7 (6251) 12 лютого 2016 року\nЗАПОЧАТКОВАНА 25 ЛЮТОГО 1935 РОКУ 15 ЛЮТОГО – ДЕНЬ ВШАНУВАННЯ УЧАСНИКІВ БОЙОВИХ ДІЙ НА ТЕРИТОРІЇ ІНШИХ ДЕРЖАВ\nШАНОВНІ УЧАСНИКИ БОЙОВИХ ДІЙ, ВОЇНИ-ІНТЕРНАЦІОНАЛІСТИ! Прийміть щирі вітання з нагоди відзначення Дня вшанування учасників бойових дій на території інших держав та 27-ї річниці виведення військ колишнього Радянського Союзу з території Республіки Афганістан. Саме 15 лютого 1989 року було закінчено, так звану, неоголошену війну, яка тривала майже 10 років і яку український народ засудив як несправедливу й жорстоку. Зі всіх сучасних збройних конфліктів афганська війна була найкривавішою, її тінь торкнулась майже кожної української родини. Вона стала важким випробуванням і трагедією для сотень тисяч людей - тих, хто безпосередньо знаходився на афганській землі, і тих, хто безмежно довгими й тривожними днями і ночами чекав повернення додому своїх синів, чоловіків, батьків, коханих, друзів. Сьогодні ми вшановуємо пам’ять загиблих. Ми схиляємо голову перед їх подвигом, мужністю та витримкою. Час не підвладний викреслити з пам’яті героїчні подвиги, приклади вірності військовому обов’язку, що продемонстрували наші земляки, яким довелося нести нелегку військову службу в горах Афганістану. Глибоко переконані, що ваш досвід, високі моральні якості, активна громадянська позиція, професіоналізм й надалі служитимуть ствердженню миру і злагоди на благодатній українській землі. У цей пам’ятний день від щирого серця бажаємо вам міцного здоров’я, миру, добробуту в родинах і нових звершень в ім’я нашої Батьківщини - України. Честь вам і слава! Згурівська райдержадміністрація, районна рада.\nДБАЙМО ПРО ЖИВИХ, ПАМ’ЯТАЄМО ПРО ПОЛЕГЛИХ\nЧас і події, які відбуваються у нашій державі та світі, віддаляють від нас неоголошену війну в Афганістані, але всі, хто вважає свою особисту причетність до неї, вважає себе воїном-інтернаціоналістом, бережуть у пам’яті події тієї буремної пори в історії нашої колишньої Батьківщини та у долі українського народу. Серед громадських організацій, що діють в нашому районі, районна організація Української спілки ветеранів Афганістану – одна з найдієвіших та найчисельніших. Вона активно відстоює права воїнів-інтернаціоналістів, яким довелося воювати, як в Афганістані, так і в інших “гарячих” точках світу, членів родин полеглих. У минулому році районна організація УСВА взяла під своє крило воїнів-учасників АТО. Напередодні Дня вшанування учасників бойових дій на території інших держав голова районної організації УСВА М.І.Панасюк дав інтерв’ю “Панорамі”. -Миколо Івановичу, бути головою районної громадської організації не лише почесно, а й надзвичайно відповідально. Разом з тим, Ви понад 10 років очолюєте спілку. Як давно була створена організація і хто був першим її головою? -Витоки нашої спілки сягають у 90ті роки, коли воїни-афганці, після повернення додому, почали збиратися, аби не тільки згадати службу в “Афгані”, а й щоб підтримати один одного у мирному житті. Згодом зустрічі стали змістовнішими, організованішими. Традиційно 15 лютого ми збираємося разом, їдемо на могили наших загиблих земляків Сергія Зеленського та Віталія Жеваги, потім ідемо на урочистості, які, як правило, проходять у райдержадміністрації. Разом із нами на концерті наші дружини, діти, батьки, представники влади, очільники громад, учні старших класів. Вважаю,\nщо такі заходи потрібні не лише нам, а й підростаючому поколінню з метою патріотичного виховання. Спочатку районну організацію очолювали Олександр Олександрович Савельєв, Сергій Володимирович Івченко, потім був обраний Микола Миколайович Литвяк. Я щиро вдячний своїм попередникам за напрацювання та досягнення. -Які основні завдання та напрямки діяльності спілки?\n«Афганському» полі у с.Лизогубова Слобода та в цьому населеному пункті впорядковано пам’ятник загиблим воїнам землякам, споруджено пам’ятник воїнам-інтернаціоналістам у смт Згурівка. По мірі необхідності вирішуємо соціально-побутові проблеми членів організації. Проводимо різноманітні дитячі конкурси, змагання, беремо участь у шкільних, районних, обласних заходах. Не стоїмо осторонь сьогоднішніх\n15 лютого об 11 годині у великій залі райдержадміністрації відбудуться урочистості з нагоди Дня вшанування учасників бойових дій на території інших держав та Дня пам’яті воїнів-інтернаціоналістів. У програмі заходу: -урочистості; -нагородження воїнів-інтернаціоналістів; -відзначення переможців конкурсів малюнків, поезії, прози “Війна очима дітей”, футзального турніру; -концертна програма. У фойє буде розміщена виставка дитячих малюнків.\nЛЕНІНЕ ПЕРЕЙМЕНОВАНО НА ЩАСЛИВЕ, ПРАВО ЖОВТНЯ НА ЛЮБОМИРІВКУ Верховна Рада України ухвалила Постанову «Про перейменування окре-\nмих населених пунктів та районів» Згідно із документом, перейменовано окремі населені пункти та райони: у Київській області 21 населений пункут серед них:село Леніне Згурівської селищної ради Згурівського району на село Щасливе; село Право Жовтня Згурівського району на село Любомирівка.\nДО УВАГИ ЖИТЕЛІВ РАЙОНУ! на\nУВАГА! ПРЯМА ЛІНІЯ! 