Em dic Ferran Subiranas i Malleu, vaig neixer a Palafrugell el 24 d´octubre de 1932, a casa meva és guanyaben la vida venent carbó i em vaig fer farts de repartir-ne, però he estat, soc i seré un mecànic industrial, un manyà dels de tota la vida.\nEl 1961 em vaig casar amb la Maria Fortià i Poch.... a que fem bona parella?\nSom pares d´una filla, la Silvia i avis d´un net, en Ferran, si els voleu conèixer premeu aqui\nEl que més em sentireu a dir, probablement, és aquesta frasse:\nPer el que hem vingut a fer a aquest mon... tant se val que ens hi quedem, no?\nM´agrada anar a pescar, esquiar...\ni també viatjar, si voleu, podeu veure prement aqui unes quantes fotografies d'un viatge al Carib el novembre del 2003\nPerque em conegueu una mica més, inclueixo a continuació unes narracions publicades a la\nescrites per l´amic\nJOSEP ROURA i ROQUÉ\nla nombre 59 del setembre del 1998:\nNando Subiranas i el parapent\nCrònica d´un accident anunciat\nEn Fernando Subiranas ja feia temps, anys, que somiava volar com els ocells. La passió per volar la tenia i encara la té tan arrelada que, en cas d´una hipotètica reencarnació, li agradaria tornar al món convertit en gavina. Més d´un cop ha confessat que per ell -que a més de volar també li agrada el peix- això seria el súmmum.\nAquesta dèria el feia estar neguitós i quan anava pels seixanta, en Nando, per alliberar-se del trauma que arrossegava, va pendre un determini heroic. Va decidir llançar-se en ala de pendent! Ni els concells ni els advertiments de familiars i amics hi van poder fer res. Abans d´arribar a vell volia vèncer la llei de la gravetat. O ara o mai!\nDe fet en Nando, sense adornar-se´n i a la seva manera, ja havia anat aprenent a volar mentre feia quatre musclos pel cap de Begur tot observant les gavines que, majestuoses, s´enlairaven per damunt dels penya-segats de la costa. Li venia salivera veient-les volar sense esforç aparent igual que Ricard Corbí, que lliscava per l´aire en el seu parapent aprofitant els corrents de "ladera" -aquells que la marinada genera en topar amb els espadats de la costa.\nA la vida real, quan toca de peus a terra, en Nando fa de manyà i per sentir a dir és una xèia, però el que a ell l´apassiona no és pas la seva professió sino els esports d´aventura que va comencar a practicar quan ja era gran. A més del parapent ha fet esquí, pesca submarina, rafting..Li agraden les emocions fortes i sembla que només pugui estar content quan rep alguna patacada. Hi ha qui diu que és masell i que si no té maldecaps, se´ls busca!\nFernando Subiranas, als seixanta-cinc anys, volant com un ocell sortit del niu.\nEl cas és que vaig anar a veure en Nando un mes i mig després que hagués patit un seriós accident. No era pas el primer que patia, però segons ell assegura, serà l´últim. I això no pas perquè no es vegi en cor de superar-lo físicament o psíquicament. Si en Nando no torna volar en tindrà la culpa el seu entorn familiar i especialment el seu instructor que no vol maldecaps ni responsabilitats.\nFins a aquest moments, el nostre personatge, ha fet cianquanta-cinc sortides amb un total de vuit hores i quaranta-set minuts de vol. Comparades amb les sis-centes que havia fet en Corbí als quaranta anys, pot semblar poca cosa, però tenint en compte la seva edat, es pot considerar un miracle que se n´hagi sortit i que ho hagi pogut contar. El seu propi rècord de permanència a l´espai és de mitja hora, amb un recorregut en línia recta de vuit quilòmetres. En competició els rècords absoluts d´aquesta modalitat de vol són cinc mil sis-cents metres de màxima alçada, o teulat, amb un recorregut de cent quarante quilòmetres, que representa entre tretze i catorze hores sense tocar terra. La màxima aspiració per a un pilot de parapent és entrar als núvols. La importància d´aquest esdeveniment és comparable amb el d´un navegant quan passa el Cap Horn (el Cap de la Banya) o al d´un alpinista quan fa un cim a l´Himàlaia. En Nando va estar a punt d´aconseguir-ho. Volant, volant, arribà prop dels dos mil metres. Les tèrmiques -una mena de minitornado o bombolles d´aire- l´empenyien amunt, amunt i a la vegada el groxaven com si fos un paper de fumar. Només li va faltar el canto d´un duro, però un mareig i un cap rodó espantós -res a veure amb la por- li van fer deixar-ho córrer per a més endavant....\nEn Nando té videos impressionants, increïbles, filmats enlaire, quan vola. És com si t´hi trobessis. També pot ensenyar un grapat d´excel.lents fotografies i ara, darrerament, una pila de radiografies. De resulta de la gran patacada els ossos de la cama dreta li van quedar engrunats com una magrana i els porta apuntalats amb infinitat de claus i cargols, més dels que es puguin torbar al seu taller. En Nando no es plany pas. Sap molt bé que aquesta mena d´accidents són el preu que s´ha de pagar per poder gaudir uns breus instants fins a límits insospitats, quan la descàrrega d´adrenalina t´enlaira a l´infinit.\nD´anècdotes no n´hi falten. Un dia el parapent li va quedar penjat dalt d´un pi. Un altre, en comptes d´aterrar, va amarar. Una vegada que es llençà des del Turó de l´Home, un inoportú banc de boira li va fer perdre l´erma i en comptes d´anar a parar a un planer que li habia senyalat el monitor, va caure en mig d´un camp de blat de moro. Dues xicotes molt eixerides, que no havien vist mai un home ocell de tan a prop, anaren a demanar-li un autògraf. Llàstima del pagès enfurismat que els va esguerrar la calada mentre reclamava danys i perjudicis a en Nando i al seu company, convocat per ràdio per a ajudar-lo.\nL´últim i més seriós accident va ser degut a una veritable malestrugança, no pas per falta de pràctica. Les condicions meteorològiques eren les més adients per a volar. Al cim del Rec ses Gràies el vent bufava a uns quinze quilòmetres per hora, però en el moment de baixar, per culpa d´una inesperada alenada de llevant li fallaren els càlculs i en comptes d´aterrar a la platja Fonda va anar a parar a les roques de sota ca l´Arruga. A peu clot, ajudat pel seu company Ricard Corbí, arribà al cotxe. Una vegada a casa, després de dutxar-se, li va entrar gana i fins que no va haver ben dinat no va marxar a urgències a l´Hospital de Palamós. Els traumatòlegs van decidir que, tip com estava, no podien operar-lo. Després d´esperar un parell de dies per tenir-lo en condicions, quan els metges suaven tinta per arreglar aquell trencaclosques d´ossos, el pacient, tranquil com un pèsol, ja rumiava quina en faria.\nMalgrat els anys i les patacades, no és pas probable que minvi l´ànsia aventurera d´en Fernando Subiranas. No hi ha res a fer. Aquest palafrugellenc de soca-rel, nascut al mig de la vila, és prou capaç de jugar-se l´altre cama per poder enlairar-se com les gavines. Però, per si de cas li fallés la somiada reencarnació, seria just que, com a mínim, pogués tenir al cel una plaça d´àngel assegurada.\nEn Nando intentant aixecar el vol\nla nombre 121 del novembre del 2003:\nEn "Nando" torna a volar, però ara en tàndem...\nAviat farà sis anys que en "Nando" Subiranas va patir un greu accident mentre practicaba el seu esport preferit: el parapent. Aleshores va prometre que mai més no tornaria a volar. Bé, de fet ho va haver de dir obligat i agafat per una orella, però els qui coneixem en "Nando" de primera mà, sabíem que en un moment donat, tard o d'hora, trencaria aquell jurament absurd que va haver de fer a contracor. Una complicada operació i un any fatigós i llarg li van servir per recuperar-se i després de molt més de temps ha pogut, finalment, tornar a veure els teulats, les valls i les muntanyes com els ocells.\nDurant aquest llarg període d'abstinència aquest home no s'ha pas estat sense fer res. Ben al contrari. Tant bon punt el traumatòleg li va donar l'alta s'afanyà a experimentar d'altres esports d'aventura i d'alt risc: muntanyisme, esquí, rafting, canyoning, etcètera. Com hi ha Déu que li agrada l'orgue! De tota manera i a part de tot aixó, com aquell qui no fa res, sempre ha procurat mantenir el contacte amb els seus amics aficionats al parapent. En particular amb en Ricard Corbí, per a qui sempre ha sentit una gran admiració i una sana enveja. Per cert que, en Ricard, tal com ja tenia pensat feia temps, als cinquanta anys va endreçar el nivell i la paleta i ara, sense els lligams de la feina, sempre que el temps hi acompanya, pot volar des del matí al vespre i dedicar-se a comercialitzar un reguitzell d'esplèndides fotografies aèries a través de la seva empresa "Bon vent de l'Empordà, SL".\nLa relació del nostre personatge amb els "homes-ocell" consisteix bàsicament en fer de suport logístic. El parapent es pot practicar amb motor o sense i la feina d'en "Nando" és tenir cura de portar els pilots al cim de la muntanya, a un lloc adient, des d'on es puguin enlairar sense problemes. Després els ha d'anar a recollir allà on hagin aterrat, que sol ser sempre un punt preestablert. Quan no els pot acompanyar no queda cap més remei que donar la clau del cotxe al primer que troben i que els vulgui fer el favor de portar-los a baix. Sembla que els que practiquen aquest esport a més de ser molt solidaris són d'una bona fe extraordinària.\nVe't aqui doncs que els amics d'en Nando, agraïts pel seus serveis, li van prometre que un dia se l'endurien a volar en tàndem. És a dir, el portarien de "paquet". Cal tenir en compte que aquesta especialitat no és pas com si et llancessis en paracaigudes amb algú arrapat a tu com una pallerida. Volar de dos en dos és molt més complicat que volar sol i és per això que els pilots que s'hi dediquen han d'aprovar un difícil examen per obtenir el carnet. Va ser un seu amic, el farmacèutic barceloní Carles Botet, pare d'un vailet molt trempat que ara ha fet tretze anys, qui es va encarregar de fer volar en "Nando". El titular i l'acompanyant han d'estar molt compenetrats i ho han d'anar provant fins que surt bé. El moment més compromès és a l'hora d'agafar embranzida, de cara al vent, corrent com una moto rostos avall, fins que s'infla l'enorme vela del parapent, d'uns dotze metres d'envergadura. Té molta importància verificar la direcció i la velocitat del vent i si bufa a més de força tres, que són uns 25 quilòmetres l'hora, no cal ni provar-ho. És millor deixar-ho corre per un altre dia. Si al primer intent el vol no surt bé, s'ha de recomençar de zero: Plegar el parapent, fer marxa enrere i tornem-hi que no ha estat res. Un esforç esgotador que només es pot arribar a compensar amb aquesta gran il.lusió per enlairar-se.\nEn "Nando" i en Botet abans d'aixecar el vol. Foto: arxiu F. Subiranas\nEl dia escollit, maldant, maldant, van anar per terra un parell de vegades. L'acompanyant, en aquest cas en "Nando", és qui havia de marcar el pas i el pilot qui estirava les cordes i menava l'enginy volador. A la primera temptativa el nostre amic va quedar entortolligat entre el cordatge del parapent i la còrpora del farmacèutic. Per sort, l'incident es va saldar només amb quatre rascades sense massa importància, que en la versió oficial es va fer abastant figues. Tothom ho sap que les branques de les figueres són molt traïdores...\nA la tercera va la vençuda i amb la vela del parapent oberta de bat a bat, en "Nando" tornava volar a una alçada de 2.000 metres sobre el nivell del mar. Més amunt, a dalt del cel, a 2.800 metres, s'hi veia en Ricard, com un petit punt perdut a l'infinit.\nLa "Meca" del parapent, el principal punt de trobada, és Castejón de Sos, a la província d'Osca, a pocs quilòmetres de Benasque. Un lloc privilegiat que disposa d'una completa infraestructura per a la pràctica del vol lliure: escoles de vol, un refugi conegut com El Pájaro Loco i camps d'aterratge per ultralleugers, ala delta i parapent, situats als afores del poble amb l'imponent cim de l'Aneto i el Massís de La Maladeta, cap el nord-est. Els practicants del parapent i de l'ala delta aixequen el vol des d'un punt anomenat El Liri, poc abans d'arribar a dalt del Gallinero, una muntanya de 2.728 metres. No deu ser pas per casualitat que una d'aquestes pistes d'aterratge estigui situada al costat del cementiri.\nEl vol en tàndem d'en "Nando" es va limitar a baixar de dret fins al camp base i només va durar una mitja hora, però entremig va tenir ocasió de ser gronxat per una tèrmica, un remolí o bombolla d'aire ascendent que sovint acaba formant un núvol vertical o cúmul. Com que en "Nando" és propens a marejar-se, va arribar a baix com una sopa, però més content que un gínjol i com és de suposar completament realitzat.\nPer altra banda, a l'amic Ricard, amb un vent petit, tèrmiques benignes i ganes d'aventura, li va faltar poc per travessar els Pirineus. El vent l'havia empès molt a prop d'una colla que feia el dinar a la campanya i va decidir aterrar quan la bafarada d'arròs a la cassola li va fer venir gana. Això sí, entre baixar i plegar els arreus, va arribar a taula quan ja anaven per les postres. Sort que l'arròs de muntanya, fred i pastat com era, encara tenia tots els gustos. La colla d'aquell país, de gent tan acollidora, després d'obsequiar-lo amb una llarga sobretaula va tenir la gentilesa de deixar-lo al peu de la carretera local, allà on, més tard, en "Nando" i els seus companys l'anirien a recollir.\nTot plegat no serien res més que simples anècdotes si no fos que el nostre personatge ja ha fet més de setanta anys i segons ell mateix reconeix, encara no ha posat seny. Se li fa difícil controlar els seus instints més primaris. Té la dèria de volar i la seva gran il.lusió no és res més que sentir-se lliure com un ocell.\nMentre que el parapent està catalogat com a un esport d'alt risc, els qui el practiquen no ho veuen pas així. El mateix Corbí sosté que el risc real és viure la gran aventura de la vida i amb aquesta filosofia poden experimentar sensacions inoblidables sense necessitat de tocar de peus a terra. No costa gaire d'entendre: volar enlaire ha de ser sensacional, ja que a més de servir per poder observar el món des d'una certa distància ha de servir també per retrobar-te a tu mateix, lluny de terra i més lluny encara, del gavadal d'animalades que segreguen la trepa d'insensats que la volen salvar.\nEn fí.. aquest soc jo!\n...i aquesta, una web cam "en directe" del meu entorn: Calella de Palafrugell\nweb cam pertanyent a


