Євросоюз тисне на Зеленського задля легалізації канабісу, — Верещук — DSnews.ua\nЄвросоюз тисне на Зеленського задля легалізації канабісу, — Верещук\nпонеділок, 19 жовтня 2020, 22:48\nЛегалізація медичного канабісу в Україні, що внесена в "опитування президента" на місцевих виборах, є несвоєчасною і вимагає широкого обговорення\n"Я знаю, як вирішила питання Польща, там вони частково дозволили, але дискусії тривають. І не можна сказати однозначно, що в такій країні, як Україна, де безконтрольно продається все і вся, де правоохоронна система просто на лопатках перед фармасиндикатами, назвемо це так, які торгують оптом і в роздріб цілою країною, я маю на увазі наркотики, канабіс і так далі. Зараз, у такий момент, важливий для України, легалізувати канабіс — це питання несвоєчасне. Потрібна дискусія — давайте обговорювати", — заявила вона.\nВерещук вважає, що "на президента тисне і Євросоюз, ті люди, лобістські групи, які дуже хочуть, щоб у нас був легалізований канабіс".\nЯк повідомляла "ДС", 13 жовтня президент Володимир Зеленський анонсував проведення опитування 25 жовтня — в день голосування на місцевих виборах. В рамках опитування українцям поставлять пʼять питань, проте їх зміст не було озвучено відразу.\n16 жовтня президент Володимир Зеленський озвучив три останні запитання, які будуть винесені на т.зв. "загальнонаціональне опитування". Серед них і легалізація медичного канабісу.\nВ Офісі президента зазначили, що за попередніми підрахунками, не менше двох мільйонів українців потребують саме таких препаратів. В ОП вказали на успішний досвід інших країн.


Крим-Українська земля. - Офіційний сайт Лохвицької ЗОШ І-ІІІ ст. №2\nЗвіт про використання коштів за І півріччя 2018р.\nВи тут: HomeДіяльність школиВиховна роботаВиховна робота в школіКрим-Українська земля.\nСтворено: Понеділок, 08 лютого 2016, 05:39\nОстаннє оновлення: Понеділок, 08 лютого 2016, 05:43\nЦе питання стало чи не найактуальнішим останнім часом…Безпосередньо з тієї миті,коли Крим було окуповано російськими військами. Тиск наших «добрих» сусідів просто вражає-це ж треба наскільки не поважати людей,щоб абсолютно з сумлінним виглядом розповідати казочки на увесь світ!..Особливо наголошуючи -Крим -«исконно русская територия» . Це вам для розігріву – найсмішніший міф про Крим, яким орудують, мабуть, тільки ті, хто історії не знає взагалі. Але таких, виявляється, неймовірно багато.\nДавайте ж ,щоб розібратись з наболілим,зробимо екскурс в історію. Крим приєднали до Росії в 1783 році, дев’ять років після того, як Росія відвоювала Кримське ханство у Османської імперії, зробивши його своїм протекторатом. Лікбез пише: «Росія (у формі Російської імперії та СССР) володіла Кримом трохи більше 200 років (а при точному підрахунку і того менше), що взагалі смішно на тлі татарсько-турецького чи візантійського панування. Рахуйте самі: до складу Російської імперії Крим увійшов в 1783 році і залишався до 1920 року з перервою на 1917 і 1918 рр., тобто 135 років. Під контролем радянської Росії (у різних формах) Крим знаходився в 1917 р. і з 1920 по 1954 рр. з перервою в 1941-1944 рр., тобто 32 роки. Всього виходить 167 років. Навіть якщо додати 37 років перебування Криму у складі УССР (1954-1991), то в сумі набирається 204 роки – невеликий, загалом, термін, а без «українського» періоду взагалі сміхотворний. Монголи керували Кримом 202 роки (1239-1441), Кримське ханство існувало на півострові 342 роки (1441-1783), а Візантія контролювала Крим взагалі більше 650 років (з 530-х рр. До 1204 г.) Виникає питання:чому б це Туреччині не виявити цікавість стосовно « споконвічних володінь Османської імперії?» Можливо справа у рівні культури, цивілізованості ,шляхетності врешті решт.\nДобре,візьмемо національний чинник. Ніякого постійного слов’янського населення в Криму ні в давнину, ні в ранньому середньовіччі не було – відсутні будь-які археологічні чи письмові джерела, здатні підтвердити цю теорію. Слов’яни-купці і слов’яни-невільники зафіксовані на півострові не раніше XI-XIII ст. Це, строго кажучи, визнавали навіть у пізній совєтський період. І. Піоро у своїй роботі «Кримська Готія» присвятив цілий розділ зазначеній проблемі і зробив висновок, що всі спроби знайти ранніх слов’ян в Криму «носили тенденційний, іноді навіть псевдонауковий характер.\nРосіяни почали населяти помітну частину півострова тільки в другій половині XIX століття, а більшістю стали лише в XX столітті. Як видно з головної праці з демографії півострова – книги Я.Водарського та ін. «Населення Криму» – росіяни з кінця XVIII століття і до 1850 року дорівнювали 5% (± 1%) населення, а до 1858 року їх стало 12% з лишком. Лише до 1897 року росіяни почали дорівнювати третині населення Криму (і все одно татар було більше), і тільки до 1917 р. їх стало більше половини. Так що «російський» Крим – продукт останнього століття».\nСпробуємо згадати,як саме відбувся національний перелом у російську сторону. Примусова депортація кримських татар розпочалась навесні 1944 року. Було депортовано близько 190 тис. до Узбекистану,Казахстану,Марійської АРСР і на Урал,цей процес відбувався у нелюдських умовах,а у 1945 р. кількість депортованих було збільшено за рахунок солдатів і офіцерів радянської армії (зрадниками). Були виселені з Криму і представники інших народів-61 тис. кримських німців,12,4 тис. болгар,15 тис греків,9.6 тис вірмен…\nІ якщо дивитись правді у вічі-то це саме ті народи,що мали право на Крим,як свою етнічну батьківщину.\nА що ж ми бачимо нині-кримські татари знову зайві на своїй прабатьківщині,що уже говорити про українців,у яких незаконно було анексовано частину території!..Знову повернемось до історії, чи ми , бувало,і самі не ошукали Росію,забравши незаконно у неї Крим? Передача Криму – колегіальне рішення радянської верхівки. Керував радянським урядом Г. Маленков – ідейний сталініст і противник Хрущова, він організовував фактичну частину передачі, а підписи на документах ставив формальний глава Союзу – Голова Президії Верховної Ради СССР К. Ворошилов. Передача Криму і відповідні зміни до Конституції внесені Законом Верховної Ради СССР – вищого органу управління країною, так що навіть якщо він вийшов за межі своїх повноважень, поправити його було нікому». Підтвердженням вищесказаного служать Постанова Президії ВР УрСР від 05.02.1954 «Про передачу Кримської області зі складу РРФСР до складу Української ССР», Указ Президії ВР СССР від 19.02.1954 «Про передачу Кримської області зі складу РРФСР до складу УССР», Закон СССР від 26.04.1954 «Про передачу Кримської області зі складу РРФСР до складу Української ССР», а також Конституція РРФСР (1978), де Криму і Севастополя немає, і Конституція УССР (1978), де Крим і Севастополь є. Хоча дійсно-на той час за етнічним складом росіяни становили-71,4%,частина росіян не вважала себе українськими громадянами,як себе цілком природно сприймають представники різних етносів у складі європейських національних держав.\nТим не менш, існує думка, що в процедурі прийняття вищевказаних документів та рішень були допущені порушення. Наприклад, що поправки до Конституції, що дозволяють змінювати межі РРФСР, прийняли тільки після того, як прийняли рішення про передачу Криму Україні. Чи є це підставою стверджувати, що Крим ніколи і не був українським? Я думаю, мало хто в це реально вірить, навіть серед найбільш затятих «кримнашистів». 60 років Крим був у складі України, і ніхто в Кремлі не оскаржував правомірність цього. Підписав же Медведєв з Януковичем у 2010 році договір оренди порту в Севастополі, в якому йдеться про «перебування Чорноморського флоту на території України». Значить визнавали цю територію такою. І в цьому, чомусь, ніхто не сумнівався, поки не трапився Майдан..\nТому цілком слушною є думка прем'єр-міністра Арсенія Яценюка: Кримський півострів був і є українською територією і наші діти чи онуки його повернуть. На думку прем'єра, «швидкої і простої відповіді, як повернути Крим зараз не існує, але основне те, що анексія Криму ніким не визнана» . І справді важко ,мабуть,знайти українця,який би вважав Крим не нашою,а чужою землею.\nІ ще хотілось би зазначити,що дуже гірко і прикро дивитись на те,як братські словянські народи стають маріонетками в руках амбітних політиків.Схаменіться! Як ми взагалі докотились до такого середньовіччя? Скільки часу йти до демократії,до кращого життя,,скільки крові було пролито нашими предками ,і що,,то все дарма ?\nТо ж маємо надію,що питання з Кримом вирішиться мирним шляхом. Бо війна,як писав Вольтер, найбільший злочин,який навіть перемога не виправдовує.


Близько 160 тис. клієнтів «Дніпрогазу» користуються онлайн-сервісом на сайті 104.ua - Главком\nЗ початку року «особистий кабінет» зареєстрували понад 22 тис. споживачів газу\nВже 160 тис. мешканців Дніпра та Дніпровського району користуються «особистим кабінетом» на сайті 104.ua. Мешканці Дніпра продовжують досить активно долучатись до використання дистанційного онлайн-сервісу для споживачів газу.\n«Ми фіксуємо постійне збільшення кількості нових реєстрацій на сайті 104.ua, - коментує начальник управління клієнтського сервісу АТ «Дніпрогаз» Марина Коваленко. – Щомісяця в середньому близько 2,5 тисяч дніпрян долучаються до користування сервісом, що підтверджує його зручність та корисність».\nНагадуємо, що згідно до вимог Кодексу ГРМ побутові споживачі мають щомісяця з 1 по 5 число включно повідомляти газовій компанії обсяг фактично використаного природного газу. Своєчасне надання фактичних обсягів спожитого блакитного палива за допомогою електронних сервісів АТ «Дніпрогаз» допоможе уникнути розбіжностей у розрахунках із газопостачальною компанією.\nгаз інтернет Дніпропетровщина\nПонад 60 тис. клієнтів «Чернівцігазу» користуються особистим кабінетом