17.02.2016 року з 10-00 до 12-00 за телефоном 5-13-72 ваші питання відповідатиме МАЛАФІЙ Юрій Борисович – заступник голови Згурівської районної державної адміністрації. ГРАФІК роботи прямих телефонних ліній у Київській обласній державній адміністрації за участю керівництва облдержадміністрації на лютий 2016 року Мельничук М.Д. голова обласної державної адміністрації 16 Парцхаладзе Перший заступник голови обласної 17 Л.Р. державної адміністрації Корбан О.Б. Заступник голови обласної державної 18 адміністрації Янченко А.В. Заступник голови обласної державної 19 адміністрації\n-Головна мета нашої організації – вшанування пам’яті полеглих товаришів, соціальний захист живих воїнів-інтернаціоналістів, воїнів – учасників АТО, підтримка членів родин, які втратили синів, чоловіків, батьків. Діяльність нашої спілки направлена на впровадження принципів вірності бойовим традиціям і братерства. Беремо активну участь у вихованні підростаючого покоління патріотизму та готовності до захисту нашої України. -Що зроблено за час діяльності організації? -Наша спілка дійсно є дієвою і тісно співпрацює з органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, керівниками сільгосппідприємств, організацій, установ, іншими громадськими організаціями. Встановлено пам’ятний знак воїнам-афганцям на\nподій в Україні. Наша спілка неодноразово допомагала учасникам АТО. -Скільки воїнів-інтернаціоналістів входить до районної організації? Яка географія держав, де виконували свій військовий обов’язок наші земляки? -На сьогодні районна організація УСВА всього налічує 75 членів, з них воїнів-інтернаціоналістів 42, та 33 учасників АТО, демобілізованих військовослужбовців. Більше половини – це хлопці, які служили в Афганістані, наші земляки брали участь у бойових діях на території Чехословаччини, Угорщини, Югославії. -Що для Вас особисто означає дата 15 лютого? -День Пам’яті, день спогадів, день зустрічей та спілкування з фронтовими побратимами. Лариса МЕЛЬНИК.\nДО УВАГИ ЖИТЕЛІВ ЗГУРІВЩИНИ! 26 лютого народний депутат України Сергій Григорович Міщенко буде проводити виїзний прийом у населених пунктах Згурівського району с.Красне- 11.00 с.Усівка – 12.30 с.Великий Крупіль – 14.00. Прийом проводитиметься в приміщеннях сільських рад.\nУ ШКОЛІ СВЯТО! Казкою тепла і до-\nброти, неповторного дитинства і швидкоплинної юності, була і залишається для жителів села Аркадіївська школа, яка 6 лютого відзначила свій 135- річний ювілей. Гостям ювілейної зустрічі були запропоновані екскурсії школою та краєзнавчим музеєм, експозиції стендів «Малиновий дзвін» - фотокопії списків класних журналів рік тому і 55 років, «Школа – очима дітей» - твори і малюнки сучасних учнів, «Побажання школі» - стенд для гостей свята. (Закінчення на 2 стор.)\nКоровай голові районної ради О.Івченку\nУже другий рік напередодні Дня закоханих новоолександрівські школярі проводять акцію «Валентинка для солдата». Цього року виготовлені власноруч валентинки зі словами подяки, любові і глибокої шани учні передали бійцям 93-ої Окремої моторизованої бригади та Козленку Анатолію, що служить зараз під Волновахою. Та найголовніші слова, написані дитячими руками у кожній валентинці, були: «Ми вас дуже чекаємо. Повертайтесь живими!!!» Кирпа ЮЛІЯ, голова учнівської ради Новоолександрівського НВК.\nстор. 2 ТОЧКА ЗОРУ\nСУПЕРМАРКЕТ ЧИ ЦЕНТР КУЛЬТУРНОГО ТА ФІЗИЧНОГО РОЗВИТКУ? В одному з попередніх номерів «Панорами», в ін- почерпнути багато цікавого.\nтерв’ю із селищним головою було згадано про розробку нового генерального плану селища, який вже зараз знаходиться на обговоренні громади, а також про будівництво супермаркету в центрі Згурівки та відбудови руїн заводського будинку культури. У статті селищний голова запросив до дискусії всіх небайдужих односельців та пообіцяв урахувати їхні думки, ідеї й пропозиції. Із задоволенням долучаюся до обговорення цих питань, адже як відомо, саме у дискусії народжується істина. Більше того, глибоко переконаний, що всі ці три питання слід розглядати комплексно, оскільки вони стосуються стратегічного розвитку селища. Відомо, що за нині діючим генпланом, у центральній частині смт Згурівка (навпроти райдержадміністрації) заплановано будівництво будинку культури. Саме в тій зоні, за інформацією селищної ради планується відвести 20 сотих землі для побудови супермаркету «Форум». Як і будь-який член громади, а також її представник в обласній раді, щиро хочу щоб селище розвивалося та процвітало, щоб покращувалася інфраструктура, підвищувався економічний, соціальний та культурний рівень райцентру. Саме тому не можу залишитися осторонь такого важливого обговорення. СУПЕРМАРКЕТ Покращення інвестиційної привабливості селища – одне з пріоритетних завдань місцевої влади. І, очевидно, будь-який інвестор, який зацікавлений працювати у Згурівці, має отримати якомога кращі умови для роботи. Понад те, ми повинні пам’ятати, що бізнесові інтереси будь-якого інвестора не повинні йти у розріз зі стратегічними інтересами громади. Глибоко переконаний, що громаді потрібно виважено й обережно підходити до вибору місця розташування подібного об’єкту. Як і значна частина згурівчан, вважаю, що побудова супермаркету в тому місці, що було запропоновано інвестору, може спровокувати виникнення серйозних проблеми та прямо зачіпає стратегічний розвиток селища. Аргументую: 1)Транспортна складова. Очевидно, що такий об’єкт буде максимально притягувати транспорт: і легковий і вантажний. Це в свою чергу спричинить ще більшу транспортну завантаженість центральної частини селища. А відтак - погіршення аварійної ситуації та умов для безпечного руху пішоходів. Відомо, що через центральну частину селища щоденно проходять сотні школярів, тому маємо подумати перш за все про їхню безпеку. Більше того, для такого рівня населеного пункту потрібно вже сьогодні думати про заходи, які максимально зменшать потік транспорту через центр – будівництво та реконструкція об’їзних автомобільних шляхів і т.