M’ho passo molt bé a les sessions del Voluntariat per la llengua! | Voluntariat per la Llengua\nInici | Blog | M’ho passo molt bé a les sessions del Voluntariat per la llengua!\nM’ho passo molt bé a les sessions del Voluntariat per la llengua!\nEnviat per editorvxl el dc., 11/05/2016 - 11:54\nEl Voluntariat per la llengua (VxL) col·labora amb entitats diverses per formar parelles lingüístiques en àmbits específics (com ara el de la diversitat funcional) i, d’aquesta manera, donar resposta a les necessitats en concret de diferents col·lectius.\nAquest és el cas de la Fundació Ramon Noguera de les comarques gironines, amb què el VxL del Centre de Normalització Lingüística (CNL) de Girona col·labora des del 2015.\nEl grup de conversa del VxL (format per una voluntària i 6 aprenents) es troba una hora a la setmana al Centre Especial de Treball de Llagostera, un centre de dia que ofereix un servei de teràpia ocupacional a persones adultes amb discapacitat intel·lectual.\nL’objectiu de les converses, a part de millorar l’expressió oral en llengua catalana, és potenciar i mantenir les capacitats i les habilitats dels aprenents per tal d’aconseguir una màxima integració social i laboral, i així millorar la seva qualitat de vida.\nCompartim amb vosaltres els testimonis d’una de les aprenentes i de l’educadora de la Fundació:\nLa Carme Fuyà té 55 anys, és veïna de Llagostera i assisteix al Servei de Teràpia Ocupacional Llagostera de la Fundació Ramon Noguera. Li agrada la pintura, la informàtica, aprendre català i estar informada de l’actualitat. Li hem preguntat sobre la seva experiència com a aprenenta en un grup de conversa conduït per una voluntària, la Carme, i que s’emmarca dins del programa Voluntariat per la llengua.\nT’agrada participar en el Voluntariat per la llengua?\nMolt i molt, ara ja hem acabat les sessions, però m’agradaria molt poder continuar.\nQuè t’agrada més de les sessions que fas amb la Carme?\nAprendre a enraonar en català i a vocalitzar, perquè em costa una mica.\nQuin tema dels que heu parlat és el teu preferit?\nEl de la política, perquè un dia o un altre, m’agradaria ser una noia política. I també em va agradar el tema del menjar, perquè va bé que la Carme expliqui coses, en sap molt.\nT’ho passes bé a les sessions?\nSí, molt bé.\nAnimaries a tots els teus companys que hi participessin?\nSí, s’ho passarien molt bé.\nEntrevista a Lourdes Anglès, educadora del Servei de Teràpia Ocupacional Llagostera.\nCom valoreu l’experiència de participar en el Voluntariat per la llengua?\nMolt positiva, la veritat és que l’experiència ha estat molt enriquidora. La Carme, la voluntària, s’ha adaptat als grups d’aprenents segons els seus coneixements i interessos. Porta el material molt ben preparat, molt visual i entenedor a través d’imatges. Com a dinamitzadora del grup i mitjançant eines pedagògiques, dóna peu a treure el màxim partit de cada aprenent i de cada tema. Utilitza un ampli ventall de vocabulari, detecta barbarismes i rectifica les paraules incorrectes. En definitiva, una molt bona dinàmica de grup.\nPer què heu animat els aprenents a participar-hi?\nPer tal que tinguin un millor coneixement de la llengua catalana. Per compartir noves experiències i alhora aprendre dels altres.\nQuins beneficis els han aportat les trobades amb la voluntària?\nPassar una bona estona parlant de temes propers i de la vida quotidiana i, a la vegada, aprendre una mica més de vocabulari català dia a dia.\nHi ha algun aspecte negatiu o que es pugui millorar?\nPotser estaria bé poder comptar amb material didàctic.\nImma Torres, tècnica del Servei Local de Català de Girona, del CNL de Girona


CUBYSUP, paddel surf pel delta de l'Ebre - Hostal Cling 43\nEl cubysup és el paddel surf. Ideal per poder veure el riu Ebre o les dos baies des una altra perspectiva.\nConsta de 3 peçes on es poden posar al maleter del cotxe, pràctic, fàcil de navegar i de netejar.\nL’hostal Cling 43 és el primer Bed & Breakfast a Deltebre i a la zona de Tarragona. Un hostal amb encant per poder gaudir d’uns dies al delta fent activitats, relax i com lo una de les millors gastronomies d’Espanya.\nSKU: cubysup Categoria: Deltegem


FAQ Del Esperanto: Parte 8\n9. Quines són algunes de les objeccions més comunes a l'esperanto? Com responen a elles els parlants de l'esperanto?\n(Estic en deute amb Ken Caviness per preparar aquest material. S'han corregit les cites.)\nQue potser no es parla ja a tot el món l'anglès?\nÉs interessant que mentre que l'anglès era parlat per prop del 10 % de la població del món el 1900, i per prop d'un 11 % el 1950, és parlat avui dia per prop d'un 8,5-9 %. La conclusió és que, per a més del 90 % de la població del món, l'anglès no és de facto un mitjà de comunicació internacional.\nL'anglès és una llengua molt difícil d'aprendre a menys que us hagin submergit en ella des del naixement.\nL'ortografia de l'anglès es diu que és més difícil que la de qualsevol altra llengua excepte el gaèlic. La gramàtica anglesa, encara que pot ser bastant simple, està farcida d'excepcions. Els verbs són molt sovint irregulars. Molta gent simplement no està disposada a dedicar uns quants anys d'esforç per aprendre'l!\nL'anglès ha guanyat la seva actual situació a causa del poder econòmic i polític actual dels països de parla anglesa. En el passat, cada superpotència ha vist breument la seva llengua usada internacionalment: França, Espanya, Portugal, l'Imperi Romà. De fet, una de les raons principals per les quals l'esperanto mai va ser adoptat per la Lliga de Nacions va ser que França va bloquejar els esforços per adoptar-la. Aleshores, el francès era "la llengua internacional", i França esperava que romangués en aquesta situació per a sempre. En un termini de vint anys es va demostrar que anaven errats.\nEncara que moltes persones a tot el món estudien l'anglès i pensen sovint que el parlen bé, el nombre d'elles que pot participar en una conversa no trivial en anglès en països de parla no anglesa és molt petit. Saber anglès pot ser suficient per a sobreviure com a turista en molts llocs, però per a poc més.\nUn esperantoparlant xinès va descriure l'esperanto com una 'encaixada de mans lingüística'. Quan dues persones es donen la mà totes dues es desplacen a mig camí. Quan dues persones parlen esperanto totes dues han de fer l'esforç d'aprendre una llengua relativament fàcil, neutral en comptes de que una persona hagi de fer l'enorme esforç d'aprendre la difícil llengua nacional de l'altra persona i que l'altra persona no hagi de fer cap altre esforç excepte el de corregir els errors del seu interlocutor.\nL'esperanto no és una llengua de debò, oi?\nSí, sí que ho és. S'ha utilitzat en totes les circumstàncies concebibles durant més de 100 anys. Tot el que calgui dir, es pot dir en esperanto.\nEs diu que Umberto Eco, abans que comencés a donar suport a l'esperanto, va dir una vegada a classe que l'esperanto no era una llengua de debò "perquè no es pot fer l'amor en esperanto". Més tard una noia li va escriure i confessar, amb certa vergonya: 'Em sap greu professor, però sí que és possible fer l'amor en esperanto. Jo ho he fet'.\nPersonalment, no ho crec. Vull dir, no crec que ella digués això realment. Oh, deixem-ho estar. ; -)\nPodria una llengua universal trencar-se en dialectes?\n(1) l'esperanto es va pensar per a ser la segona llengua, així romandria relativament intacte: la gent crea sobretot argot, dialectes, etc., en la seva llengua materna.\n(2) L'esperanto està pensat per a un ús intercultural, per tant l'abús de col·loquialismes, etc., perjudicaria les possibilitats de ser entès (i això és en teoria el que es pretén). Aquest fet actua com a influència estabilitzadora de la llengua.\nEls dialectes regionals apareixen quan la gent es comunica sobretot amb els seus veïns geogràfics i rarament amb pobles més llunyans. Els dialectes tendeixen a desaparèixer quan domina la comunicació de llarg abast (com es pot comprovar en moltes parts del món després de la introducció de la ràdio i de la televisió). Hi ha també l'observació no insignificant que l'esperanto no ha format cap dialecte en els seus més de cent anys d'existència.\nPot una llengua artificial tenir la seva pròpia literatura?\nL'esperanto té gairebé tanta literatura (original, no traduïda) com qualsevol altra llengua d'un nombre similar de parlants. El fet que no se n'hagi sentit parlar no significa que no existeixi.\nHeu sentit parlar d'Auld, Szathmari, Kalocsay? I de Galloway, Gray, Kelman? Probablement de cap d'ells, però segurament ningú no es llançaria a proclamar que Escòcia no té una cultura literària.\n[Diverses desenes de milers de llibres s'han publicat en esperanto; la biblioteca de l'associació britànica de l'esperanto té 30 000 volums. Hi ha prop de 100 periòdics d'una certa importància, més incomptables butlletins locals i els butlletins de notícies. En un moment hi va haver fins i tot un periòdic diari en esperanto! No tinc cap idea de com s'ho van fer per distribuir-lo puntualment als subscriptors. -- Ed. ]\nNo és "massa europeu" l'esperanto?\nAquest tema sempre ens porta a la diferència entre aglutinació o arrels separades. O (i ja sé que és simplificar massa) llengües 'orientals' o 'occidentals'. Algunes persones pensen que cada concepte ha de tenir la seva pròpia arrel, d'altres s'estimen més començar amb un joc d'arrels bàsic i anar modificant-lo. Dues maneres de pensar incompatibles.\nConsidero que l'esperanto és un bon compromís entre el pensament "occidental" basat en les arrels i el pensament aglutinant 'oriental' (altra vegada, en línies molt generals). Coneixent l'hongarès, m'encanta l'elegància simple de la construcció de paraules en esperanto. [A diferència de la majoria de les altres llengües d'Europa, l'hongarès no és indoeuropeu; ve d'una família lingüística totalment distinta. Així, té tan poca relació amb l'esperanto com l'anglès amb l'àrab, per exemple. ' Ed. ]\nPenso que a l'esperanto hi ha alguna cosa per a tothom, tant se val quin sigui el seu origen lingüístic, i que aquesta és una raó important per la qual és el més encertat dels idiomes auxiliars.\nL'altra nit sopava, aquí a l'àrea de Detroit, amb Koralo Chen, un parlant de l'esperanto de Xina, que viu molt prop de Hong Kong. Li vaig presentar aquesta objecció. Em va contestar que ell havia sentit sovint aquesta objecció però que a ell li semblava que tenia poca lògica. En la seva part del món els idiomes principals són totalment diferents. Saber xinès no ajuda a aprendre a parlar coreà o japonès, per exemple.\nPuc entendre perquè aquesta objecció té molt de sentit per a alguns occidentals, però en canvi no té absolutament cap sentit per aquells xinesos, que com Koralo Chen, necessiten d'una llengua no teòricament perfecta sinó molt pràctica d'aprendre per tal de comunicar-se internacionalment.\nHem de crear una llengua amb paraules d'arreu del món?\nManuel M Campaña:\nL'Associació per a la Llengua Auxiliar Internacional (IALA) va investigar aquest punt científicament, i va arribar a la conclusió que ja que hi ha actualment 6.170 idiomes en el món (no incloent-hi dialectes), no existeixen indicis que una llengua artificial amb una paraula de cada llengua "natural" hagués de ser més popular. Seria de fet un poti-poti impossible de fer servir.\nAquesta objecció ha estat tractada àmpliament pel professor Pierre Janton. Breument, hi ha dos fets importants a considerar. Primer de tot, hi ha milers d'idiomes en el món i si l'esperanto hagués procurat crear el seu vocabulari a partir del 10% d'ells, s'hagués obtingut simplement una llengua que seria molt difícil d'aprendre per a tots en comptes de l'esperanto que és relativament fàcil per a tothom.\nEn segon lloc, l'extensió mundial de la ciència, comerç, tecnologia, geopolítica , oci, etc., euroamericanes, ha significat que molts termes tècnics d'idiomes "occidentals" s'han incorporat en el vocabulari de molts altres idiomes també. Així doncs, de fet, la base europea per al vocabulari de l'esperanto és molt més internacional del que sembla a primera vista.\nTot i això, aquesta objecció és realment irrellevant perquè l'internacionalisme de l'esperanto ' o de qualsevol altra llengua planificada ' no pot residir en el seu vocabulari per la raó tot just esmentada.\nDe fet, el què fa de l'esperanto una llengua veritablement "internacional" (a diferència d'una llengua del "món" com l'anglès) és la seva flexibilitat semàntica extraordinària que permet que els parlants de diverses famílies lingüístiques tradueixin el seus propis esquemes de pensament directament en esperanto i produeixin alguna cosa que és perfectament intel·ligible i gramaticalment correcta.\nNo és difícil l'esperanto per als parlants d'idiomes no indoeuropeus?\nEls parlants de llengües no-indoeuropees agraeixen la teva actitud protectora, però ells es valen per si mateixos, i l'esperanto és molt popular a Hongria, Estònia, Finlàndia, Japó, Xina, Vietnam... El president de l'Associació Universal d'Esperanto de 1995-1998 va ser un coreà, professor d'economia a la universitat. La reunió internacional amb més gran assistència en 5000 anys d'història xinesa va ser el Congrés Universal d'Esperanto de 1986 a Pequín, tant pel nombre de delegats com pel nombre dels països representats.


