COVID і пневмонія в Кропивницькому: вся правда від Андрія Райковича - Лента новостей Кропивницкого\nCOVID і пневмонія в Кропивницькому: вся правда від Андрія Райковича\nСтаном на п’ятницю, 18 грудня, у стаціонарах №1 та №2 Центральної міської лікарні обласного центру перебували 348 пацієнтів. Міський голова Кропивницького Андрій Райкович уточнює: далеко не всі госпіталізовані через запалення легень інфіковані COVID-19.\n- Первинна діагностика проводилася не всім цим людям. Не всі йдуть діагностуватися, здавати ПЛР-тести. Вже коли в людей суттєво підвищилася температура, коли погано стало дихати, вони звертаються до лікаря і їм діагностують запалення легень. Який характер воно має – чи вірусного походження, чи бактеріального, розбирається вже лікар стаціонару, і це зазначено в епікризі.\nЗа даними, які має міський голова, наразі близько третини пацієнтів стаціонару ЦМЛ з пневмонією, 114 людей мають підтверджений діагноз COVID-19, серед яких 8 медичних працівників. На амбулаторному лікуванні перебувають 495 хворих із запаленням легень, з них 35 – з діагнозом COVID-19. Ще 240 кропивничан хворіють на коронавірус, не ускладнений пневмонією.\nЗа офіційною статистикою Міністерства охорони здоров’я на 17 грудня в Кіровоградській області було зареєстровано 195,3 хворих коронавірусом на 100 тисяч населення, зазначає Андрій Райкович.\n- Контрольний показник – 40 на 100 тисяч населення. Тобто, в нас він перевищений майже в 5 разів. Охоплення тестуванням за сім днів – 126,2, при контрольному показнику – 24 на 100 тисяч населення. А це означає, що тестуванням у нас охоплена достатньо велика кількість людей, які його потребують. Заповненість ліжок – дещо інша складова. У наших відділеннях терапії майже повна завантаженість. І те, що кажуть люди, – що й у коридорах ліжка стоять, і там перебувають хворі, - це дійсно так, це має місце. Ми могли б розширити кількість ліжкомісць, але потрібна й відповідна апаратура, кисневі концентратори, апарати ШВЛ, лікувальна база. А особливо - лікарі, які вміють надавати допомогу пацієнтам з такими запаленнями легень і хворим на COVID-19.\nЗа оцінкою міського голови, місту наразі не вистачає як мінімум десятка фахових лікарів, зокрема інфекціоністів, терапевтів із відповідною спеціалізацією, анестезіологів. Проте відомий факт, що пацієнтів зі складними пневмоніями часто переміщують з міських стаціонарів до обласної лікарні, на переконання Андрія Райковича, є наслідком минулого.\n- Так була вибудована система охорони здоров’я, що лікарні третього рівня, до якого відносяться й обласні заклади, в усі часи мали кращу матеріально-технічну базу, спеціалісти тут отримували кращу фахову підготовку, вищу категорійність. Міські лікарні – це лікарні другого рівня. Але ми, як уже неодноразово було сказано, зараз прискореними темпами будуємо на Валах корпус легеневої терапії на 30 ліжок. Є відповідні рішення виконавчого комітету, сесії міськради про залучення кредитного ресурсу на придбання обладнання для нього. Там буде, зокрема, реанімація на шість ліжок, це буде найсучасніший медичний центр з обладнанням найвищого рівня.\nВсе це має приїхати, стати й запрацювати наприкінці січня – на початку лютого. На заваді більш оперативному вирішенню питання стоїть, зокрема, бюрократична тяганина з фінансуванням.\n- Кошти виділяються не з державних фондів, залучається кредитний ресурс. Ми глибоко вивчили це питання, прийняли сесійне рішення ще в серпні. Але потім вступили у передвиборчий період, до кінця листопада Мінфін не давав потрібного погодження. За цей час закінчився термін дозволу, наданого кредитним комітетом «Укрексімбанку». Треба було все перезапустити. Ми переробили, нам залишили ті самі відсотки і 16 грудня на сесії вже нового скликання міської ради ухвалене рішення щодо кредитної лінії. В 2020-му ми вже не встигнемо її задіяти, це буде робитися в першій декаді січня.\nОбладнання для відділення легеневої терапії частково вже в Україні, адже працювати з постачальниками почали не сьогодні, й не вчора.\n- Йдеться, зокрема, про апарати ШВЛ – вони найдорожчі, про кисневий компресор. Ми будемо кисень виробляти з атмосферного повітря, а не привозити в балонах. Хоча можливість підключення балонів, як аварійний варіант, таке обладнання має. Це гарантоване забезпечення відділення киснем і це дуже серйозна, потужна техніка. Ціна тільки самого компресора – в межах 6 мільйонів гривень.\nПрогнозована ефективність запуску нового відділення вимірюватиметься врятованими життями, тому її можна вважати максимальною, впевнений міський голова.\n- Дуже багато людей сьогодні не можуть отримати високоякісне лікування. Бо наші медичні центри далеко не всі забезпечені обладнанням експертного класу. Бо всі наші лікувальні заклади, в тому числі – обласна лікарня, мають межу своєї потужності, обмежену кількість ліжкомісць, до якої ми в Кропивницькому додаємо ще кількадесят.\nГоловне питання на сьогодні, зважаючи на згадану нестачу медичних кадрів у Кропивницькому - чи буде кому працювати з надсучасним обладнанням у нових приміщеннях.\n- Я дуже на це сподіваюся, - ділиться Андрій Райкович. - На таке відділення, таку апаратуру, такий рівень технологічної досконалості, треба ще й висока кваліфікація фахівців. Нам потрібно, як мінімум, чотири бригади, у кожній має бути два-три фахових лікаря з відповідним досвідом – терапевт-інфекціоніст, реаніматолог, анестезіолог. Звідси й виходить, що маємо потребу в межах 10-12 лікарів. Ми цим займаємось постійно і системно – в нас є й квартири, які ми із задоволенням надамо. Запрошуємо фахівців з усіх регіонів - на сайті управління охорони здоров’я постійно є про це оголошення. Ми запрошуємо людей на роботу і будемо використовувати всі, прямі й непрямі методи заохочення. Наступного року плануємо за рахунок бюджету міста застрахувати наших медпрацівників на випадок захворювання: важливо забезпечити і їхні соціальні гарантії.


Пакети з логотипом (ціна), Київ\nВи хочете зробити свою компанію більш впізнаваною для замовників і клієнтів? Ви шукаєте для цієї мети доступні в вартості і дійсно ті методи, що приносять результати? Замовити пакети з логотипом, ціна яких залежить від багатьох чинників - ідеальний для Вас варіант!\nКупуючи продукти, одяг, взуття, люди складають їх в пакети. Вони використовуються також для того, щоб зберігати речі вдома. Тому кожна поважаюча себе фірма, яка піклується про професійний імідж, повинна придбати пакети з логотипом, ціна їх до того ж прийнятна. У них можна продавати фірмову продукцію. Таким чином, забираючи додому пакет з гаслом і логотипом саме Вашого підприємства, покупці буду частіше його бачити. Зорова пам'ять буде сприяти тому, що вони почнуть дізнаватися про Вашу компанію серед конкурентних фірм. Звичайно ж, наступного разу зробити покупку клієнти захочуть в знайомому підприємстві, а саме в Вашому.\nЯкщо Ви все ж вирішили замовити пакети з логотипом (ціна їх варіюється) своєї фірми, варто враховувати кілька факторів. По-перше, не можна економити і купувати пакети низького сорту. Вони повинні бути міцними. Ви ж не хочете, щоб Ваша компанія асоціювалася у потенційних покупців з пакетами, які швидко і легко рвуться? По-друге, замовити пакети з логотипом (ціна відрізняється) сьогодні можна різні. Серед затребуваних видів виділяють: типу «майка», типу «банан», пакети з петлевою ручкою, пакети з клапаном і клейовою стрічкою і фасувальні пакети. Найкраще замовити пакети з логотипом (ціна їх вигідна в нашій компанії) відразу декількох видів.\nЗамовити пакети з логотипом (ціна демократична), які будуть гідно представляти Ваше підприємство, можна на заводі «Інтерпак»!


Подорожчання продуктів в Україні 2021 – як за рік змінилися ціни » Слово і Діло\nВ Україні продовжують дорожчати харчі. За даними Держстату, від початку року відчутніше зросли ціни на овочі, соняшникову олію та цукор, а за останній місяць – на хліб, крупи і м'ясо. Подібна ситуація не тільки в нашій країні: в ООН заявили, що ціни на продукти у світі зростають уже 11 місяців поспіль і в квітні досягли 7-річного максимуму. «Слово і діло» вивчило, як за останній рік змінилася вартість основних харчів в Україні.\nЯйця за рік подорожчали сильніше за інші продукти. У квітні цього року десяток яєць коштував 31,8 грн, це на 94,6% більше, ніж в квітні минулого року.\nПорівняно з іншими молочні продукти подорожчали не так значно. Ціна на м'які сири за рік зросла на 8,9% (до 116,95 грн за кілограм), на сметану – на 8,5% (до 67 грн за кілограм), на молоко – на 3,9% (до 25, 99 грн за літр). Вершкове масло стало дорожче на 6,4%, 200 грамів у квітні коштували 46,06 грн.\nНа інфографіці можна подивитися, скільки основних продуктів харчування вжили українці за останні 10 років.\nЦіни на продукти Продукти


У луцького довгобуду над Стиром з’явився інвестор | ВолиньPost\nдумаюча 23 січень, 2013, 14:36\nХотілося б, щоб задумка щодо парку була втілена в життя.\nЯкщо будівля матиме привабливий вигляд, то можна розмістити тут чудовий готель: поряд і стоянка і супермаркет, вигідний доїзд, плюс парк відпочинку і річка!\nВисотний будинок, до речі, теж мав би бути готелем, але в останній момент його переобладнали. Люди, які там живуть, бідкаються на постійні вітри, малі та економічно невигідні кухні, неможливість розвісити білизну, масу комарів та загаджені послідом птахів та кажанів вікна тощо. Тобто, якщо вже надумали перебудувати готель, то б оддали приміщення під офіси.\nДо речі, там, у цій будівлі, можна було б, крім готелю, організувати суперкласний ресторан з виходом до річки, де можна було б покататися на лодці, катамарані, катері, половити рибу і , навіть, організувати закрито-відкритий басейн.\nЛучанин 23 січень, 2013, 15:50\nЦе не старі виробничі корпуси заводу ЕТМ, це недобудовані.\nДо речі, НОВА ЛІНІЯ та НАШ КРАЙ розміщені в цих,на той час недобудованих корпусах. А місток через річку був у проекті розширення та реконструкції з-ду ЕТМ, крім того,\nпланувався навіть тенісний корт та зона відпочинку для\nзаводчан. Так що,вибачайте, креативу і в ті часи вистачало! А висотний будинок це мав бути адмінкорпус з-ду.А люди,що там зараз живуть, не бачили що купували та зовсім не цікавились умовами розташування будинку?\nТак що подякуйте, шановні, тодішньоиу керівництву заводу\nта місцевій владі(тодішній) за те що проштовхнули оте\nбудівництво,в яке вкладені мільйони доларів державних коштів(рубль і долар були приблизно однакові).\nМешканець 23 січень, 2013, 18:07\nТільки той, хто ніколи не був в жодній з наявних в будинку квартир може скаржитись на "малі та економічно невигідні кухні, масу комарів та загаджені послідом птахів та кажанів вікна тощо." але ж комарі це природній факт на березі водойми... Вітер - теж не може оминути таке велике й "парусне" приміщення. Кухні досить великі. А головне й привабливе - це місце й краєвиди з вікна, повірте багато моїх гостей захоплювались краєвидами... (Пробував на підвіконня насипати зерно - жодного птаха не побачви...)\nУ селі на Волині з 18 жовтня розпочнуть будувати дитячий садок. ФОТО\n13 жовтень, 10:50\nУ селі під Луцьком хочуть збудувати торгово-розважальний центр


У 2022 році наукова учнівська олімпіада з фізики, хімії та біології вперше відбудеться в Україні\nПро це повідомила народний депутат України Анна Пуртова.\nЗа її словами, участь в олімпіаді мають взяти команди з більш ніж 70 країн світу.\n«Пишаюся, що наша країна вперше виходить на такий високий рівень, коли нам доручають проводити настільки важливі змагання. Після закінчення цьогорічної олімпіади її прапор вже прямує від ОАЕ до нас, тому активна підготовка до IJSO-2022 вже почалась», – підкреслила Анна Пуртова.\nТакож народна депутатка розповіла, що на олімпіаді 2022 року, на правах країни-господаря, Україна зможе представити одразу дві команди.\nУчасть в олімпіаді зможуть узяти учні до 15 років станом на 31 грудня 2021 року.\nБажаючим спробувати свої сили буде необхідно пройти реєстрацію та отримати відповідь від Малої академії наук із розгорнутим зворотним зв’язком.\nПісля цього учні мають скласти онлайн-тестування з фізики, хімії та біології, яке складається із 45 завдань різного рівня складності (по 15 на кожну дисципліну).\nДалі учасники 10 днів проводять у тренувальному таборі. Під час таборування вони складатимуть тести, розв’язуватимуть задачі, проводитимуть експериментальні дослідження окремо та в групах.\nЗа підсумками тренувального табору з сотні учасників буде обрано найкращих – вони і сформують команди, які представлятимуть Україну в фіналі олімпіади.\nЗареєструватись для участі в олімпіаді можна буде навесні 2022 року.\nЗрозуміло і природно прагнення кожного з нас бути привабливим, а значить струнким і красивим. Здавна люди намагалися піклуватися про свою зовнішність, надаючи цьому величезне значення. На жаль, сучасний ритм життя з притаманними йому особливостями харчування зумів внести свої корективи у рівень...