д. 2)Наближеність до навчальних закладів. У містах вже давно почали відмовлятися від будівництва супермаркетів неподалік шкіл. Загальновідомо, що такі об’єкти з різних причин притягують кримінальні елементи. Варто зазначити, що бажаючі вжити оковиту, яка буде придбана у супермаркеті, будуть шукати неподалік місце, де це можна розпити. Особливо, якщо супермаркет буде працювати цілодобово. Відтак парк і шкільне подвір’я постійно потерпатимуть від сміття та вандалізму. Хто це все буде прибирати? У молоді, яка виходила на суботники точно відпаде бажання щось робити. І парк знову буде перетворюватися на стихійне сміттєзвалище. Крім того, практика показує, що учні на перервах будуть бігти у супермаркет, аби витратити кишенькові кошти на не зовсім корисну для здоров’я продукцію. 3)Стратегія розвитку селища. Але головне причина, через яку, на мою думку, супермаркет не може бути зведений в даному місці – це те що вищезгадана земельна ділянка має стратегічне значення для селища й передбачена для зведення об’єктів соціального значення. Того ж самого клубу. Врешті якщо поглянемо на будь-який урбанізований населений пункт, то побачимо, що клуби й палаци культури розташовують у центрі. Так, Палац «Україна» та Палац спорту знаходяться у центрі Києва, а гіпермаркети й ТРЦ - на Троєщині, Оболоні й Борщагівці чи навіть за містом. Але не навпаки. Такий самий принцип розвитку та забудови центральної частини селища маємо наслідувати й ми. Ми не можемо жити лише сьогоднішнім днем, маємо думати про перспективу щонайменше на 10-15 років: яким селище буде тоді, які виклики його чекають. Відтак глибоко переконаний, що такий об’єкт як супермаркет, повинен розташовуватися не в центральній частині Згурівки і тим більше не на місці, де повинні бути найбільш корисні для громади об’єкти - будівлі соціально-культурного значення. Понад те, із інтерв’ю селищного голови стає зрозуміло, що селищна влада не планує будувати такі об’єкти у центрі селища, а натомість хоче провести реконструкцію напівзруйнованої будівлі заводського клубу. Якщо громада таки має потребу в появі ще одного супермаркету, то для такого об’єкту можна знайти не одне достойне місце в Згурівці. До прикладу, супермаркет можна звести на базарній площі, де зосереджена торговельна зона селища. ЦЕНТР КУЛЬТУРНОГО ТА ФІЗИЧНОГО РОЗВИТКУ Як молода людина, що хоче жити у процвітаючому містечку з розвинутою інфраструктурою та комфортними умовами для проживання й відпочинку всіх мешканців, я переконаний, що на тому місці - у центрі селища має бути зведений сучасний Центр культурного та фізичного розвитку. Мусимо визнати, що будинок культури у його класичному (радянському) розумінні сьогодні не на часі. Він має бути в комплексі з іншими об’єктами соціального, оздоровчого, культурного і спортивного спрямування. Це має бути не лише архітектурно приваблива будівля, вона повинна бути ще й енергоефективною та максимально корисною щодня. А розміщений такий об’єкт має бути у найзручнішому місці для всіх мікрорайонів населеного пункту. У Згурівці таким місцем є центр. Головне завдання такого комплексу - максимально забезпечувати соціально-культурні потреби всіх верств населення. Відтак він повинен включати: залу для урочистих подій, в якій будуть проходити концерти, церемонії одруження, проводитися кінопокази, творчі зустрічі і т.д.; центр розвитку дитини; басейн (хоча би для дітей); спортивний зал із тренажерами, рингом та татамі, де би змогли працювати секції бойових мистецтв, займатися танцювальні колективи і т.д.; а біля такого Центру має бути розташована повноцінна зона відпочинку, на якій відпочиватимуть згурівчани та гості селища. Зізнаюся, ідею такого Центру не просто виношував 2 останні роки, а й апелював до селищного голови та депутатського корпусу щоразу, коли порушувалося питання про реставрацію руїн заводського клубу. Стосовно даного питання спілкувався із багатьма згурівчанами різних вікових категорій з різних мікрорайонів селища, і багато з них розділяють таку позицію. Але, звичайно ж, думки є різні: завжди є ті, хто «за» і хто «проти», а хтось має власні ідеї, з яких також можна\nЗрозуміло, що є й скептики такого проекту. Головне пояснення: немає коштів. Разом із тим, можу стверджувати, що будівництво такого центру справа цілком реальна. Зрозуміло, що селищний бюджет не одразу «потягне» такий проект. Але чому ми здаємося, ще не почавши шукати шляхи? Той, хто хоче