Люблю троллить Венгрию решением Венецианской комиссии. Министр иностранных дел Павел Климкин - в большом интервью Радио НВ / Новое Время\n21 сентября, 20:44 0 комментировать\nПідсумки тижня. Ведущая Татьяна Даниленко. Гость - министр иностранных дел Украины Павел Климкин. Эфир от 21.09.2018\nТетяна Даниленко: Сьогодні зранку побачила "нове слово" в українській дипломатії - різні форми нот, записок, послань іншим країнам, з якими у нашої країни відбуваються якісь процеси. Однією з таких, мабуть, невербальних нот було приготування вами угорської страви сьогодні зранку в ефірі одного з українських каналів. Що ви цим хотіли сказати Угорщині?\nПавло Клімкін: Хай Угорщина сама здогадається. Страва-то була угорська, сало було українське, сир був український, локшина українська…\nТетяна Даниленко: Словом, це не “ми вас з'їмо”, а щось інше?\nПавло Клімкін: Ні, ми ж послідовні, жорсткі, але конструктивні, і у стравах теж.\nТетяна Даниленко: Гаразд, але все-таки ситуація з виданням паспортів у Берегові - відео показало українське державне агентство Укрінформ, - це, можливо, українська розвідка чи контррозвідка помітила. Причому на відео, де українські громадяни присягають на вірність батьківщині і говорять, що будуть вірними її громадянам, захищатимуть, служитимуть Угорщині: “Хай допоможе їм бог”, - так говорили ці люди. Угорські дипломати застерігали їх не розповідати українській владі про отримання паспортів. Ви вже увійшли в певну перепалку з угорським МЗС. Як вважаєте, який є вихід із цієї ситуації?\nПавло Клімкін: Насправді, це не перепалка, а наша позиція. Ми дуже багато разів говорили угорцям, що вони можуть робити на нашій території тільки те, що ми їм дозволяємо. Так і написано у Віденській конвенції про консульські зносини. Ось так роздавати громадянство ми їм не дозволяємо, але ви на 101% правильно сказали, що у цьому відео проблема ж не тільки у роздачі громадянства. Цей консул навчає українських громадян…\nТетяна Даниленко: Обманювати українську владу.\nПавло Клімкін: Насправді, ні, чому? Давайте відверто говорити: не тільки обманювати, а реально обходити наше законодавство, показувати один паспорт на одному кордоні, другий - на іншому. Ви знаєте, що ми ведемо переговори щодо спільного митного і прикордонного контролю з усіма нашими сусідами? Деякі просуваються дуже непогано, але ми ще не там.\nНаприклад, з поляками це реально буде час для всіх людей якось економити. А от з угорцями ніяк не просувається (а про причину здогадайтеся з трьох разів, як то кажуть) саме через те, що ми вважаємо, що значна частина українських громадян угорського походження вже мають ці паспорти, це відбувається вже роки.\nТетяна Даниленко: Наша обласна влада говорить, що щонайменше 100 тисяч паспортів видано українським громадянам.\nПавло Клімкін: На сьогодні, хоча угорці говорять, що угорців там 150 тисяч, це вже не так багато років. Ми вважаємо, може 100-110 тисяч. Це насправді проблема для угорців, оскільки наші громадяни виїжджають в Угорщину, там навчаються, але вони там не залишаються, вони їдуть далі. Хтось їде до Австрії, хтось їде до Німеччини, хтось їде до Італії, і з Закарпаття вони постійно виїжджають - це проблема і для угорців. І вони, насправді, коли не на камеру, не на офіційних брифінгах, визнають це. Тому вони поступово збільшують фінансування, от побачите.\nПрипустимо, зараз 110 тисяч українських громадян угорського походження. Тільки минулого року Угорщина допомогла 22 тисячам підприємців - це, можна сказати, кожному п'ятому (я статистикою не буду займатися), кожній родині. У мене запитання: а що зробили ми в плані соціально-економічного драйву в цьому регіоні? Я не говорю про румун, про інших, давайте поки що зосередимося на угорцях.\nТетяна Даниленко: Тобто ви вважаєте, що інших рецептів поведінки з нелояльними чи потенційно нелояльними регіонами, окрім як підгодовувати їх чи стимулювати, немає.\nПавло Клімкін: Ні, я вважаю, що має бути тактика, іноді говорять “батога та пряника”, але втім, все дуже просто. Перше - це щоб там було більше України (і, будь ласка, не сприймайте це як гасло); по-друге, ми будемо контролювати те, що там робить Угорщина і з фінансуванням (а фінансування там дуже різне); і, звичайно, з численними візитами; і з тим, що там роблять угорці за допомогою угорських програм. І я вважаю, що тільки використання і першого, і другого може дати нам результат. Але працювати там потрібно. І подивіться, ви коли були останній раз у Закарпатті?\nТетяна Даниленко: Можливо, рік тому.\nПавло Клімкін: Тим не менше, знаєте Закарпаття.\nТетяна Даниленко: Звичайно, так.\nПавло Клімкін: Були і в угорських регіонах, і в румунських регіонах?\nТетяна Даниленко: Звичайно.\nПавло Клімкін: А бачили той годинник з угорським часом, а бачили угорські прапори? Це, звичайно, не державні, однак символ угорської ідентичності. А бачили, яке там життя?\nТетяна Даниленко: Я бачила інше - наскільки легко там люди на автомобільній заправці говорять, переходять з угорської мови на українську, і видно, що це не є точкою напруження.\nПавло Клімкін: Якщо би так було, я би тільки зрадів. А я був у трьох селах, і там є проблеми з тим, щоб не тільки говорити, а розуміти. Я пам'ятаю ту гімназію в Береговому, коли в 11 класі вчителі перекладають мої запитання, хоча учні дуже хочуть поговорити. І якщо ми там не прийдемо з новими методиками… От що ми робили всі ці роки? В радянські роки вони хоч розуміли якусь російську.\nА зараз яка є методика, щоб угорських малюків зацікавити вивчати українську? От ми даємо йому той підручник, він відкриває і каже: “О, граматика”. Сім відмінків, все-все-все, граматика, читає, але ж мова - це інше! Реально інше. Давайте одразу скажемо, а якщо нас з вами за два роки повністю переведуть на якусь китайську? Я свідомо це так підтягую…\nТетяна Даниленко: У міжнародних школах так воно і є. Дитині, яка ніколи не знала англійської, якщо вона потрапляє до школи у Сполучених Штатах, її повністю навчають англійською мовою, є спеціальні програми адаптації, але не більше того. Моя донька навчається у французькій школі, де ні в кого не запитують, чи знаєш ти мову, всіх одразу намагаються адаптувати, не перекладаючи нічого. Це загальносвітова практика.\nПавло Клімкін: Згоден, це класна теза, але в Закарпатті ситуація інша. Крім того, як там живуть люди? Там є контрабанда, і її дуже багато. Подивіться на ці будинки, вже побудовані і недобудовані, як їх інакше ще можна зробити? Там деякі, напевно, по півтори тисячі метрів.\nТетяна Даниленко: Це дивовижно.\nПавло Клімкін: Другий момент: звичайно, всі їздять у Чехію (я не знаю, скільки українців із Закарпаття). І третій момент - туризм, я сам бачив це оголошення, коли потрібні люди з українською і з угорською. В принципі, навіть регіони, де живуть угорці, вже під небезпекою того, що економіка там не працює. Тому реально багато самих угорців розуміють, що те, що ми робимо, насправді є і так. Але є місцеві лідери, є суперечки між місцевими лідерами, ми маємо там працювати. Поки не почнемо, реально будемо в тій ситуації, що є зараз. І цей закон про освіту - тільки початок.\nТетяна Даниленко: Тобто ви вважаєте, його потрібно скасувати?\nПавло Клімкін: Послідовно реалізувати, я вважаю.\nТетяна Даниленко: Ваш колега Петер Сіярто (улюблений, до слова, міністр Віктора Орбана - угорського прем'єра, який має досить високий рейтинг всередині своєї країни і проводить досить послідовну політику, несхожу на те, що ми вважаємо європейською політикою, але втім, угорці його люблять) сказав: “Раз так, то ми будемо блокувати українську євроінтеграцію”.\n“Раз так” - під цим мається на увазі, що якщо вони видають нашим громадянам угорські паспорти, а ми ще цим не задоволені, то Угорщина буде блокувати євроінтеграцію. Чи не отримали ми несподівано цього тижня проблему не тільки з атлантичною інтеграцією (Угорщина досі блокує наші зустрічі високого рівня щодо інтеграції в НАТО), чи не отримаємо ми таку симетричну ситуацію з євроінтеграцією?\nПавло Клімкін: Блокування деяких зустрічей, навіть міністерських - це ж не блокування самої інтеграції. Подивіться: те, що вони досі роблять - це не блокування, по суті. І другий момент, насправді, набагато більш серйозніший - нам самим потрібно вирішити питання, пов'язані з реалізацією цього закону. Для цього (і це я вже кажу на основі своїх скромних пізнань щодо освіти) два роки нам недостатньо, і ми маємо подовжити перехідний період, але використати цей перехідний період для того, щоби закон запрацював.\nАле друге - чітко сказати угорцям: “Давайте працювати на Закарпатті разом”. Те, що ви робите - окей, але під контролем і разом з нами. І це можна зробити. Нам все одно з Угорщиною потрібно буде порозумітися. Це не відбудеться завтра, не відбудеться післязавтра, оскільки у нас теж є свої інтереси. Ми стаємо сильнішими - за це потрібно платити, сильніші платять більше. Але для того, щоби ми раз і назавжди це зробили, потрібно це зробити за наступні роки і потім порозумітися з Угорщиною, нам все одно буде потрібно це зробити на етапі вступу до ЄС і НАТО.\nХай це буде не завтра, але, втім, все одно, інакше нас заблокують, і от тоді це буде серйозно. Тому я говорю: давайте зробимо це зараз послідовно, не казати "там ми робимо те, там ми робимо те", а потім знайдемо новий статус-кво з Угорщиною. Цей статус-кво, який був до того, не працює, і Угорщина це вже розуміє, вона вже не наполягає на тому, щоби скасувати закон. Пам'ятаєте, рік вони говорили…\nТетяна Даниленко: В неї вже з'явилося багато інших претензій, судячи з усього. Я знаю, що ви звернулися до угорського консульства у Берегові - місті, де значна більшість громадян говорить угорською (і не тільки угорською) - за поясненнями, вимагали підтвердити чи спростувати факт видачі паспортів, але ніяких роз'яснень і взагалі відповідей не отримали, після чого поставили питання висилання відповідних дипломатів звідти. Що в результаті ми отримали?\nПавло Клімкін: Сіярто сказав про приховане відео, він не каже про якийсь фейк. Він сам опосередковано це визнав…\nТетяна Даниленко: Тобто вам відповіли на високому рівні, вже не в консульстві.\nПавло Клімкін: Звичайно, ми на це і очікували. Але справа не в консулах (з консулами ми розберемося), справа в ситуації, яка є. Тому ми поки що запланували це на 26-те [вересня], будемо у Нью-Йорку зустрічатися і обговорювати. Це не консульська справа, це суто політична справа.\nТетяна Даниленко: Але консула вишлете чи ні?\nПавло Клімкін: Я думаю, що є дві опції: або угорці його просто забирають, чітко визнаючи, що він робив (і це насправді найбільш конструктивний момент, я готовий запропонувати цей конструктивний момент пану Сіярто), або, якщо не захоче, звичайно, поїдуть до Будапешту, де вони вже його візьмуть назад. Це дуже чітко, не можна не тільки роздавати громадянство, а й намагатися займатися маніпуляціями - це за визначенням неможливо, тому все дуже просто. Він повертається, а як повертається - можемо говорити.\nТетяна Даниленко: Останнє запитання щодо Угорщини: свого часу, буквально нещодавно, Європейський Союз сам запровадив санкції щодо Угорщини з приводу утисків свободи слова і громадянського суспільства всередині країни. Це стосується тиску влади на неурядові організації, які, зокрема, займаються мігрантами, нацменшинами тощо. Чи будуть санкції щодо політики стосовно України?\nПавло Клімкін: В рамках Європейського Союзу, думаю, що ні. Насправді, тиск на Угорщину вже є, він здійснюється і в рамках Європейського Союзу, і в рамках НАТО, оскільки ці структури (назвемо їх структурами) побудовані на цінностях і солідарності. В принципі, ці дві речі дають їм можливість функціонувати. Давайте подивимося на НАТО: зараз всі ці перепалки, суперечки - Штати, Туреччина, що завгодно, - воно працює.\nІ якщо хтось починає використовувати це в якихось двосторонніх інтересах, неважливо яких, це роздирає і цінності - це те, про що ви говорили, - і солідарність. Справа ж не тільки в неурядових організаціях. Я іноді люблю “тролити” угорців і говорити: “Ви [про це] кажете - давайте, виконайте рішення Венеціанської комісії, [надайте] висновок”. І ми ж виконуємо, а сама Угорщина не виконує, зокрема, наприклад, стосовно вищої освіти. Це країна Європейського Союзу, тому, насправді, є речі, які не працюють так, як раніше.\nІ дуже важливо, що Європейський Союз є у цьому послідовним. Але політичний тиск і солідарність іноді працюють краще, ніж формальні санкції; тим більше, що ті санкції, про які ви говорите, поки що такі символічні і політичні, але вони будуть відбиватися потім і на наступній фінансовій перспективі. Яким чином це буде працювати - я не буду свідомо спекулювати, це справа Європейського Союзу. Я сподіваюся, що між рядками щось сказав, що зрозуміле всім слухачам.\nТетяна Даниленко: Це був меседж.\nПавло Клімкін: Звичайно, ви мене на нього наштовхнули.\nТетяна Даниленко: Але все-таки, чи ви об'єктивно бачите вихід з цього клінчу? І чи вважаєте ви, що саме закон про освіту став підставою для загострення між країнами? Український закон про освіту дійсно був справжнім приводом для цього конфлікту чи, можливо, причина в чомусь іншому? Ми безумовно можемо вести переговори про освіту, але якщо справа в чомусь іншому, можливо, варто вести переговори про щось інше?\nПавло Клімкін: Насправді, ми ведемо переговори не тільки про освіту, ми ведемо переговори про нашу угорську громаду. І причина - ви на 100% маєте рацію - це і внутрішні угорські причини, це і логіка прем'єр-міністра Угорщини щодо консолідації угорців, і певний політичний маневр всередині Європейського Союзу та НАТО, плюс угорські зв'язки з Росією. Наприклад, Угорщина буде брати газ, який буде йти, зокрема, і через другу гілку Турецького потоку. Є дуже багато чинників.\nАле насправді все дуже просто, я іноді кажу, що якщо би цього закону про освіту не було саме в такому вигляді, його потрібно було би зробити, оскільки це наштовхнуло нас на послідовну і хоча б якусь серйозну роботу щодо наших національних меншин, зокрема і угорців. І у нас нема ніякої послідовної і скоординованої політики з національних меншин. Ми повинні її зробити і реалізувати, інакше це питання - це не просто виклик, якщо хочете, національній безпеці, це фундаментальне питання національної безпеки.\nТетяна Даниленко: Ви свого часу сказали, що Угорщина не може бути “новим Донбасом”, враховуючи гібридність новітніх конфліктів.\nПавло Клімкін: Давайте скажемо, що "Закарпаття не може бути".\nТетяна Даниленко: Звичайно, Закарпаття не може бути “новим Донбасом”. Але як ви вважаєте (враховуючи гібридність усіх новітніх війн, те, що відбувається - це вже серйозне протистояння), ключ від миру де, у кого, в якій столиці?\nПавло Клімкін: Я вважаю і знову-таки говорю (хочете - ловіть мене на цьому), що Закарпаття - це дуже ризикований регіон з погляду гібридних методів, весь регіон. Це стосується…\nТетяна Даниленко: Для нас ризикований.\nПавло Клімкін: Для нас, безумовно. Ми маємо в це вкластися, інакше ми створимо для себе ситуацію, яка нам буде коштувати все більше. І якщо ми рішуче не зробимо те, що маємо зробити - побудувати нашу логіку поведінки і поводження з національними меншинами, - ми за це заплатимо. Тобто давайте робити зараз, а потім будемо, звичайно, створювати новий статус-кво в Закарпатті. Це наше серйозне завдання не тільки стосовно Закарпаття, давайте згадаємо Буковину, давайте згадаємо багато речей, але Закарпаття просто зараз всі обговорюють. Давайте не забувати, що це не єдине, що у нас є, нам потрібно над цим працювати.\nТетяна Даниленко: А що наступне може з'явитися?\nПавло Клімкін: Є інші регіони, де у нас є національні меншини. Там є свої проблеми, я не буду порівнювати ці проблеми, я свідомо кажу - не порівнюю, але у нас є румунська меншина, є болгарська меншина, ми прекрасно знаємо, як Росія працює серед румунської і болгарської меншини. Чи це є для нас виклик? Безумовно. Подивіться, що сьогодні почало відбуватися: після цього відео через день почалися російські фейки.\nСпочатку зовсім дурні: СБУ, хтось стає, хтось когось кладе. Потім нові, дуже акуратно будуються ці гібридні методи, і добре, що ми це розуміємо, але їх буде більше. І, на жаль, Росія теж може вдосконалюватись і, безумовно, буде вдосконалюватись. Вона буде ставати кращою у застосуванні цих гібридних методів. Тому нам потрібна послідовна чітка політика стосовно всіх регіонів і національних меншин, знову-таки це повторюю. І не тільки гроші, як ви сказали, тільки грошима не вирішимо.\nТетяна Даниленко: Якби ж ми могли перебити чужі гроші, можливо, варто було б і грошима, але проблема в тому, що…\nПавло Клімкін: З цим я на 100% згоден.\nТетяна Даниленко: Проблема в тому, що ми дійсно не володіємо нафтовою чи газовою колонкою, як деякі наші сусіди. Щодо деяких наших сусідів: історія з дружбою з Росією - в ній, схоже, поставлена крапка. Поставили сьогодні, так сталося історично. Ви, надіславши відповідну ноту Російській Федерації, чи отримали вже офіційну відповідь на це?\nПавло Клімкін: Ні, ми тільки сьогодні передали. Відповідь ми поки що не отримали, але я добре пам'ятаю різні російські комунікації впродовж цього періоду, я добре пам'ятаю, коли Росія нас у своїх нотах, наприклад, звинувачувала, уявіть собі, в порушенні Будапештського меморандуму, оскільки те, що відбувалося на Майдані - це “свідомий путч”…\nТетяна Даниленко: До НАТО.\nПавло Клімкін: Я цю ноту можу показати, хтось не уявляє весь маразм цієї аргументації. От ви посміхаєтесь, але насправді це написано майже буквально так, як я це процитував, тому відповідь ми отримаємо, але ви можете собі приблизно уявити, якою буде ця відповідь. І те, що сказало МЗС РФ - це ще дуже акуратний варіант такої відповіді.\nТетяна Даниленко: Тобто були і неформальні відповіді, очевидно, від самого Путіна.\nПавло Клімкін: Я їх не чув стосовно договору, але цей договір за визначенням не може існувати. Одна з ваших колег кілька днів тому запитала: “Павле Анатолійовичу, а якщо би Росія зараз припинила свою агресію?”. Я говорю: “Як припинила? Звільнила Донбас?” - “Звільнила”. - “А Крим звільнила?” - “Звільнила. Тоді би що? От ми продовжили б договір чи ні?”. Після того, що відбулося, я вважаю, що договір за визначенням вже не у сьогоднішньому, а у вчорашньому вигляді не може існувати. Колись, можливо, коли буде інша Росія, буде інший договір.\nТетяна Даниленко: В політиці немає вічних друзів і вічних ворогів.\nПавло Клімкін: Абсолютно.\nТетяна Даниленко: Може бути різне. Очевидно, що й українська влада теж часто дуже змінюється за своєю суттю. Але все-таки про Російську Федерацію: непродовження дії цього договору було відповіддю на ситуацію в Азовському морі, яка також з'явилася не вчора, а розгорталася тривалий час, ще з моменту будівництва Керченського мосту, в який ми тривалий час як влада не вірили і говорили, що його не може бути ніколи; якщо він з'явиться - він впаде, а якщо він впаде, то по ньому не будуть їздити тощо.\nМіст дійсно заблокував судноплавство, специфіка Азовського моря така, що цей міст - суттєва перешкода для судноплавства там. А що з Азовським морем? У нас є домовленість про те, що це спільне море двох країн, і МЗС тривалий час говорило, що не можна чіпати цю домовленість, не можна чіпати цю угоду, тому що це може призвести до ескалації. Яка зараз позиція?\nПавло Клімкін: По-перше, я казав (і дуже давно казав, це можна знайти), що наступним регіоном ескалації з боку Росії буде Азов. Це було абсолютно очевидно. Те, що ми робимо зараз в рамках юридичних позовів, охоплює не тільки Чорне море, воно охоплює Азов, охоплює Керченську протоку. Що стосується мосту, ми розуміли, що Росія послідовно будує, тому тут ситуація, насправді, зовсім інша. Але в цій угоді, яку ви згадали, прописані і координати нашої берегової лінії. І давайте згадаємо: ще 1998 року кордон по морю був закріплений указом тоді ще президента Кучми.\nТому багато хто не розуміє, що насправді таке внутрішнє море і “з чим його їдять”. Мовою міжнародного права, це стосується тільки навігації, а у всьому іншому кордон в Азовському морі є. Тому, якщо ми вб'ємо цю угоду завтра, давайте просто поміркуємо, що буде післязавтра. Післязавтра, я можу сказати, Росія почне юридичні маніпуляції і буде збивати всі наші юридичні зусилля, і скаже: “Ну от, ви ж тільки зараз його розірвали”.\nЯ вважаю, що тут потрібна дуже послідовна стратегія, і стосовно Азову нема дуже простої відповіді, в тому сенсі, що це може бути тільки політична, тільки юридична або тільки безпекова. По-перше, нам потрібно максимально зміцнити нашу присутність в Азовському морі - зараз вона є дуже незначною, - зокрема морську присутність. І це відбувається, це результат моїх дискусій з нашими військовими колегами, відбувається підсилення нашої оборони - причому постійно - вздовж берегової лінії.\nТому я думаю, що ми готові до можливих провокацій - це я можу сказати не тільки від себе, я можу сказати, що ми дійсно готові. З іншого боку, давайте подивимось на ситуацію, яка є зараз - вона дійсно є маразматичною. Зараз Росія намагається контролювати ці судна, які заходять. Приблизний час затримки одного - плюс-мінус 33 години.\nТетяна Даниленко: Але одна година коштує щонайменше п'ять тисяч доларів. Це крах для будь-якого бізнесмена.\nПавло Клімкін: Абсолютно, це дуже серйозні гроші. Але як це відбувається? Є окупований Крим, ми закрили там порти, але щоби реально пройти через Керченську протоку, яка в результаті окупації на сьогодні контролюється Росією, все одно ці судна так або інакше взаємодіють з адміністрацією Керченського порту.\nТобто теж потрібно розуміти, що там відбувається. І другий момент: ми розуміємо, затримки, всі проблеми, реальне намагання перебити навігацію; однак ми ж від судновласників маємо отримати всі докази і заяви, а вони цього іноді не хочуть робити, оскільки кажуть, що наступного разу наші кораблі зовсім не зайдуть сюди.\nТому дуже простого рішення з навігацією немає, і, в принципі, я вважаю, що без збільшення дуже послідовної військової і безпекової присутності в Азовському морі, без роботи з державами прапора, оскільки зараз зупиняються і судна під прапорами країн Європейського Союзу, воно працювати не буде.\nТетяна Даниленко: Але та позиція, яку обрала Росія, це щось схоже на хворобу гепатит B, коли симптомів немає, а один із головних органів повільно вмирає, людина не відчуває нічого. Так само і з Азовським морем - нібито нічого не відбувається, але ми втрачаємо одну з артерій, втрачаємо бізнес, втрачаємо у військовому сенсі важливу точку на своїй карті, будь-яке море - це…\nПавло Клімкін: Як не відбувається? Безумовно, відбувається квазіокупація Азовського моря. І проблема ж не тільки в тому, щоби захистити себе, захистити берегову лінію і все. Проблема в тому, щоби реально дозволити вільну навігацію. Але ця вільна навігація не тільки з політичного, а й з юридичного погляду ставить перед нами декілька серйозних питань, і ці питання ми не можемо вирішити без взаємодії з державами прапора, але головне - судновласниками, оскільки все ж таки це бізнес, це судна, які йдуть до наших портів - Маріуполя і Бердянська. І ми маємо їх переконати, вони можуть зайняти різку позицію, тоді Росія їх взагалі не пустить. Вони можуть зайняти таку позицію, тоді вони затримаються.\nТетяна Даниленко: Це єдине, чому ми так кволо захищаємо це море?\nПавло Клімкін: Ні, взагалі, я вважаю, що в плані безпекової присутності є чітка стратегія. Вона, на жаль, не може бути реалізована з сьогодні на завтра, але вона здійснюється. Найближчим часом буде засідання Ради національної безпеки і оборони, буде рішення, але багато елементів цього рішення вже реалізуються. Питання тільки в тому, щоби ця навігація... Ми ж не можемо піти, наприклад, на загострення. Ми можемо, але тоді ці порти будуть зовсім відрізані. Тому це питання не тільки стратегії, так, як ми робимо, а й тактики, і ми маємо зважати на те, як це відбувається і стосовно цих портів.\nТетяна Даниленко: Треба обов'язково зачепити мінський формат і нормандський формат. Яка у них перспектива? Що далі, чи зможе Україна після, зокрема, загибелі ватажка однієї з так званих "республік" продовжити спілкуватися в нормандському форматі, при тому, що Росія заявила про неможливість? Але хотіла би розпочати з іншого: Томос на автокефалію Української православної церкви вже став одним із векторів зовнішньої політики України, якщо можна так висловитися. Розгорілася справжня дипломатична боротьба за те, коли буде наданий Томос на автокефалію Української православної церкви.\nДекілька днів тому в американському Держдепі патріарх Філарет, голова Української православної церкви Київського патріархату наголосив, що Томос на автокефалію має бути отриманий до виборів, оскільки після виборів ми можемо отримати зовсім іншу політичну ситуацію, іншу політичну кон'юнктуру, яка не сприятиме тому, щоб Україна отримала церковну незалежність. Колишні депутати-регіонали тут же звернулися до вселенського патріарха Варфоломія з тим, щоби Томос на автокефалію надали після виборів. Словом, боротьба триває. Чия візьме?\nПавло Клімкін: Деякі церковні ієрархи (не буду казати, хто саме) почали жартувати, що я вже почав розумітися на церковному канонічному праві на додаток до міжнародного. Це звучить майже як комплімент, але, насправді, це дуже класне питання. Тут же питання абсолютно не в прив'язці до виборів - його хтось може використовувати в контексті виборів, звичайно.\nТетяна Даниленко: І ми знаємо хто.\nПавло Клімкін: Безумовно, але я вважаю, що чим швидше буде Томос без прив'язки до виборів, тим простіше буде пройти спротив Росії на сьогодні. В Росії це питання викликає щось на кшталт істерики, ним займаються всі, включаючи повну російську вертикаль.\nЦе фундаментальне питання, яке, як вони вважають, є фундаментальною проблемою для всіх цих “скрєп”, “русского міра” та інших нескінченних речей. І я вважаю (це не зовсім духовне, чисто ритуальне висловлювання, але політичне), що надання цього Томосу буквально в найближчі місяці ставить і нас, і вселенського патріарха, і церкву в дуже сильну позицію, оскільки надання Томосу - це ж тільки рішення, а потім починається процес формування єдиної церкви; воно ставить нас усіх в сильну позицію, абсолютно безвідносно до виборів.\nЯ дуже багато з ким, з нашими друзями обговорював цю ситуацію. Вони спочатку нічого не розуміли, їм коли починаєш розповідати про нашу церковну ситуацію, церковну історію, вони дуріють. Їм приблизно потрібно хвилин 45 спочатку розповідати про те, а що воно таке є, а потім вони кажуть: “Ну, добре, тепер ти нам пояснив, а чому воно так важливо для України?”.\nІ насправді це питання важить набагато більше, ніж багато інших. І, звичайно, у ньому є певний політичний вимір; звичайно, в ньому є щось інше, але воно важливе і для вірян. Я, наприклад, чув: “А от як, а чому?” - і всі це чують. Тому вибори виборами, але так, щоб зробити спротив Росії, який вона намагається будувати… Росія ж не вірила спочатку в те, що буде, коли ми це все штовхнули, а тепер зрозуміла, що ніяк. І зараз всі вже знають слово “Томос”. Півроку тому, здається, коли називали…\nТетяна Даниленко: Мабуть, ніхто не знав, про що йдеться.\nПавло Клімкін: Ніхто не знав, а от зараз - Томос. Але справа не в Томосі, хоча для мене це питання перше, і це штовхне процес створення, і тут дуже важливо зробити так, щоби це було від позитиву, а як - будемо говорити окремо.\nТетяна Даниленко: Цього тижня український парламент зафіксував стратегічний курс на НАТО та ЄС. Ну, як зафіксував: ще потрібне щонайменше одне голосування в 300 голосів, і чи будуть ці 300 голосів за місяць до виборів - теж є питанням. Можливо, будуть, а, можливо, не будуть. Як ви вважаєте, це на нашу реальну євроатлантичну інтеграцію хоч якось впливає?\nПавло Клімкін: Я вважаю, що це класна штука, але у нас багато хто в парламенті (я свідомо не буду нікого називати) вважає, що це якісь гасла. Тобто дехто голосував за гасла.\nТетяна Даниленко: А ви?\nПавло Клімкін: А я голосував за те, щоби ми казали не "даешь Европу" або "даешь НАТО", а за те, щоби тепер закріплення цього всього в Конституції давало нам можливість тиснути на внутрішню реальність і внутрішній драйв, вибивати гроші там, де їх потрібно вибивати, і показувати потім на Конституцію.\nІ я навіть скажу, якщо хочете, що багато з наших парламентарів насправді не зрозуміли, за що вони проголосували в конкретному, дуже практичному плані, і в плані побудови дуже чіткої стратегії, і те, що її потрібно буде реалізувати. От поміркуйте: ті всі закони, які не відповідають нашому європейському чи євроатлантичному курсу і ще багато речей. А тепер все в Конституцію, пішли, і тут насправді гасла гаслами…\nТетяна Даниленко: Для нас і за Угодою про асоціацію директиви ЄС були якщо не обов'язковими, то принаймні необхідними для підтримки.\nПавло Клімкін: Але Угода про асоціацію реалізується багато років, це послідовний процес. І багато речей, які там є, мають бути реалізовані за конкретним планом. Цього недостатньо. І те, що ми робимо…\nТетяна Даниленко: Ви бачите реальний, практичний вимір цього рядка в Конституції?\nПавло Клімкін: Я бачу фантастичний реальний вимір - не гасла, оскільки гасла… У нас іноді хтось розуміє євроінтеграцію як щось на кшталт доброго комунізму: от є поганий комунізм, а є добрий комунізм, ми туди прийдемо. Я кілька днів тому мав дискусію з депутатами, які говорять мені: “Євроінтеграція, атлантична інтеграція - це ж майже одне і те ж, тільки слово змінюється”. Я намагався пояснити, що одна справа - це НАТО, це ціннісний вибір.\nЯка спільна цивілізація є у Туреччини і Канади? А ЄС - це зовсім інше, оскільки українці належать до Європи за ментальністю, історією, навіть це викликає дискусії. А коли це практично почнеться, от тільки тоді багато хто зрозуміє. Тобто це дуже класна штука не в контексті гасел - додаткові гасла нам не потрібні, у нас і так з гаслами дуже добре, хай би хтось починав їх виконувати. Але закріплення в Конституції дасть нам декілька дуже важливих важелів, і ось це багато хто досі не зрозумів.\nТетяна Даниленко: Наведіть приклад, можливо, чи дайте меседж.\nПавло Клімкін: Якщо ми будуємо стратегії так, що ми маємо перебудовувати країну на європейський кшталт, і на це потрібні зусилля і гроші, а хтось нам заважає це робити, то ми все ж таки зможемо посилатися на Конституцію. І певні речі, які хтось буде приводити “в паралель”, можна буде дуже ефективно “вбивати”.\nТетяна Даниленко: Я тоді переведу в прикладну площину. Скажімо, якщо нова влада, наступна влада захоче призначити міністром закордонних справ колишнього російського громадянина або колишнього агента КДБ, як це, свого часу, вже в Україні було, чим завадить рядок у Конституції такій політиці?\nПавло Клімкін: Це класне питання, але я вам скажу власну думку, не як міністр. Я вважаю, що проросійської влади в цій країні не буде. Якщо у неї навіть буде якийсь теоретичний шанс - її винесуть. І Путін це, на щастя чи на жаль, теж розуміє; і те, що буде робити Путін - це свідомий внутрішній конфлікт, доведення ситуації до дестабілізації і створення своєї логіки, федералістської України. І от цьому ми маємо запобігти.\nА ніяка проросійська влада за визначенням на сьогодні в Україні неможлива, її точно винесуть, і ми з вами будемо одними з тих, хто буде це робити. Питання в тому, щоби не дозволити дестабілізацію і фрагментацію, - от це я вважаю нашою фундаментальною задачею.\nТетяна Даниленко: Ви виступили з цим меседжем на саміті Ялтинської стратегії, який зараз, в силу об'єктивних обставин, відбувається в Києві. Я чула вашу заяву про те, що, дійсно, фрагментація, і ми з вами на початку нашої розмови згадали про виклики в цій площині. Я у вас хотіла запитати дещо про інше: наступного тижня президент України їде на Генеральну асамблею ООН. Очевидно, за підсумками цієї поїздки від нього хочуть почути якісь звістки про миротворців ООН, введення яких чекає Україна, українська влада.\nПоки що на розгляді керівництва ООН є резолюція Росії. Коли буде проект резолюції, коли можна буде ознайомитися з українським проектом чи проектом від Заходу? І чи можливі якісь просування в цьому напрямку під час найближчого візиту? Безумовно, рішення приймаються на Радбезі (йдеться не про Радбез, про Генеральну асамблею - це інший дипломатичний захід), але все-таки?\nПавло Клімкін: ООН - це є ООН, все-таки будемо говорити про ООН. Російського проекту як такого сьогодні немає, він є формальним, але ніхто не збирається його обговорювати, ніхто не збирається його доповнювати, ніхто не збирається над ним працювати. По-друге, я з самого початку говорив, що немає бути якогось українського, німецького чи французького проекту, має бути наш спільний проект зі всіма нашими друзями і партнерами. Він насправді існує, він був підготовлений дуже давно. Логіка цього проекту дуже проста…\nТетяна Даниленко: Він, звичайно, існує, але він не був внесений на Радбез ООН.\nПавло Клімкін: Не був внесений абсолютно свідомо після консультацій з нашими партнерами, для того щоб Росія не намагалася зробити компроміс, який би завадив реальній деокупації. Було дуже багато підходів і в рамках нормандського формату, ми в перерві обговорювали перспективи нормандського формату, були і контакти Курта Волкера, були контакти американські і на вищому рівні, просто про всі деталі я не можу розповідати.\nАле на сьогодні логіка дуже проста - це має бути послідовна операція, як ми іноді називаємо на ООНівському жаргоні - “фазована операція”, але за визначенням це не можуть бути, по-перше, миротворці, які охороняють тільки місію СММ, оскільки СММ охорона за визначенням не потрібна; не можуть бути миротворці, які сидять уздовж лінії дотику, оскільки цього теж не потрібно.\nМає бути хоча і послідовний, але процес заходу на всю окуповану територію, має бути поліцейський компонент, який буде працювати зі внутрішньою безпекою, і це насправді дуже важливо, оскільки багато хто каже: “Давайте позбираємо важку зброю”. А потім хто почне реальне роззброєння? Хто буде відповідати за безпеку? І третій момент, проти якого фантастично заперечує Росія - це міжнародна адміністрація. І без міжнародної адміністрації, хто буде готувати? Ті, хто зараз?\nЛавров на останньому нормандському форматі сказав, що якщо туди зайде миротворча місія - це буде міжнародна окупація. Я говорю: “А як тоді буде цей процес відбуватися?”. Він відповідає: “Ну, може замінимо одну-дві людини, а все так і залишиться. Структура залишиться - все це залишиться”. Я сказав: “Але тоді нічого не змінюється”. А він каже: “Звичайно, так я це і бачу”, - в результаті ми мали дискусію, напевно, в півтори години стосовно того. Але Росія - це ж прекрасно всім зрозуміло - зараз буде гратися ще і в передвиборчий період із цим.\nТобто, розуміючи, яка ситуація, дивлячись на внутрішні процеси, тут нам потрібно… От що мені подобається (хочете - критикуйте мене за це, хочете - ні), наприклад, в Ізраїлі. Там всі сваряться-сваряться, так сваряться, що далі нема куди, але коли є зовнішньополітична позиція, там всі виступають з чіткою позицією. І якщо ми будемо зараз допомагати Росії нас розсварювати з ключових питань - не міжнародних, а питань нашої безпеки, - можемо прийти дуже далеко.\nТетяна Даниленко: Я думаю, що якби в Ізраїль ввели миротворців ООН, можливо, у них би теж внутрішньонаціональна позиція була би не стільки однозначна, як з інших питань національної безпеки.\nПавло Клімкін: Але подивіться на Ліван - там миротворці. Не впевнений, не впевнений...\nТетяна Даниленко: Мінськ і Нормандія будуть, живуть? Мінськ - зрозуміло, це технічне питання.\nПавло Клімкін: Ви тут сказали про формати - ніякого мінського формату немає, є мінський майданчик. Нормандський формат, звичайно, є. Те, що відбувається у Мінську на сьогодні - це в основному профанація, за виключенням мінімально можливого обговорення питань безпеки, питань звільення заручників, якісь питання, які пов'язані з гуманітарними, дуже людськими речами, про те, як допомогти нашим громадянам на окупованих територіях.\nА що стосується нормандського формату: звичайно, зараз Росія буде намагатися дуже активно його збивати. Але він функціонує, ми зараз говоримо про зустріч політичних директорів, які будуть спочатку обговорювати формат миротворчої операції, а потім - зараз йдуть розмови, - коли будуть збиратися міністри. Там є певні попередні плани, але збиратися ж потрібно, щось обговорювати. А коли ми виголошуємо, щонайменше один міністр виголошує, заяви, читаючи їх заздалегідь підготовленими, така зустріч, насправді, має замало…\nТетяна Даниленко: Тобто поки що немає ясності, коли буде найближча зустріч у такому форматі?\nПавло Клімкін: Вона буде, можливо, не буквально найближчим часом, але у найближчій перспективі. Для мене важливий не факт зустрічі - можемо збиратися, можемо не збиратися, можемо говорити телефоном, - а дуже важливий результат. А результат - це безпека, це політичні в'язні і заручники і, звичайно, миротворча операція. Давайте говорити, така чи інша миротворча операція, але тут точно має бути міжнародна адміністрація і поліцейський компонент. Багато хто мене запитує: “А скільки там має бути цих миротворців?”.\nТетяна Даниленко: Поліцейський чи воєнний?\nПавло Клімкін: Там мають бути військові, там мають бути поліцейські, там має бути міжнародна адміністрація. І от я кажу, як би це парадоксально для когось не виглядало, не так принципово, чи буде там на дві тисячі менше чи на дві тисячі більше самих миротворців, оскільки питання важкої зброї ми якось полагодимо, а от поліцейські і міжнародна адміністрація - це мегапринципові питання, без цього ця вся логіка працювати не буде. Або ми будемо мати дуже складний перехідний період, щоб Донбас міг інтегруватися в український простір - це буде квазізаморозка і це небезпечно для всіх.