Все про розвиток дитини: місяць пятий Материнство, вагітність — Ходунки\nВсе про розвиток дитини: місяць п’ятий\nДитина на порозі п’ятого місяця життя: що нового принесе він у розвиток і виховання малюка? Батькам корисно заглянути в найближче майбутнє. Слід взяти до уваги, що рівень розвитку дитини на початку і наприкінці місяця не однаковий, він зростає. Ось чому бажано ознайомитися з завданнями, засобами виховання і результатами можливого розвитку малюка протягом майбутнього микропериода його дитинства. У цьому вам допоможе пропонований педагогічний екскурс.\nСкажемо відразу: на п’ятому місяці життя акцентуацію в розвитку дитини набуває моторний компонент, тобто формування рухової активності. До кінця п’ятого місяця дитя навчиться робити самостійно повороти з живота на бік, а потім — на живіт, зможе змінювати положення свого тіла в просторі. Це дуже важливо не тільки для фізичного, а й для психічного розвитку.\nПродовжують удосконалюватися ручні вміння, координація рухів рук. Дитина бойко «управляється» з іграшками-підвісками: захоплює, відштовхує, знову притягує, ловить і навіть намагається їх обмацувати. А це означає, що дитина всіма доступними для нього засобами «збирає» сенсорну інформацію про фізичні властивості предметів. Йде накопичення чуттєвого досвіду. При цьому, лежачи на спині, дитина проробляє забавні «піруети» ногами, піднімаючи і напружуючи їх при захоплюванні висячих предметів. Отже, при діях руки, активізуються всі м’язи ще маленького, але такого «розумного» тільця.\nАбсолютно новим у розвитку малюка можна вважати з’являється до п’ятого місяця здатність перехоплювати предмет (іграшку) з руки дорослого. Наприклад, мама простягає дитині розписну хохломскую дерев’яну блискучу ложку: «На! Візьми!» Вона тримає ложку за самий кінчик, залишаючи її держак вільним для захоплення, і має предмет для перехоплювання в зручному для дитини положенні. Малюк тягне ручку на ложці, розкриває долоню і захоплює її за середину черешка. Так він буде надходити і з брязкальцями. От тепер зрозуміло, чому дітям п’ятого місяця життя поряд з іграшками-підвісками рекомендують брязкальця. Вони необхідні для розвитку активних самостійних дій.\nЗ кожним днем руху руки малюка стають більш дієвими. Він розгойдує іграшки, вдаряє по ним, трясе, зіштовхує їх. Паралельно відбувається пізнання не тільки кольору і форми предмета (його видимих властивостей, «лежать на поверхні»), але і прихованих якостей — звуку, динаміки, маси.\nНе випадково вважається, що з п’ятого місяця життя дитина починає вчитися» маніпуляціям з предметами (ознайомча гра). Саме тому малюк так поводиться з усіма предметами, що потрапляють до нього в руки.\nЗвичайно, йому необхідний набір геометричних і сюжетних брязкалець із зручними ручками. Бажані іграшки жовтого, зеленого, оранжевого, блакитного кольорів. Ці кольори і їх відтінки генетично більш корисні для очей дітей, так як їх колер співзвучний живої і неживої природи навколишнього світу (колір сонця, неба, піску, води, рослинності тощо). Важливі та різноманітні звукові властивості іграшок.\nУ зв’язку зі сказаним вище стає зрозумілим, як значно на п’ятому місяці життя збагачується емоційна життя дитини. Що нового привноситься цією лінією розвитку?\nУ процесі спілкування на п’ятому місяці життя новим можна вважати появу яскравої реакції на дорослого (доглядає близької людини), якого дитина вже дізнається, перебуваючи на відстані 2-3 метри у вертикальному положенні (на руках іншого дорослого). Близької людини дитина впізнає по голосу, навіть якщо останній і не потрапляє в поле його зору. Малюк починає по-різному реагувати на позитивну і негативну інтонацію голосу дорослого. Так, наприклад, якщо дорослий його «відчитує», тобто їм незадоволений, це може викликати плач. Разом з тим, при ласкавому і достатній спілкуванні з дорослим малютка має надзвичайно доброзичливий вигляд і переважно перебуває в хорошому настрої, довгостроково, певуче і голосно гулить, чується стійке, яскраве «а-а-а», «ау-ау», «в-ва, у-у-ва» і т. п.\nМалюк навчився правильно, членороздільно, співзвучно рідної мови, вимовляти голосні звуки. Це важлива віха в його розвитку. Гуління дитини — «тренування» досягнутих мовленнєвих навичок. Воно говорить дорослому про що і, перш за все, про те, що дитина відчуває себе «на висоті».\nАле ще раз підкреслимо: головним на п’ятому місяці життя дитини вважається сенсомоторна рухова активність. На початку місяця дитя лише робить спроби до поворотів. Дитині нелегко опанувати цим умінням. Воно приходить до нього не відразу. На початку у нього нічого не виходить. Але поступово ви бачите, як дитина високо піднімає себе на передпліччя, «укладає себе» так, щоб зробити свій перший самостійний «поворот». До кінця п’ятого місяця малюки зазвичай вже вміють перевертатися на живіт. Перевертатися з живота на спину дитина почне дещо пізніше, місяців до шести. І ось що головне: спочатку він перевертається різким, швидким рухом, а незабаром навчається вільно використовувати цей рух для того, щоб дістати іграшку, простежити поглядом за дорослим.\nВсі ці рухи дуже корисні дитині, підтримують у нього радісний настрій і підготовляють його до повзання.\nВважаємо за необхідне звернути увагу батьків на те, що малюк на п’ятому місяці, опановуючи рухами, ніколи не повинен залишатися на висоті в необмеженій бортами просторі (на столі, софі, дивані тощо) без страховки дорослого, навіть якщо ви знаєте, що ваша дитина ще не вміє перевертатися. Він може виконати поворот на бік або на живіт несподівано для вас, коли ви на секунду відійти. Малюк захоче подивитися, наприклад, куди ви зникли, і зробить те, про що ви мріяли, але в невідповідний для нього і для вас момент.\nП’ятий місяць життя дитини вимагає від батьків великої зібраності, вдумливості і усвідомленості власних дій. Краще, щоб малюк спав не в ліжечку (йому там вже мало місця для рухів), а в манежі, тобто в просторі, обгородженому з усіх боків.\nЯк бачите, дитина вже багато чого вміє до кінця п’ятого місяця. Метаморфози п’ятого місяця життя поступово виводять дитини на нову висоту». І все ж підкреслимо: на початку п’ятого місяця переконайтеся, що показники розвитку четвертого місяця дитиною освоєні, і тільки тоді переходьте до нових завдань. Якщо малюк ще не вміє, не засмучуйтеся, плавно продовжуйте «працювати» за програмою минулого місяця. Якщо ж дитя «здав іспит» на «добре» і «відмінно», не зупиняйтеся, у вас попереду ще багато нового.\nРозвиток і виховання дитини. 5-й місяць життя\nДжерело: Все про розвиток дитини: місяць п’ятий Материнство — вагітність, пологи, харчування, виховання


Священні гаї. Чому ефіопи більш просунуті християни, ніж українці — DSnews.ua\nСвященні гаї. Чому ефіопи більш просунуті християни, ніж українці\nЛюдина як міра всіх речей став центром релігійного світогляду тільки в європейській культурі\nнеділя, 10 лютого 2019, 12:00\nВважаєте, що вираз "священний ліс" - язичницьке? Не поспішайте з висновками. Можливо, це новий християнський мейнстрім.\n"Якщо ви бачите лісу в Ефіопії, то, швидше за все, в його центрі знаходиться церква", - пише журнал Nature. Лісові масиви, що колись покривали 45% території країни, впали жертвою бурхливого розвитку сільського господарства і тепер займають не більше 5%. На тлі сільськогосподарського буму, що охопив країни у другій половині ХХ ст., церкви також втратили значну частину своїх земель. Але все ж їм вдалося дещо-що зберегти. "Церковні ліси займають від 3 до 300 га і відіграють величезну екологічну роль. Близько 35 тис. крихітних лісових массивчиков навколо храмів Ефіопської православної церкви стали ноєвими ковчегами для живих організмів, раніше мешкали на значно більш широких просторах ефіопських лісів. Крім того, церковні оазиси очищають і охолоджують повітря, збирають воду, оберігають грунт від ерозій. У свою чергу, оазиси зберігаються священним статусом: вони використовуються для великих релігійних зібрань, поховань, молитовних чувань. Вони під табу - за ним можна просто ходити, тим більше випасати худобу. Так вони виявляються фактично заповідниками.\nВчені-экоактивисты нарікають на те, що священнослужителі не до кінця розуміють, яким багатством володіють - для них збереження церковних лісів обґрунтовується виключно сакральними причинами. Так що активісти намагаються підвищити екологічну грамотність і священиків, і пастви, щоб зробити турботу про церковних лісах більш "свідомою".\nАле при цьому вони, як це часто буває з вченими, самі не до кінця усвідомлюють, з чим мають справу. Труднощі перекладу з мови релігії на мову раціональності і навпаки дає про себе знати. Як і деяка самовпевненість людей науки - раціональний підхід вони вважають найефективнішим. Хоча той факт, що церкви зберегли свої ліси, міг би підказати, що раціональний спосіб усвідомлення цінності навколишнього середовища - не єдиний можливий. Іноді це робиться лише тому, що збереження природного середовища - невід'ємна частина релігійного світогляду. І не язичницького, як прийнято думати, а самого що ні на є християнського.\nЕфіопська православна церква - явище, гідне вивчення з різних сторін. Це давньосхідна - дохалкидонская, тобто визнає тільки перші три Вселенських собору - церква, яку відносять до православних, але насправді вона є "дочірньої" для Коптської церкви. Ефіопська церква, згідно з дослідженнями, найбільш ефективна з точки зору місії - більше 90% населення Ефіопії є вірними цієї церкви.\nІнтуїтивний екологізм Ефиопской церкви - невід'ємна частина (чи наслідок) тотальності християнського світогляду для її вірних. Якщо весь світ створений Богом, він священний. Для культур, не сильно порушених антропоцентризмом, будь божественне створення цінно не менш, ніж людина.\nЛюдина як міра всіх речей став центром релігійного світогляду тільки в європейській культурі. Це мало як позитивні наслідки (наприклад, гуманізм і доктрина прав людини), так і негативні: фігура людини, "образу і Подоби", витіснила всі інші "біорізноманіття" на периферію. Чоловік виявився "головним".\nАле ж так і було передбачено планом? Це до нього, до Адаму Бог привів всіх тварюк, щоб він їх назвав, став для них господарем. Однак чи означало це, що людина може знехтувати ними, якщо це буде йому зручно? Чи "головний" - це той, який повинен піклуватися про них? У всякому разі, людина про Бога саме такої думки - як про джерело турботи. Сам же він себе турботою про "малих" не обтяжує. Незважаючи на те, що вони такі ж Божі творіння, як і він сам.\nЦе питання - про відповідальне ставлення до світу, створеного Богом і переданим на піклування людини - в європейській християнській традиції не був предметом пильного вивчення аж до кінця ХХ ст. Природознавство церква поступилася своїй підросла і пішла у самостійне плавання дочки - науці. Яка тепер вчить церква, як їй правильно любити те, що створено Богом. "Усі створення великі і малі, всі створення мудрі і дивовижні, все створення прекрасні - Господь створив їх всіх" - це залишилося в церковних гімнах. Але церква це нагадування про божественне походження світу не вважала прямим зазначенням зберігати біорізноманіття як божественний дар.\nЦе можна вважати дивним - враховуючи не тільки сюжет про божественне творіння "всіх створінь", але і сюжет про Ковчег, в який Ной за вказівкою зверху повинен був зібрати всіх тварин в достатній кількості для відновлення популяцій після Потопу. Бог, як бачите, подбав не тільки про праведників серед людей, але і про інших "творах великих і малих". Але люди і після цього виразного натяку Господнього не надали цьому сюжетом потрібного значення - фігура Ноя і грандіозний проект Ковчега виявилися цікавіше, ніж та турбота, яку Господь проявив щодо всіх інших тварин.\nОстаннім часом, втім, тема екології поступово виходить на порядок денний християнських церков і в деяких з них займає досить високі позиції. Багато уваги цьому питанню приділяє Католицька церква, а для Вселенського патріарха Варфоломія збереження навколишнього середовища стало просто улюбленою темою.\nКоли він намагався захопити в розмову про природу патріарха Кирила, який приїхав торгуватися про Томосі для України, це був зовсім не тролінг - хоча московський гість, можливо, саме так і думав. Патріарх Варфоломій, дійсно, дуже стурбований збереженням навколишнього середовища.\nЦікаво, чи зуміє він захопити в цей розмова свою "доньку" - нову українську церкву. Їй би це дуже пішло на користь. Але це, на жаль, малоймовірно - "экобогословие" у нас все ще вважається дивацтвом. Повно інших проблем - Томос, "московські попи", патріарх Філарет з його амбіціями, розкол, канонічна територія, російський світ, переходи і перейменування. Загалом, у нас серйозні проблеми - що нам пташки-квіточки...\nНе сильно краще просуваються екологічні ініціативи у греко-католиків, які останнім часом взялися за деякі "екологічні ніші" всерйоз, але поки так і не досягли успіху. У нашому селі на церковній огорожі висить величезний банер, що закликає відмовитися від штучних квітів. Парох навіть іноді в проповідях закликає: не потрібно пластиком могили завалювати. Але він звучав би куди переконливіше, якщо б не стояв у цей момент між двома розкішними букетами пластикових калл.\nЩе однією - поки безплідною - спробою поборотися за біорізноманіття з боку священноначалія УГКЦ стали заклики відмовитися від практики випалювання трави. Тут, втім, мова йде вже не тільки про збереження живої природи, але й про елементарну безпеку. Проте вірні поки не слухають.\nЩо вже говорити про "гонці за статистикою", яку влаштували наші православні деномінації, з масовим принесенням у жертву міських скверів, забудованих на швидку руку церковками з типовою архітектурою і дворами, закатаними у бетон. Вони ж не язичники, так і сквери - не "священні гаї".\nУ порівнянні зі стихійним "полуязыческим" экологизмом ефіопських братів у Христі наша "духовність", наша хвалена "православна культура" має вкрай невелику глибину.\nДля нас християнство - в самому прекрасному випадку зводиться до особистої духовної практики. І якщо ми - як добрі християни, можемо стримувати себе і намагатися вести себе з іншими людьми "за Писанням", то у своєму ставленні до людям ми навіть не язичники - які, принаймні, зберігали свої "священні гаї". Ми просто атеїсти.\nЕкологізм - це вихід християнства на якісно новий рівень. Побачити в ближньому "образ і подобу" простіше, ніж весь світ навколо побачити як плід Господньої любові. І поставитися до неї відповідно. Але саме ця здатність стане в майбутньому мірою християнської досконалості.\nЕфіопські християни, дбайливо обносящие свої церковні лісу кам'яними стінками, щоб захистити їх від ненавмисних вторгнень худоби, на цьому шляху виявилися значно більш просунутими, ніж ми зі своїми прошловековыми політичними пристрастями з "церковного будівництва".