щось робити – шукає можливості, хто не хоче – шукає причини. Насправді, зібравшись до купи, ми зможемо й не таке! Маємо знати, що крім селищного бюджету є й інші джерела, звідки можуть бути залучені кошти на реалізацію такого проекту. Це і міжнародні конкурси та гранти, і районний та обласний бюджети, і державні програми регіонального розвитку та ін. Згурівка маючи 2 обласних депутатів, 26 районних, 26 селищних, селищного голову, голів райдержадміністрації та районної ради осилила би такий проект. Головне ВОЛЯ і БАЖАННЯ! Така воля є в Білорусі, де у кожному невеличкому містечку є льодова арена. Саме тому світові відомі білоруські хокеїсти та фігуристи. Та що там Білорусь! За 90 км. від Згурівки знаходиться місто, яке дає Україні чемпіонів Європи та світу з плавання, боксу та легкої атлетики. Бровари. Так, це місто не варто рівняти із Згурівкою, але чому таких досягнень не має до прикладу Біла Церва? Тому що у Броварів є ВОЛЯ та СТРАТЕГІЯ, яка не переписується. Там думають не лише про те, як наповнити бюджет, а й про те, як виховати здорову молодь. У деяких школах на фізкультурі діти займаються плаванням, а відтак мають кращий фізичний розвиток та менше проблем із опорно-руховим апаратом. Односельці, які підтримують будівництво супермаркету, аргументують свою позицію тим, що такий об’єкт – це інвестиції, нові робочі місця і підвищення конкуренції у торговельному середовищі Згурівки. Звичайно ж із цим погоджуюся, але як і будь-яке явище, це також має дві сторони медалі. Нові робочі місця. Безперечно. Але всі ми розуміємо, що при максимальній автоматизації торговельних процесів у мережах супермаркетів, працівників на таких об’єктах не так вже й багато. І у нас є з чим порівняти. Натомість згаданий раніше Центр культурного та фізичного розвитку дав би селищу значно більше робочих місць. Інвестиції. Чесно кажучи, мені важко назвати інвестицією будівництво такого об’єкту компанією, яка зареєстрована десь у столиці, а відтак сплачувати податки буде за місцем реєстрації. Більше того, за інформацією селищного голови, орендна плата за 20 сотих, на яких буде знаходитися супермаркет, складе 60 тис. грн. в рік. Хіба це заробіток для громади на головній земельній ділянці селища? Все це є інвестицією мережі супермаркетів у свій бізнес, не більше. Конкуренція. Так, конкуренція однозначно посилиться. Але очевидно, що цієї конкуренції не витримають багато згурівських підприємців. А це ті люди, які сплачують податки до місцевого бюджету, забезпечують роботою себе та свої сім’ї, допомагають громаді, не просячи у неї підтримки та допомоги. До речі, вже зараз відомо, що надати в оренду земельну ділянку, яка нині передбачається для будівництва супермаркету, раніше просили й згурівські підприємці, але постійно отримували відмови. Вважаю, що громада має максимально підставляти плече малому бізнесу, який є основою економіки, а не надавати перевагу великому бізнесу з Києва, який «проковтне» місцевих підприємців. На обговоренні майбутнього генерального плану була озвучено ідея стосовно зведення Центру культурного та фізичного розвитку, втім вона була одразу ж відкинута селищним головою та частиною депутатського корпусу. Враховуючи те, що питання забудови центру селища є надважливим і зачіпає його розвиток, було запропоновано провести опитування жителів Згурівки. Понад те, і ця пропозиція була відкинута. Аби довести, що громада хоче бути почутою, за добу до сесії селищної ради, у соціальних мережах Вконтакте, Однокласники та Facebook було організовано поіменне опитування стосовно того, який об’єкт згурівчани хочуть бачити у центрі свого селища: супермаркет чи Центр культурного та фізичного розвитку. Так, за дві доби в опитуванні взяло участь 633 респонденти (у трьох соціальних мережах). З них 544 підтримали ідею із побудовою Центру культурного та фізичного розвитку, що склало 85,9% від всіх опитаних, побудову супермаркету підтримало 14,1% згурівчан. Крім того, користувачі соціальних мереж активно долучилися ще й до реального обговорення, залишивши під опитуванням близько 200 коментарів. Звичайно, що ці результати не є абсолютними, але все ж чітко показують тенденції громадської думки. Понад те, це опитування було проведено не для того, щоб показати, що такою є думка громади, а для того щоб довести селищному голові та депутатам, що жителі селища хочуть, щоб їх було почуто. На сесії селищної ради, яка відбулася 9 лютого, точилася жвава дискусія навколо даного питання, яке в порядку денному звучало так: «Про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для продажу права оренди у формі аукціону на території Згурівської селищної ради по вул. Українська для будівництва та обслуговування об’єктів торгівлі». Оскільки стосовно даної ділянки передбачається процедура аукціону, це означає, що вона буде використовуватися комерційною установою, що у свою чергу перекреслює перспективу зведення Центру культурного та фізичного розвитку в центрі селища. У шановних депутатів та селищного голови просилося не поспішати із прийняттям рішення та поцікавитися думкою населення. Саме такі висновки та рекомендації надала постійна комісія селищної ради з питань АПК, земельних ресурсів, екології та охорони довкілля, яка є профільною у розгляді даного питання. У ході дискусії деякими депутатами висловлювалися цікаві та цінні думки. До прикладу депутат В.