Ще одна важлива причина — надзвичайно слабко розвинена галузь медичного права. В Україні не вистачає медичних юристів, які глибоко знають медичне законодавство та мають досвід судових процесів у цій сфері або в сфері управління закладами.\nТому підготовка таких фахівців сьогодні стає необхідністю, особливо в світлі тих змін, які відбуваються у сфері охорони здоров’я і порушують правові відносини. Наразі медичних юристів в Україні готують лише в Навчально-науковому центрі медичного права КНУ ім. Тараса Шевченка.\nНа моє переконання, держава сьогодні має всіляко сприяти розвитку цієї галузі юриспруденції, тому я із задоволенням взяла участь у відкритті Літньої школі з права охорони здоров’я, яка відбулася в університеті та виступила з вітальним словом до майбутніх медичних юристів.\nМала можливість розповісти їм про нові закони, які були підготовані нашою командою і які дають можливість і поштовх до розвитку автономності лікувальних закладів, трансплантаціі, контролю санітарного благополуччя, проведення клінічних випробувань, державного соціального медичного страхування.\nПідготувати якісного, чесного і принципового медичного юриста сьогодні — завдання надзвичайно складне. Влада, попираючи Конституцію, як це відбулося при прийнятті “медреформи”, коли були порушені одразу 10 статей Основного Закону, не тільки подає поганий приклад молодим юристам, а ще і порушує нашу державність.\nДля сприяння розвитку молодих медичних юристів разом з директором Навчально-наукового центру Радмилою Гревцовою ми домовилися про тісну співпрацю з Комітетом ВР з питань охорони здоров’я.\nМи надамо можливість магістрам університету Шевченка допомагати готувати нові законопроекти, спрямовані на реформування медичної галузі та побудову ефективної соціальної системи охорони здоров’я.\nВідтепер дипломні роботи не будуть мертвими та марними, а підсилять законодавчу роботу Комітету. Всі інституції країни мають бути максимально об'єднані і працювати заради спільної мети — тоді і результат не змусить себе довго чекати.\nДякую ректору Леоніду Губерському, дякую директору Навчально-наукового центру Радмилі Гревцовій за готовність співпрацювати у підготовці нових надзвичайно важливих для нашої країни фахівців!\nУніверситет Шевченка і Комітет ВР з питань охорони здоров’я — разом до побудови сильної справедливої правової держави!