Підлітки мутанти. Черепашки ніндзя 2 дивитись українською\nПідлітки мутанти. Черепашки ніндзя 2\nХамато Йоші – це іммігрант з Японії, який вирішив в якості домашніх тварин завести собі чотирьох маленьких черепашок. Тільки от мутаген перетворив його у щура, яка має людський зріст, ходить і говорить, такого ж впливу зазнали черепашки.\nВ четвером вони зросли до людських розмірів і набули своїх притаманних рис у Підлітки мутанти. Черепашки ніндзя 2 онлайн. Йрши з тих пір став кликати себе майстром Сплинтером і взявся за виховання черепашок як своїх дітей. Проживаючи під землею, на думку Сплинтера, для того, щоб вижити, слід знати навички бойового мистецтва, а також багато дисципліни, у тому числі і філософію. Саме цього він і навчив своїх черепашок.\nЛеонардо, Донателло, Рафаелем і Мікеланджело через п'ятнадцять років навчання і тренувань вирішили очистити вулиці Нью-Йорка від злочинного світу і небезпек, які він несе. Кожен ворог небезпечний, але їх заклятий ворог Шредер, від нього не зрозуміло, що можна очікувати.\nКожен з них, немов людина – зі своїм характером, амбіціями і уподобаннями. Черепашки в захваті від пригод і піци, за шматочок якої готові побитися. Чекає їх перевтілення, чого хоче досягти кожен з них, покаже мультсеріал Черепашки ніндзя 2 Сезон онлайн.\nОсь і нова зустріч з улюбленими мільйонам глядачів відважними черепашками в мультсеріалі «Черепашки ніндзя». Їх імена пам'ятають шанувальники. Це Мікеланджело і Рафаель, Леонардо і Донателло. За красивими іменами ховаються могутні герої, яким підвладні всі існуючі на світі бойові мистецтва. Їм навчив своїх підопічних майстер Сплінтер – щур-мутант, яка виховала колись маленьких черепашат, що потрапили в міську каналізацію.\nЗ тих пір пройшло чимало часу, і зелені хлопці стали відважними воїнами. Вони без страху борються за справедливість і безпека людей з найжахливішими злочинцями – Шреддером і генералом Крэнгом. А тепер їм доведеться зіткнутися ще й з іншими супротивниками, не менш підступними, ніж ця парочка, яка дуже хоче завоювати весь світ.\nЗахоплюючі бої на вулицях Нью-Йорка, у яких, звичайно ж, завжди перемагають браві черепашки, іноді затихають. І в ці короткі хвилини відпочинку відважні ніндзя ведуть себе зовсім просто катаються на скейтах, дуріють і поглинати піцу в величезних кількостях.\nМультсеріал Черепашки ніндзя 2 Сезон онлайн українською безкоштовно дивитись в хорошій якості ви можете у нас - приємного перегляду!\nРік виходу: 2013 Назва: Черепашки ніндзя 2 Сезон Оригінальна назва: Teenage Mutant Ninja Turtles (Season 2) Країна: США Жанр: екшн, пригоди, комедія, технофентезі, мультсеріал Переклад: багатоголосий закадровий Режисер: Майкл Чанг, Алан Вон, Жуан Меза-Леон Ролі озвучують: Джейсон Біггз - Леонардо, Роб Полсен - Донателло, Шон Остін - Рафаель, Грег Кіпс - Мікеланджело, Хун Лі - Сплінтер, Мей Уітман - Епріл О'Ніл, Кевін Майкл Річардсон - Шреддер, Нолан Норт - Краанг, Келлі Ху - Караі тощо. Тривалість: 1 серія: ~22 хв. (цілком серій: 23 з 26)\nСкачати торрент Черепашки ніндзя 2 Сезон\nРозмір: 47,75 Kb\nСмотреть Черепашки ніндзя 2 Сезон на украинском языке


Ніж приватний житловий будинок відрізняється від котеджу, особняка, таунхауса: порівняння, різниця, відмінність. Як виглядає приватний житловий будинок, котедж, особняк, вілла: фото\nРізниця між приватним будинком, котеджем, осібно і таунхаусом. Фото приклади.\nЩо таке приватний житловий будинок, котедж, особняк, вілла: визначення\nЯк виглядає приватний житловий будинок, котедж, особняк, вілла: фото\nНіж приватний житловий будинок відрізняється від котеджу, особняка, таунхауса: порівняння, різниця, відмінність\nВідео: Проектування приватного будинку або котеджу — поради експерта\nЛюдина давно не живе під відкритим небом. Він пройшов тривалу еволюцію від укриття під кронами дерев до життя в сучасних комфортабельних будинках. Ми вже й не уявляємо свого життя без міцної даху над головою в теплому приміщенні.\nЗовсім недавно люди жили в приватних будинках і не підозрювали, що їх нащадки переселяться у квартири чи домівки з усіма зручностями всередині.\nПродовжуючи тему знаходження відмінностей у поняттях і явищах, встановимо їх для приватного житлового будинку, котеджу, особняка і таунхауса.\nзовнішній вид приватного житлового будинку в сільській місцевості\nПриватний житловий будинок — це індивідуально стоїть будинок з кількістю поверхів не більше 3, призначений для проживання однієї або кількох сімей.\nКотедж — це повністю упорядкований будинок висотою не більше 2 поверхів з усіма необхідними комунікаціями всередині, має облагороджений присадибна ділянка. Може бути розташований в передмісті, робочої зони, сільської місцевості.\nОсобняк — отдельно стоящий гарний будинок в межах міста, має ворота, двір і сад. Належить багатого власника, який постійно живе в ньому зі своєю сім'єю. Кількість поверхів у будинку не більше 2.\nТаунхаус — це малоповерховий будинок, що складається з кількох комфортабельних квартир, поєднаних між собою бічними стінами. Кожна з осель має свій окремий вхід, іноді — гараж, невелику ділянку землі. Тобто це середній варіант між міською квартирою і котеджем. Максимальна кількість поверхів — 2.\nфото елітного котеджу в передмісті\nДодамо фото розглянутих видів житлових приміщень для закріплення візуальної різниці між ними.\nфото приватного житлового будинку\nшикарний особняк з великим басейном на території\nУ приватному житловому будинку може бути повний набір комунікацій, які обов'язкові для всіх інших видів житла.\nВін завжди відособлений, його стіни не примикають до інших будов, як у таунхауса.\nЗовнішній вигляд приватного будинку часто значно скромніше особняка.\nПри приватному будинку може і не бути присадибної ділянки або саду, які присутні у котеджі і особняки.\nНе кожен приватний будинок обладнаний гаражем, на відміну від особняка, котеджу і багатьох таунхаусів.\nОтже, ми розглянули відмінності приватного житлового будинку від котеджу, таунхауса та особняка. Побачили візуальну різницю їх фасадів і розташування комунікацій навколо.\nЧим відрізняється і що таке особисте підсобне господарство\nВідмінність між ЛПХ і ІЖС полягає в різних аспектах. Детальніше читайте у статті. Зміст Що таке\nЯк вибрати вхідні двері в квартиру і приватний, або\nУ даній статті ми розглянемо різноманітні варіанти дверей вхідних та міжкімнатних. А також виберемо


"Липневий ефект": чому в цьому місяці у вас більше шансів померти в лікарні?\nЛипень – це поганий місяць, щоб хворіти. Насправді, ви не зможете знайти ідеального часу, щоб взяти лікарняний і відправитися в найближчий госпіталь за здоров'ям, але в деяких лікарнях рівень смертності зростає саме в липні. Справді, у пацієнтів ризик померти збільшується на 4-12%, в порівнянні з іншими місяцями.\n1. Не відкладайте проблеми зі здоров'ям\n2. Ретельно вибирайте лікарню\n3. Розпитайте лікарів\n4. Не бійтеся питати\nПричина в тому, що для багатьох лікарів липня – це місяць виходу на роботу після відпочинку. До того ж нові доктора, які тільки закінчили навчання, також починають роботу в цей день – 1 липня.\nМолоді випускники медичних установ становлять чверть всіх лікарів в лікарні, і лікувати пацієнтів їм в новинку. У той же час всі інші стажисти також переходять на новий рівень, а значить, починають виконувати нові для них обов'язки.\nЦе величезний скачок для інтернів, і саме ви можете опинитися їх першим пацієнтом, на якому вони будуть відточувати все, чого вчили в коледжі, як говорить автор дослідження Джон В. Янг, професор психіатрії в Медичній школі.\nЗвичайно, новачки будуть під пильною увагою, це лікарня може вам гарантувати. Але все-таки такий величезний оборот нових лікарів вплине і на пацієнтів.\n"Лікарі, які піклуються про вас, переживають перехідний період", – говорить доктор Янг. Тому неминуче відбувається погіршення загального досвіду. Доктора застосовують на себе нові ролі. Тому догляд за пацієнтами може бути організований більш слабо.\nЦе може призвести до фатальних помилок. Під час дослідження, проведеного Каліфорнійським університетом, було виявлено, що кількість лікарських помилок зі смертельним результатом у липні збільшується на 10%. Інше дослідження показало, що частота ускладнень вище, ніж в інші дні.\nПроте не потрібно робити висновок, що молоді лікарі некваліфікованих і не можуть добре піклуватися про пацієнтів. Але все-таки прочитайте поради про те, як отримати краще лікування.\nВідкладати візит до лікаря є більш небезпечним, ніж іти в поліклініку в липні, говорить доктор Янг. Якщо ви захворіли, і вам потрібна допомога, не потрібно довго думати. Відразу ж йдіть до лікаря.\nТим не менше, якщо вам необхідна процедура, якість якої не постраждає через зволікання, наприклад артроскопія коліна, ви можете розглянути такий варіант і почекати. Але тільки якщо є підстави вважати, що турбота про вас в цей час може бути неякісною (дивіться далі питання, які буде необхідно задати своєму лікареві, щоб з'ясувати це).\nПрипустимо, ви потребуєте послуг хірурга саме в липні, проте у вас є час, щоб вибрати лікарню. Ви можете уникнути «липневого ефекту» взагалі, якщо пройдетеся по списку всіх доступних вам лікарень. Є безліч чинників, які не потрібно опускати. У якій лікарні краще відділення хірургії? Чи діє в ній ваша страховка? Якщо страховка не покриває ваше лікування, то доведеться платити астрономічні збори. Інформацію про ціни на медичні послуги ви зможете знайти на офіційному сайті лікарні. Чи будуть інтерни брати участь у вашій процедурі? Врахуйте всі і виберіть кращий варіант. Перевірити, чи є в лікарні інтерни, досить просто. Для цього всього лише потрібно зайти на її сайт і подивитися розділ «Про нас». Там повинні бути вказані всі працівники лікарні, включаючи і проходять стажування молодих лікарів).\nЦе стосується будь-якого часу, коли вам повинні проводити операцію, але особливо актуальна ця порада в липні. Ви повинні з'ясувати:\nХто перебуватиме в операційній?\nХто готуватиме операцію?\nХто насправді буде її проводити?\nХто буде піклуватися про вас потім?\nЯкщо присутні інтерни, то хто їх контролює?\nЯкщо головну роль у вашій операції відіграє саме інтерн, і його не збираються контролювати, то є сенс пошукати іншу лікарню, як радить доктор Янг.\nЯкщо вас турбує, що ваш лікар не зможе про вас подбати, у вас завжди є право поговорити з головним лікарем, вважає доктор Янг.\nІ не забувайте про медсестер. Як стверджує Олександра Роббінс, автор книги «Медсестри. Рік з героями за лаштунками госпіталю », у них може бути більше досвіду, ніж у вашого стажиста. До того ж вони зможуть відповісти на всі ваші запитання і стати на ваш бік, якщо ви підозрюєте, що за вами доглядають недостатньо добре.\nFaqUkr.ru » Здоров'я » "Липневий ефект": чому в цьому місяці у вас більше шансів померти в лікарні?