В.Блонар запропонував компромісний варіант: запланувати у генплані й відвести дану земельну ділянку для будівлі 2в1: на якій збудується і Центр, і супермаркет. Депутат В.О.Івахненко, з метою забезпечення максимальної прозорості та об’єктивності вивчення громадської думки щодо зміни генерального плану забудови смт Згурівка, запропонував до проведення соцопитування залучити спеціалізований центр соціологічних досліджень. Понад те, всі ці пропозиції були відкинуті. Більшість депутатів із порушенням регламенту та закону проголосували за проект рішення комісії з питань будівництва, промисловості, транспорту, зв’язку, житлово-комунального господарства та благоустрою, яка взагалі не мала право здійснювати попередній розгляд даного земельного питання. Таким чином, надважливе для громади рішення було прийнято без урахування її думки та з порушенням чинного законодавства, що в свою чергу назавжди перекреслило перспективу появи соціально-культурних об’єктів у центрі Згурівки. Євген ЧУБУК, депутат Київської обласної ради від Згурівщини (ВО «Свобода»).\nУ ШКОЛІ СВЯТО! (Початок на 1 стор.) Мелодія шкільного дзвоника запросила присутніх на урочисту святкову програму «Колиска поколінь». Учасники свята зустрічали гостей величним короваєм, усі присутні виконували Гімн України, вшановували хвилиною мовчання загиблих воїнів АТО, уважно слухали виступ директора школи Л.І.Жлобиної, з дитячою захопленістю і оплесками зустрічали ювілейний торт, аплодували шановним гостям за щирі вітання і щедрі дарунки, які дарували голова Згурівської районної ради О.М.Івченко, сільський голова М.О.Степаненко, представник ТОВ «Єва Оліум» І.М.Вінницький, колишній директор школи В.І.Шаховська. Щиро раділи надзвичайно щедрому дарунку від голови Згурівського осередку Аграрної партії Г.О.Гавриленка – 10 новеньких ліжечок для дітей дошкільної групи. Святкова програма складалась із музичних вітань, презентації світлин історії школи та випускників «Колиска поколінь», «Учителю – ти в серці назавжди», «Так\nНовенькі ліжечка від аграріїв гарно лиш у себе в дома», «Село у долині». На святі здійснилася спільна мрія усіх учнів: колишніх і теперішніх – у часовому відношенні змінились урок і перерва: урок – 10 хвилин, перерва – 45 хвилин. «Відповідати біля дошки» виходили випуски, починаючи із наймолодших – 2015 року, а «імпровізовані перерви» були веселими і надзвичайно життєрадісними. Виконувались пісні, таночки, сценки учнями школи, звучали ліричні і жартівливі пісні у виконання колективу «Журавка», захопив феєрією танцю аматорський танцювальний колектив «Мальви». Директор школи підвела підсумок уроку святкової ювілейної зустрічі, після чого учні школи роздали святковий коровай усім присутнім. Адже вони – діти своєї неньки-школи, яка плекає майбутнє нації завдяки підтримці добрих, небайдужих людей, так було 135 років тому, така підтримка є і у наш час. Лідія ЖЛОБИНА.\nПОДЯКА, РОЗДУМИ ПРО ЖИТТЯ І НАДІЮ…\nВолею і неволею часто задаюсь питанням; хто привів Україну до прірви? Чому бідність населення сягнула за 80%? Хто в цьому винен? Впевнений, що ці питання задають собі мільйони українців. З екранів та радіо часто чуємо, що мовляв народ що обрав те і маємо. Я тут не погоджусь. Але помилку людей допускаю. І все таки – Революція на майдані виправила помилки, вимела той режим геть! І що? Що змінилось? Постійно чую від людей: життя вчора, сьогодні ( і не відомо допоки так буде) холодне, бідне, безрадісне, не стабільне. На газ, продукти, ліки – шалені ціни. В кого є діти приїхати до батьків уже не в змозі, дорогий бензин, а тут іще неоголошена війна. Прем”єр заявив, що Україна стала купляти газ набагато дешевше, ніж у попередні роки, а для народу ціна залишилась космічна… Добувають газ і в Україні, але не для бідних. Перед виборами обіцянок від кандидатів (особливо у Верховну Раду) хоч до болячки клади, так стелять. А в результаті що?.. Нуль! Тільки й чути з екрану – знову попався на хабарі іще один високопосадовець. Да крадуть же, засівають мільйонами! Слів у людей немає. Образа панує скрізь. Пишу це, як крик душі ветеранів, одиноких, людей похилого віку. А ми ж працювали, і тепер дожити віку по людськи не можемо, пенсія як котячі сльози. І знову погрожують підвищити ціни… Допоки?! І оце ми із цим ідемо у Європу?! Чую від людей, читаю на сторінках районної газети, наші пайовики часто говорять слова вдячності керівнику ТОВ “Кіс-агро” Григорію Олександровичу Гавриленку за допомогу і турботу про людей. До слів вдячності приєднуюсь і я. Григорій Олександрович вчасно розраховується за паї, оре наші городи, чистить дороги від снігу, надає грошову допомогу на операцію робітникам господарства. Перед Новим роком завезли кожному пайовику на пай мішок цукру та на двір по мішку борошна вищого сорту. Із великою теплотою люди дякують Григорію Олександровичу Гавриленку і його працівникам Леоніду Івановичу Панасюку, бухгалтерам Наталії Володимирівні Кам’янецькій, Наталі