Нардеп Лерос опублікував звіт про мільярдну корупцію у Держподатковій\n17 квітня 2020 19:00\nНародний депутат від партії «Слуга народу» та колишній позаштатний радник президента Володимира Зеленського Гео Лерос 16 квітня опублікував на своїй сторінці у Facebook звіт, який нібито розкриває факти організованої корупції топчиновників.\nЙдеться про те, що у Державній податковій службі нібито організували систему ухилення великого бізнесу від сплати податку на додану вартість за «відкати». За словами Лероса, це відбувалося з червня 2019 року.\n«Лише за вісім місяців сумарні втрати державного бюджету могли скласти 25,5 млрд грн. У якості прикладу викладаю частину звіту. Дохід угруповання за липень минулого року склав 42 млн грн у Львівській області та 87 млн грн – у Донецькій. У грудні було близько 260 млн грн. У звіті видно, що діяльність угруповання має чіткий і системний характер і стрімку тенденцію до розростання, що може призвести до ще більших втрат із держбюджету».\nЗ цього приводу Лерос звернувся у Національне антикорупційне бюро та попросив правоохоронні органи дати оцінку цим фактам.\n«Напередодні економічної катастрофи держава ганебно стоїть з простягнутою рукою, коли всередині є організована група осіб, яка потрошить і так дірявий бюджет», — додав нардеп.\nГлава держподаткової СергійВерланов уже відреагував на це дописом на своїй сторінці у Facebook. Він заявив, що вперше в історії України зупинено схеми з податком на додану вартість.\n«Схеми припинено. І про це знають ті, хто крав з бюджету мільярди. Знають нечисті на руку правоохоронці та податківці, а тому готові на все, щоб збити команду, якій вдалося. Звісно, нові, чесні умови не всім подобаються, тому ми стали свідками «метеоритного дощу» з фейків і звинувачень з боку людей, які раніше годувалися від схем», — зазначив він.\nВерланов і «скрутки» з ПДВ\nУ звіті, опублікованому Леросом, йдеться, що Верланов є одним із лідерів угруповання. Втім, нардеп не перший, хто звинувачує його в шахрайстві.\nЕксміністр фінансів Ігор Уманський, звільнення якого після місяця роботи Рада схвалила 30 березня, вважає, що його звільнили з посади через бажання змінити главу Держмитної служби Максима Нефьодова і Верланова. На думку Уманського, через «скрутки» від податку на додану вартість бюджет щомісяця недоотримує близько 5 млрд грн. Про це ексміністр заявляв в інтерв'ю «Лівому берегу».\nЗа словами Уманського, він неодноразово звертався з цього питання до прем'єр-міністра Дениса Шмигаля, надаючи докази – розшифровки за компаніями та сумами, які виводять.\nКілька днів тому Верланов відповів на ці звинувачення, заявивши, що схеми податкової базуються на неперевіреній інформації, яку надають треті особи. Вони, найімовірніше, і є тими ділками, які «десятиліттями годувалися на шахрайських схемах», заявляв він в інтерв'ю виданню «Обозреватель». Верланов також говорив, що тему схем у податковій роздувають в інтересах певних сил для того, щоб дестабілізувати фінансову та політичну ситуацію в Україні.\n«Ці матеріали давно перебувають у полі зору правоохоронних органів і, ймовірно, були перевірені вже кілька разів. Але для всіх стало сюрпризом, що подібне інформаційне сміття став транслювати тоді ще чинний міністр фінансів. Найкращою оцінкою якості таких «доказів» стало те, що Уманського відсторонили від посади, яку він обіймав».\nВарто також відзначити, що Уманський навіть направив до Служби безпеки та в Офіс генпрокурора певні матеріали, завдяки чому набув статус заявника. Однак, за словами Верланова, для нього це хороша новина, оскільки глава податкової зацікавлений у розслідуванні справи.\nЯким боком тут Андрій Єрмак\nОкрім згадки про Верланова, у звіті зазначається, що в схемі фігурував керівник Офісу президента Андрій Єрмак. За словами Лероса, «він коштує Україні дуже дорого».\nВарто відзначити, що Лерос виступав проти ініціативи Єрмака щодо створення консультативної ради в ТГК з участю представників ОРЛДО. Після інтерв'ю на цю тему, яке він давав виданню «Цензор.нет», Зеленський звільнив його з посади свого позаштатного радника.\nТут також варто згадати про недавній корупційний скандал, пов'язаний з Єрмаком. Йдеться про те, що Лерос опублікував відеозаписи, на яких брат голови ОП Денис Єрмак нібито обговорює кадрові призначення за гроші.\nПізніше Лерос опублікував документи, які можуть свідчити про те, що брат Єрмака нібито лобіював призначення на посаду президента «Енергоатому» Володимира Купчака.\nПісля публікації Лероса Спеціалізована антикорупційна прокуратура та Національне антикорупційне бюро відкрили справи щодо цих фактів. Єрмак подав зустрічну заяву до Держбюро розслідувань та Служби безпеки, аби ті розслідували, хто і за чиїм замовленням записав розмови і як вони опинилися у Лероса.\n14 68 4 2\nСергій Верланов Андрій Єрмак ПДВ Ігор Уманський Державна податкова служба\nСБУ обшукала квартиру ексголови податкової Верланова\nКолишній голова ФДМ Трубаров спробував відновитися на посаді\nP&G впоралася з кризою, на відміну від інших компаній\n17 квітня 2020 17:16\nНовий глава «Укрзалізниці» пообіцяв кадрові перестановки в компанії\nСвітовий ВВП впаде на 2,4%. S&P погіршило прогноз\nКабмін відправить до «Нафтогазу» ревізорів на пошуки 30 млрд грн — ЗМІ\n17 квітня 2020 15:09\nПродажі автівок в Євросоюзі минулого місяця впали на 55%\n17 квітня 2020 13:56