За бійку заплатить лікарні понад 13 тисяч гривень\nЗа бійку заплатить лікарні понад 13 тисяч гривень 06.01.15, 18:00\nУ таку суму обійшлося лікування потерпілого від його кулаків мешканцю Маневицького району на Волині. У жовтні торік під час суперечки він завдав своєму знайомому тяжких тілесних ушкоджень. Маневицький районний суд визнав чоловіка винним у злочині та призначив покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробувальним терміном в один рік.\nОкрім цього, прокуратура звернулась до суду із позовом до винного, вимагаючи стягнути із нього кошти, витрачені на лікування потерпілого у Волинській обласній лікарні. Мова йде про суму у понад 13 тисяч гривень. Про це повідомила прес-служба прокуратури Волинської області.\n«Сорок днів не минуло, а вона вже на пляжі»: користувачів соцмережі шокувала... 52835


ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОДВІЙНЕ ГРОМАДЯНСТВО | Крисинська сільська рада\n« Розпорядження про скликання позачергової 49 сесії\nРозпорядження про скликання позачергової 49 сесії »\nPublished 16/11/2020 | By Administrator\nВідповідно до Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.\nЗаконом України “Про громадянство України” передбачено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.\nОтже, жодним законодавчим актом фактично подвійне громадянство не заборонено, але друге громадянство й документи, які підтверджують громадянство іншої держави, не визнаються українським законодавством і не діють на території України.\nСлід зазначити, що втрата громадянства України не відбувається автоматично з набуттям громадянства іншої держави тому, що для цього потрібен окремий указ президента. А тому, якщо українець отримав громадянство іншої держави або держав, український паспорт у нього ніхто не конфіскуватиме.\nТакож чинне законодавство не зобов’язує українців повідомляти державні органи про отримання паспорта іншої держави, а влада, у свою чергу, фактично не зобов’язана контролювати це питання й перевіряти наявність “іншого паспорта” у своїх громадян.\nАле ж варто врахувати, що санкції все ж таки існують – це штраф від 10 до 30 неоподаткованих мінімумів (тобто від 170 до 510 гривень).\nОкрім того, потрібно врахувати, що маючи подвійне громадянство особа несе відповідні зобов’язання в обох державах, зокрема обов’язок нести військову службу у двох державах, ризик додаткового податкового навантаження та певні колізії в питаннях дипломатичного статусу.


Чехія зняла карантинні обмеження на вихід із дому та виїзд із країни - Галицький Кореспондент\nГоловна » Новини » Чехія зняла карантинні обмеження на вихід із дому та виїзд із країни\nЧехія зняла карантинні обмеження на вихід із дому та виїзд із країни\nОпубліковано: 24.04.2020 24.04.2020 Автор: Марта Баранецька\nУряд Чехії дозволив громадянам виходити з дому та виїжджати за кордон. Раніше суд визнав заборону залишати домівки для приборкання епідемії COVID-19 незаконною.\nЧеський уряд зняв обмеження із п’ятниці, 24 квітня. Про це напередодні ввечері повідомив міністр охорони здоров’я країни Адам Войтех, передає Deutsche Welle.\nТаким чином чеський Кабмін відреагував на нещодавнє рішення суду у Празі, який визнав обмежувальні заходи уряду незаконними.\n“Ми поважаємо це рішення”, – заявив Войтек.\nТакож міністр зазначив, що скасування вказаних обмежувальних заходів відбувається на тлі покращення епідеміологічної ситуації у країні.\nТест на коронавірус для повернення до Чехії\nВодночас зняття обмежень відбувається із низкою умов. Так, зібрання людей групами понад 10 осіб досі залишаються забороненими. А чехи, які виїхали за кордон, під час повернення мають пред’явити негативний результат тесту на коронавірус або упродовж 14 днів перебувати на карантині, пише інформаційне агентство dpa.\nЗа даними міністерства внутрішніх справ Чехії, залишається чинною заборона на в’їзд до країни. Водночас і тут запроваджується низка пом’якшень для бізнесменів із країн ЄС. Також громадянам Чехії, що працюють у сусідніх країнах, дозволяється щоденно перетинати кордон за умови, якщо вони будуть кожні два тижні проходити тест на коронавірус.\nЗеман пропонував закрити кордони\nСуворі обмежувальні заходи для стримування епідемії COVID-19 були запроваджені у Чехії з 16 березня. Жителям країни можна було залишати домівки лише для виходу на роботу, за покупками, до лікаря чи для прогулянок у зелених зонах.\nПро плани поступового зняття обмежень уряд Чехії почав говорити ще у середині квітня. Велика кількість малого бізнесу відновила роботу 13 квітня. Найближчими днями в уряді анонсували відкриття зоопарків та бібліотек, магазинів площею до 2,5 тисячі квадратних метрів та автошкіл. Згідно з очікуваннями влади, усі кафе та магазини у країні почнуть працювати у звичному режимі до 8 червня.\nНагадаємо, на Прикарпатті поліція створила спеціальну базу, щоб слідкувати за прибулими з-за кордону\nКатегорії: Новини, ТуризмПомічено: карантин, коронавірус, Чехія\nВ Україні зафіксували 24012 випадків COVID-19, на Прикарпатті – 1420\nУ медика з Косова виявили COVID-19\nКиїв та ще п’ять областей не готові до чергового послаблення карантину\nДіти без літа: що чекає на дитячі табори


У Польщі негативно сприйняли відставку Тарасюка.\n31 січня 2007, 03:22\nЄва Поштар Слухати: Варшава, 31 січня 2007 (RadioSvoboda.Ua) – Відставку міністра закордонних справ України Бориса Тарасюка у Польщі зустріли, насамперед, із жалем і здивуванням.\nРадник у закордонних справах польського президента Лєха Качинського Анджей Кравчик заявив Радіо Свобода: "Ця вістка зажурила нас. Однак не можу обмежитись лише таким твердженням. Як представник Польщі скажу, що це справа суверенної української держави. Ми це беремо до відома, однак нам прикро. Тому, що в Польщі любили і цінували пана Бориса Тарасюка за його працю як міністра закордонних справ України. Навіть по-людські жаль, що вийшов з уряду і тим самим його інтелектуальні та професійні здібності можуть залишитись невикористаними".\nВажливо, хто стане наступником Тарасюка\nА спікер верхньої палати польського парламенту – сенату Богдан Борусевич прокоментував відставку Бориса Тарасюка такими словами: "Можу висловити лише жаль з приводу його відходу з уряду. Прикро, що політичне протистояння між прем’єром та президентом України закінчилось таким результатом. На мою думку, сьогодні важливою справою є: хто буде наступником Бориса Тарасюка. Я хочу дивитись в майбутнє.. Важливо відповісти на питання: чи новий міністр продовжуватиме, чи заперечуватиме політичну лінію Бориса Тарасюка".\nІз уряду Януковича відійшов передостанній помаранчевий політик\nТим часом впливовий щоденник "Газета виборча" опублікував статтю під промовистим заголовком: "Шефа МЗС України виштовхали з уряду". Щоденник підкреслює, що після місяців протистоянь і скандалів з уряду Віктора Януковича відходить передостанній помаранчевий політик, палкий прихильник входження України до НАТО і ЄС. Газета "Дзєннік" вказує на те, що прем’єр Українського уряду Віктор Янукович особисто не міг вибачити Борисові Тарасюку його участь в Помаранчевій революції.\n Які наслідки матиме відставка Тарасюка для європейського майбутнього України?  Представники ЄС: Тарасюк користувався авторитетом у Європі.  Російські політологи дають поради наступникові Тарасюка.  Україна потребує проукраїнських політиків, вважає італійський політолог.  Подвійна відставка.  Хто буде наступником Тарасюка?  Європарламентар: "Не ясно куди прямує Україна".


Отримайте 15 ГБ нічного Інтернету всього за 30 грн на місяць!\nЯкщо після 30 днів користування послугою на рахунку недостатньо коштів для стягнення плати за користування послугою протягом наступних 30 днів, послугу буде призупинено на 90 днів. Після поповнення рахунку та за умови, що на рахунку достатньо коштів для стягнення плати, послугу буде надано (та обсяг даних нараховано) та плату стягнено у повному обсязі. У разі, якщо на рахунку недостатньо коштів для стягнення плати, протягом 90 днів після призупинення, після спливу 90-денного терміну послугу буде відключено.\n15 ГБ надаються за технологією 4.5/3G+ за наявності 4.5/3G+ покриття на відповідній території, технічних властивостей пристрою та відповідних налаштувань. За відсутності виконання хоча б однієї з умов, послуги будуть надані за технологією EDGE (2.5G мережа).