Іванівні Приходько. В цьому році для людей Безуглівки та Свободи передплачено “Панораму”, зі сторінок якої дізнаємося, що Григорій Олександрович виконує ще й волонтерську роботу для АТО, і на душі стає тепліше. Ми, ветерани праці, пенсіонери висловлюємо побажання посадовцям усіх рівнів – учіться працювати у керівників сільського господарства! Чесно працюйте! Спустіться із небес! Ідіть у народ! Адже не для цього наші батьки, діди, матері і сестри гинули, захищаючи рідну землю від фашизму! Не для цього пролилась кров на Майдані! Не для цього проливають свою кров і гинуть на сході країни наші сини! Обурення у людей багато, і описати все неможливо. І все-таки вірю, що прийде той час і Україна зацвіте, стане багатою, а народ щасливий. Вірю – народ розправить свої плечі, і стряхне із себе увесь непотріб в смітник історії. Закінчую писати все ж словами від себе і людей жителів сіл Свобода та Безуглівки, спасибі Вам, Григорію Олександровичу, за турботу. Здоров”я Вам і довгих років життя. З повагою до Вас ветерани праці, і особисто я. Василь РЕВА, ветеран праці, депутат сільської ради.\nстор. 3 ЮВІЛЕЇ І ЮВІЛЯРИ\nЗ РОКАМИ І КОХАННЯ СТАЄ ДІАМАНТОВИМ\nСьогодні мало кого здивуєш гучними багатими весіллями. На жаль, перестали дивувати й швидкі розлучення. Далеко не всім закоханим вдається надовго зберегти свої почуття, а вже до значущої дати подружнього життя доживають лише деякі сімейні пари. Подружжя Павленків – щасливий виняток. Цими днями Микола Іванович та Катерина Іванівна відзначають своє «діамантове» весілля. Через усе життя вони пронесли повагу і любов одне до одного, нерозривно тримаючись за руки і разом долаючи всі випробування, які посилала їм доля. Нині подружжя проживає у своєму гостинному домі, де завжди чисто, затишно та пахне свіжо приготованими стравами. Але це зараз так, а до цього були важкі роки. Вони - односельці, корінні згурівчани. Він – з невеликої родини, вона – з такої ж. Обоє змалку привчені до важкої селянської праці. Він, пройшовши випробування фашистською окупацією, роки голодомору та повоєнні роки, обрав професію токаря, із 43 року пропрацював у колгоспі ім. Леніна. Вона, за дівочим прізвищем Синиця, та на 8 років старша за свого супутника життя, ще з дитинства привчена працювати та піклуватись про рідних, стала надійним тилом і для нього – єдиного коханого чоловіка на все життя, красеня Миколи. Вони зустрілись на роботі, це так би мовити «службовий роман». Катерина Іванівна (працювала у цьому ж колгоспі на фермі) - струнка та говірка дівчина, запримітилась Миколі із першого погляду.. А потім усе, як у кіно – перше побачення, перший поцілунок…., а згодом і весілля. «Ми побралися 27 січня 1956 року. Весілля наше не було дуже гучним. За рік до найщасливішого дня мого життя, померла мати, і я залишився круглим сиротою, а поряд зі мною брат, та менша сестра. Не до святкувань було – треба було багато працювати», - розповідає сивочолий ювіляр. Жили, трудилися… І добре трудилися: нагорода «За доблесний труд» та цілий арсенал грамот, подяк і дипломів цьому пряме підтвердження. Юність Миколи Івановича та\nКатерини Іванівни припали якраз на буремні воєнні роки, голодомор(про що ювіляри не хочуть пригадувати). Через рік після весілля молоде подружжя звили своє сімейне гніздечко. У цьому будинку проживають і нині. Поцікавилась у ювілярів Павленків, як провели свої молоді спільні роки, обоє посміхнулись та відповіли – у труді. «Аж ні, пам’ятаю, як ми, одні із перших придбали телевізор – у 1964 році. Яка то була новинка! Було посходяться всі рідні та друзі до нас додому, поставимо\nше найприємніші моменти нашого молодого життя, це - виховувати дітей, які згодом стали нашою опорою та надією. Роки минули непомітно. Діти Миколи Івановича та Катерини Іванівни виросли і почали самостійне життя. Батько вчив сина Петра та доньку Любов, як жити і працювати по совісті, а мама прищеплювала жіночу мудрість, навчала рукоділля та тонкощів ведення домашнього господарства. Подружжя дуже пишається своїми нащадками, оскільки як і діти, так і внуки, правну-\nлави, посідаємо - та й дивимось телевізор усім кутком. Отакі були у нас розваги», - сміючись, пригадує дідусь. А бабуся собі: - Справжня розвага, а швид-\nки Павленків стали хорошими та порядними людьми, успішними в навчанні та по життю. На моє запитання, у чому ж секрет такого родинного довголіття, «молодята» відповіда-\nють в один голос: любов і повага. – Нині молодь хоче мати все і зразу, – говорять вони. – Дівчата мріють про забезпечених кавалерів, хлопці – про дівчат модельної зовнішності. Ніхто не готовий проходити через труднощі, натомість сповідують принцип, що життя – це суцільне задоволення. А так не буває. Тільки коли ви разом з бідності поступово піднімаєтеся вгору, коли ви чесною працею наживаєте своє добро, коли ви разом долаєте труднощі, що загартовують і випробовують ваші почуття, тільки тоді ви зможете у повній мірі зрозуміти, що надійна і любляча людина поряд – і є найбільше щастя, і його не купиш ні за які гроші у світі. Прожити з коханою людиною душа в душу шість десятків років, незважаючи на різні перипетії долі, — нелегкий труд і велике