З ТУРБОТОЮ ПРО ОДНОСЕЛЬЧАН | Шполяночка - Районний інформаційний щотижневик\nТри роки тому фельдшер Світлана Тригуб повернулася в рідне село Товмач, звідки родом. Нині завідує сільською медичною установою та опікується дитячим населенням. У ФАПі працює разом із фельдшером Лесею Ковтун та молодшою медичною сестрою Тетяною Бистрик.\nСільське населення Товмача, а це 766 осіб, щороку поповнюється новими маленькими жителями (у 2013 році тут народилося 12 дітей, в минулому — троє). Працівники ФАПу проводять регулярні профілактичні огляди сільського населення, надають невідкладну допомогу, виконують на дому призначення лікаря. Функціонують тут маніпуляційний та фізіотерапевтичний кабінети.\nКажуть, що у рідному селі і люди всі рідні. Світлана Олексіївна знає майже кожного жителя Товмача і намагається допомогти усім, хто потребує її допомоги, з відповідальністю виконуючи свою роботу.\n― Цьому мене вчили мої наставники ― лікарі та медсестри, з якими пощастило працювати одразу після закінчення Ватутінського медичного училища, ― розповідає Світлана Олексіївна. ― Свою медичну практику я розпочинала з реанімаційного відділення районної лікарні, працювала згодом і у неврологічному та психоневрологічному відділеннях. Коли прийшла на роботу, зрозуміла, що теорія, якій нас вчили, звичайно, важлива. Але для медичного працівника надто важлива практика, особливо ― набутий досвід. І головне ― мати поруч людей, у яких є чому навчитися. Тож завжди із вдячністю згадую своїх наставників, якими для мене стали лікарі Степан Кирилович Линдюк, Микола Федорович Кольва, Сергій Іванович Сидоренко, старших медичних сестер Наталію Сидорівну Вітренко та Катерину Дмитрівну Козленко.― І донині керуюсь їхніми порадами та настановами, які й нині мені дуже допомагають в роботі.\nНинішня весна у працівників медичного закладу Товмача наповнена звичайними турботами. Крім надання фахової допомоги, турбуються вони і про затишок та комфортні умови для своїх односельчан ― пацієнтів закладу. Самі облаштовують та прибирають прилеглу територію. Минулого року в приміщені ФАПу за сприяння Товмацької сільської ради встановлено нові вікна, медики власними силами проводять поточні ремонти.\nІ роблять все для своїх односельчан з турботою про них.\n24 липня 2015, 09:09\nРосіяни допомогли воїнам АТО


На Волині відновлять дорогу до озера Світязь - ФОТО - Amazing Ukraine - Дивовижна Україна\nЧитай також: Україна на фінальному етапі запровадження СOVID-сертифікатів\nЗ 13,2 км загальної протяжності траси невідкладного ремонту потребували 5,6 км. Наразі підрядники працюють на ділянці від села Пульмо до урочища «Гряда». Рух транспорту під час ремонту організовано у реверсному режимі,повідомляє Служба автомобільних доріг Волинської області у Фейсбуці.\n«Проєктною документацією передбачено влаштування двох шарів основи, поверх якої — два шари асфальту, нанесення дорожньої розмітки, встановлення дорожніх знаків, влаштування тротуару по всій протяжності ділянки зі сторони прибережної смуги Світязя, облаштування узбіч, а також ремонт розташованого на цій ділянці мосту», — йдеться у повідомленні.\nЗавершити роботи планується наприкінці жовтня. Це вже третя дорога Шаччини, що відновлюється за програмою Президента Володимира Зеленського «Велике будівництво». Наразі відремонтовано понад 26 км автошляху Т-03-02 та всю дорогу Т-03-06 — 22,5 км.\nВ Україні створять нові природні парки


Електровізки з сидінням в Києві, ціна — «PRO-STOCK»\nЕлектровізки з платформою\nЕлектровізки з сидінням\nЕлектровізки без сидіння\nЕлектровізки "BT" »\nЕлектричний візок для палет Stratos LRE200\nМакс. ємність батареї (Аг)\nМакс.швидкість руху (км / год)\nStratos LRE200 2000 кг 620 Ач 10,1\nЕлектричний візок для палет LRE200 поєднує в собі найвищі стандарти для ефективного транспортування вантажів на великі відстані. Ця модель оснащена сидінням для оператора і була спроектована з урахуванням особливих вимог до ергономіки, що впливає в цілому на загальну продуктивність.\nВізок оснащен підйомними опорними вилами для експлуатації на похилих і нерівних поверхнях\nНомінальна в/п - 2000 кг. На моделі LRE200 можна встановлювати батареї до 620Aч, максимальна швидкість візка 10 км/год без вантажу, 8.5км/год з номінальною вантажем.\nДля додаткової безпеки можна встановити захисну решітку для оператора.\nЕлектричні візки Stratos LRE300 / LRE300T\nStratos LRE300 / LRE300T 3000 кг 840 / 1000 Ач 15,1 / 19,9\nМоделі LRE300 і LRE300T спроектовані для важкого та інтенсивного режиму експлуатації, особливо коли потрібно транспортування на великі відстані. Ергономічне місце оператора (з сидінням) максимально покращує безпеку і зручність оператора. Потужний двигун АС забезпечують високу продуктивність і швидкість руху більше 15 км/ч.\nЗ вантажопідйомністю 3000кг і вилами довжиною до 3590мм, модель LRE300 ідеальний варіант для транспортування декількох палет на великі відстані. Система доступу через ПІН-код дозволяє запрограмувати робочі параметри моделі для кожного оператора індивідуально.\nМодель LRE300T подібна моделі LRE300, але має більший батарейний відсік і сидіння оператора піднято вище. Також вона має здвоєний двигун і досягає максимальної швидкості без вантажу до 19,9 км/ч.


