anar-se al descans amb dos gols d'avantatge aprofitant al màxim les seves arribades a la porteria defensada per Jordi Mateu (2-0).\nMalgrat la circumstància inusual que es vivia sobre la gespa de la Joan Gamper, Josep Maria Gené va arriscar amb un doble canvi al descans a la recerca d'un primer gol que fiqués als seus en el partit però no va poder ser. Ni l'entrega, l'esforç i l'orgull dels futbolistes de l'Associació va evitar que el pas dels minuts diluís qualsevol possibilitat.\nEl segon acte va provocar un lògic desgast en els visitants, que amb 10 van començar a notar la inferioritat numèrica i van defensar amb tot aconseguint que la distància en l'electrònic només augmentara en cinc gols. Fernández (60' i 75'), Puig (63'), Sousia (65') i Enrique (75') van completar la golejada d'un Barça que es manté líder i acaba amb la dinàmica de sis jornades sense perdre d'una Associació Esportiva Josep Maria Gené que va voler competir i guanyar un partit que mai va arribar a jugar-se.\nGaleria de fotos a: https://goo.gl/xFNsKR


Festa Major de Sitges, el Garraf - Socpetit.cat\nEl dia 24 d’agost els sitgetans celebren la Festa Major en honor a Sant Bartomeu, i el dia 23 de setembre ho fan en honor a Santa Tecla, compatrons de la vila i de la Parròquia de Sitges des de l’edat mitjana. Són, ambdues, les festes més importants i significades dels sitgetans.\nEnguany, les festes de Sant Bartomeu tindran lloc del 19 al 26 d’agost, mentre que les de Santa Tecla seran del 14 al 24 de setembre.\nEn el programa d’activitats hi trobareu actes ben diversos i per a tota la família. Destaquen la festa infantil, concerts, cercavila, havaneres, cinema a la fresca, castell de foc, baixada dels balls populars, exhibició castellera, sardanes, tallers familiars, botifarrada…i molt més!\nConsulteu aquí el programa de la Festa Major de Sitges »


Collaret del Cau de les Goges - Museu d'Arqueologia de Catalunya - Seu Girona\nEl Cau de les Goges és una petita cova situada en el Congost del Ter, a Sant Julià de Ramis, que fou excavada el 1920 per Maties Pallarés i Paul Wernert. L’excavació, molt acurada, permeté datar l’ocupació de la cova en el Paleolític Superior, concretament en el període anomenat Solutrià (19000-16000 aC), que es caracteritza per una delicada talla del sílex, que produeix eines de gran bellesa. Quedà per excavar una zona prop de l’entrada, fins que la reprengueren, entre 1933 i 1934, Francesc Riuró i Carles de Palol.\nFruit d’aquesta segona excacació fou la troballa, a més de noves eines de sílex, d’un conjunt format per 28 petxines de Dentalium, juntament amb 9 closques de cargol perforades i una dent de cèrvol, també perforada. Aquest conjunt permeté la reconstitució del collaret que avui presentem.\nMés tard, l’any 1959, Lluís Pericot dirigí una darrera campanya d’excavacions en aquesta cova, campaya que fou finançada per la Wenner-Gren Foundation for Anthropological Research, fundada el 1941 i amb seu a New York.\nAl llarg d’uns quaranta anys, doncs, el Cau de les Goges concentrà els esforços de noms destacadíssims de la recerca prehistòrica del moment. No és d’estranyar, ja que el Congost del Ter i tota la muntanya de Sant Julià de Ramis constitueixen, per la seva estratègica ubicació, un dels punts clau per a l’estudi arqueològic de les comunitats que han viscut en aquesta terra des del Paleolític Inferior fins als nostres temps, de manera gairebé ininterrompuda.