Bloc - Compromís per Silla: L’AJUNTAMENT NO INFORMA\nL’AJUNTAMENT NO INFORMA\nEn mig d'una crisi econòmica que tiny de negre l'actualitat política, assistim a una eclosió social de les comunicacions. La societat i especialment la joventut, trobem natural la comunicació que ha permès el desenvolupament de la tecnologia, de manera que la conformació de l’actualitat s'ha transformat amb la web 2.0, el social media i la digitalització en general. Hui més que mai la comunicació està en el centre de les nostres vides, i també més que mai hem entès que cal estar format per a estar informat dins de la multiplicitat de les xarxes.\nEn Compromís tenim clar aquests fets i hem procurat i procurem que el veïnat estiga ben informat des de fa temps. Sempre hem contribuït al debat i a l'argumentació pública sobre els assumptes del poble, i per tant hui, a través dels canals que obri la tecnologia, intentem raonar públicament i amb transparència. La nostra pàgina a facebook està contínuament informant de les nostres activitats i preocupacions i també arrepleguem i enllacem la informació sobre el poble i les seues polítiques que captem arreu la xarxa. Açò ho fem perquè creiem que la transparència, el diàleg i la fluïdesa comunicativa milloren i realitzen la democràcia.\nTambé pensem que l'Ajuntament ha de vetlar per evitar el desconeixement dels assumptes públics, i que, per tant, ha de tindre una actitud activa en la pedagogia , la qual cosa suposa tindre òrgans d'expressió i publicitat, que puguen contribuir a la formació d'una opinió pública sensata i capaç de debatre els problemes que en afecten a tots. En aquest sentit, trobem a faltar altres èpoques on existia un mitjà escrit o més d’un (BIM, El Punt, Magazim,...) que donaven espai al discurs de la diversitat de sensibilitats polítiques, i del mateix govern municipal. Actualment, l'Ajuntament no informa, està mut i el ciutadà s'informa per la premsa generalista, si aplega.\nEns sobren exemples: el nul tractament informatiu de les inundacions, on poques explicacions va rebre el veïnat; les notícies sobre el Pla d'Ajust, que coneixem amb comptagotes; el mutisme sobre les actuacions polítiques de futur immediat, com el tema de personal i pressupost, etc.; o les cues a l’oficina d’informació per a reclamar sobre l’IBI.,,\nMai hem patit tanta desinformació del consistori. L`Ajuntament no es pot excusar en qüestions econòmiques, perquè posar a la web de l’ajuntament aquestes informacions és una qüestió de voluntat, no de diners. Mantenir un blog actualitzat, o una pàgina de facebook fluida, o una web rica en continguts, són alternatives viables. Des de Compromís recordem que l’ajuntament té l’obligació de mantindre informada la ciutadania i resulta ben contradictori que en una época on la tecnología ens permet estar a “un click” de tot, la nostra web municipal ens mostre 4 fotos de tant en tant i prou. No saben o no volen contar-li al poble el que passa?\nAnna Perpinyà. Secretària del Bloc de Silla\nPublicat per Bloc de Silla el dia 27.11.12\nLA DENÚNCIA DE COMPROMÍS PER SILLA CONTRA EL TRANS...\nEL VOT D’ESQUERRA UNIDA I ELS VERDS IMPEDIX BAIXAR...


Pilar Eyre: "Corinna temia acabar morta com Lady Di"\nPilar Eyre: “Corinna temia acabar morta com Lady Di”\nCorinna, en un photocall Europa Press\nL’aniversari de la mort de Diana de Gal·les sempre provoca que es recordin alguns dels episodis més mediàtics de la seva vida. Avui és Pilar Eyre qui s’aprofita d’aquesta efemèride per fer un article amb ella i Corinna com a protagonistes. Què tenen en comú? En primer lloc, que el rei Joan Carles va lligar amb ambdues. I, sobretot, que la princesa Corinna hauria reconegut públicament que li feia por acabar com ella per culpa amb la seva aventura amb el rei emèrit.\n“No vull acabar com Lady Di, em fa por morir com va fer ella”, hauria sentit cridar a Corinna a la casa de Londres. La cronista ho explica: “Corinna va confessar que algú havia deixat un llibre sobre Diana a la taula del seu apartament a Suïssa i que, l’endemà, una veu la va amenaçar durant una trucada: “Hi ha molts túnels entre Mònaco i Niça”. Corinna va declarar que, per aclarir aquestes amenaces, demandaria els serveis secrets espanyols”.\nUna figura important que també va ser com a inspiració per a l’advocat de la reina Letícia quan van signar els acords prematrimonials amb Felip. Explica Pilar Eyre: “El seu advocat va aconseguir que signés uns acords en cas de divorci molt avantatjós per a ella, ja que aconseguiria dues cases: “A tu t’han de tractar millor que a Lady Di”. No se sap què hi ha de llegenda i què de realitat, però”.\nSembla que l’exemple del mediàtic divorci de Diana i el príncep Carles hauria servit com a exemple per a diverses princeses posteriors, que haurien fet l’impossible per acabar en millors condicions econòmiques que ella.


Actualitzada 27/08/2018 a les 19:23\nLa ministra Delgado s’ha reunit amb Anna González, la veïna de la Seu d’Urgell que va impulsar la iniciativa "Per una llei justa" després de morir atropellat el seu marit quan anava en bici\n© Justícia es compromet a endurir penes per omissió de socors en accidents\nLa ministra de Justícia, Dolores Delgado, s’ha compromès aquest dilluns a buscar el consens necessari entre els partits polítics per dur a terme una reforma del Codi Penal que endureixi els homicidis per imprudència i l’omissió de socors en els accidents de trànsit.\nAixí li ha traslladat a Anna González, que va perdre el seu marit el 2013 després de ser atropellat amb la seua bicicleta per un camió i fugir el conductor i que lidera des de fa tres anys la iniciativa "Per una llei justa", per escometre l’esmentada reforma del Codi Penal, segons ha subratllat la promotora després de la reunió que han mantingut avui al Ministeri de Justícia. En l’esmentada trobada també han participat el ciclista Alberto Contador i representants de la Federació Espanyola de Triatló i de la Federació Espanyola de Ciclisme, que donen suport a la causa que lidera González.\nEn la roda de premsa posterior a la trobada, Anna González ha traslladat als periodistes que la titular de Justícia ha acollit "molt bé" la causa i s’ha compromès a ajudar, si bé ha apuntat que no hi ha un compromís "seriós amb dates", ja que, segons els ha dit la ministra, "cal fer-ho bé, sense pressa i buscant el consens amb tots els partits".\nLa líder de la iniciativa li ha demanat a la ministra la major celeritat possible per emprendre l’esmentada reforma, ja que "es perd el temps" i cada vegada hi ha "més víctimes desprotegides". No obstant això, González li ha dit que des de la iniciativa "Per una llei justa" continuaran buscant el consens entre els partits polítics.\nEl març de 2017 González va portar al Congrés 200.000 firmes per demanar als partits l’esmentada reforma, una proposició de llei que finalment va ser presentada pel grup popular el setembre del mateix any i la presa en consideració de la qual es va aprovar amb el suport de 337 diputats. Tanmateix, aquesta proposta encara espera ser votada a la Comissió de Justícia i, segons han dit, no té el mateix suport per part dels polítics després de ser presentades diferents esmenes a l’articulat de la llei.\nGonzález insta els partits a impulsar la modificació de l’article 142 del Codi Penal, que regula l’homicidi per imprudència, i el 195, que contempla l’omissió del deure de socors. Sobre el primer, González demana canvis perquè vagin a judici tots els accidents mortals o amb resultat de lesions quan hi hagi hagut una imprudència més greu o lleu per part del conductor, amb l’objectiu que els atropellaments d’aquest tipus deixin de resoldre’s per la via civil. Respecte a l’omissió de socors, exigeix que es recuperi en la legislació aquest deure i, per tant, tingui retret penal la persona que n’abandoni un altre, encara que ja hagi mort.\nDolores Delgado ha traslladat a González que dóna suport als punts de la reforma del Codi Penal i també ha comentat la possibilitat de "capacitar fiscals i jutges en sinistres viaris perquè tots estiguin preparats en atendre les víctimes".\nEl ciclista Alberto Contador s’ha mostrat "optimista" després de la reunió amb el Ministeri i ha assenyalat que es tracta d’un "problema social" que supera a la pràctica del ciclisme i que necessita una solució urgent perquè les víctimes no continuïn desprotegides.\nEn declaracions als mitjans, després de la roda de premsa, el diputat socialista Pablo Bellido s’ha compromès a buscar el consens necessari al Congrés dels Diputats per recollir en forma de llei la iniciativa d’Anna González. I ha assenyalat que el president del Govern, Pedro Sánchez, ha instat al grup parlamentari socialista que s’alineï al màxim amb la posició de González i de la seua campanya, "perquè el que defensa és de justícia".\nMedalla al mèrit per a Anna González, de la Seu d'Urgell