Боровский район Харьковской области\nсело Пески-Радьковские Боровского района Харьковской области\nвоенрук, глава сельского совета\n10.05.1986 - 07.06.1986\nДані інтерв’ю: аудіо-інтерв’ю українською мовою; справа 192; інтерв’ю записано 16.05.2016; інтерв’юер – Лесь Ісаїв; тривалість запису – 01:36:28. На записі був присутній Микола Єдімент, також ліквідатор аварії на ЧАЕС. Скорочена версія. З повною транскрибацією інтерв’ю можна ознайомитись у Чорнобильській історичний майстерні. Інтерв’ю опубліковано у книзі «Пам’ятаю, як це було. Спогади ліквідаторів Чорнобильської аварії / Лесь Ісаїв. – Харків: Вид-во «Водний спектр Джі-Ем-Пі», 2017. – С.61-77». Інтерв’ю було передано до Чорнобильського архіву усних історій автором-упорядником книги «Пам’ятаю, як це було. Спогади ліквідаторів Чорнобильської аварії» Лесем Ісаївим.\nМикола Фесенко (далі М.Ф.): Народився 6 серпня 1961 року у Пісках Радьківських. Батько з Курської області Рильського району, село Михайлівка, а в 1932 році їх переселили в село Іванівка Дворічанського району. А моя мама місцева – Бойко Марія Іларіонівна. Батько фронтовик, тяжко поранений на передовій.\nЗакінчив 10 класів Піско-Радьківської школи. Ми всі тоді були романтиками й хотіли себе випробувати: чи я зможу? А тут після закінчення мною школи в 1978 році, приїхав мій двоюрідний брат і став мене агітувати у Саратов, де він учився в політехнічному інституті. Особливо мене приваблювало те, що там у інституті була воєнна кафедра, а мені завжди хотілося бути військовим. Думаю: «Треба подалі від домівки. Це так романтично!», бо туди їхати більше доби.\nЛесь Ісаїв (далі Л.І.): А Харківський політехнічний був не такий?\nМ.Ф.: Харківський інститут був мені чомусь не такий. От там був такий! Ми всі тоді такі були. Відучився, отримав спеціальність інженера-механіка. Після військової кафедри пройшов двомісячні збори, після яких отримав звання «лейтенант». У армію на той час не призивали після інституту, але з нашого потоку в 150 чоловік вимагалося 25 чоловік у армію. На момент, коли тягнули жеребок, кому ж іти в армію, я хворів. Друг сказав: «Я за тебе витягнув і ти не попав, так що вітаю тебе».\nЦілу ніч я не спав, усе крутився з боку на бік. Думаю собі: «Ну як же так! Я хлопець із села, як же так, що я не піду в армію? Мені ж треба буде й до дівчат бігати, що вони мені скажуть?» А тоді в армії не служили тільки хворі – так я тоді собі думав. У мене й брат пішов у армію з плоскостопієм і тиском. Батько сказав: «Пусть ідьот».\nЯ там же, у Саратові, поїхав у воєнкомат і заявив, щоб мене взяли в армію. Там здивувалися: «Для чого воно тобі це треба? – Ні, треба! Я хлопець із села, мені треба! – Ну, ми тебе відправимо в Забайкальський воєнний округ. – Та хоч у Далекосхідний, мені все одно».\nТаки призвали мене й потрапив я служити в Ленінградський воєнний округ. Призвали мене на два роки й призначили на посаду помічника начальника технічної частини. Сиджу цілими днями в кабінеті й перекладаю папери. Пишу: «Прибыл поршень. Убыл поршень. Прибыл коленвал. Убыл коленвал». Нараховують зарплату: 120 рублів за звання «лейтенант» і 120 за посаду. Мені ця служба не така. Отака в мене натура. Ще в школі мені завжди не сиділося на місці. Вчився я непогано, але завжди був крученим, скрізь мені було треба.\nІ тут мені щось треба. У цей час звільняється посада зам. командира роти навчальних машин. Я до комбата, переведіть мене на цю посаду. «А що тобі тут погано? Та це найкраща посада, не бий лежачого. – Ні мені, щоб з людьми». Мене перевели. І ото після того служба й пішла. На подйом – у шість, на відбій, фіззарядка… і пішли, пішли бігом… Я весь час крутись із солдатами й мене служба весело йде. Воно моє.\nПропонували мені залишитися. Довго не відпускали з армії. Я більше місяця переслужив. Знав, що у батька здоров’я сильно здалося, а у мами з’явився цукровий діабет. А я ж молодший син і комусь треба батьків доглядати. Старлеєм я повернувся з армії.\nПершого жовтня 1985 року я прийшов з армії, а вже десятого став працювати в рідній школі вчителем трудового виховання. До кінця навчального року я не допрацював, бо забрали в Чорнобиль. У мене два дядька воєнні, полковники й мені завжди хотілося в душі бути військовим. Я й так напіввоєнний вважай. Я ще трішки працював у Солоній, раз на тиждень у вівторок. Там не було трудовика і я ще їздив туди.\n4 травня була Пасха. Я був у Солоній і пішки прийшов додому в Піски. Ні попутки не було, дощі, холодно. Прийшов до школи, думаю, ще трішки наведу порядок у майстерні. Дивлюсь УАЗік під’їжджає. Вилазе воєнком Буднік: «Ви такий-то? – Так, я. – У армію збирайся. – Та я тільки сім місяців назад з неї прийшов. Знову в неї йти? – Та ні. Ти ж будеш у піщанській школі воєнруком з нового навчального року. Так що поїдеш на збори по цивільній обороні на три дні. – Та мені хоч треба сумку зібрати… – Та батьки знають, вони в курсі, сумка вже зібрана. – Та мені ж додому треба дойти. – Я підвезу».\nВін мене підвіз. Я додому збігав, сумка вже була зібрана. Мама насипала мені гречаної каші поїсти на дорогу. Батько якось захвилювався, видно щось відчував. Він уже був старенький, дуже тривожили фронтові осколки в тілі. Виходячи з хати, кажу: «Це, мабуть, у Чорнобиль». Просто так я сказав. Хоча відразу ж і додав: «Ви не хвилюйтеся. Це всього на три дні. Ось і воєнком сказав, що буду я воєнруком і їду на збори».\nПривезли у воєнкомат. Було близько двох дня. Дивлюся, ще ходять троє. Я їх не знав, а це були Калюга Стефан Федотович із Підвисокого, Шерстюк Василь Михайлович і Калюга Олександр Григорович, обоє з Гороховатки. Я був наймолодшим у батальйоні. Мене там звали «Малиш». Я чисто випадково туди попав.\nЯ їх не знав, бо в школі працюєш, а в районі зайшов і вийшов. Усе! Цілий день у школі з дітьми варишся, а додому прийшов – там корови, свині, гуси – все. Здали військові квитки, видали нам мобпрєдпісаніє. У 4 години прийшов автобус ПАЗик.\nЛ.І.: А медогляд?\nМ.Ф.: Який медогляд?! Посадили в ПАЗик і він нас чотирьох відвіз у Савинці, у будинок культури. Здоровенний такий! Видали нам обмундірованіє. Ми пришиваємо погони, петлиці, воротнички.\nЛ.І.: Нічого не кажуть?\nМ.Ф.: Ніхто нічого не каже!\nЛ.І.: А що, там іще багато народу?\nМ.Ф.: Багато. Дуже багато! Привозять і привозять. А воно як раз паска й багато п’яних. Чоловік трьох відправили назад додому, бо «бєлку» впіймали. Бігали й світло гасили й що тільки не робили. Протигази видали.\nЛ.І.: А ці люди з різних районів? Тільки офіцери?\nМ.Ф.: З різних районів, і солдати, і офіцери. Підходе до мене одна бабуся в білому халаті, таке як медсестра, й каже: «Ану, синок, підніми маєчку». Я підняв. Запитую здивований: «Що ви там шукаєте? – Та прищики». Оце й увесь медогляд! Який там медогляд, коли вже ми стояли в Іванкові, дивлюсь Василь Михайлович часто якісь таблетки п’є. «Та, Колечка, (я йому в сини годився) у мене цукровий діабет». Ще й сильна стадія, бо він жив увесь час на таблетках.\nМені було всього 25 років. Не дуже я в той час вникав у всі ці питання. Я був тоді, як шило, такий бідовий. Я ще тоді й подумав: «Як це так, таку хвору людину й у Чорнобиль?» А він же був таким відповідальним, бо й парторгом працював, зам. голови колгоспу. Стефан Федотович якраз дома пас корів на Пасху, коли його забирали. Він був кадровий військовий та попав під масове скорочення, яке проводив у кінці 50-х Хрущов.\nБатько, коли проводжав мене, дав пораду: «Синок, ти все записуй». Він був у мене дуже розумним і я завжди до нього прислухався. І коли у вересні 1986 року, через три місяці після Чорнобиля, я був на місячних зборах воєнруків у Донецьку, я там усе записав по свіжих слідах. І у мене тепер збереглася пам’ять. Наступного дня в Савинцях я проснувся рано, бо дуже змерз від холоду. Ми спали в будинку культури на схилі біля сцени.\nЛ.І.: Дали вам якісь матраци?\nМ.Ф.: Яке там: чоботи під голову, бушлат – ото й усе. Армія! Ляжеш боком – скочуєшся вниз. Тож я заліз між креслами, уперся між ними, хоч не скочуєшся. Було нас там душ триста.\nНас там годували. За два-три кілометри ми ходили пішки в їдальню. Чоботи нові, поки дойдеш до неї, ніг не відчуваєш. Годували непогано.\n6 травня почали вантажити майно й ми почали здогадуватися, що нас кудись далі відправлять. Увесь час нам нічого не казали, хоча між нами вже йшли балачки, що в Чорнобилі все вигоріло в радіусі 30 кілометрів, немає нічого живого й т.д. Розповідали різні страшилки, що там начебто мутанти бігають. Багато чого розповідали. Розповідали, що в мене там брат живе, й дядько й тітка й вони все це бачили своїми очима.\nУ своєму щоденнику я пишу: «6 травня я зрозумів, що я сюди приїхав не на три дні. І навіть буду не тут, а повезуть кудись далі».\nПризначили мене в пожежну частину на посаду старший технік роти пожежогасіння. Із щоденника: «Проходили заняття по вивченню пожежних машин». Я їх взагалі не знав, бо в нас у армії були КАМАЗи й ЗІЛи. «У цей же день пішов сніг і був мороз до 2 градусів». Тоді в травні й картопля в багатьох людей у Савинцях померзла. «7 травня. Продовжувалася погрузка. Вантажили палатки, плити-буржуйки, фляги, термоса, кружки, ложки. До машин причіпляли польові кухні». Усе це ми вантажили зі складів якоїсь воєнної бази, створеної давно. «Полковник … повідомив, що завтра ми виїжджаємо на ліквідацію наслідків Чорнобильської АЕС. Тоді ж нам показали в будинку культури навчальний фільм про ядерний вибух. І тоді нам офіційно повідомили куди ми поїдемо». Видно, нас готували психологічно. У палатках ми пройшли окурювання в протигазах. У палатки напускали газ. Я пам’ятав свій номер протигазу й для мене це не було проблемою.\n8 травня, після обіду на стадіоні поставили автобуси «Ікаруси» і в 16.00 ми вирушили на Чорнобиль. У нашій колоні було близько 120 машин: УАЗики попереду, автобуси «Ікаруси» (6 чи 8 штук), пожежні автомобілі, спецмашини з драбинами, ПНС-110, польові кухні тягли. Усі ці автомобілі мобілізовані з організацій або десь стояли на зберіганні. Наш пожежний батальйон повністю знявся й вирушив. «У дорозі знаходилися до 24.00, потім зупинилися. Видали сухий пайок: банку гречаної каші, банку каші рисової, паштет ковбасний, буханка хліба й цукор. Лягли спати в автобусах». Перед тим, як їсти, ми розпалили вогнище й покидали в нього банки з кашею, щоб жир розігрівся. Правда, який там сон у тому автобусі: стояв такий храп, аж автобус хитався.\n«Рано вранці знову в дорогу. Я привітав усіх зі святом 9 травня. Близько 18.00 ми були в Києві. Години дві чомусь ним блукали». Харківська міліція супроводжувала нас по території Харківської області, потім полтавська, а після неї київська. «У Іванков прибули в 21.00. Дорогою на обочинах скрізь стояли таблички «Съезд на обочину запрещен!», а далі ще «Вход в лес и пользование его дарами временно запрещено». Спочатку було дивним бачити ці надписи. Коли прибули, почали ставити палатки. Відбій був о першій годині ночі. Я заснув відразу, а вранці проснувся від холоду». Ми стояли на луках неподалік річки Тетерів (150 метрів). Сів туман і ми проснулися всі мокрі. Мокрі матраци, у палатках теж усе мокре. Ми ж матраци кинули просто на траву, а намети на 40 чоловік ще не були обкопані. Вранці ми стали сушити свої матраци.\n«Поруч стояв Чернігівський батальйон. Від них дізналися, що радіація тут дещо підвищена – 0,12 мілірентген у годину. Цілий день займалися розквартируванням: поставили всі палатки, кухню, усе обкопали. Нагріли чай, який нам здався домашнім борщем», бо так хотілося їсти. З 11 до 20 травня: повністю розселилися, на річці Тетерів проходили заняття, вчилися забирати воду на ПНС-110. Усі рвалися на роботу, бо нам сказали, що поки 70% батальйону не отримає дозу опромінення 20 рентген – додому не поїдемо». Правда, ніхто цього офіційно не об’являв. Усе це на рівні чуток.\n«Нас весь тримали, заявивши, що ми в резерві. «Заспокоїли», пообіцявши, що коли 4 блок або інші будуть горіти, то ми їх поїдемо тушити. Все ж перша зміна поїхала 16 травня, а 18 травня поїхали всі 58 чоловік, бо вже набрали критичну дозу опромінення. На їхнє місце пішла наступна партія. Як завжди вечором засідання штабу батальйону, де вимагалося 5 офіцерів для інспекторської роботи, тобто для чергування на станції, для охорони міста Прип’яті. Я виявив бажання поїхати, але мене не хотіли брати, кажучи, що ще молодий». Я довго набридав комбату, щоб мене відправили на станцію, бо весь час мене призначали черговим по батальйону. Зараз би цей розум та на той час… Молодий був я і дурний. Комбат мене «відправив міцно». У листі пишу батькам: «Я, виявляється, тут наймолодший». Другого разу я знову став наполягати перед комбатом, кажучи: «Їде Калюга Степан Федотович і я поїду». «Ну, бог з тобою. Хочеш, їдь!» І ото 21 травня в 10.00. ми п’ятеро сіли в УАЗ-469 і поїхали на станцію. Їм було від 50 до 55 років, уже літні, у них діти були такі як я.\nПриїхали ми в Залісся за 3 кілометри від Чорнобиля. Поселили нас у Заліській середній школі. Що кинулося в очі? Усі зошити, підручники залишені – одним словом панувала робоча обстановка. Тільки не було людей. А я ж, як у школі працював, це ж воно моє.\nУ першу чергу ми винесли парти з класів. Поселилися ми в 3-Б класі. Школа була велика. Мені сподобався тамтешній великий спортзал, не зрівняти з убожищем спортзалом у Пісках. Думаю, нам би такий! Я завжди любив спорт, а займатися ніде. Тут були райські умови. Спали на ліжках, були простирадла, правда, подушок не було. Виручали бушлати й вещмішки. Одним словом, мені тут сподобалося, хоча радіаційний фон тут був набагато вищий і небезпечний для здоров’я. Про це якось не думалось.\nЗалісся було вже в зоні. Коли ми туди в’їжджали нас зупиняли на міліцейському посту й нагадують: «Хлопці, таблетки не забудьте!» Це із протирадіаційної аптечки АІ-2, там є протирадіаційний засіб №1 і є №2. Шприц-тюбики з аптечки забирали, бо в ньому був сильний обезболюючий засіб наркотичної дії, щоб ним не скористалися. Це антишоковий засіб, який використовувався при ударній хвилі, щоб сам себе уколов і легше витримав велику біль. Хлопці виламували пластмасові перегородки в цій аптечці АІ-2 і клали замість портсигара туди пачку сигарет «Прима».\nУ ньому шість таблеток. Коли в’їжджаєш у зону, то шість таблеток випив і в пробочку наливаєш 3% розчин йоду. І теж його випиваєш прямо з пробочки. Відчуваєш у роті, ніби якусь плівочку. Мабуть, це для захисту щитовидки. І назад теж, як виїжджали із зони, нам знову нагадували: «Хлопці, таблетки не забудьте!»\nУ кабінеті директора школи ми оборудували штаб і готували ще декілька приміщень для прибуття інших людей. Зробили ми це швидко й відразу туди заїхало 120 чоловік. Ми їх усіх розмістили й призначили їм посади. Я став тут завідувати господарством, а Калюга Степан Федотович був призначений начальником штабу. Нас призивали в армію, а потім передали в міністерство внутрішніх справ. Пішла катавасія. Не знали що робити й хто нас повинен звільняти. До 7 червня ми там і були. Крім цього, ще мені дали посаду зам. командира гарнізона по техчастині. У нас знаходилося 5 пожежних машин.\n23 травня в три години ночі нас будять по тривозі. Прибув капітан Моргун Борис і доповів, що на третьому блоці горять кабелі, і це загрожує вибухом реактора. Увесь наш склад діяв слажено, правда страх одолєвал до тих пір, поки сам не сів у машину. Ми приїхали в пожежну частину Чорнобиля. Там розпечатали ящики і всі ми одягли костюми Л-1. Страху вже не було жодного, все стало по барабану. Страшно було, коли стояли в строю, а схвильований капітан зайшов, протигаз зсунувся набік, і приречено сказав: «Хлопці, нам хана!» Крім костюма Л-1, ще зверху одягли з целофана чулки. Вони нібито проти радіаційного пилу, але насправді жодної ролі не відігравали й мали чисто психологічно-заспокійливий ефект. Сіли в машини й поїхали. «На півшляху нас знову вернули назад. Чому, не знаю. Тільки приїхали в штаб і знову нас посилають на станцію. Там я вперше побачив зруйнований реактор. На в’їзді на територію було багато пилу.\nМи зайшли в адміністративну будівлю АБК-1, на якій було великими буквами написано гасло: «Чорнобильська АЕС імені В.І. Леніна працює на комунізм!» І я подумав: «А при чому тут комунізм?» Думаю: «Зняли б якось та не ганьбилися».\nМикола Єдимент (далі М.Є.): Мені теж назавжди врізався в пам’ять цей промовистий надпис. Я ще тоді на станції подумав: «Оце, мабуть, і комунізм прийшов». Це виглядало не тільки знущально, а й певною мірою провокативно для того часу. Це у травні не зняли, а я був уже восени й ця вивіска ще красувалася.\nМ.Ф.: Там наліво вертушки, а отут великі вікна й широкі підвіконня. Ми стояли, стояли, хто знає, що нам робити. Підійшли, сіли на підвіконня, скільки ми там просиділи – не знаю. Тут біжить дозиметрист: «Йома йо, що ж ви робите?! Куди ви сіли? Там же радіація страшенна!» А звідки ми знаємо, де там, що там, як там? Ну відійшли, сіли в іншому місці.\nЛ.І.: Чи були у вас засоби захисту?\nМ.Ф.: Ми тоді протигази брали. Ми нічого не одягали.\nМ.Є.: Ви пилюги радіоактивної нахапалися. Там у вас повинні бути респіратори.\nЛ.І.: А що ви говорите, що скрізь пил?\nМ.Ф.: Навколо станції товстий шар пилу був. Тоді було дужу сухо. Сотні машин мотаються й піднімають цю пилюгу. Вона в два пальці товщиною скрізь лежала. Її скільки не поливай водою, а вона миттєво висихає. На вході стояли великі корита й там якась червона рідина, кажуть йод. «Вийшов якийсь чоловік і сказав нам: «Ідіть обідайте. Пожежу погасили». Я вважаю, що нам тоді пощастило». Ми туди не потрапили. Це зробила якась інша бригада. Нас довго не пускали в їдальню, бо чоботи були в пилу. Нарешті десь знайшли калюжу й помили свої брудні чоботи. Пішли в їдальню наверх. Похапали, як собаки, бо вже було 15.30, і їсти хотілося жахливо. Їли борщ. Перший раз за весь час перебування в Чорнобилі. Ще була гречана каша й компот. Вперше за довгий час ми там понаїдалися, до того ж все було досить смачним. Я не жадний на їжу, але якість харчування була далі нікуди. Біля столів ходили в респіраторах спеціальні офіціанти з целофановими мішками й усю посуду та недоїдки згортали в ці мішки. А я ще й перед цим запитав: «А де посуду дівають? – Як де? У могильник!» Увесь посуд був алюмінієвий.\nМ.Є.: Посуду відразу в могильник, а людей?...\nМ.Ф.: Повернулися назад. У 18.00 я ліг спати й проснувся в 7.00 наступного ранку. Мене будили на вечерю та я відмовився, бо спав, як убитий. 24-30 травня як завжди працювали. Тоді запам’ятався такий епізод. Ми в чотирьох грали в доміно. Я дивлюся на сусіда, а в нього лице міняється, то жовте, то позеленіє. Тоді він вскакує й у нього починається сильне блювання. Видно, отримав велику дозу опромінення. Що робити? Я кричу своєму другу: «Вітьок, заводь машину! Їдемо в лікарню в Іванков». Хтось іде з пляшкою води, я на ходу в нього вириваю її з рук, стриб у машину й поперли. Опроміненому стає гірше й гірше. Я його заспокоюю та весь час відпоюю водою. Хто його знає, що робити? Дорогою зустріли «швидку допомогу», але вона везла на Київ тяжко хворих і нічим нам не могла допомогти. Здали ми його в Іванкові в лікарню. Зміряли в нього радіацію – висока. Він тільки прийшов зі зміни. А міряли ДП-5А печінку, щитовидну й ноги. Лікарі наказали: «Швидко роздягайся». Попросив у лікарів виміряти й мій рівень радіації, а вона така ж сама!\nМені казали в 1990 р. на медкомісії, що ти вижив дякуючи своєму дитинству: весь час бігав босяком, у трусах, спортом займався, в хокей і футбол грав – оце загартування в дитинстві й дало міцне здоров’я.\nРоздягти то ми його роздягли, а одягти ні в що. Я швиденько поїхав на нашу базу в Іванкові. А там якраз приїхала автолавка, всі ходять п’яні, кругом пре «тройняком». Я тайком заліз у палатку, де зберігалося обмундирування. Відкрив у палатці задній клапан і набрав одягу для хворого товариша та й для себе. Обоє переодяглися. Де він після того дівся, я не знаю, але більше його ніхто з наших не бачив.\n28 травня я заступив черговим по нашому гарнізону. Чергування проходили, як завжди, аж дивлюся їдуть «Волги». Здається п’ять, думаю точно їде якесь високе начальство. Вилізли, я доповідаю, а старший: «Видно, що недавно з армії. Я хочу з особовим складом побєсєдувати». Я тільки хотів дати команду «шикуватися», а він: «Не треба, я так поговорю». Більшість солдат в нас після 40 років, їм боятися нічого й відразу ж стали скаржитися на погане харчування. Нас тоді годували на 93 копійки в добу. Він відразу до нашого полковника: «У чому справа?» Той пообіцяв: «Усе вирішимо». Після приїзду цього представника Кабінету міністрів УРСР в нас харчування стало більше, ніж на чотири рубля. Негайно з’явилися шоколад, згущонка, масло, сир, соки гранатовий, виноградний та інше.\nНас шестеро працювали дня три-чотири в «Сільгоптехніці» в Чорнобилі, укладали й перемотували рукави для пожежогасіння. Такими катушками, кожна з рукавом до двох кілометрів довжиною, комплектувалися пожежні автомобілі. Також ремонтували техніку з АЕС. «30 травня роботи закінчили й повернулися в школу, де ми жили. Дехто з наших погано себе почував. Після вечері, тільки лягли спати, як уже в 22.30 знову тривога. Горить біля реактора ліс. Треба двох офіцерів». Я на той час набрав необхідну дозу радіації, мені вже було заборонено виїжджати. Та декілька старших за віком від мене офіцерів заявили: «Ти молодий, а нам уже жити залишилося не довго. Їдь ти!» Вони просто-напросто злякалися небезпеки. До того ж вони ще не набрали відповідної дози радіації. Я на них розсердився й сказав те, що думаю: «Ви дорослі люди, тим більше офіцери, а як діти, ховаєтеся за чужі спини». Рвучко вийшов і поїхав замість них.\n«У цю ніч я побачив місто Прип’ять. Проскочили ми його на великій швидкості, 100 кілометрів на годину. Місто-красень – інакше не назвеш. Цілком пустий, жодної людини. Під’їхали до місця пожежі в лісі. Пожежа була низова, тобто горіли голки, сухі гілки, що опали, і торф. Там по лісі йдеш і нога провалюється...»\nЯк приїхали ми 10 травня в Іванков, то перекличка. Мене під час переклички чомусь не називають. Я здивований і сказав про це. Вони запитали моє прізвище й сказали, що такого в списках взагалі немає. Перепитали район, я сказав, що з Борівського. Перевірили особові справи й мого не знайшли, хоча всіх інших були. Мою особисту справу привезли аж наступного вечора. Ото ж якось дивно я туди попав. Мені це й зараз не зрозуміло. Я там ходжу, а на мене всі дивляться: «Чого ти сюди попав? Що ти тут, хлопче, робиш? А ти одружений? – Ні. – Йолки-палки, та ти що?» – обурювалися всі.\nЛ.І.: А що, неодружених не брали?\nМ.Є.: Так, не брали. Я коли прибув у свою частину, то відразу передав начальнику штабу майору Зайцю свою особову справу. Я даю йому пакет, а він: «Що це за пакет? – Та з особовою справою. – Скажу тобі словами великого й могучего руського язика, мені ця справа й на х... не потрібна. За неї відповідати треба. Мені головне, що ти прийшов. Це по перше, а по друге, ти одружений? – Ні. – Ну, мабуть, і не одружися». Оце так!\nМ.Ф.: Мене запитували: «А скільки тобі років? – Двадцять п’ять».\nЛ.І.: Як ви це поясните?\nМ.Ф.: Не знаю. Коли мені записували у воєнний білет звання «полковника», то теперішній воєнком теж здивувався й не міг зрозуміти, як мене могли такого молодого послати в Чорнобиль без будь-яких медкомісій. Тоді я перший раз побачив лісову пожежу, яку гнав сильний вітер. Чим гасили? Лопата й сокира. Лопатою рили траншею, щоб далі не йшла пожежа, а сокирами обрубували нижні гілки. Ліс перед тим поливали якоюсь рідиною, як клей ПВА, тільки брунатного кольору. Все побризкане тією рідиною, підсихало й покривалося тонкою плівкою. Це щоб радіоактивний пил не піднімався. Дехто казав, що можливо від цього й загорілося. Ніхто точно не знав. А далі від нас була висотна пожежа. Я думав, що їдемо саме туди. Там дерева горіла жахливо. Казали, що там працювали пожежники-віртуози, які як мавпи, перескакували з дерева на дерево й гасили вогонь на вершинах.\nЛ.І.: І що, жодної техніки у вас не було?\nМ.Ф.: Ні, а як вона заїде в таку гущавину! Я й зараз не розумію, як воно горіло. Вогонь повз по землі, як змія. Ми біжимо, перекопуємо вогонь, а він собі повзе й повзе далі. Усі в респіраторах. Тоді ми дебелі дози радіації хапонули. Чую, що в мене все лице пече, аж горить. Я зняв респіратор, пробую пальцями. Ой боже! А хтось поруч кричить: «Та в тебе вся морда красна й прищами пішла!» Я замінив респіратор, потім ще декілька разів міняв. У цей час чуємо якийсь віддалений звук «Пух!», «Пух!» Міряємо радіацію, бо з нами був дозиметрист з ДП-5А, а вона в нас на очах швидко піднімається. Ми ж знаходилися зовсім неподалік від реактора. Усі зрозуміли, що ті хлопки – це йдуть неконтрольовані радіоактивні викиди з четвертого реактора. Дозиметрист щокає діапазонами, а потім кричить кричить: «Хлопці, радіація підвищується!»\nСвої пожежні машини ми покинули на трасі. Раптом чуємо в мегафон нам кричать звідти: «Негайно всім вертатися! Негайно!» А я відчуваю, що мені стає дуже погано, у голові паморочиться, шлунок наче вже під підбородком, ось-ось знудить. У мене ніколи нічого подібного не було. Чую, що я пливу, стає млосно. Кажу з останніх сил хлопцям: «Мені погано». Ледь встигли мене схопити під руки, як я зомлів. Через ліс усі тікали до машин, до них притягли й мене. Там мені дали води. Став приходити до тями, трішки покращало. Усі машини від’їхали, через мене затримувалася тільки наша. Раптом чуємо крик, то заблудився в лісі якийсь офіцер із сусіднього батальйону, який теж поруч тушив пожежу. Ми його підібрали.\nПовертаємося назад через Прип’ять. Міряємо приладом – радіація страшенна. Я кричу водію: «Вітьок, жми!» На дегазаційному пункті в Прип’яті нашу машину зупинили й помили. Як дали з брандсбоя, аж у середину позалітала вода. Потім іще один обмивочний пункт, де поміряли рівень радіації й ще раз покупали машину. Це було десь близько п’яти ранку. Треба помитися й переодягнутися, а воду ніхто нам не нагрів. У нас там стояло три палатки: у першій роздягаєшся, у другій – чотири соска, нібито душ, а в третій – чистий одяг для переодягання. Воду гріли в спецмашині, а потім подавали в палатку. Води не було. Що робити? Поїхали в Залісся. Дай, думаю, додому зателефоную. Трубку підняв і з комутатора телефоніст мене відразу з’єднав з домівкою. Чую голос мами: «Синок, це ти? – Я, мамо». Ми тримали корову, тож батьки рано вставали. «Що в тебе з голосом? – Нічого, все нормально», – і чую починає плакати. А воно ж ота хрипота від радіації, яка була практично в усіх і ми до неї вже звикли. Кажу: «Ма, дай батькові трубку. – Та він десь корову виганяє». Переговорив з ним: «У мене все, бо мама плаче там, а я тільки що з наряду й трішки простуджений голос. У нас прохолодно, сирість, ще й річка поруч. – Скажи їй, що все нормально. – Я зрозумів».\nЛіг, а мені все гірше й гірше стає. Устав, пішов у штаб у кабінеті директора, взяв дозиметр поміряв радіацію, а вона висока. Піднімаю одного пожежника й ото він з пожежної машини прямо зі шланга на площі перед школою мене поливав. Декілька разів намилювався й мився. Поміряв радіацію – ще треба. Ще обмився. Рівень радіації упав – мені полегшало. Я ліг спати й заснув. Тільки встав в 12.00, а тут треба везти хлопцям кудись обід і ніхто з офіцерів не хоче. «Ну, – кажу, – я поїду. Хлопці ж їсти хочуть». Це було 2 червня. А Висиль Михайлович мені по-батьківськи: «Колечко, та ти б уже відпочивав. Ну, не треба вже їздити. Ти краще побережи своє здоров’я. Ну, не їдь». Кажу: «Василе Михайловичу, та ніхто не хоче їхати, а хлопців же треба погодувати». Мені на цей час уже стало значно краще.\nТоді ж у мене взяли аналіз крові й він був не дуже гарний. «Тут, – кажуть, – близько до госпіталю». «Нічого собі, – думаю, – я не хочу в госпіталь». А тоді якийсь фельдшер порадив більше їсти шоколад і пити соки. Я став це робити й через декілька днів у мене результати значно поліпшилися. Здається піднявся гемоглобін, чи лейкоцити, чи ще щось. Коли нас 7 червня привезли у Харків, то в бані ми до гола роздяглися. Наш одяг вилами згребли й скидали на кучу, а потім десь вивезли. Брали в нас аналіз і написали: «Дозиметричний контроль пройшов, у колективі знаходитися може», тобто до людей допускається (сміється).\nЦього ж 7 червня, вечором я йду вулицею додому, а мама вже жде мене біля воріт, хоча й не знала, що я повернувся. Видно, її серце щось відчувало. Вона починає плакати й іде мені назустріч. Кажу: «Мамо, ти мене зустрічаєш? – Ага. – А звідки ти знала? – Та так…» Більше місяця я там пробув.\nЯ з Калюгою поїхав у Залісся, а Шерстюк з Калюгою залишився в Іванкові. Він був у нас начпрод, частенько мотався за продуктами на Київ. Нам варили їсти польові кухні. А хто варив? Та партизани, такі самі, як і ми. У сусідніх батальйонах казали, що в них на відміну від нас годували дуже добре. Давали й сметану, й редиску, цибулю, м’ясо.\nСтефан Федотович Калюга в нас був начальником штабу. Бухав по чорному. Скрізь мотався. Десь з Білорусії привіз брагу. А я якраз був на перемотці пожежних рукавів. Він гукає: «Колечка, я тут привіз бухло. Залишилася тільки одна пляшка. Я тобі під подушку заховав». А я тоді майже не пив та й зараз воно мені байдуже: що є, що немає. «Та не треба мені. – Ото й гарно! Я тоді сам її вип’ю». Він, як начальник штабу, тільки раз призначив наряд і мандець – бухав по чорному. Це в нього було й до Чорнобиля, й там і після того. А взагалі він людина дуже гарна. Теж намагався мене опікати, оберігати. «Ти ж дивися. Бережися», – завжди мене наставляв. Добрий він душею. Часто розповідав про свою дочку. Стефанович помер у 1999 р., а дочка одружена в Підвисокому.\nСфотографувалися ми з ним чисто випадково. Каже цей дід: «Ходім, Колечка, хоч на пам’ять сфотографуємося». Проходили мимо фотоательє й він раптово запропонував. Мені все це тоді було абсолютно байдуже. Це ми у Іванкові. Там всі мешканці залишилися й звичайне життя продовжувалося. Наші палатки стояли на луках, а поруч місцеві мешканці пасли власних корів. Запитують зараз: «Чи молоко пили? Чи купляли його в людей?» Та не пив, у нас тоді й грошей не було Нам нічого не давали. Які там гроші, яке там що. Я не пам’ятаю, за що ми там сигарети брали.\nМ.Є.: Солдатам давали 3 рублі, а офіцерам – 5 рублів.\nМ.Ф.: Ми грошей не отримували.\nМ.Є.: Значить за вас хтось отримував!\nМ.Ф.: Там по суті справи були всі, які годилися мені в батьки. У мене кличка там була «Малиш». Після мене наймолодшим був Вітя Застава, 37 років, з Ізюма.\nЛ.І.: А учителів же не брали в Чорнобиль?\nМ.Ф.: Ніхто тоді нас не питав. Ми звикли на все відповідати: «Так точно!» Треба – так треба. Я навіть не знав куди мене везуть.\nОдружився я в наступному, 1987 році. Син Володимир народився в 1988 р., дочка Таня в 1991 р. У Тані й зараз проблеми з щитовидною. Вова тричі лежав у чорнобильській дитячій лікарні радіології імені Крупської, неподалік кінотеатра «Росія». До 18 років наші діти отримували 3.50 гривні чорнобильських. Для чого ви їх платили? Краще б зовсім не платили. Тоді це було на буханку хліба.\nЛ.І.: Як ви сприймали тоді чорнобильські події?\nМ.Ф.: Геройства хотілося. Кажу, як є. Усі ж мені казали, й Шерстюк і комбат: «Куди ти прешся?» А як же інакше. Ну, приїду додому з Чорнобиля, а я реактора не бачив? Нас так виховували. Такі ми всі. Нам потрібні були подвиги. Коли в армії служив, ледь не попав у Афганістан. Ось призивали в АТО, не попав туди тільки по здоров’ю. 4 серпня попав я в позапланову мобілізацію. Пішов на медкомісію, а там кажуть: «Та у нього ж радіоактивне опромінення». До того ж у тому році в мене ще передінфарктний стан був. Медики мене забракували й зробили відповідний запис у паперах. Приходжу у воєнкомат, а там заявляють: «От йолки-палки, та на тебе вже є рознарядка в Башкіровку в 92-гу бригаду, там для тебе вже є посада. – Хлопці, я не косив – це все медики». У них план і їм треба його виконати.\nЯк я попав у Чорнобиль без особової справи? Видно, хтось же відкупився, а я поїхав замість нього. Як я попав у батальйон, де всі були переважно 50-річні, а мені тільки 25 років?\nЯ ще не розповів, як розстрелювали худобу, як я бичка…\nСільські будинки й на воротах написано «Дом – 20 рентген» і вказано скільки там рентген. Їздив ЗІЛ і по дворах відстрілювали собак, які залишилися на прив’язі, й котів. Бачили, як на одному подвір’ї порося витягували. Забрело до нас телятко, таке якесь бідненьке, шерсть дибки. Я розвів у відрі йому згущонки й напоїв з пальців, як це зазвичай робив дома. Ну, таке слабе, зовсім слабе. Чаморочне. А через три дні ми їхали в Чорнобильську зону і я гукнув своїм хлопцям у кузові: «Опа, он мій бичок лежить». Видно здох і лежав на обочині. Теж саме було з кошенятком, на яке я випадково наступив біля палатки. Дома, як наступиш на кота, він як м’явкне, аж у вухах лящить. А то ні звука немає, нічого. Ходе це кошенятко, тиняється, як п’яне. Ото така була живність у Заліссі. Розстрілювали якісь мисливці.\nТам, де ми в школі жили, ми кожні дві години поливали з пожежних машин дах, подвір’я. Робили так зване увлажнєніє. І кожні дві години робили в середині вологе прибирання. Як можна було виміряти ту радіацію? Міряєш – на вікні одна, в іншому місці – інша, на вулицю вийшов – третя, туди пішов – четверта. Як його, чи додавати й виводити середнє?\nУ кінці травня вже нам давали ті так звані «олівці» – прилади ДП-24В – вони насправді нічого не показували. А в інших я бачив почали з’являтися прилади, як значочек, а ще на мотузочку. І мене був такий на петельці. Я із цікавості давав його перевірити хлопцям. Вони казали, що там було 11 тисяч за чотири дні.\nМ.Є.: У нашому батальйоні радіаційно-хімічної розвідки в кожній групі була ДП. На 10 чоловік, мінімум 5 чоловік мали накопичувачі. Їх називали «сліпі», бо їх треба було вставляти в спецмашинку, яка вже показувала реальну дозу радіації. Мені здається, що вони не брехали. Інша справа, що не завжди ці дози записували. Це я кажу так, як воно є. Він завжди в мене був за халявою на чоботі. Хлопці його чіпляли в інших місцях. Номер писався. Наприклад, я веду на станцію 10 чи 15 чоловік. Даю їм накопичувач і пишу проти його прізвища номер такий-то. І потім приходиш, вони ці прилади відстріляли, виводили в наряді середнє й полковник-радіолог підписував прямо на станції. Він був головний радіолог на станції. Він підписував цей наряд і я з цим нарядом приходив і давав командирам взводів. У них був такий журнал, навпроти кожного прізвища вони писали дозу радіації. Потім у 4 години на станції проводив нараду генерал. Були там комбат, командир дивізії та інші. А у 8 годин проводив нараду комбат – підводили підсумки. І ми на цей час уже знали, кого можна везти з собою. Комбат казав: «Треба на станцію 15 чоловік». Він бачить, що тільки 8. Тож каже: « 8 з 1-ї роти, а 7 з інших». І така свистопляска була. Була вимога – солдатам не більше 20 рентген. Получалося, що ні з ким їхати, немає заміни. Тоді дозволили 22 рентгени, ще пізніше 24, а потім 25. На вечір у нього вже папір і ми його вивозимо в Іванково, щоб його й не було тут. Треба пошвидше відправити його додому будь-яким транспортом. Усе, він списаний!\nЛ.І.: А щоденник?\nМ.Ф.: Я по ньому все розповів.\nМ.Є.: А я не писав. А я з сільсгоптехніки… Такий гарний зв’язок був… Мені дозволяли дзвонити додому. Там на вході був вахтер чи сторож і в нього телефон. Там був кращий зв’язок, ніж по Боровій. Отож, я дзвонив додому матері. Прекрасний був зв’язок. Дзвонив у райком, з Ляшовим розмовляв. Я сам дивувався – такий чудовий зв’язок. Там працювали нормальні мужики й завжди дозволяли. А солдатам я брав талони, щоб вони могли переговорити з домівкою. Але за це треба було заплатити гроші.\nЛ.І.: Чи був переляк, страх людей до чорнобильців, які повернулися додому?\nМ.Ф.: Було. Поїхали ми з Іванково в Київ з Калюгою. Він їздив по продукти. І зайшли ми в якийсь магазин. А в формі та ще в мене ж дозиметр-накопичувач на кармані. Черга до продавця відразу ж почала розбігатися. Я почув тільки слова: «Заражені!» Я намагався людей заспокоїти: «Не переживайте». Нас з радістю пропустили поза чергою аби ми швидше вийшли.\nБачив, одна бабуся йшла з церкви, побачила нас, стала й плаче: «Мої синочки!» Несла вона з церкви просвітку, поділила її на частини й дала нам. Щось вона нам казала, я вже не пам’ятаю, щось щоб у нас було здоров’я.\nПісля Чорнобиля працював воєнруком. 7-го прийшов, а з 1 вересня став воєнруком. І до 2006 року, а потім сільським головою працював. Пробув один термін і мені його вистачило. Потрібне здоров’я й бігати треба, а я вже відчуваю, що здоров’я стало різко підупадати. Я ще хочу онуків на руках потримати. Онука Варвара є. Я вже дідусь.