Україна вперше стала фіналістом європейського конкурсу European Enterprise Promotion Awards 2020 з освітньою програмою Офісу з просування експорту - ДУ «Офіс з розвитку підприємництва та експорту»\nУкраїна вперше стала фіналістом європейського конкурсу European Enterprise Promotion Awards 2020 з освітньою програмою Офісу з просування експорту\nОпубліковано Листопад 18, 2020 до anton\nЗа результатами Асамблеї малого та середнього бізнесу 2020 року, яка відбулася 16-17 листопада у Берліні (Німеччина), Європейська Комісія оголосила переможців конкурсу European Enterprise Promotion Awards 2020 та відзначила найуспішніші проєкти з підтримки підприємництва у Європі.\nТак, Україна вперше за історію існування премії приєдналася до міжнародного змагання та стала фіналістом категорії “Підтримка інтернаціоналізації бізнесу”, виступивши із загальнонаціональною освітньою програмою Офісу з просування експорту — “EXPORT R|Evolution Ukraine”.\n«Отримання Європейської номінації є свідченням того, що Установа використовує публічні кошти, в тому числі — фінансування від міжнародних інституцій, ефективно. Ми сприяємо відкриттю нових можливостей на внутрішньому та зовнішніх ринках для підприємців, які збільшують свої прибутки, створюють нові робочі місця та забезпечують економічне зростання держави. За попередніми результатами програми “Export R|Evolution Ukraine” компанії-учасники згенерували понад 7 мільйонів гривень додаткової виручки, запровадивши сталі підходи у побудові експортних стратегій у підприємствах.\nСьогодні я хочу подякувати Європейській комісії за цю нагороду та професійній команді з багатьох країн та організацій, які докладають усіх своїх зусиль та знань для підвищення конкурентоспроможності українського бізнесу. За останні 3 роки в рамках освітньої програми нам вдалося підтримати 2300 підприємців з усіх регіонів нашої країни, яких об’єднує спільна мета — у світі має бути більше українського. Це велике досягнення було б неможливим без наших основних партнерів – Інституту маркетингу Естонії та фінансової підтримки Міністерств закордонних справ Естонії (Проєкт з питань розвитку співробітництва та гуманітарної допомоги), Програми USAID «Конкурентоспроможна економіка України» (КЕУ) та Уряду України. Ми раді масштабовувати наш успішний підхід і продовжувати ліквідувати кордони для українських товарів та послуг у всьому світі» — відзначила Тетяна Міськова, виконуюча обов’язки директора Офісу з просування експорту.\nПрограма “Export R|Evolution Ukraine” була створена у 2017 році та організована Офісом з просування експорту спільно з Інститутом Маркетингу Естонії (Marketingi Instituut) для допомоги українським підприємцям та експортерам, які втратили традиційні ринки збуту через збройну агресію зі сторони Російської Федерації. Головним завданням програми є зміцнення навичок та компетенцій експортних менеджерів і впровадження нових операційних практик у підприємствах для розширення географії продажів.\n«Export R|Evolution Ukraine — це перша загальнонаціональна систематична освітня програма англійською мовою про експорт, яка була так необхідна нашій країні під час виходу з економічної кризи та закриттю ринків Росії. Крім того, це єдина програма, яка стала основою для розвитку українського експорту та зростанню українських компаній. Протягом 3 років у навчанні взяли участь понад 200 компаній-представників харчової галузі, проєкт допоміг багатьом компаніям нашої асоціації дізнатися про можливості в плануванні експорту для відкриття нових ринків і напрямків, особливо великих — G7, ЄС, Китай. Ми глибоко вражені програмою, яку реалізує Офіс з просування експорту» — Богдан Шаповал, генеральний директор громадської спілки “Ю-ФУД”.\nПід час реалізації програми, Офіс з просування експорту провів 3 національні інформаційні кампанії, об’єднавши представників публічного і приватного секторів. Розвиток співпраці з Обласними державними адміністраціями, Регіональними торгово-промисловими палатами, Агенціями регіонального розвитку є одним із пріоритетів діяльності Офісу з просування експорту, який почав активно розвиватись після впровадження програми в Україні.\n«Ми надзвичайно цінуємо вклад партнерів у розвиток експортної діяльності та готовність спільно працювати над зростанням експортної спроможності всієї країни разом» — відзначила Тетяна Міськова, виконуюча обов’язки директора Офісу з просування експорту.\nОрганізація економічного співробітництва та розвитку (OECD) відзначила освітню програму “Export R|Evolution Ukraine” у дослідженні «Індекс політики у сфері МСП: Країни Східного партнерства 2020. Оцінка стану реалізації Акту про малий бізнес для Європи», який дозволяє контролювати прогрес формування та реалізації політики у сфері МСП у порівнянні з передовими практиками ЄС і міжнародної спільноти. Повідомляється, що індекс інтернаціоналізації вітчизняних підприємств показав зростання у 65%, у порівнянні з 2016 роком, що є результатом злагодженої роботи державних установ в рамках реалізації Експортної стратегії України.\n«Уряд приділяє достатньо уваги підтримці підприємств, які здійснюють підготовку до експортної діяльності, завдяки програмі “Export R|Evolution Ukraine”, яка є ініціативою Офісу з просування експорту» — зазначається у документі.\nВже цього року планується створити на базі Офісу з просування експорту першу в Україні державну агенцію з розвитку підприємництва та експорту як єдину інституцію, що займатиметься побудовою повноцінної екосистеми підтримки малого та середнього бізнесу. Досвід проведення програми стане основою для формування нових освітніх проєктів, у центрі яких — малий та середній бізнес.\nЯк відбувався відбір заявок:\nНа першому етапі проєкт Офісу з просування експорту переміг у національному відборі European Enterprise Promotion Awards 2020 та потрапив до переліку зі 185 європейських проєктів, що надійшли до організаторів премії від 27 країн. На другому етапі високе журі премії визначило номінантів категорії “Підтримка інтернаціоналізації бізнесу”, у якій Україна опинилась у трійці фіналістів. 16-17 листопада 2020 року на фінальному етапі конкурсу, під час Асамблеї малого та середнього бізнесу, Європейська Комісія оголосила Португалію переможцем категорії, Україна ж вперше отримала європейське визнання лідера у впровадженні програм з підтримки інтернаціоналізації бізнесу та стала фіналістом категорії.\nПро премію European Enterprise Promotion Awards\nНагорода European Enterprise Promotion Awards (EEPA) присуджується організаціям і проєктам, що просувають підприємництво і малий бізнес на національному, регіональному та місцевому рівнях.\nЗ 2006 року в конкурсі взяли участь понад 4260 проєктів. Їх реалізація дозволила створити тисячі робочих місць. Багато малих підприємств в Європейському Союзі відчувають труднощі з виходом на нові ринки: тільки чверть з них працюють на експорт.\nУ номінаціях European Enterprise Promotion Award акцент робиться на механізми і рішення, що підтримують зростання малого бізнесу. Це — інвестиції, освоєння міжнародних ринків, раціональне використання ресурсів.\n← Інформація щодо порталу Європейської Комісії для підтримки малого бізнесу у здійсненні торгівлі поза межами ЄС\nКонкурс інноваційних ІТ-рішень EastCode для громад Східної України: до кінця подачі заявок – 3 дні →


Батьків, які фільмували статеві зносини з 4-річною донькою, ув’язнили на 12,5 років | Кременчуцька газета\nВід дня затримання сімейної пари, яка заробляла кримінальні гроші на сексуальній експлуатації власної дитини, минуло понад 2 роки. Подружжя викрили у червні 2018-го на Дніпропетровщині працівники відділу протидії торгівлі людьми поліції Полтавщини спільно з Департаментом БЗПТЛ Нацполу. Про це повідомили на сторінці Поліція Полтавської області\nНагадаємо,Ґвалтували та розбещували дітей: судитимуть підозрюваних\nНагадаємо, На Полтавщині дитину примушували зніматися в порнофільмах.\nДетективи Полтавщини затримали організатора порностудії, який використовував дітей від 9 до 17 років.\nВикрили іноземця-замовника порнографічного відео подружжя, яке вступало у статеві зносини з 4-річною донькою.\n5 років за гратами проведе збоченець, який розбещував 4-річну доньку.\nЧоловік, який розбещував малолітню онуку знайомої, проведе 6 років за гратами.


У мене є дитина і коханий чоловік. Але у нас «цивільний шлюб», в РАЦСі не розписані. Чи варто народжувати другу дитину? – Кенгуру\nBy Ivanka in Без категорії 21.08.2020\nМені тридцять два роки, чоловікові тридцять п’ять. Є чудовий син другокласник. Так вийшло, що познайомилися ми з чоловіком на першому курсі університету. Це любов з першого погляду і до останнього дня нашого життя. Довго зустрічалися, потім після закінчення ВНЗ стали жити разом. Питання про одруження на той момент не хвилювало ні мене, ні мого хлопця.\nМій чоловік – романтик, дуже турботливий, добрий і роботящий. Якось пару раз заходила мова про весілля, але ми вирішили, що хочемо пишне торжество і почали збирати гроші, відклавши це питання на невизначений час. І ось в один прекрасний день я втратила свідомість. Зі мною такого ніколи не було. Мене відпустили з роботи. В аптеці біля будинку я вирішила купити тест на вагітність, хоча видимих причин не було. Він виявився позитивним. Хоч ця новина і була для нас величезною несподіванкою, ми були шалено щасливі. У зв’язку з найближчим поповненням було прийнято рішення купити квартиру на гроші, які збирали на весілля. Питання про весілля ми відклали в довгий ящик.\nВиникали проблеми зі здоров’ям і я дуже багато часу провела на збереженні в лікарні. Коли дата пологів наближалася, чоловік категорично заявив, що йде зі мною і це не обговорюється. Я була невимовно рада – дуже хотіла, щоб він був поруч. Пологи були тривалими і досить важкими – УЗД перед пологами показало подвійне обвиття пуповиною. Чоловік був зі мною поруч, аж до того моменту коли сина поклали мені на груди. Все обійшлося і з малюком було все добре. Коли нас виписували, чоловік зустрічав нас на машині, обвішаній синіми кульками.\nУдома теж все було обвішано кулями, чекав величезний ведмедик з мене ростом і красивий золотий браслет. Але не було головного – пропозиції руки і серця. Її немає і досі. Ми з чоловіком дуже любимо сина і один одного, живемо, як то кажуть душа в душу. І ось останнім часом чоловік став натякати, а потім і в відкриту просити народити йому дочку. Я і сама не проти, але є одне, але. Я хочу стати дружиною – офіційною дружиною. У всіх життєвих перипетіях ми забули про головне – узаконити наші стосунки. Що це за родина така? Гаразд, спочатку покупка житла, потім вагітність і складні пологи. А зараз що заважає нам зіграти весілля або хоча б розписатися. Мені не потрібна вже пишна церемонія, досить просто РАЦСу, щоб як у людей було. А то цивільний чоловік, син, а тепер ще й дочку він хоче? Чому чоловік коханий чоловік забув про такий важливий крок? Невже його і так все влаштовує?\nТест: Що вас чекає в особистому житті?


Священнослужителі Волинської єпархії УПЦ помолилися за Героїв Небесної Сотні\nАвтор Редактор Головний 21 Лютого 2020 в 16:04 21 Лютого 2020 в 17:48 582\n20 лютого 2020 року біля пам’ятної фотостели Героїв Небесної Сотні в Камені-Каширському була піднесена до Престолу Всевишнього заупокійна молитва за всіма нашими братами та сестрами, які загинули на Майдані Незалежності в Києві та інших містах і селах України.\nЗвершив поминальну молитву благочинний, настоятель храму Святого пророка Іллі м. Каменя-Каширського прот. Стефан Михалюк. Священнослужитель також поклав до підніжжя меморіальної дошки живі квіти, як символ і нагадування того, що в Бога мертвих немає – в Творця всі живі.\nЦього дня вшановували подвиг Героїв Небесної Сотні також і у Ківерцях.\nБіля меморіалу Небесної сотні присутні помолилися за спокій душ усіх, хто загинув за земну Батьківщину, було відслужене заупокійне богослужіння, яке очолив благочинний Ківерцівського округу прот. Олександр Кондратюк.