Aula externa Bib-UB: El món i l'audiovisual\nAmb una narrativa colpidora, el llenguatge audiovisual és capaç de transmetre missatges, històries i emocions. Per això, els continguts audiovisuals són avui una part essencial de la nostra societat, i són ben presents en cada moment, en cada racó de la vida quotidiana.\nAra, conscients de la rellevància de l'audiovisual, la Biblioteca de Cabrils i la Facultat d'Informació i Mitjans Audiovisuals de la Universitat de Barcelona organitzen una sèrie de trobades: el cicle de conferències El món i l'audiovisual. En aquestes xerrades, professors del grau de Comunicació Audiovisual, experts en diverses àrees de la creació i la gestió, abordaran tot un mosaic de temes en torn del cinema, la televisió i els nous mitjans.\nSerà el segon dijous de cada mes, de l'octubre de 2019 fins al juny de 2020, i serà d'entrada lliure i gratuïta. Hi haurà temps per escoltar, i temps per opinar i debatre. Tothom hi és convidat!\nAquesta iniciativa, que compta amb el suport del Grup d'innovació docent en Comunicació i Mitjans Audiovisuals de la Universitat de Barcelona, vol generar una actitud activa i una mirada crítica, i busca de potenciar l'interès i la sensibilitat per l'audiovisual, que és una tècnica i alhora un art que s'ha depurat durant més d'un segle.\nA causa de l'emergència sanitària causada per la COVID-19, la programació s'ha vist alterada.\nLes imatges d'arxiu tenen un valor evident per la seva qualitat com a testimoni de la història, i també pel seu interès sociològic i cultural. Un valor que augmenta amb el pas del temps o quan el fet retratat és objecte de polèmica.\nMitjans audiovisuals i salut: representació d'estigmes i propagació de mites\n13 de febrer de 2020, 19:00\nEn aquesta sessió es facilitaran eines per combatre la difusió de mites, i es debatrà amb el públic com els mitjans representen certes situacions de salut que impliquen un estigma social.\nLa construcció de l'imaginari cinematogràfic femení: de l'objecte al subjecte\nDaniel Jariod, director de documentals i director artístic del Festival Memorimage de Reus\nEls darrers anys han vinguts marcats per una rebel·lió de les cineastes envers el paper que han jugat les dones tant dins com fora de la pantalla. Un paper marcat per una voluntat d'objectualització, quan no d'invisibilització, de les figures femenines.\nRevisarem els mecanismes de control de la representació femenina que ha generat el cinema i l'audiovisual, explorant figures retòriques recurrents com ara el fridging, el principi de la barrufeta o la decapitació virtual del cos femení. I explorarem els canvis que les dones cineastes han introduït en la construcció de l'imaginari femení, tot preguntant-nos si existeix una retòrica fílmica específicament femenina.\n14 de maig de 2020, 19:00\n11 de juny de 2020, 19:00\nLa llum és l'element narratiu essencial del cinema per tal d'expressar misteri, alegria, romanticisme, tensió emocional, sorpresa, o bé recrear somnis del passat o ciutats del futur.\nDel cinematògraf de Lumière a les petites càmeres digitals actuals, el director de fotografia esdevé els ulls d'un projecte cinematogràfic, de manera que estableix el to, l'ambientació, el subtext narratiu i l'embolcall expressiu del setè art. Meitat tècnic i meitat artista, el director de fotografia trasllada a la pantalla l'art mil·lenari d'explicar històries.


Una desena d'empreses del Baix Ebre aprenen les claus per desenvolupar la competitivitat en el seu negoci\nPublicat el Dimarts, 11 abril 2017 20:30\nEl Consell Comarcal del Baix Ebre, a través del projecte Baix Ebre Avant, ha iniciat al Viver d'Empreses de Camarles un nou programa d'assessorament integral per a microempreses i autònoms.\nEs tracta d'una assistència professional i individualitzada destinada a impulsar, consolidar i fer més competitives un total de 10 petites empreses del Baix Ebre, que han estat seleccionades entre les 35 que es van preinscriure per participar en aquest programa subvencionat pel Servei d'Ocupació de Catalunya. Totes les empreses participants tenen en comú necessitats específiques de professionalització, consolidació i desenvolupament del negoci.\nLa directora del projecte Baix Ebre Avant, Laura Rius, ha remarcat que aquest programa és una nova aposta del Consell Comarcal del Baix Ebre per assessorar un segment del món empresarial de la comarca que demanda ajut per consolidar-se i crear ocupació. Rius ha explicat que la voluntat és continuar aquest assessorament els propers anys per donar cabuda a les empreses que enguany no han estat seleccionades.\nEl programa, que té una duració aproximada d'un any, s'estructura en tres fases: diagnosi prèvia, assistència tècnica personalitzada i proposta de pla d'acció. En la primera fase s'analitzarà la situació inicial de l'empresa per detectar les necessitats i les mancances a nivell de gestió, competitivitat i consolidació. En funció dels resultats de la diagnosi, s'entrarà en la segona fase per oferir serveis adreçats a professionalitzar i consolidar l'empresa (control de tresoreria, estratègia de negoci, optimització de l'organització interna, gestió eficient dels costos i gestió eficaç de les xarxes socials, entre d'altres). Finalment, en la tercera i última fase s'elaborarà un pla d'acció amb actuacions futures a desenvolupar per la microempresa per tal d'assolir els objectius plantejats.\nEls assessoraments individualitzats es desenvoluparan al Viver d'Empreses i Centre de Negocis Baix Ebre Innova de Camarles.\nTags: El Baix Ebre • Camarles • Consell Comarcal del Baix Ebre\nEnric Roig, nou president del Consell Comarcal del Baix Ebre


A La Miranda apostem per l’ús de l’uniforme escolar des de P1 fins a 4t de la ESO. La finalitat és promoure la igualtat, la identificació, el sentiment de pertinença a una comunitat entre els alumnes i, a la vegada, facilitar la tasca educativa als pares. A batxillerat és obligatori vestir de manera adequada per afavorir l’ambient d’aprenentatge.\nXandall blau i groc amb el polo esportiu de màniga llarga, pantaló curt i polo esportiu de mànga curta model LM, mitjons blancs.\nNens: pantaló llarg blau marí, polo blanc amb ratlla blava, pulóver de màniga llarga o sense mànigues model LM i mitjons blau marí.\nNens/es: Pantaló bermuda blau marí LM.\nCalçat esportiu blanc. Sabates blau marí o negres.\nAnorac blau marí model LM.\nBanyador i gorro de natació LM.\nBata i pitet LM.\nXandall blau i polo esportiu, pantaló curt model LM, mitjons blancs.\nNens: pantaló llarg blau marí, polo blanc amb ratlla blava, jaqueta de punt amb cremallera de màniga llarga model LM i mitjons blau marí.\nBata LM (fins a 4t EP).\nXandall blau i polo esportiu de màniga curta, pantaló curt i polo esportiu de màniga curta model LM, mitjons blancs.\nEstudiants: Pantaló llarg blau marí, polo blanc amb ratlla blava, model LM i mitjons blau marí. Jaqueta de punt amb cremallera de màniga llarga.


Començo fatal la setmana. Problemes per totes bandes: des de domèstics (nova inundació per un escalfador mal instal·lat), fins acadèmics (la Comissió Docent del Màster no m'ha acceptat la meva proposta del tema de tesina), acabant pel via crucis de trobar l'estratègia encertada del nostre treball associatiu en cultura.\nI això ve desprès d'una conferència d'Emilio Medan a Vielha que va anar prou bé i que obre moltes possibilitats per Vivéncia Aranesa.\nMedan va fer l'esforç de treballar la seva conferència i sobretot escriure-la, cosa que va significar molta concreció i ordre en l'exposició, a més farà més fàcil la seva divulgació quan la publiquem on line i sobre paper. Però el més bo, varen ésser els seus comentaris en el debat i els seus silencis.\nUn deu per fer la conferència, malgrat els marre miaus d'una part dels seus, un deu per advertir que no estem a l'alçada en el procés constituent del nou Estatut, un deu per tenir la valentia d'acceptar que avui no hi ha cap partit nacionalista aranès.\nI un deu amb menció, pels silencis:\nel primer és passar-nos la pilota a Vivéncia, quan des del públic és demanava quines són les següents passes, un cop s'havia definit que no estàvem a l'alçada del moment històric i que aquell era el primer debat públic a Aran sobre el tema. El silenci demostra, que ni els seus tenen logística per negociar el tema, sobretot perquè parteixen els partits d'uns mínims reivindicatius a la baixa, a més no hi ha partits aranesos al Parlament de Catalunya i els acords inter-partits entre els de la mateixa corda, estant totalment encotillats pels partits catalans i els seus interessos.\nEl segon silenci, és sentir que jo deia que tots els partits tenen problemes en la discussió del nou Estatut i per això estant en un cul-de-sac inoperant i no desmentir-ho. I tampoc no dir res, quan jo apunto les discrepàncies entre un representant a la Diputació de Lleida i un al Parlament de Catalunya en el sector d'Unitat d'Aran. Tenint present que Medan a més d'Alcalde Les, és representant a la Diputació per Unitat d'Aran, el silenci és tot un posicionament i tota una declaració d'intencions.\nSempre és un al·licient tenir una sala plena en un acte amb gent de tots els colors polítics, que el conferenciant triomfi i que la Presidència de Vivéncia Aranesa s'expressi de forma cauta i unitària però sense perdre contundència. Però el cert, és que el més difícil encara ha de venir.\nEn dues setmanes intentarem involucrar a tot el món associatiu aranès, en una postura reivindicativa en la confecció del nou Estatut. Necessitem enginy, paciència, molt de possibilisme i molta diplomàcia i a més diners. I sobretot, sobretot buscar un protagonisme mancomunat entre tots i nosaltres quedar-nos a la cuina de l'operació.\nPosted by joan-ramon colomines-companys at 2:35 PM


Pages tagged documental:\nRedes sociales, quiero ser tu amigo documental de Tecnologia en documaniaTV.com\ndocumental produït per la cadena de televisió cuatro, on es parla sobre les xarxes socials i els seus efectes. Trobat a través del portal estudiasocial.net\nAquest es un documental produït per la cadena de televisió cuatro, on es parla sobre les xarxes socials i els seus efectes. He arribat a ell a través del portal estudiasocial.net\nDocumental elaborat pels reporters de "Noticias Cuatro". És un exemple molt il•lustrador dels canvis que s'estan produint en les formes de relacionar-se i comunicar-se arran de l'expansió de l'Internet, situat en el context espanyol.\nHe escollit aquest reportatge que els nostres companys de la UNED tenen penja't al "blog estudiasocial.net", perquè em sembla que és un reportatge força interessant. El reportatge que la cadena de televisió Cuatro va emetre aquest mes de Juny ens ofereix una bona prespectiva del paper que tenen les xarxes socials actualment. He trobat aquesta pàguina utilitzant el cercador Yahoo! del Mozilla Firefox, per fer aquesta cerca he utilitzat les paraules clau blog, estudio, social, donat que la intenció era fer una recerca sobre blogs amb la temàtica "Àmbits d'actuació de l'educador/a social en la societat de la informació i la comunicació".\nDocumental de Cuatro, 50 minutos. Interesante\nDocumental realitzat per la cadena Cuatro en el que es tracta el tema de les xarxes socials i el seu impacte en diferents àmbits de la societat actual. La cerca ha estat realitzada a través de Google i la paraula clau emprada ha estat "xarxes socials i educación social", tot i que el procediment ha sigut mot intuitiu. El motiu d'aquesta elecció ha estat el format en que es presentava la informació (documetal) i el nivell d'interès.\nAquest documental em sembla interessant per què ens deixa veure les xarxes socials des de diferents àmbits. El procés de cerca ha estat a partir de la visualització d’aquest documental al canal Cuatro de televisió i en Google posant com paraules clau educación, redes sociales\ndocumental sobre redes sociales TV