щастя водночас. Цього року подружжя святкувало дві дати – діамантове весілля та 80-річний ювілей Миколи Івановича. І приймали сивочолі винуватці торжеств заслужені вітання від всього великого роду – двох дітей, п’ятьох онуків та сімох правнуків. І неначе зупинявся на хвильку сам час, дивуючись радості чотирьох поколінь достойного роду. І коли запропонувала ювілярам зробити фото на згадку, Микола Павленко покликав свою Катрусю (так називав її усе життя) і пристально дивився в її очі, а вуста промовляли слова кохання, як тоді 60 років тому. Сіли вони поряд, обійнялись, і раділи один одному, бо й досі кохають та поважають один одного. Прощаючись із подружжям, мені хотілося доземно вклонитися цим людям з білим-білим, як сніг, волоссям за те, що своїм життям і своїм прикладом вони показують: родина – це безцінний скарб і любов на все життя можлива! І, дуже скоро, у їхньому домі знову зберуться діти й онуки, правнуки, знову пахнутиме пирогами та лунатиме веселий сміх, річкою пливтимуть спогади. Ще раз будуть переглянуті альбоми з родинними фотографіями і пригадані найяскравіші моменти подружнього життя. І злетять угору келихи за здоров’я «молодят», які відзначатимуть уже 65-ту річницю подружнього життя. Ольга ЕЙЗЕМБРУК.\nЗОЛОТА ВИНАГОРОДА – 50 РОКІВ У ЛЮБОВІ «Від родини йде життя людини», «Без сім`ї немає щастя на землі», - кажуть українці. Сім`я – святиня людського духу, основа кохання, вірності, піклування, поваги, синівської та дочірньої вдячності, теплоти людських сердець. Це невсипуща хранителька моральних чеснот, національних традицій і звичаїв, пам’яті предків, невтомна берегиня родоводу. Це справжнє мистецтво — жити в злагоді протягом багатьох десятиріч. І цим мистецтвом сповна володіють Іван Данилович та Марія Петрівна ТИМЧЕНКИ з Пасківщини. 12 лютого 50 років тому подружжя дало обітницю любити і підтримувати один одного і в горі, і в радості. І дотримуються її ось уже півстоліття. За кілька днів до поважного сімейного ювілею мені пощастило зустрітися з Іваном Даниловичем та Марією Петрівною. Часом в житті так трапляється, що спілкуєшся з людиною вперше, а таке враження, ніби знаєш її все життя. Ось саме так, немов давню знайому, зустріло мене подружжя Тимченків. В затишній оселі все в щиро українському дусі – ікони в кутку, велика піч, на стінах фотознімки всіх членів родини. В сім’ї Данила Даниловича та Параски Яківни Іван був найстаршою дитиною. Первісток з’явився на світ квітучого 3 травня в передвоєнному 1938 році. Згодом родина збільшилася ще на двох малюків. Та, на жаль, воєнне лихоліття забрало життя обох діток. Переживши війну, зазнавши тяжкого горя, голоду і холоду, сім’я осиротіла – за 9 днів до перемоги в Чехословаччині загинув батько. Залишившись з мамою та бабусею (маминою мамою), хлопчик з дитинства знав, що таке важка селянська праця. Параска Яківна все життя працювала у колгоспі. Закінчивши в 1953 році місцеву школу, відразу приступив до роботи, яку запропонував голова колгоспу. Був обліковцем рільничої бригади. З того часу розпочався лік трудового 50-річного стажу. В 1957 році юнака призвали до Збройних сил. Службу проходив за кордоном, в Німеччині. 12 місяців сержантської школи загартували у юнака справжній чоловічий характер, виховали дисциплінованість та відповідальність. Тож, коли в 1960-у році Іван Данилович повернувся до рідного села, йому відразу запропонували в школі посаду вчителя фізкультури, якій він присвятив 10 років життя. -Тоді в навчальному закладі було 147 учнів, - згадує І.Д.Тимченко. Я радий і дякую долі, що на початку свого трудового шляху довелося мені працювати під керівництвом шанованих, поважних людей – Івана Васильовича Сурмача та Бориса Семеновича Малафія, котрі свого часу очолювали районний відділ освіти. А коли Пасківщинський та Старооржицький колгоспи об’єднали, мене обрали головою сільської ради. Працюючи, заочно закінчив Березоворудський радгосп-технікум. «Головував» 5 років, а депутатом сільської ради був близько 30-ти років. Потім працював керуючим відділком. Після Чорнобильської аварії у Пасківщину переселили мешканців Стечанки, і було створено колгосп, в якому 12 років, аж до виходу на пенсію, я працював заготівником. Саме, працюючи в цій сфері, познайомився з Іваном Павловичем Важким, котрий тоді був журналістом газети «Зоря комунізму» і очолював відділ сільського господарства. Прекрасні статті виходили з-під його пера. Справжній мій друг, золота людина. Пам’ятаю, як частенько з ним зустрічалися в Згурівці, любили посидіти у парку, поспілкуватись, поспівати. Ніби зараз, чую, як Іван Павлович заспівує «На городі буркун»... Жили тоді дружно, працювали злагоджено і вірили у світле і мирне майбутнє, - говорить Іван Данилович. Марія Петрівна також зазнала нелегкої сирітської долі. Родина проживала у с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району. Вона була найменшою дитиною у сім’ї простих колгоспників Петра Івановича та Оксани Іванівни Болілих. Батьки вже виховували старшеньких синочків Миколу, Андрія та Івана, коли у 1942 році 11 жовтня лелека подарував їм і до-\nнечку. Важко було багатодітній родині, пережили воєнне лихоліття, а