Продаж квартир на ЖК Гостомельські Липки 2 - Milla. Доска объявлений: бесплатные объявления №1\nГостомель, Киевская область, добавлено 27 сентября 2018 в 16:17, номер 300868\nПропонуються квартири в зеленій зоні під Києвом. Чисте повітря та тихе місце. Квартира знаходиться в ЖК Гостомельські Липки-2. Комплекс розташований за 15 хв від метро Академмістечко. Розвинена інфраструктура включає наявність комплексів аптек, супермаркету, школи та дитячого садочку. Транспортна розв’язка дозволяє максимально швидко дістатися до Києва та пригородних міст. Неподалік комплексу один з найбільших парків України - Бучанський міський парк, озеро, ТЦ Novus та Lavina Moll. Діє розстрочка від забудовника під 0% та без прив’язки до у.о.\nП’ятиповерховий будинок, блокованого типу, на території будинку для кожного жителя в парку місце, дитячий майданчик, зони відпочинку. Вікна квартири мають чудовий вигляд, адже, всі вони будуть панорамними. В кожного власника квартири засклені балкони.\nКомплектація квартири: вхідні металеві двері з МДФ накладкою, стіни поштукатурені під чистову роботу зі шпаклівкою, підлога – лазерна стяжка, сантехніка та електрика вводиться в квартиру. Також у вартість входять всі лічильники (вода, газ та електрика).