Андрій Овсієнко, голова Вищої ради правосуддя\nПотрібно якомога швидше запустити механізм наповнення судів новими кадрами\nСудова система стоїть на порозі нового етапу реформування. На цьому тижні профільний парламентський комітет рекомендував Верховній Раді України ухвалити у першому читанні законопроєкт №3711 «Про внесення змін до Закону України про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності Верховного Суду та органів суддівського врядування». Цей законопроєкт внесений до парламенту Президентом України в якості невідкладного. Вища рада правосуддя у своєму консультативному висновку в цілому його схвалила. Одночасно подано ще два альтернативних законопроєкти.\nПро важливість законопроєкту, причини його подання Президентом і уроки, які суспільство має винести з поспішних кроків у проведенні судової реформи, Укрінформу розповів голова Вищої ради правосуддя Андрій Овсієнко.\nВИНИКЛА НЕОБХІДНІСТЬ ПРИВЕДЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ПРО СУДОУСТРІЙ У ВІДПОВІДНІСТЬ ДО РІШЕНЬ КС\n- Пане Андрію, чому законопроєкт №3711, поданий Президентом, є таким актуальним і як ви розцінюєте перспективи його ухвалення?\n- Для того, щоб відповісти на це запитання, потрібно повернутися до передісторії його появи. Як відомо, у листопаді минулого року набрав чинності Закон України № 193-IX, яким було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування. Цим законом було припинено повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Наслідком цього стало те, що всі процедури, які були започатковані і проводилися Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, фактично припинилися. Це заблокувало кваліфікаційне оцінювання суддів, призначення суддів, проведення конкурсів на заміщення вакантних посад суддів і т.ін.\nУ березні 2020 року Конституційний Суд України своїм рішенням визнав неконституційними окремі положення Закону України № 193-IX. Наразі існує необхідність привести законодавство, яке регулює судоустрій і статус суддів, у відповідність до Конституції України та рішень Конституційного Суду. На це спрямований законопроєкт №3711.\n- Є певні побоювання, що за цей законопроєкт розгорнеться непроста боротьба, адже певні сили намагаються повернути все на інший бік?\n- Безумовно, тут визначальним є політичне бачення шляху вирішення цієї проблеми. Законопроект № 3711, внесений Президентом, спрямований на усунення прогалин і недоліків, на які вказав Конституційний Суд. Тобто пропоновані ним зміни не є черговим етапом реформування судової системи та органів суддівського врядування, вони мають виправити недоліки попередніх змін і привести законодавство у відповідність до Конституції та до рішення КСУ. Законопроєктом розширено коло суб’єктів, які можуть запропонувати своїх експертів до складу конкурсної комісії, яка буде здійснювати добір членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. При цьому саме Вища рада правосуддя залишається органом, який буде призначати членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.\nЗаконопроекти, які позиціонують як альтернативні до президентського, містять нові, в порівнянні з існуючими, механізми регулювання діяльності окремих інституцій у судовій системі. Вони, безумовно, містять певні позитивні моменти, котрі можуть бути взяті до уваги і в подальшому реалізовані. Комітет з питань правової політики Верховної Ради рекомендував ухвалити в першому читанні президентський законопроєкт, який отримав позитивний консультативний висновок від ВРП. Звісно, ми не є суб`єктом політичної діяльності, наше завдання – надати правову оцінку таким проєктам і допомогти визначитися з тим, який із них є найбільш оптимальним для врегулювання суспільних відносин у сфері правосуддя. Далі справа за Парламентом.\n- Вища рада правосуддя давала оцінку і альтернативним законопроектам?\n- Ми надали консультативні висновки, де в цілому не підтримали альтернативні законопроекти, саме з огляду на те, що вони містять достатньо широку сферу регулювання вже врегульованих, унормованих суспільних відносин.\nНА СЬОГОДНІ ДЕФІЦИТ СУДДІВСЬКИХ КАДРІВ СТАНОВИТЬ БЛИЗЬКО 32%\n- Як швидко можна буде налагодити роботу Вищої кваліфікаційної комісії України? І чи допоможе ухвалення законопроекту №3711 розв’язати проблему кадрового забезпечення судів?\n- Головна мета цього законопроєкту – розблокувати роботу Вищої кваліфікаційної комісії. Зі свого боку, в межах існуючих повноважень і фактичного стану речей, Вища рада правосуддя вжила всіх залежних від неї заходів для того, аби існуючий кадровий голод був зменшений.\nЗокрема, за період з квітня по червень ц. р. Вища рада правосуддя направила Президенту подання на призначення понад 430 кандидатів на посади суддів.\nЦе ті кандидати, рекомендації щодо яких за результатами конкурсного відбору, були скеровані до ВРП попереднім складом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.\nАле це, безумовно, не вирішує питання дефіциту кадрів. На сьогодні цей дефіцит становить близько 32%. До того ж 30% суддів на сьогодні мають право на відставку. Постійний відтік суддівських кадрів призводить до зростання кількості вакансій, тому якомога швидше потрібно запустити механізм наповнення судів новими кадрами.\n- Що зараз відбувається із суддями, які через цю вимушену паузу не пройшли переатестацію?\n- Є дві категорії суддів: ті, які продовжують здійснювати правосуддя (оскільки вони є безстроково обраними або призначеними), та ті, у яких закінчився 5-річний строк повноважень і проходження кваліфікаційного оцінювання для них є необхідною умовою для набуття статусу судді безстроково. Певна кількість саме таких суддів на сьогоднішній день не здійснюють правосуддя. Завершення кваліфікаційного оцінювання є пріоритетним завданням. Ті, хто сьогодні не зі своєї вини перебувають в стані невизначеності, мають нарешті отримати змогу виконувати свої повноваження.\nМи структуруємо цю проблему на кілька складових. І кожна з цих складових потребує негайного вирішення, тому що час грає проти нас. Не лише проти суддів, а проти людей, які не можуть швидко захистити свої права у суді. Зменшення кількості суддів і відсутність процедури наповнення судів новими кадрами призводить до того, що час розгляду справи збільшується, навантаження на суддів зростає і, відповідно, суддя спроможний менш якісно опрацювати велику кількість справ. Тобто можливість судді розглянути якісно таку кількість справ знижується, а строк розгляду таких справ збільшується. І це проблема, яка насамперед відбивається на звичайних громадянах, які хочуть знайти в суді захист своїх прав.\n- Що Вища рада правосуддя робить для встановлення коректних нормативів навантаження на суддів та забезпечення своєчасного розгляду судових справ?\n- Одним з важливих повноважень Вищої ради правосуддя є затвердження та погодження різного роду нормативів, які стосуються роботи суддів і судової системи в цілому. Впродовж 2019 року Державна судова адміністрація спільно з проектом USAID «Нове правосуддя» проводили дослідження щодо навантаження судді під час розгляду ним конкретних справ. Аналізувалася ситуація щодо строків розгляду справ в судах різних юрисдикцій та інстанцій, коефіцієнтів складності справ – комплексу чинників, які підлягають врахуванню при визначенні таких нормативів.\nУ червні 2020 року за результатами спільного засідання та обговорення представлених результатів було прийнято рішення про доопрацювання цих досліджень із залученням всіх зацікавлених суб`єктів. Подані Державною судовою адміністрацією за результатами такого доопрацювання показники будуть взяті до уваги і затверджені Вищою радою правосуддя.\nПри цьому ми проводимо широкі консультації з органами суддівського врядування та самоврядування, насамперед з Радою суддів та Державною судовою адміністрацією, яка безпосередньо займається розробкою та впровадженням таких нормативів. Питання встановлення коректних нормативів є надзвичайно важливим і знаходиться на особливому контролі у Вищій раді правосуддя. Оскільки від нього залежить визначення необхідної чисельності суддів та працівників апарату судів, формування реальних фінансових потреб для повноцінного функціонування судової системи тощо.\n- Ви сказали, що є багато вакансій через відтік кадрів, а чи поповнюються суддівські лави новими кадрами?\n- Законом визначено, що лише за результатами конкурсу особа може стати суддею. Такий конкурс може провести на сьогодні лише Вища кваліфікаційна комісія України. За результатами одного з останніх конкурсів до Вищої ради правосуддя надійшли рекомендації щодо 467 кандидатів на посаду суддів. 430 з них Вища рада правосуддя оперативно розглянула і внесла Президенту подання на призначення цих кандидатів суддями. Понад 100 з них призначено указами Президента суддями. Я сподіваюся, що найближчим часом вони складуть присягу і зможуть поповнити суддівські лави.\nІСТОРІЯ ІЗ ЗАКОНОМ № 193-IX МАЄ ПОСЛУГУВАТИ УРОКОМ: НЕПРОДУМАНІ ЗМІНИ В ТАКІЙ ВАЖЛИВІЙ СФЕРІ, ЯК СУДОУСТРІЙ, НЕПРИПУСТИМІ\n- Упродовж останніх років спостерігається така послідовність подій: попри критичні зауваження і застереження представників судової системи, в т.ч. Вищої ради правосуддя, ухвалюються зміни до судового законодавства, потім їх скасовує Конституційний Суд України. Але лобісти знову намагаються протягти ті ж самі новели, але під іншим соусом. Як вийти з цього кола?\n- Відсутність чіткої стратегії реформування може призвести до того, що черговий хаотичний законодавчий процес може поглибити існуючі проблеми. Потрібне комплексне системне бачення необхідних законодавчих змін у сфері правосуддя, засноване на аналізі попередніх змін. Наразі законопроєкт №3711, внесений Президентом, виключає визнану неконституційною норму Закону № 193-IX щодо створення Комісії з питань доброчесності й етики при Вищій раді правосуддя. Діяльність таких інституцій при конституційному органі, яким є ВРП, суперечить конституційно-правовому регулюванню діяльності органів суддівського врядування. Будь-які нові утворення, або формат роботи конституційного органу, не передбачений Конституцією, не може бути прийнятним. Ця комісія мала формуватися за участю міжнародних експертів, і фактично мала повноваження контролювати не лише діяльність суддів Верховного Суду шляхом моніторингу ухвалених ними рішень, а й роботу членів Вищої ради правосуддя. Це межує з втручанням у діяльність Вищої ради правосуддя та, зрештою, у діяльність судової влади загалом. КСУ визнав цю норму неконституційною.\n- Тобто прийняття законопроєкту №3711 може стати завершенням перманентного хаотичного реформування судової системи – без аналізу втілення попередніх змін, без прогнозу впливу новацій на життя всього суспільства?\n- Нам хочеться в це вірити. Історія з прийняттям Закону № 193-IX має послугувати певним сигналом для суб’єктів законодавчої ініціативи: неприпустимо непродумано регулювати таку важливу сферу, як судоустрій.\nГлибинна реформа, яка була проведена у 2016 році (тоді, як відомо, було прийнято новий Закон України «Про судоустрій і статус суддів», внесено зміни до Конституції щодо судоустрою, згодом було прийнято Закон України «Про Вищу раду правосуддя»), була наслідком ґрунтовного вивчення проблем, які накопичилися у судовій системі. При цьому конституційна та судова реформа 2016-го року була високо оцінена міжнародними експертними установами, Венеційською комісією.\nФактично, пройшло менше 3-х років від моменту створення нового Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, формування нового складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Думаю, без аналізу стану виконання законів, які визначили судову реформу 2016-го року, недоліків у роботі судових інституцій та взагалі судової системи, не варто було починати такий глибинний процес реформування за такий короткий проміжок часу.\nНагадаю, що Вища рада правосуддя під час обговорення проєкту, який став Законом №193-IX, наголошувала, що без широких консультацій з суддями, органами суддівського врядування та суддівськими асоціаціями, неможливо приймати такий глибинний закон.\nДо нас не дослухалися. Пізніше Конституційний Суд визнав згаданий закон у значній мірі неконституційним. Не була почута думка суддівського корпусу і на це вказав у своєму рішенні Конституційний Суд.\nЕКСПЛУАТАЦІЯ ТЕМИ НЕДОВІРИ ДО СУДОВОЇ ВЛАДИ ПРИЗВЕЛА ДО МАНІПУЛЯЦІЙ НА ЦЬОМУ ПІДҐРУНТІ\n- Ви говорите, що три роки, це мало для проведення ґрунтовної реформи. А про що свідчить досвід інших країн, які проходили відповідне реформування? На чий досвід ми можемо спиратися?\n- Головним експертом у судових реформах попередніх років виступала Венеційська комісія. Органи Євросоюзу та Ради Європи оцінювали відповідність таких реформ міжнародним стандартам. При реформі 2016-го року за основу був взятий багаторічний міжнародний досвід реформування судових систем.\nТакож, не слід забувати, що судова система з часу встановлення незалежності України, постійно перебуває у стані реформування. Судам доводиться працювати в умовах перманентних змін.\nЯкась частина реформаторських ідей знайшла позитивний відгук і в суспільстві, і в судовій системі. Щось критикується, але зміни потрібно оцінювати з точки зору ефективності роботи судової системи. Адже експлуатація теми недовіри до судової влади призвела до того, що почалися безпідставні маніпуляції на цьому підґрунті. І, як показують соціологічні дослідження, довіра, або недовіра до суду, формується шляхом певних інформаційних технологій.\nОчевидно, що не кожен громадянин України звертається до суду, більшість людей взагалі не стикалася з діяльністю суду, ніколи не були в судах, але при цьому в публічному просторі існує поняття якоїсь «загальносуспільної думки».\nЯкщо аналізувати думку реальних відвідувачів судів (з цього приводу проводилися дослідження не тільки самими судами і органами суддівського врядування, а й міжнародними партнерами), то про високий рівень недовіри до суду не йдеться.\nСуспільство черпає інформацію про діяльність судової системи із засобів масової інформації. Подача через окремі ЗМІ певних меседжів (не завжди об’єктивних) формує думку громадян. Вкрай важливо розмежувати інформаційний потік, спрямований на формування суспільної думки, з реальними фактами, показниками роботи судів.\nВІД КОЖНОГО З НАС ЗАЛЕЖИТЬ ТЕ, НАСКІЛЬКИ ДЕРЖАВА БУДЕ СПРОМОЖНОЮ ЗАХИСТИТИ НАШІ З ВАМИ ПРАВА\n- Суспільство має право знати з перших вуст, що насправді відбувається у судовій системі.\n- Звісно. Судова система – це не якась відокремлена інституція, це – частина суспільства. Судді ніколи не позиціонували себе як якусь надбудову над суспільством. Суди є продуктом суспільних відносин і завжди усвідомлювали своє місце і роль в суспільстві. Судді чітко знають, для чого вони існують у державі. І суспільство має право бути обізнаним про реальний, а не кимось інтерпретований, стан речей у судовій системі.\nБезумовно, у роботі судів є значна кількість проблем: не однакова судова практика, випадки порушення суддями закону. Щодо цього є відповідна реакція. Але бажання об`єктивно висвітлити ситуацію і намагання створити негативний імідж і дискредитувати судову всю владу загалом – це діаметрально протилежні речі.\nЯкщо ми говоримо про бажання висвітлити проблеми, які є у судовій владі, то у цьому зацікавлена і сама судова влада, і, безумовно, суспільство. Якщо ж відбувається систематична дискредитація установ і органів системи судочинства, то це шкодить самому суспільству, адже дискредитація підриває довіру. Навіть якщо орган, довіра до якого підірвана, буде наповнений новими обличчями, це не дасть швидкого позитивного ефекту. Тому, що дискредитована інституція ще довго буде працювати над тим, аби спростувати ті закиди, які були маніпулятивно нав’язані суспільству.\n- Будемо сподіватися, що це все здолаємо разом ми, як частина суспільства, і ви, як частина суспільства.\n- Ви знаєте, що Парламентська Асамблея Ради Європи нещодавно заслуховувала питання маніпулятивних інформаційних технологій, і з цього приводу були досить глибинні та гострі резолюції. Ця проблема на сьогодні властива не лише для України і не лише щодо судової системи. Взагалі дискредитація державних інститутів – це проблема, яка можливо гостро не відчувається сьогодні, але дає суттєвий негативний результат у майбутньому.\nДіалог і компроміс – це єдиний шлях для вирішення таких гострих конфліктів, які виникають у суспільстві.\nСудова влада за Конституцією України є однією з трьох гілок влади. Саме такий поділ влади лежить в основі побудови правової держави. Тому дискредитація судової влади призводить до дискредитації інституцій державної влади загалом. Особливо про це прикро говорити у дні, коли відзначається 30-річчя проголошення Декларації про державний суверенітет.\nМи мали світлі проміжки під час розбудови нашої держави, мали гострі соціальні, економічні проблеми, які виникали на певних етапах. Суспільство і держава – це живий організм. Організм інколи хворіє, йому властиво переживати певні складнощі, але правильне лікування призводить до того, що організм одужує і розвивається, а неправильне лікування – до того, що організм стає кволим і занепадає.\nТому, від кожного з нас залежить те, наскільки держава буде спроможною захистити наші з вами права. Судді сьогодні здійснюють правосуддя, а завтра – йдуть у відставку і також звертаються до суду за захистом своїх прав. Від кожного з нас залежить наскільки ефективно буде працювати весь механізм.\nP.S. Інтерв’ю було вже записане, коли 17 липня Національне антикорупційне бюро України повідомило про оголошення підозр кільком високопоставленим суддям.\nОскільки тепер прокуратура має звернутися саме до ВРП, ми поставили пану Овсієнку ще одне запитання:\n- Офіс генерального прокурора має звернутися до ВРП щодо голови Окружного адміністративного суду Павла Вовка та інших суддів, яким НАБУ заявило підозру про вчинення злочину. У 2019 році ВРП відмовила заступнику Генпрокурора у задоволенні клопотання про відсторонення судді Вовка від здійснення правосуддя. Ви можете спрогнозувати, яке рішення ухвалить ВРП зараз?\n- На даний момент подібних звернень до Вищої ради правосуддя не надходило. У разі його надходження ВРП надасть об’єктивну оцінку ситуації, базуючись на вмотивованості клопотань та обґрунтованості підозр у вчиненні кримінальних правопорушень, що будуть викладені в цьому зверненні.