Entrevista #enscuidem: El vídeo participatiu del Casal de Gent Gran Navas | Ciutat Cuidadora\nParlem amb l’equip gestor del Casal de Gent Gran Navas perquè ens expliqui quina és la tasca que estan realitzant aquests dies per millorar la qualitat de vida de les persones usuàries i voluntàries.\nCom esteu portant la situació, tant des de la gestió del centre com per part de les persones usuàries?\nRealment són moments molt difícils per tota la societat, les persones professionals que ens dediquem al tercer sector i, concretament, amb el col·lectiu de Gent Gran estem fent una tasca de suport emocional aquest dies que ajuda a pair les situacions de solitud no volguda, aïllament i inclús patiment de la malaltia directament o de familiars i amics. Tècnicament és agradable saber que ets de gran ajuda amb accions senzilles com pot ser una trucada, que és el moment de connexió amb l’exterior i de saber que algú hi és pendent. Continuem treballant el projecte del centre des de casa, utilitzant tots els ventalls que ofereixen les noves tecnologies. Així, la coordinació amb la resta d’entitats i xarxa comunitària és clau per mantenir-nos cohesionades amb el territori i donar continuïtat al projecte fins que puguem reprendre la normalitat del funcionament.\nCom surt la idea de fer el vídeo i com ha anat el procés?\nEs va iniciar amb el projecte per part de la ONG T’Acompanyem, que es dedica a treballar per la inserció sociolaboral de les persones a l’atur, amb la campanya “ Jo també t’acompanyo”, al qual ens vam afegir tant nosaltres com el casal de gent gran La Palmera. Davant de la gran resposta de persones usuàries, voluntàries, talleristes i resta de professionals vam apostar per fer un altre projecte en el qual es recollissin els missatges de suport i ànims en aquests moments de confinament. De la mà de les tècniques del Pla Comunitari Navas i les dinamitzadores dels dos casals es va activar la recollida, l’edició i la difusió dels vídeos.\nQuines iniciatives heu engegat o voleu engegar per engrescar les persones usuàries que estan tancades a casa?\nVídeos tutorials: hem engegat un projecte intergeneracional d’alfabetització de la gent gran en noves tecnologies amb la col·laboració del Pla Comunitari Navas.\nSant Jordi: treballarem la jornada del 23 d’abril conjuntament amb el Centre Cívic Navas amb els tallers de poesía (recital virtual), pintura (roses i dracs), cuina (tutorial recepta) i manualitats.\nTrucades de seguiment a persones usuàries i voluntàries de les diferents comissions de treball del Pla de Millora.\nCreació de grups de whatsapp per temàtiques i tallers per afavorir també la comunicació entre els membres dels grups.\nL’objectiu és mantenir viu el projecte i engrescar a la gent gran motivant-la en aquests moments també a continuar aprenent i creixent.\nQuines respostes rebeu per part d’aquestes persones usuàries a les que intenteu engrescar amb projectes com el vídeo?\nLa resposta és molt positiva, ja que tothom desitja continuar treballant i engegar projectes nous. També hi ha ganes de sentir-nos en contacte amb la resta de companys i companyes i de tornar a trobar-nos aviat tots i totes al casal. Tota la proposta que puguem posar en marxa telemàticament és molt ben rebuda perquè som conscients de que no podrem reprendre els tallers aquest trimestre. Amb les persones més grans i que no disposen de coneixements per fer ús de les noves tecnologies costa una mica més , però utilitzem la trucada telefònica i els hi alegra molt saber per nosaltres de la resta de persones del grup del casal.\nTeniu perfils d’usuaris i usuàries sensibles, en el sentit de que estan molt sols o soles o amb problemes de salut? En cas afirmatiu, feu seguiment de la seva situació?\nEl col·lectiu de gent gran ja de per sí és vulnerable. Part de la població té malalties afegides i riscos que fan encara més delicada la seva situació. Són les persones prioritàries en el nostre seguiment diari i la nostra atenció com professionals. A més, la solitud s’ha convertit en el factor comú a tots i totes, tant pels que estan sols i soles com pels qui tenen família però en aquests dies no poden veure ningú.


La festa de Maria\nFraternitat de Santa Clara. Vilobí d'Onyar\nGERMANA MERCÈ RUIZ, OSC..\nAvui és la fe de Maria, que celebrem. L'Assumpció és la revelació d'una certa manera de prendre el seu destí a les pròpies mans. L'Assumpció és la prova que tota irrupció de Déu en la història humana produeix una distensió progressiva dels límits a fi que Ell ocupi el lloc que li correspon.\nMaria va tenir el valor de deixar que Déu habités en ella i, per això, va ser elevada en cos i ànima a la glòria del cel. Maria va tenir el valor de deixar-se modelar i conformar per l'esperit de Déu. Va tenir l'audàcia de dir sí sense poder mesurar totes les conseqüències que, des de la fe, aquest sí suposaria en la seva vida de dona i de mare.\nBenaurada la que ha cregut. Sí, benaurada és Maria perquè ha suportat la prova del dubte, del temps, de la incomprensió, de la renúncia. No és per casualitat que la Bíblia presenta l'itinerari de la fe com l'ascensió d'una muntanya: Abraham puja a Morea en companyia del seu fill. Moisès escala el mont Nebot al final de la seva peregrinació terrestre, i contempla des de lluny la terra de promissió a la qual mai entrarà. El vell rei David ascendeix al mont de les Oliveres sota les burles i els escarnis del seu poble.\nCom va créixer la fe de Maria? Per la meditació de la paraula de Déu. Maria és de la raça dels qui cerquen Déu, habitada per una fam insaciable de conèixer el Pare. Maria és la dona que, per la seva fe, ens donà el Crist salvador. Maria és la dona que va merèixer ser glorificada en el seu cos. En el context cultural en què vivim, en el qual cada vegada més ens enfrontem a la recerca de sentit, en l'assumpció de la Mare de Déu és bo de subratllar el tema de la seva corporeïtat. Va ser una dona que durant la seva vida terrena escoltà Déu i complí la seva voluntat. I precisament aquest dogma ens diu que el cos de Maria, cos de dona, és exaltat. És un fet que per a nosaltres és paradoxal: justament el cos femení, en la nostra cultura, ha estat durant molt de temps l'emblema del menyspreu. Maria, en canvi, exaltada en la seva assumpció, revoluciona aquesta idea: la nostra corporeïtat, per molt malalta que estigui, està cridada a la transfiguració en el disseny de Déu.\nMaria mostra, per tant, el que ens espera...\nSí. Però diu també quelcom sobre la nostra condició d'avui, sobre aquest cos nostre, lloc de la relació amb l'altre i amb la creació. En el fons de l'Assumpció hi ha el misteri de l'Encarnació que s'ha de prendre seriosament: Si Crist s'ha fet carn, tampoc la dimensió corpòria és la d'abans. El ressuscitat ens ha submergit ja en la nova realitat, ens porta a interpretar l'espai i el temps de manera diversa. El que en Maria s'ha complert ja en plenitud també nosaltres estem cridats a experimentar-ho en forma sagramental en la relació amb el nostre cos.\nPerò què té a dir el cos de Maria elevat als cels sobre el nostre destí últim?\nÉs per a nosaltres horitzó, meta, signe d'esperança. Maria ens mostra la plenitud de la carn: la salvació no és una dimensió desencarnada. Les imatges de les quals se serveix l'Escriptura, els béns que se'ns han promès, ho expressen clarament. No es tracta de fer una física de les realitats últimes: tot queda en el misteri. Però imatges com les de l'Apocalipsi (l'esposa, el banquet...) ens fan intuir en forma simbòlica que la plenitud no serà tan sols espiritual.\nEn el context cultural en què vivim, en el qual cada vegada més ens enfrontem a la recerca de sentit, en l'assumpció de la Mare de Déu és bo de subratllar el tema de la seva corporeïtat\nMaria va tenir el valor de deixar-se modelar i conformar per l'esperit de Déu. Va tenir l'audàcia de dir «sí» sense poder mesurar-ne totes les conseqüències


construccio vago taller\nAssumpte: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 7:57 am\nAra que torno a tindre temps , i a partir de un vago grua que no tenia utilitat , he pensat fer un vago taller per complertar el tren de via i obres que ja tenim .\nHe fet servir un xasis vell que a calgut allargar i uns bogies casolans aixi com una carroseria vella que rondaba per el taller i per descomptat el vago grua -\nVeieu algunas fotos . a mida que avançi en posare alguna mès.\nveurem quins colors i posarem\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 8:58 am\nEm sembla que estas fent un vehicle molt interessant.\nEspero impacient les següents fotos.\nPer cert, quina allargada farà?\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 9:24 am\nL' encaix a la part de la cabina l' has fet per no haver de fer el vagó més llarg?\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 9:26 am\nPerò... pensant-ho bé...\nAra t’hauras quedat sense vagó TRENS.CAT 2018 ?\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 9:39 am\nun cop allargat fa 44 cm. i si ,he fet l encaix per no allargar mes el vago ,el nostre circuit no admet llargades superiors. Aquesta carroseria la tenia fa temps sense chasis , no afecte per a res al TRENS CAT 2018-\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 9:51 am\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 9:39 pm\nOstres! Quin concepte tan xulo! M'agrada la idea! Seguirem el procés amb interès.\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 10:20 pm\nJo tinc un projecte similar però diferent a l'hora.....\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 10:54 pm\nUn vago molt interessant...\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Maig 31, 2018 11:05 pm\nCom sempre material molt interesant..segueixo!!\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dl Jun 04, 2018 8:22 am\nUna bona idea,\nServirà per encarrilar trens que saltin de la via ?\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dt Jun 12, 2018 9:33 am\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dt Jun 12, 2018 9:43 am\nPotser seria millor que servis per revisar les vies de manera que s'eviti que els trens saltin de la via.\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dt Jun 12, 2018 10:19 am\nHome , per conservar la via el material sol ser molt sofisticat , requereix d empreses especialitzdes ,tipo Comsa i altres, Jo sols pretenc fer un vago taller , per encarrilar algun eix en petites intervencions.\nPer cert, continuo treballan en aquest vehicle i aviat posare noves fotos.\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dt Jun 12, 2018 10:21 am\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Jun 14, 2018 5:43 am\nBe avui he fet un pre montatge i ja es veu com serà , falta ajustar i detalls interiors i teulada , ja seguirem\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Jun 14, 2018 5:59 am\nM'agrada! Aquestes construccions són molt curioses!\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Jun 14, 2018 6:15 am\nFins i tot el color el trobo molt ben encertat.\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Jun 14, 2018 6:25 am\nel tram que hi ha al darrera també m'agrada!!\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dj Jun 14, 2018 6:14 pm\nM'agrada molt Alexandre!!\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dv Jun 15, 2018 3:21 am\nEstà quedant molt bé, una petita suggerència abans d'acabar-lo, hi pots posar les potes per estabilitzar-la quan està operant la grua?\nAssumpte: Re: construccio vago taller Dv Jun 15, 2018 6:50 am\nMolt ben trobat,si senyor!!\nAssumpte: Re: construccio vago taller