РІЗНОМАНІТТЯ ТА ФУНКЦІЇ ЛІПІДІВ - Вступ. Речовини живих організмів\nЖирними називають карбонові кислоти, які містять у складі свого вуглеводного «ланцюжка» від чотирьох до двадцяти чотирьох атомів Карбону. Хоча вони можуть траплятися в живих організмах і у вільному стані, але переважно представлені як компоненти ліпідів. Особливості будови цих кислот надають їм важливих для живих організмів властивостей. Вони складаються з карбоксильної групи й вуглеводневого «хвоста». Карбоксильна група дозволяє реагувати зі спиртами, утворюючи ліпіди, а вуглеводневий «хвіст» надає гідрофобних властивостей. Жирні кислоти можуть бути насиченими (мають лише одинарні зв’язки між атомами Карбону) або ненасиченими (можуть мати один або кілька подвійних зв’язків між атомами Карбону). Обидва ці типи жирних кислот трапляються в природних ліпідах. Із насичених жирних кислот у живих організмах часто міститься пальмітинова, стеаринова або лауринова. Із ненасичених жирних кислот у живих організмах часто міститься олеїнова, лінолева, ліноленова й арахідонова (для людини остання кислота є незамінною).\nВиконують структурні й енергетичні функції. Є основою біологічних мембран. Тригліцериди, які за температури 20 °С залишаються твердими, традиційно називають жирами, а ті, які за цієї температури є рідкими,— оліями\nПрикладами складних ліпідів можуть бути фосфоліпіди, гліколіпіди та ліпопротеїди. До складу фосфоліпідів крім гліцерину й жирних кислот входить залишок ортофосфатної кислоти. Наявність цього залишку сприяє формуванню різних властивостей у двох кінців молекули ліпіду. Залишки жирних кислот утворюють довгий «хвіст» молекули з яскраво вираженими гідрофобними властивостями. А от залишок ортофосфатної кислоти утворює на протилежному кінці молекули від’ємний заряд, що надає цій ділянці (її називають полярною «голівкою») гідрофільних властивостей. До залишку ортофосфатної кислоти може приєднуватися ще одна молекула спирту, що спричиняє виникнення великого різноманіття форм фосфоліпідів.\nГліколіпіди у своєму складі частіше за все мають галактозу або її похідні, хоча трапляються й інші представники вуглеводів. їх найважливіша функція в мембранах клітин — утворення рецепторних структур. Ліпопротеїди утворюються внаслідок асоціації ліпідів зі специфічними білками. Вони трапляються в біологічних мембранах, мієлінових оболонках нервів, хлоропластах та, у вільному вигляді, у плазмі крові (де виконують транспортні функції).\nЗахисна — ліпіди у складі мембран захищають уміст клітин від потрапляння шкідливих речовин і втрати корисних, а жирова тканина захищає організм від утрати тепла й пошкоджень внутрішніх органів під час ударів; деякі ліпіди є захисними речовинами, що захищають організм від проникнення паразитів і збудників захворювань.