Досліджуємо ґрунт перед осінньої посівною | Укравит\nUKRAVIT Кориснi матерiали Досліджуємо ґрунт перед осінньої посівною\nПісля збору ранніх ярих та озимих культур саме час готуватися до нової посівної, нагадують фахівці «Інституту здоров’я рослин». Й найперше, що варто зробити – це дослідити ґрунти господарства.\n«Якщо такі виробничі ресурси, як посівний матеріал, пестициди чи добрива можна обрати з широкого асортименту, представленого сьогодні на ринку, то із ґрунтами справа дещо інша, – розповідає науковий співробітник Інституту Сергій Сальніков. – Ґрунти вже мають певні показники, що залежать від регіональних особливостей розташування господарства. При цьому показники ґрунтів не лишаються сталими із року в рік: на них впливають зміни клімату, сівозміна, ступінь інтенсифікації агровиробництва тощо. Тож щоб забезпечити посівам озимини вдалий старт, ці показники необхідно контролювати та, за необхідності, коригувати. Для цього перед висівом озимих зернових культур і ріпака ґрунти господарства необхідно дослідити в лабораторних умовах. Це дослідження допоможе ефективно і точно спланувати систему живлення для вирощуваних культур».\nДослідження ґрунтів необхідно проводити принаймні раз на 2 роки, рекомендує Сергій Сальніков. Є базові показники, що є сталими та майже не змінюються протягом 2-3 років, – вміст органічної речовини, кислотність, валові форми калію та фосфору, мікроелементів. Натомість вміст азоту та сірки – дуже нестабільний і змінюється упродовж вегетації.


Веселий і радісний Нестайко.\n(До дня народження Всеволода Нестайка)\nНаприкінці січня Україна відзначає день народження улюбленого дитячого письменника Всеволода Нестайка.\nНестайко – унікальне явище в історичній долі української книжки: він єдиний з прозаїків, які писали тільки для дітей, півстоліття залишається не лише найчастіше друкованим, а й найбільше читаним і реально затребуваним.\nТвори письменника ввійшли до шкільної програми і відзначені численними преміями та нагородами.\nДитинство у Всеволода Нестайка було дуже нелегким. Він рано лишився батька, малим хлопчиком пережив страшений голод на Україні, бачив страхіття війни. На його очах фашист вбив його товариша. Дуже багато його товаришів загинули в страшному Бабиному Яру.\nДуже тяжке дитинство, а ось книжки, звернені до наших дітей дуже веселі і радісні. Чому так? Не тому, що він в них як би по-новому пережив своє дитинство, подарував своїм читачам те, чого сам у дитинстві не мав.\nТвори улюбленого письменника перекладені двадцятьма мовами. За його книгами поставлено багато фільмів. За рішенням Міжнародної ради з дитячої та юнацької літератури трилогія «Тореадори з Васюківки» внесена до Особливого Почесного списку Г.К.Андерсена, як один з найвидатніших творів сучасної дитячої літератури.\n«Я вірю в добро. Вірю в людську порядність». Ці слова В.Нестайка, по суті, розкривають його творче кредо. Бо саме щира дитяча віра добра в людині та повсякчасне очікування цього добра і складають основу того світлого оптимізму, що ним так вирізняється творчість письменника.\nМожна тільки позаздрити дітям, які вперше візьмуть в руки книжки Всеволода Зіновійовича Нестайка: їх чекає багато відкриттів та дивовижних зустрічей.\nВ нашій бібліотеці творчості Всеволода Нестайка присвячена постійно діюча виставка, яка користується постійним великим попитом читачів.\nОпубліковано Бібліотека-філія № 4 о 17:54


Коронавірус в Україні: як живуть Черкаси без карантину\nБондаренко розповів, чи справді у Черкаси ввели Нацгвардію\n4 тра 2020, 11:31\nМер Черкас Анатолій Бондаренко заявив, що ситуація з коронавірусом в місті «під контролем», а Нацгвардії на вулицях він не бачив. Таким чином він відреагував на інформацію про те, що до міста скерували додаткові сили Національної гвардії у відповідь на ігнорування правил жорсткого карантину у Черкасах.\nПоки що жодної Нацгвардії не бачив, все спокійно… Хто вам сказав, що Черкаси займають одну з перших сходинок (щодо захворюваності на COVID-19 — ред.)? Це Черкаська область, це не статистика по місту. Зараз 14 хворих в Черкаській міській інфекційній лікарні. Так що, я думаю, немає жодних проблем, все під контролем і все працює, — сказав Бондаренко в інтерв’ю НВ.\nМер Черкас припустив, що його конфлікт з топ-посадовцями обумовлений тим, що він «посмів перечити „центру“» та озвучив думку всієї України. Разом з тим, Бондаренко в черговий раз розкритикував «подвійні стандарти», які, за його словами, спостерігаються під час карантину.\nОкремі ресторани та окремі великі бізнеси працюють, а малі підприємці повинні в цей період залишатися вдома, не повинні виходити в парк, але дозволено — в ломбард… мають в тисячних чергах стояти до «Епіцентру… Вони не можуть відвідати парк із дитиною, але можуть з собакою, — обурюється міський голова.\nЗа його словами, у Черкасах немає порушень режиму карантину, а рішення щодо його послаблення ухвалено задля «розвантаження «Епіцентрів»» та, щоб дати можливість виживати малим підприємцям.\nНа думку Бондаренка, протистояння між «центром» та місцевою владою можуть призвести до «хаосу в країні».\nМи не хочемо, щоби нами керували дилетанти. Один уряд змінився, інший — ми не бачимо нормального діалогу між органами державної влади і органами місцевого самоврядування… Наскільки мені відомо, вже і темники наготовили в «Слузі народу»: як дискредитувати мера, як зробити з нього корупціонера, наркомана тощо. На жаль, влада нова, а методи старі, — резюмував Бондаренко.\nРішення виконавчого комітету щодо послаблення карантину у Черкасах мер називає «виключно відновленням соціальної справедливості». Інша причина послаблення карантину, з його слів, це брак коштів у місцевих бюджетах, куди через зупинку економіки не надходять податки і збори.\nВодночас очільник Міністерства охорони здоров’я Максим Степанов вважає послаблення карантину місцевою владою фактичним порушенням закону, оскільки «органи місцевого самоврядування не мають таких повноважень».\nОднак була порушена і інша процедура: мали проводитися збори фахівців і вірусологів, щоб проаналізувати ситуацію в місті і в країні для даного рішення, — зауважив Степанов.\nСьогодні має відбутися допит мера Черкас, який не послухався центральну владу.\nНагадаємо, міська рада Черкас 30 квітня вирішила послабити карантин після масових звернень підприємців. У місті дозволили відкрити магазини непродовольчих товарів, перукарні, літні майданчики ресторанів і низку інших об'єктів. Дії міської влади засудило МОЗ, назвавши таке рішення «катастрофою».\nПрокуратура Черкаської області оголосила про початок розслідування можливих неправомірних дій місцевих посадовців. Станом на 4 травня в Україні зафіксовано 12 331 випадок інфікування коронавірусом, з них 312 — у Черкаській області.\nЗауважимо, що раніше мер Черкас, навпаки, закликав до посилення карантину. Він навіть записав у Фейсбук відповідне відео.\nЗвертаюся до представників правоохоронних органів. На вас фактично покладається левова частка всіх заходів, які ми разом з вами будемо розробляти. Я попросив би вас жорсткіше діяти в цій ситуації, бо, мені здається, що час настав. Тому що, на жаль, та демократія, яка відбувається зараз, ні до чого доброго не призведе, — зазначав Бондаренко.\nВін також висловлював вдячність за вжиті заходи.\nЧеркаська ОДА просить Кабмін послабити карантин в області: що хочуть відкрити\n20:50 12 тра\nВсю поліцію та Нацгвардію перевірять на коронавірус — Геращенко\n21:21 11 тра\nПослаблення карантину в Черкасах: допит чиновників перенесли\n10:45 4 тра


Кров – коротке слово, яке для одних означає життя, для інших – смертний вирок.\nЩодня в лікарнях є люди, для яких ці два значення зливаються в одну проблему: є кров - є життя, немає крові – немає життя. І ніхто не надасть нам гарантій, що завтра біда не постукає до нас у двері й перед нами не стане проблема пошуку крові.\nКуди ми звернемося в першу чергу? Так, у Центр служби крові. Саме він є рятувальним містком між донором та людиною у біді, для якої кров – єдиний шанс вижити.\nВже третій рік поспіль фонд громади Херсона проводить акцію «Допоможи врятувати дитину» зі збору коштів на дефіцитні ліки для онкохворих дітей й паралельно веде програму «Здай кров – врятуй життя»: для лікування потрібні не тільки ліки, але й донорська кров.\nМи були шоковані, коли працюючи з Херсонським Центром крові дізналися, що там після збору та обробки крові її запаюють у спеціальні контейнери ВРУЧНУ. У якому віці ми живемо?\nВтім більшість служб крові України для надійної герметизації це роблять спеціальним запаювачем – HEMATRON III. А Херсонському Центру крові придбати такий сучасний спеціальний апарат не дозволяє бюджет – прилад коштує сьогодні 53 тисячі гривень.\nТож звертаємося до всіх – давайте разом вирішимо цю проблему! Фонд «Захист» - оператор благодійної допомоги Української біржі благодійності, тож зміг розмістити проект для збору пожертв на сайті біржі. Тому можна в мережі інтернет, натиснувши всього п'ять кнопок на комп'ютері, зробити свій посильний внесок, прослідкувати за його цільовим надходженням, процесом накопичення необхідної суми та цільовими витратами благодійних пожертв. Зробити це можна за посиланням https://ubb.org.ua/ru/project/539/\nМожна перерахувати допомогу через банк:\nНазва організації : МБФ «Українська біржа благодійності»\nР/р 2600630669802, МФО 305749, код 38005762, центральне відділення ПАТ «КредитДнепр» м. Київ.\nПризначення платежу – благодійна допомога на проект «Крапля крові- крапля життя»\nПридбаймо для Херсонського обласного Центру служби крові стаціонарний запаювач HEMATRON III, який допоможе вирішити проблему безпеки крові – безцінного компоненту спасіння людей: кров не буде псуватися, зберігатиметься довше. Адже переливання крові одному хворому забезпечують аж три (!) донори.\nТільки разом з вами ми можемо вирішити цю проблему!\nГолова Фонду громади Херсона «Захист»