L'Estefania Reñé és l'ànima de 'La sabateria'\nAquesta llibreria va obrir les seves portes el 2017 i va donar ales als somnis de l'Estefania Reñé\nLes llibreries són establiments que desprenen una aurèola especial. En elles els prestatges són una constant; cada petit racó és un espai apte on endreçar llibres i més llibres. Les llibreries estan plenes d'històries per descobrir, d'aventures amb les quals deixar-se endur i de personatges amb qui no deixar de somiar. Les llibreries són botigues amb encant plenes de passat, de present i de futur. La llibreria ‘La sabateria’ va obrir les seves portes el 7 d'abril del 2017 i va donar ales als somnis de l'Estefania Reñé, una dona amb una llarga trajectòria al món del comerç de llibres que finalment apostà pel seu projecte propi.\nLa gent ha d'exercir el dret a vaguejar\n- Un dels grans records que conserva amb gelosia ‘La sabateria’ és el seu nom. Explica’ns la seva història.\nEl nom ‘La sabateria’ neix d’una història molt quotidiana, que remet al fet que cada dia passes pels mateixos llocs i et trobes la mateixa gent. Jo vaig treballar durant molts anys a l’eix comercial de Lleida, i sempre em creuava amb el senyor Pere Pubill, un sabater que hi havia al carrer la Palma. No ens vam saludar mai! Però sempre ens trobàvem. I de cop i volta un dia ja no va obrir la reixa de la sabateria, ni me’l trobava tampoc. Poc després em vaig assabentar que s’havia mort... d’alguna manera amb ‘La sabateria’ he volgut pujar-la de nou, i donar valor a totes aquelles persones que amb el seu esforç mantenen viu el barri.\n- Per què vas decidir donar forma a aquest somni en ple casc antic?\nEm llanço per molts motius, però principalment per dos. Un perquè el meu home em va animar a fer-ho, a apostar per mi, i el segon detonant va ser la mort del meu pare. En aquell moment vaig fer un cop de cap, vaig valorar la situació en la qual em trobava (treballava per la rutina, amb una mica de desgast) i ho vaig fer! I estic molt contenta! Duri el que duri, no em penediré de l’experiència de ‘La sabateria’ perquè m’ho passo pipa aquí.\n- Quina és l’oferta de llibres que hi podem trobar?\nN’hi ha de tot tipus: nous, antics, etc.\n- Ben bé ‘La sabateria’ està a mig camí entre una llibreria i una botiga de records. El que entra al teu establiment, què busca (o què vol trobar)?\nCrec que sé el que tinc (riures), o on està, si més no. Hi ha molta gent que entra i ve a veure què troba, ve a descobrir i a sorprendre’s. També a perdre una mica el temps, a gaudir de vaguejar. Hi ha persones que reviuen històries molt boniques, a partir de llibres que havien llegit de nens, o que ja han perdut. Fins i tot, una parella un dia es va posar a ballar! I també hi ha molta gent que busca regals diferents, com ara els llibres amb dedicatòries.\n- D’on surten aquests llibres antics?\nDe llocs estranyíssims! Remenant i buscant en fires, mercats, magatzems, llibreries que han tancat, biblioteques que tenen un estoc immens, etc. El llibre antic m’agrada molt perquè, a banda de la trama que explica, ofereix una història, un tacte i una olor totalment captivadors. El preu que té un llibre, i el valor que té, són coses totalment diferents.\n- En el marc de totes aquestes descobertes de llibres que fas, n’hi ha alguna que et costi ficar a la venda, per ser molt i molt especial?\nHi ha un llibre que fins i tot vaig pensar a treure-li el preu, perquè és ben bé una joieta. És un dels més mimats de la llibreria! Es tracta d’una primera edició de ‘L’illa de la calma’ (1922), de Russinyol, que té una dedicatòria brutal! El van comprar el dia de Sant Jordi d’aquell any, al teatre, el dia que s’inaugurava l’obra, en presència de Companys i altres personalitats de l’època.\n- Quin gran reserva! Confessa’ns... un bon record que hagis viscuts tot llegint un llibre?\nEn tinc molts! Una experiència que visc cada dia llegint és llegir un conte als meus fills. O quan estic sola, i tinc temps per endinsar-me en la lectura. Intento guardar molt bé tots els bons moments, i deixar anar els dolents. Amb els anys la persona canvia, i la lectura també.\n- Poesia o prosa?\n- Un autor o autora que et continuï fent somiar?\nMartí i Pol. Al principi no gosava endinsar-me en la seva obra però vas llegint, vas desgranant els poemes i et meravelles. També m’agrada molt la novel·la japonesa; és molt suau, lenta i bonica.\n- Què me’n dius de l’e-book, és un sacrilegi?\nDe cap manera (riures)! És una bona opció, especialment per la gent que llegeix molt o que viatja. Tot i això, per mi és fred i em fa cansar la vista. Jo em decanto pel paper, ja que t’ofereix moltes altres sensacions! M’encanta marcar el llibre, ficar-hi notes, escriure-hi, etc., maltracto molt els meus llibres (riures)!\n- Quantes vides té un llibre?\nMoltíssimes, fins que caigui l’última pàgina i l’última paraula. Una vegada en vam trobar un molt malmès que el vam guillotinar i en vam fer punts de llibre. I la gent encantada! Marcava les frases o paraules que més li agradaven, i el llibre cobrava de nou vida i utilitat.\n- Vas obrir ‘La sabateria’ deixant enrere una vida rutinària de quinze anys. Com valores aquest primer any de vida del projecte?\nEstic molt contenta! La veritat és que dono les gràcies a tothom qui entra per la porta. A banda dels meus fills, ‘La sabateria’ és el millor que he fet. Ara el ritme de la meva vida el marco jo. Aquest projecte no el vaig engegar per estar muntada al dollar, sinó per ser feliç i perquè vull que la gent ho sigui a l’estar-hi. M’agrada que la gent vingui a gaudir de l’espai, de la música i dels llibres.\n- Explica’ns com comença a escriure’s el vostre particular llibre de visites?\nLa nostra olla de pedretes! Demanem als visitants de la llibreria que ens regalin una paraula, i que l’escrigui en una de les pedres de l’olla. Alguna cosa en farem de totes elles! Encara no tinc clar el que (un text, una història, etc.); tot al seu temps!.\n- Quina fórmula hauria d’aplicar-se perquè la gent llegeixi més?\nLlegir no és obligatori, i això s’ha de respectar. Però és molt necessari: et fa ser curiós, et transporta, et fa viatjar, et fa veure les coses de maneres diverses. Per gaudir de la lectura has de tenir temps i predisposició. Jo mateixa puc arrossegar un paràgraf o un llibre durant molts dies. De vegades llegir una frase et fa pensar en alguna cosa que tu ja sabies i es fa llavors evident.\n- Algun truc per remenar i trobar un llibre interessant en aquest oasi literari?\nJo llegeixo el final dels llibres, la darrera pàgina. De vegades m’equivoco (riures), però poques! És un bon truc! Crec que si el final d’un llibre és bo, l’inici encara ho ha de ser més.\nCrec que la gent ha de tenir curiositat, ha de valorar i viure la cultura, i crec que aquesta ha de revolucionar consciències. També els recomanaria que exerceixin el dret de vaguejar, de tenir temps per ells mateixos i per observar el que els envolta.\nWeb La sabateria


L'experiència, pensada per a ajudar a construir un projecte propi i global de vida a joves que ni estudien ni treballen, manté a més totes les mesures sanitàries actuals al nou Gent Jove d'Aldaia\nReunió en Aldaia. EPDA\nEl Servei de Joventut d'Aldaia, amb la col·laboració dels centres educatius, Educació i Serveis Socials, va començar en febrer el procés de creació del grup de participants per a la nova edició del programa 'Jove Oportunitat' (JOOP), de l'Institut Valencià de la Joventut -IVAJ-, cofinançat pel Fons Social Europeu i gestionat per l'ajuntament d'Aldaia.\nJOOP vol ser per als/les joves participants una experiència de canvi vital, amb l'objectiu, de millorar l'ocupabilitat juvenil i especialmente busca reincorporar-los al sistema educatiu a través d'un canvi d'actitud, motivació, autoestima, positivitat...\nTota esta tasca es porta a terme a través d'una coach o orientadora que els acompanya al procés de reintegració. Guillermo Luján, alcalde d'Aldaia, destaca "la importància de disposar d'una orientadora especialitzada al seu servici, que pot facilitar l'aprofitament màxim d'esta oportunitat i l'adquisició de les ferramentes que els ajude a poder ser competitius".\nEl regidor de Joventut, Sergio Gómez, assegura que "estem molt orgullosos de la resposta i participació en este programa a la nostra localitat. En la passada edició Aldaia va aconseguir un èxit del 100% amb la reincorporació a l'itinerari formatiu de tots els i les assistents."\nEn esta edició del JOOP s'ha aconseguit de nou un 'complet' amb 14 participants que se sumen a la orientació personal que al Gent Jove s'oferix des d'esta setmana. Els usuaris troben a més, orientació especial amb visites fins i tot a empreses de diferents sectors professionals, mòduls i dinàmiques dirigides a desenvolupar habilitats socials, seguretat i autoestima "necessaris per a afrontar una vida adulta. Les seues experiències i bons resultats ens animen a seguir treballant pels i les nostres joves".


Client-servidor - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Model client-servidor)\nEn informàtica s'anomena arquitectura client-servidor, a la relació establerta entre dues entitats, el servidor, ofereix un recurs de qualsevol tipus (físic, de programar, de dades, etc.) a l'altre (el client) perquè aquesta en tregui un profit o avantatge. El més habitual és que d'una entitat servidora se n'aprofitin diverses o moltes entitats clients.\nExemple de l'arquitectura client-servidor. Punts de color vermell / verd / blau corresponen a les aplicacions allotjades en servidors diferents\nPer a la comunicació entre clients i servidors s'utilitza un protocol de comunicacions, que descriu com es poden comunicar i quines informacions es poden intercanviar (HTTP per a pàgines web, Wi-Fi per a xarxes sense fils,...).\nCaracterístiques d'un servidor;\nQuan rep una petició la processa i retorna una resposta\nCaracterístiques d'un client;\nA l'enviar una petició espera una resposta i la processa\nPer exemple, un servidor de correu, conté el correu electrònic de múltiples clients. Un programa client de correu electrònic, demana al servidor de correu si hi ha nous missatges per a l'usuari el servidor li pot contestar que sí o que no, en cas afirmatiu el client demana al servidor que li enviï aquests correus i el servidor els envia al client i els elimina de la seva base de dades.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Client-servidor\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Client-servidor&oldid=23889542»\nDarrera modificació: 26 juny 2020 a les 14:44\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 juny 2020 a les 14:44.


L’Audiència Nacional manté als presos dels CDR del 23S a la presó\nL’Audiència Nacional acaba de ratificar la pena de presó sense fiança per a quatre dels membres dels CDR que van ser detinguts el passat 23S. Segueix la criminalització cap al moviment independentista català.\nL’Audiència Nacional acaba de ratificar la pena de presó sense fiança per a Eduard Garzón, Xavier Duch, Alexis Codina i Xavier Buigas, quatre dels membres dels CDR que van ser detinguts el passat 23S.\nEl jutge ha mantingut així la petició de la fiscalia que els acusa de terrorisme i tinença il·lícita d’explosius al costat d’altres tres persones que també segueixen en el mateix règim penitenciari provisional.\nCal recordar que les detencions i els dies previs van estar plagats d’irregularitats i vulneracions de drets per part de la Guàrdia Civil. Per a alguns d’ells va passar més d’una setmana per a tenir la primera visita amb els seus advocats i d’altres estan directament en un règim en el que a penes poden sortir dues hores al dia al pati.\nLa mesura de presó sense fiança, una de les més dures del Codi Penal, i la criminalització que va suposar cap a l’esquerra independentista va ser el punt de partida de la brutal repressió cap al poble català que es va desfermar després de la sentència del Suprem i les massives mobilitzacions que es van dur a terme com a resposta.\nDurant les setmanes següents, centenars de joves van ser ferits i detinguts, deixant més de 40 presos polítics, sumats als 7 membres dels CDR i els 9 del Suprem.