Home Для студента... Порядок нарахування і виплати дивідендів\nІснують три основні методи виплати дивідендів.\n- Метод стійкого збільшення дивіденду на акцію полягає у тому, що підприємство встановлює певний темп зростання дивідендів, наприклад, у 10% за рік і прагне щороку збільшити дивіденди на цю суму. Інколи політика стійких темпів збільшення дивідендів може суперечити залишковій дивідендній політиці, тому в деякі роки підприємства можуть встановлювати постійний річний дивіденд на акцію і збільшувати його лише в разі гарантованого отримання достатньої для того величини прибутку.\nОдна з важливих умов цього методу – регулярна виплата дивідендів. Недотримання цієї умови має негативний вплив на діяльність підприємства.\nПо-перше, коливання виплати дивідендів може призвести до коливання ціни акцій.\nПо-друге, акціонери доволі часто використовують дивіденди для поточного споживання, тому нерегулярна виплата призведе до зниження ціни акцій.\nПо-третє, стійка дивідендна політика необхідна для проведення лістингу і допуску акцій до офіційного продажу на фондовій біржі.\nПо-четверте, іноді для підприємства важливіша виплата дивідендів, ніж реалізація деяких інвестиційних програм.\n- Метод постійного коефіцієнта виплат полягає у виплаті певного постійного процента від прибутку. Оскільки величина прибутку коливається з року в рік, то й абсолютна величина дивідендів коливатиметься.\nПолітика постійної частки у прибутку (постійного коефіцієнта виплат) ґрунтується на фіксованому коефіцієнті дивідендних виплат, який визначає частку кожної гривні прибутку, розподіленої серед акціонерів у формі дивіденду готівкою. Щоби отримати розрахунковий коефіцієнт дивідендних виплат, необхідно розділити сукупні дивіденди на чистий прибуток компанії. Суть цієї політики полягає у збереженні постійної величини коефіцієнта дивідендних виплат, однак недостатньо уваги приділяється абсолютній величині дивідендів.\nУ наслідку коливання величини прибутку спричиняє коливання величини дивідендів. Механізм дії цієї політики ілюструє табл. 37.\nЗначним недоліком цієї політики є нестабільність, а Іноді зниження ринкового курсу звичайних акцій.\nЦей вид політики відповідає інтересам підприємства більшою) мірою, ніж інтересам акціонерів. Тому політику використовують, як звичайно, підприємства, що створені недавно або проходять стадію? швидкого росту.\n- Метод виплати низького регулярного дивіденду плюс приплати (політика дивідендних премій) є компромісом між описаними раніше двома методами. Така політика забезпечує гнучкість підприємству, а інвестори можуть розраховувати на отримання щонайменшого мінімального дивіденду.\nТому коли прибутки, що їх отримує підприємство, не є постійною величиною, метод виплати низького регулярного дивіденду плюс приплати с найоптимальнішим\nКерівництво підприємства встановлює такий низький рівень дивідендів,\nякий може бути виплачений і в найнесприятливіші роки, і робити доплати до\nнього, коли є надлишкові фонди.\nЗабезпечення наступних витрат і платежів та чистий грошовий потік (CASH-FLOW)\nЗбільшення статутного капіталу без залучення додаткових внесків\nКласифікація внутрішніх джерел фінансування підприємства\nЗменшення статутного капіталу підприємств


Чи можна худнути з варенням? Розбираємося в калорійності улюбленої ласощі ~ Жіночий сайт "Вона"\nЧи можна худнути з варенням? Розбираємося в калорійності улюбленої ласощі\nНі для кого не секрет, що варення найчастіше являє собою суміш ягід або фруктів з цукром. Може використовуватися різна пропорція, але за класичним рецептом вона становить 1:1. У правильно приготованому ласощах ягоди повинні бути цілими і добре зберігати свою форму. А ось сироп – повинен бути рідким і трохи тягучим. Колір залежить від використовуваних інгредієнтів.\nМожливу шкоду й корисні властивості\nСьогодні десерт готують не тільки з звичних фруктів і ягід, а з овочів і навіть квіток деяких рослин.\nСпочатку замість цукру для приготування цієї смакоти використовували мед, який робить її корисною для організму. Варення та калорійність його користь залежить безпосередньо від способу приготування.\nСамим корисним, але не менш смачним вважається десерт, приготований «холодним» способом, тобто вибраний продукт не піддається тепловій обробці.\nЯгоди або фрукти засипають цукром і просто перетираються або подрібнюються будь-яким з існуючих способів.\nУ такому продукті зберігається досить багато вітамінів, мінералів та інших корисних речовин.\nКалорійність продуктів залежить від хімічного складу, що також впливає на його користь або шкоду для організму;\nРізні сорти мають свої переваги. Наприклад, часто присутні вітаміни А, С, група В та інші, а ще багато мікро — і макроелементів, таких, як залізо і калій;\nВарто також сказати про те, що практично всі фрукти і ягоди містять багато корисну для організму клітковину, яка очищає кишечник від продуктів розпаду.\nЧастіше все про солодкий десерт з банки згадують під час лікування простудних захворювань. Складно зустріти людину, якій би мама в дитинстві не пропонувала малинового варення. Ще в категорію корисних входить варіант з груші. Його рекомендується їсти при наявності захворювань нирок, так як цей десерт сприятливо позначається на складі крові. Щоб збільшити користь такої солодощі, можна замінити цукор медом або фруктозою.\nТепер поговоримо про можливу шкоду від вживання такого ласощі:\nяк відомо маса варення наполовину складається з цукру, який у великих кількостях шкідливий для організму;\nдо того ж це головний шкоду для людей, які прагнуть схуднути або підтримують свою форму;\nвідмовитися від вживання такого десерту варто при наявності індивідуальної непереносимості компонентів, при цукровому діабеті та ожирінні.\nЯкщо ласощі піддавалося тривалій термічній обробці, то практично всі корисні речовини розщепилися, і вийшла абсолютно даремна солодка маса, яку варто вживати в обмежених кількостях. При купівлі десерту в магазинах обов’язково читайте склад і відмовляйтеся від варіантів, у яких є які-небудь хімічні добавки.\nВластивості конкретних сортів варення\nЯк вже було сказано готувати це частування можна з різних плодів, тому все залежить від особистих переваг. Пропонуємо розглянути найбільш популярні варіанти.\nВластивості полуничного десерту. До його складу входять антиоксиданти, які протистоять утворенню ракових пухлин. Позитивно позначається цей сорт солодощі на утворенні еритроцитів у крові, а ще він збільшує міцність кровоносних судин.\nКалорійність полуничного варення в середньому сягає 271 ккал на 100 р. Цей десерт сприяє нормалізації артеріального тиску і обміну речовин. До того ж полуниця збільшує кількість йоду в крові і має сечогінну дію. Солодка маса сприяє зміцненню імунітету. Доведено, що якщо з’їсти кілька ложок перед сном, то можна позбавити від безсоння.\nВластивості малинового варення. Завдяки наявності природних антибіотиків ця солодкість має антимікробну дію. Вона допомагає поліпшити обмін речовин. Найчастіше саме десерт з малини вживають під час застуди, а все завдяки вітаміну С. Поговоримо про калорійності малинового варення, так на 100 г доводиться 271 ккал. Якщо десерт приготований «холодним» способом, то у складі зберігається багато елагової кислоти, тому він запобігає ділення ракових клітин. Доведено позитивну дію малини і ласощів з неї на діяльність нервової системи. Тому десерт рекомендується вживати при позбавленні від депресії.\nВластивості вишневого варення. Цей варіант смаколики корисний для м’язів, шкіри і судин. Вишня сприяє підвищенню рівня гемоглобіну в крові і позитивно позначається на роботі серцево-судинної системи. Що стосується головного питання – калорійності вишневого варення, то на 100 г такого ласощі припадає 230 ккал.\nВарто зауважити, що це низькокалорійний варіант. Рекомендується їсти такий продукт в невеликих кількостях при артриті та подагрі. Оскільки вишня збільшує захисні функції, є десерт потрібно в період активного поширення вірусів.\nВластивості яблучного варення. У такому продукті міститься багато вітаміну С і Р. Рекомендується вживати в період простудних захворювань. Багато в ньому пектинів, які важливі для нормальної роботи травної системи. Тепер розберемося в значенні калорійності яблучного варення, так в 100 г міститься 254 ккал.\nБагатий склад плодів позитивно позначається на роботі серцево-судинної системи.\nВластивості абрикосового варення. До складу цих фруктів входять речовини, які здатні збільшити рівень гемоглобіну в крові, тому цей варіант солодощі рекомендується їсти при наявності анемії. Крім цього, він позитивно позначається на діяльності серця і роботі травної системи. Що стосується калорійності абрикосового варення, то на 100 г доводиться 265 ккал. Цей продукт дозволяє нормалізувати обмін речовин. Позитивно впливає він і на діяльності нервової системи.\nВластивості сливового варення. Правильно приготований десерт сприятливо позначається на обміні речовин. Має легкий проносний і сечогінну дію, тому його варто вживати при наявності проблем з кишечником і нирками. Що стосується значення калорійності сливового варення, то на 100 г доводиться 281 ккал. Завдяки наявності вітаміну К поліпшується склад крові і знижується ризик утворення тромбів. Корисний такий продукт гіпертонікам.\nНасолоджуємося в міру!\nЯк ви бачите, навіть таке улюблене багатьма ласощі, як варення, може бути корисним, якщо його правильно готувати.\nПам’ятайте про те, що користь від будь-якого продукту можна отримати тільки в тому випадку, якщо споживати його в невеликих кількостях.\nЗ чим п’ють бренді?