Inauguració de les primeres instal•lacions del Parc a Can Jaumandreu | Parc de les Humanitats i les Ciències Socials\nInauguració de les primeres instal•lacions del Parc a Can Jaumandreu\n«Un dels projectes més importants dels darrers anys i la realització d’un designi». D’aquesta manera s’ha referit el rector de la Universitat de Barcelona, Dídac Ramírez, al Parc de les Humanitats i les Ciències Socials que avui ha quedat inaugurat oficialment, en una primera fase, durant un acte a Can Jaumandreu, un dels espais emblemàtics del 22@ que acollirà els nous serveis de la UB juntament amb Can Ricart. L’Institut de Formació Contínua de la Universitat de Barcelona (IL3-UB) ja té la seva seu al districte. A més del rector Dídac Ramírez, han assistit a l'acte de presentació el delegat del rector per a l’impuls científic de les humanitats i les ciències socials, Gaspar Coll, i el director del Servei d’Obres i Manteniment de la UB, Jordi Puig.\nExtracte de la notícia al web principal de la UB. Podeu veure aquí la notícia completa, el videoresum i l'enregistrament de l'acte.\nTaller d'escultura sonora Baschet\nJuntament amb la posada en marxa oficial del Parc de les Humanitats i les Ciències Socials, la Universitat de Barcelona també ha iniciat la primera activitat cultural de la institució que tindrà lloc en aquestes instal·lacions, concretament a Can Jaumandreu. Es tracta d’una exposició d’escultura sonora dels germans Baschet considerada única a tot el món. François i Bernard Baschet són considerats els pares de l’escultura sonora i la seva obra és fruit d’una visió que uneix art i ciència, intuïció i mètode. El taller d’escultura sonora Baschet, de la Facultat de Belles Arts de la UB, impulsat pel mateix François Baschet, compta entre els seus objectius principals treballar per preservar, difondre i compartir aquest ric conjunt d’idees mitjançant projectes internacionals. L'exposició, organitzada pel vicerectorat de Relacions Institucionals i Cultura de la UB, va ser presentada per la seva vicerectora Lourdes Cirlot. Tot seguit, els assistents van poder gaudir d'una interpretació musical amb les escultures per part de membres del taller.\nEl corpus de l’obra dels dos germans està format per més de 400 obres, una selecció de les quals es podrà veure al Parc. Serà accessible al públic mitjançant visites concertades (correu de contacte) en horari de dimarts i dijous de 10h a 14h, durant els mesos de juny, juliol i setembre de 2015.\nRecull de la difusió en premsa\n«La UB reforça la innovació i recerca en humanitats i ciències socials amb un parc situat al 22@». Ara\n«La UB reforça la innovació i recerca en humanitats i ciències socials amb un parc situat al 22@». Agència Catalana de Notícies\n«La UB estrena instal·lacions a l’antiga fàbrica de Can Jaumandreu». Barcelona Televisió\nReportatge en directe a l'informatiu «Connexió Barcelona». Barcelona Televisió\n«La Universitat de Barcelona creix al 22@». El Digital de Barcelona\n«La UB inaugura el Parc d'Humanitats i Ciències Socials al 22@». Europa Press\n«La UB reforça la innovació i recerca en humanitats i ciències socials amb un parc situat al 22@». La Vanguardia\n«La UB inicia el seu pla de rescat de les humanitats al Poblenou». El Periódico


Antonio Alemany esquiva l'entrada a presó\nL'Audiència suspèn l'execució de la condemna del periodista que escrivia els discursos de Jaume Matas, en haver sol·licitat el seu indult\nAntoni Agüera | 18 octubre 2013\nAlemany i Matas foren els principals condemnats en la peça dels discursos del Palma Arena. Un demana l'indult i a l'altre el Suprem el lliurà de la presó.\n24-01-2012 | Pere Bota.\nEl veterà periodista Antonio Alemany, condemnat a dos anys i tres mesos de presó, ha demanat el seu indult, i això ha motivat que la secció primera de l'Audiència suspengui l'execució de la pena privativa de llibertat que havia caigut sobre ell, en la causa judicial dels discursos escrits per a l'expresident Jaume Matas i pagats amb diner públic, emmarcats dins l'extens cas Palma Arena.\nSegons ha informat avui el tribunal, mentre es tramita l'esmentat indult i es decideix si se li concedeix, Alemany no haurà d'ingressar al centre penitenciari. Tal com argumenten els magistrats, és procedent aturar l'execució de la pena mentre es decideix si el condemnat ha de ser indultat, i remarca que "és criteri general d'aquesta Secció que en relació a penes privatives de llibertat inferiors a tres anys, si se sol·licita l'indult, cal suspendre l'execució de la pena".\nA aquest fet, afegeixen que Alemany té 74 anys i no consta cap antecedent penal.\nAcompanyant a la decisió, l'Audiència decreta una condició. Així, el periodista haurà de comparèixer mensualment al jutjat de guàrdia que li pertoqui, amb l'advertència que si ho incompleix, aquest fet podria revocar la present paralització de la seva entrada a presó.\nL'Audiència ordena l'ingrés a presó d'Antonio Alemany\nEl Suprem 'lliura' Matas de la presó\nL'Executiu no ha fet res per recuperar els doblers que Matas donà a Alemany\nIdo ja heu saps, procura fumar puros i no paper; tant una cosa con s'altre te barrinarán ets pulmons. Millor no fumis res.\nPer Al Puput de Cresta Molla, fa mes de 5 anys\nSempre tan arrogant i ara resulta que només és un delinqüent covard.\nAixò és una befa als delinqüents menors i als ciutadans en general. De cada dia es veu més clar que "qui té duros fuma puros i qui no en té fuma paper...."\nUna vergonya. Que el cel ens ajudi, que l'infern és aquí, als jutjats


64- Creu de Cortàs.\nAquesta creu de terme entre els pobles cerdans de Cortàs i Èller, que podeu veure al centre de la imatge, està acompanyada per un conjunt de cúpules prehistòriques que veureu a la imatge anterior. Ens podríem trobar aquí, amb un cas de reutilització del mateix roc per gravar-hi diversos motius en distintes èpoques històriques. Aquest conjunt ens el mostrà el veí d'Èller Joan Closas.\n63- Cúpules a Cortàs.\nConjunt de cúpules gravades al costat d'una creu de terme entre els pobles cerdans d'Èller i Cortàs. Ens les mostrà el veí d'Èller Joan Closas.\n62- Monolit amb creu d'Éller\nAquest és un monolit que resta solitari al mig d'un prat i que conté en la seva part més elevada una creu que fa de termenal entre els pobles cerdans de Cortàs i Èller. Ens el mostrà el veí d'Éller Joan Closas.\n61- Creu d'Éller.\nMagnífica creu que ens va mostrar el veí d'Éller, Joan Closas. Trobarem aquesta creu a la Batllia, baixa Cerdanya.\n60- Trames reticulars.\nA la parròquia d'Encamp hem descobert diverses manifestacions gravades sobre les roques llosenques de la zona. Trobarem varis conjunts amb cúpules i aquest conjunt amb gravats reticulars de traç fi que mostrem en aquesta fotografia.\nImatge del bloc de pedra que conté insculpides les cúpules o cassoletes que hem fotografiat amb més detall a la fotografia anterior.\nA la Parròquia d'Encamp, hem trobat un petit conjunt de tres cúpules insculpides sobre una roca llosenca. Aquest conjunt el trobem situat força proper a un altre que també vàrem descobrir. Ho publicarem a "Papers de recerca històrica " Revista de la Societat Andorrana de Ciències. A la fotografia següent en veureu una imatge de conjunt.\nL'arrebossat de calç de Sant Cerni de Nagol és l'original d'època romànica. Sobre aquesta superfície tova hi hem trobat infinitat de grafittis que han anat deteriorant i destruint aquest fràgil arrebossat. El grafitti més antic que hem vist data de 1862.\nSobre una de les pedres del mur d'una església romànica d'Andorra vàrem descobrir aquest estel de vuit puntes. Aquest gravat és força fi i costa una mica veure'l ja que té la mateixa pàtina del roc on va ésser gravat. Aquest tipus d'estels es dibuixava força a l'edat mitjana sobre diferents suports. En publicarem un estudi a Papers de recerca històrica, núm. 5, publicació de la Societat Andorrana de Ciències.\nConjunt de cúpules o cassoletes caractrístiques de l'edat de bronze, que vam descobrir sobre un esperó rocós a la parròquia de Sant Julià de Lòria. Aquest conjunt consta de deu cassoletes de diverses mides i algun regueró que les comunica. Algunes d'elles semblen estar insculpides representant figures o seguint un cert ordre. En publicarem un estudi més complert a la publicació que edita la Societat Andorrana de Ciències, anomenada:Papers de Recerca Històrica.\nPublicat en aquest blog podeu trobar un detall dels gravats de la collada del Moro, a la Cerdanya. Aquesta fotografia permet ubicar el lloc on podreu trobar tot el conjunt d'inscultures prehistòriques.\nA la vall de Castellbó vam descobrir aquest magnífic conjunt de gravats antropomòrfics. Els hi dedicarem un ampli estudi dins la revista de divulgació històrica que publica la Societat Andorrana de Ciències anomenada- Papers de Recerca Històrica-.\nAl poble del Ges, a l'Alt Urgell, trobem aquest magnífic exemplar de creu del calvari. Està insculpida sobre l'antiga portalada que tancava el poble quant era clos. Actualment forma part de Cal Toni.\nNo la podríem considerar veritablement un gravat, però les curioses marques que conté aquest roc de granit van fer malpensar a la gent del poble de Nagol, A Sant Julià de Lòria. Realment es tracta d'una pedra de premsa de vi que conserva les marques per ajustar-la bé a la premsa. La gent de Nagol creien que assegut sobre aquest roc, el diable vigilava les seves vinyes.\nDetall d'una de les múltiples cúpules insculpides sobre el bloc de granit anomenat del les Empardines, a l'Alta Cerdanya. A la fotografia anterior és on podeu veure una imatge de la gran roca i el seu entorn.\nAquest ,és un gran bloc de granit solitari que es troba al lloc dit les Empardines, Alta Cerdanya. La superfície superior d'aquest bloc està ple de cúpules o cassoletes semiesfèriques molt ben treballades. Aquest tipus de manifestacions semblen correspondre amb el periode definit dis la prehistòria com edat de bronze.\n<< 1 2 . . .0 1 2 3 4 74 75 >>


Es limita l’aparcament a l’Escardívol amb motiu de l’arribada dels Reis Mags - Ajuntament de Rubí\nEs limita l’aparcament a l’Escardívol amb motiu de l’arribada dels Reis Mags\nEs limita l’aparcament a l’Escardívol amb motiu de l’arribada dels Reis Mags El diumenge 1 de gener, es començarà a restringir de manera gradual l’entrada de vehicles en aquesta zona d’estacionament https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/es-limita-l2019aparcament-a-l2019escardivol-amb-motiu-de-l2019arribada-dels-reis-mags https://www.rubi.cat/ca/actualitat/noticies/es-limita-l2019aparcament-a-l2019escardivol-amb-motiu-de-l2019arribada-dels-reis-mags/@@images/image/preview\nEl diumenge 1 de gener, es començarà a restringir de manera gradual l’entrada de vehicles en aquesta zona d’estacionament\nEn els dies previs, la Policia Local distribuirà avisos entre els vehicles estacionats (foto: Localpres)\nEntre l’1 i el 5 de gener, es restringirà l’aparcament a l’Escardívol com a conseqüència del muntatge de les infraestructures necessàries per a l’arribada dels Reis Mags d’Orient. Les limitacions entraran en vigor de forma esglaonada amb l’objectiu de minimitzar les molèsties entre els usuaris.\nA la zona més propera a l’edifici de l’Escardívol, no es permetrà l’entrada de nous vehicles a partir de les 6 h de l’1 de gener. Al dia següent, l’estacionament quedarà totalment prohibit en aquest sector.\nPel que fa als terrenys situats davant l’oficina de Correus i a la zona més propera a la rotonda, no s’hi podrà accedir des del dia 3. L'endemà, s’hi restringirà totalment l’estacionament de vehicles.\nA la zona taronja, s’hi podrà aparcar en les condicions habituals ─per un període màxim de 90 minuts─ fins a les 12 h del 5 de gener.\nEl fet que es contempli un marge de 24 hores entre la restricció d’entrada de vehicles i la prohibició total de l’aparcament té com objectiu facilitar a la Policia Local la detecció de cotxes abandonats, avariats o sostrets, així com disposar de temps suficient per localitzar i avisar els titulars i, d’aquesta manera, evitar denúncies per infracció i retirades de vehicles amb grua.\nEn els dies previs a l’entrada en vigor d’aquestes restriccions, la Policia Local col·locarà senyalització i avisos als vehicles.


La carnalitat romàntica de Hjalmar Söderberg\nA les tres novel·les emblemàtiques sobre l’adulteri - Madame Bovary, de Gustave Flaubert; Anna Karènina de Lev Tolstoi, i La Regenta de Leopoldo Alas Clarín- les protagonistes femenines trenquen els límits de les convencions burgeses no tant per rebel·lia sinó per fugir de la condició ensopida i buida de mestressa de casa a la qual es veuen condemnades per la seva condició de dones. Si en l’home l’adulteri s’accepta com una condició inherent al mascle, la moral de l’època no entén que una dona casada no es conformi amb el consol dels fills i busqui els plaers de la carn. El missatge de les tres novel·les és que la dona no ha d’anar a buscar el plaer físic, ja que no és una qualitat que acompanyi la seva condició. La seva condemna social és la inevitable conseqüència d’una conducta eminentment “desviada”.\nLa novel·la de Hjalmar Söderberg que ara ens presenta Viena, altra vegada en una edició i una traducció impecables, és també una història d’adulteri, però el personatge de la Lydia, potser perquè correspon a una època una mica més moderna, potser perquè som en un país que podríem qualificar de “diferent”, ens resulta molt més moderna: una dona que pren decisions sense deixar-se arrossegar massa per les circumstàncies i que exhibeix un orgull que no trobem en les protagonistes esmentades.\nHjalmar Söderberg va néixer a Estocolm el 1869, i des de molt jove va treballar de periodista. Va tenir el seu primer èxit amb Doctor Glas (1905), però va ser a l’obra de teatre Gertrud (1906), portada al cinema per C.T. Dreyer i a El joc seriós (1912), on va reflectir la llarga i difícil relació adúltera que mantingué amb Maria von Platen, una dona que es projecta al complex -i de vegades irritant- personatge de Gertrud. Però la Lydia de la novel·la que ara comentem no és una burgeseta avorrida que busca els gaudis de la carn amb qui millor els hi pugui procurar, sinó que és una dona enamorada, una dona capaç d’enfrontar-se a les convencions i que rebutja el perdó fariseu d’un amant incapaç de fer front al gèlid fantasma del divorci.\nLa trama segueix sobretot la peripècia vital de l’Arvid, des dels seus primers anys de periodista fins a la culminació com a escriptor important. Al principi de la història, l’Arvid i la Lydia s’enamoren en el que, comprenem, serà el motor de la història. I perquè la història es mogui Söderberg els separa i els torna a ajuntar, els sotmet a un moviment de vaivé amb el qual expressa la seva decidida fe en el determinisme: “Nosaltres no triem! No triem el nostre destí, com tampoc no triem els nostres pares o la nostra pròpia persona”. És aquí on els protagonistes intervenen, es diria, per contradir les paraules del narrador/autor. Casats tots dos amb una persona que no estimen, empesos per les circumstàncies, mantindran una relació il·lícita que Söderberg ens presenta sense la grolleria concupiscent de Flaubert però amb la carnalitat que trobem de vegades en certes pel·lícules de Bergman. La frase de la Lydia, “No podria suportar passar per aquesta vida sense haver sigut teva!”, implica un romanticisme voluptuós que més endavant reblarà en un estriptis sobre el qual Söderberg passa amb una el·lipsi elegantíssima. El llibre conté molts moments d’exquisidesa narrativa, una nítida definició dels personatges i una permanent sensació de vida, d’estar ficats en escenaris on passen coses, on la gent viu, on es parla del que passa al carrer. De vegades l’autor abusa de les referències a la Suècia de l’època i opina massa, però l’hi passem per alt perquè ens il·lumina zones de l’existència en què potser no havíem pensat mai.


El darrer diumenge de juny, durant la Festa Catalana, em vaig asabentar de la mort de l’Antoni Zurita Jiménez, a l’edat de 77 anys.\nEncara que feia 3 anys que jugava a l’equip del Piera, va estar al Sant Martí els 5 anteriors.\nNascut a Màlaga el 30 d’abril de 1925, havia vingut a Barcelona als anys 60, acostant-se cap a Europa per si venien maldades i havia de fugir del “frasco”, com deia ell.\nHavia treballat molts anys a la Catalana Occidente, i de fet sé que quan va morir encara feia algunes feines per l’esmentada empresa. De vegades tenia un fort caràcter, però també l’agradable rialla andalusa.\nEra generós i amable, i no estalviava res perque et sentisis a casa seva com a la teva. Home poc religiós, obert i molt parlador, havia viatjat per tot Europa, no als EEUU perque no li agradava l’avió, primer en moto, i més tard en cotxe, fent amics en diversos països. Conduint el cotxe es sentia segur.\nHome d’esquerres, defensava el que li semblava just fins las darreres conseqüències. Com a jugador d’escacs havia començat a jugar quan era jove, però ho havia deixat.\nVa estar més de 30 anys sense jugar, i quan va tornar ho va fer per jugar un torneig interempreses, que fins els anys 80 tenia bastant èxit. Per aquesta època va fitxar per l’equip de l’Olivetti, fins que l’empresa es traslladà i el club va desaparèixer. Llavors va venir a jugar al Sant Martí, on vam passar moltes tardes rient junts. Finalment va marxar de Barcelona per instal.larse en una casa d’una urbanització prop de Piera. Tenia problemes respiratoris, i l’atmosfera carregada de Barcelona no li anava bé.\nVa anar a viure a la muntanya a respirar aire sa. Però poc després va tornar a canviar de casa perque la primera tenia un gran terreny molt pendent que no podia cuidar. Va comprar una casa prop de l’altra amb menys terreny però mes pla. Llavors va fitxar pel Piera, equip on va jugar fins la mort.\nTenia molts projectes per quan fos gran, i moltes ganes de viure. Amb ell desapareix el darrer jugador de la llista d’elo i una bona persona. Encara que tothom és viu d’alguna manera si el que has fet a la vida roman o algú et recorda. Com deia ell “el Zurita i yo somos así”.


Ingressa a presó per dos robatoris amb força en domicilis de Sant Feliu de Guíxols • Ràdio Capital de l'Empordà\nEls Mossos d’Esquadra van detenir el dia 17 de febrer un home de 38 anys a Sant Feliu de Guíxols, com a presumpte autor de dos delictes de robatori amb força a domicili. El 4 i el 6 de febrer el cos de seguretat va saber que s’havien comès dos robatoris en dos domicilis d’un carrer de la població.\nEs tractava de dues cases de segona residència que tenien les portes forçades. De dins els habitatges van sostreure diversos electrodomèstics, canonades de coure, aixetes i fins i tot un safareig, fet que va provocar una greu inundació en un dels domicilis. Els mossos van observar que ambdós casos presentaven característiques similars i van concloure que l’autor era la mateixa persona.\nDesprés d’estudiar tots els indicis van identificar l’autor dels fets. El passat dilluns dia 17, els mossos el van detenir i van constatar que es tractava d’un lladre molt actiu a la població i que acumulava múltiples antecedents. La investigació continua oberta i no es descarta que l’home pugui estar relacionat amb altres fets que s’estan investigant.\nEl detingut va passar el 18 de febrer a disposició del jutjat d’instrucció en funcions de guàrdia de Sant Feliu de Guíxols, el qual va decretar el seu ingrés a presó.\nArticle anteriorMaria Dolors Figueras, responsable de l’oficina de català de l’ajuntament de la Bisbal va presentar el Dia de la Llengua Materna\nArticle següentAbans i després: així han quedat els capgrossos de Verges després de la restauració


Els capellans no franquistes que l'Església no ha volgut beatificar - VilaWeb\nDiumenge 13.10.2013 13:57\nSacerdots i creients cristians assassinats durant la guerra però que no eren franquistes, exclosos de la beatificació · Us n'oferim una llista\nLa 'macrobeatificació' de Tarragona ha negligit intencionadament molts morts que no eren franquistes, molt especialment capellans catalanistes o basquistes. Diverses comunitats cristianes han fet una forta crítica al caràcter sectari de la cerimònia. VilaWeb us ofereix una llista de capellans no inclosos en l'acte i no beatificats perquè no eren franquistes, malgrat que les circumstàncies de la seva mort eren semblants:\n—El capellà mallorquí Jeroni Alomar Poquet va ser assassinat per les tropes franquistes el 1937, al cementiri de Palma, acusat d'haver intentat ajudar a fugir un soldat desertor. Era considerat pròxim a Esquerra Republicana Balear, partit on militava el seu germà. Després de la seva mort, l'Església es va negar a fer el seu funeral.\n—El mossèn de Montblanc Pau Queralt i Gaya va ser assassinat el 1936 per un escamot anarquista. No és beatificat ni ha estat mai reivindicat per l'església a causa de la seva actitud inequívocament catalanista.\n—Catorze sacerdots bascs van ser afusellats pels franquistes, arran del seu suport a la República. Entre ells, Gervasio de Albizu i Martín de Lekuona, assassinats per les tropes del general Mola el 8 d'octubre de 1936. També foren assassinats l'escriptor i sacerdot José de Ariztimuño, un dels teòrics del nacionalisme basc, José Adarraga Larburu, José Sagarna Uriarte, Alejandro Mendicute Liceaga, José Otano Míguelez, José Joaquín Arín Oyarzabal, Leonardo Guridi Arrázola, José Marquiegui Olazábal, José Ignacio Peñagaricano Solozabal, Celestino Onaindía Zuloaga, Jorge Iturricastillo Aranzábal i Román de San José Urtiaga Elezburu\n—El capellà de Los Corrales (Osca) José Pascual Duaso va ser assassinat per tres legionaris, el nom dels quals va quedar registrat però mai no van ser perseguits.\n—El capellà de l'hospital de Toledo, el pare Muiro, va ser assassinat per legionaris quan va intentar defensar els ferits que hi havia dins l'hospital.


Feedback, l’hora dels residents – el metge digital.cat\nFeedback, l’hora dels residents\nParlem de la relació tutor resident. Parlem de la metodologia útil pel creixement del resident. Parlem del feedback.\nLa retroalimentació és un procés dinàmic que involucra tutors i residents. Serveix per confirmar els comportaments i actituds positius (per encoratjar la repetició) i corregir els negatius (fomentant un canvi) . Malgrat estat reconeguda com una part integral del procés educatiu i popularitzat per a l’educació mèdica durant diverses dècades (Jack Ende 1983) queda molt camí per recórrer en l’acceptació d’aquesta tècnica per part dels tutors, i, però també, dels residents!\nLes Unitats Docents de Medicina de Família i Comunitària van adoptar aquesta tècnica molt aviat. A principis dels anys 90 la tècnica es va introduir a Catalunya gràcies entre d’altres a Randol Barker, que es va passejar per les nostres terres explicant com fer i donar feedback.\nEls primers documents de Valoració Formativa dels residents ja en parlaven com a part fonamental del procés d’aprenentatge.\nDesprés d’anys perseguint els tutors perquè compleixin amb el mínim de 4 entrevistes tutor-resident potser va arribant l’hora d’empoderar els residents i fer-los responsables també de les reunions de seguiment amb feedback.\nEns ho recorda un article aparegut aquest darrer any Ali H. Algiraigri.Ten tips for receiving feedback effectively in clinical practice. Med Educ Online 2014, 19: 25141\nAquest article proposa que siguin els residents que es facin preguntes sobre com avançar en l’aprenenentatge i dóna consells:\nAutoavaluació: Divideix les tasques en diferents components concrets en lloc de mirar el panorama global.\nNeccessito realment feedback? Tothom té un punt cec, el que ens impedeix arribar a la següent etapa de creixement, fem-ho i descobrim-lo.\nConnecta bé amb el teu tutor i crea ponts cap a l’èxit.\nSi no tens feedback o molt poc pren la iniciativa i pregunta. Genera confiança amb el teu tiutor.\nControla les emocions. S’espera que cometis errors. És normal rebre retroalimentació constructiva. La retroalimentació és una oportunitat de millora. S’ha de tenir una bona actitud d’escolta activa.\nTenir un pla de millora després del feedback. És el que realment importa.\nPregunta pregunta i pregunta sobre els teus punts a millorar.\nI estigues disposat a fer o rebre feedback sempre que ho necessitis.\nAquesta entrada s'ha publicat en Docència, feedback, MIR i etiquetada amb MIR. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.