потім і повоєнні роки. Батько повернувся з фронтів з тяжким пораненням і довго не прожив. Тяжко працювала Оксана Іванівна у колгоспній ланці, піднімаючи на ноги чотирьох діток. По закінченні школи Микола та Андрій (на жаль,нині покійні) залишились працювати у колгоспі, а Іван влаштувався у Києві, де й нині живе. Марія ж, закінчивши десятирічку, вступила до Фастівського зоотехнікуму. Молодого спеціаліста направили до Пасківщинського колгоспу. -То мабуть знали, що я ще не одружений, і направили до\nнас таку красуню, - жартує Іван Данилович. –У 1965 році ми зустрілися, а вже 12 лютого 1966-го і побралися. День тоді був гарний, сонячний. Через Переяслав-Хмельницький їхали по молоду, як і годиться, з боярами, дружками, свахою... А весело як було, - жарти, приказки, приспівки. Без могорича\nнаречену не віддавали. -А як же, все «по закону» весільному, згідно обряду, - долучається до розмови Марія Петрівна. – У Пасківщину вже під вечір приїхали. В хаті чоловік 50 гостей зібралося. На столах наїдки всякі були, але головною стравою був капусняк. А коли дарували, всі побажання боярин озвучував, та на стінах\nзаписував, що дарують. -Після весілля ще три дні гуляли. Традиційно рідня йшла «на весільний дом, на бал брати», тобто запрошували до себе молодят у гості. Словом, хоч і біднувато тоді жили, та весело. Немазану картоплю їли, але співали. На роботу у ланку їдуть – співають, з роботи йдуть – теж співають. А тепер – ніби все для гарного життя у людей є, а веселощів тих, щоб від душі – немає, - зазначає голова родини. За ці п’ятдесят років подружжя Тимченків не лише нажили спільне майно, збудували хату, а й виховали двох прекрасних дітей, мають чотирьох онуків. Восени 1966-го в оселі залунав голосок первістка – Володимира. А ще через два роки народилася донечка Людмила. Діток допомагали доглядати дві бабусі, тож Марія Петрівна у декретній відпустці не була, а відразу повернулася на роботу у колгосп, де аж до виходу на заслужений відпочинок працювала техніком зі штучного осіменіння. Обоє дітей закінчили школу, здобули вищу освіту. Син, як і годиться, відслужив у Збройних силах, у прикордонних військах. Володимир Іванович по закінченні педагогічного інституту працював у Пасківщинській школі, довгий час очолював колектив. А коли навчальний заклад закрили, влаштувався викладачем української мови і літератури в столичній школі. Невістка, Галина Григорівна, також працювала у школі бібліотекарем, а зараз безробітна. Володимир та Галина виростили двох прекрасних дітей – Романа та Ілону, які вже мають вищу освіту і працюють у банківській системі м.Києва. Минулого року обох одружили, і тепер чекають батьки на онуків, а дідусь з бабусею мріють ще поняньчити правнуків. Донька Людмила також обрала вчительську стежину. Закінчила спочатку Білоцерківський педагогічний технікум, а потім заочно Переяслав-Хмельницький педагогічний інститут. Нині з чоловіком Анатолієм живуть у м.Славутичі, мають двох дорослих синів – Максима та Ігоря. Діти й онуки часто навідуються до батьків. Син Володимир з дружиною живуть недалеко, на Чорнобильському масиві у Пасківщині, тож, чи не щодня провідують. У Івана Даниловича та Марії Петрівни чималий наділ землі – 60 соток, які потребують обробітку. -Половину городу засіваємо пшеницею на зерно, а іншу половину засаджуємо різною городиною, - говорить господар. – Сад у нас прекрасний, багато яблунь, смородини, малини, два величезні горіхи. До речі, якщо хочете мати гарний урожай смородини, десь у березні, коли ще не дуже великі бруньки, обробіть їх окропом. Спочатку кущі позв’язуйте, щоб гілки у купі були, а тоді закип’ятіть води і гарячою полийте. Після такого обробітку пропадають всі личинки шкідливих комах, зникають хвороби тощо, - ділиться секретом господар. -Колись тримали й корову та поросят. А тепер лише птицю – чотири десятки качок та чималенько курей. Допомагають нам і діти з онуками. Люблять біля землі працювати, - говорить Марія Петрівна. – Є у нас і 4 гектари паю, які в обробітку ТОВ «Ван Хоф Юкрейн». Ми дуже задоволені такими орендарями. Розраховуються вчасно, кому що треба – те й отримують люди: хто зерном кукурудзи, пшениці чи іншим забирає, а кому треба – грошима віддають. Надають і техніку для оранки городів. Словом, по-людськи до нас ставляться. Ось так у щоденних клопотах по господарству, турботах про дітей та онуків і живуть ювіляри. Про колишні трудові будні нагадують безліч почесних нагород, грамот та подяк, а ще – шана і повага односельців, земляків. Саме ж подружжя зізнається, що найбільше бажає, аби в Україні запанував мир, а діти та онуки мали можливість для гідного життя. Олена ЗАДЕРЕЦЬКА.\nСеред багатьох вищих навчальних закладів, які існують на території нашої Держави, є такі, що готують майбутніх фахівців рятувальної справи. Одним із них є Черкаський інститут пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля НУЦЗ України, один з провідних вищих навчальних закладів ДСНС України. Інститут готує висококваліфікованих фахівців рятувальної справи за освітньо – кваліфікаційними рівнями «бакалавр», «спеціаліст», «магістр». Вступ до даного вищого навчального закладу здійснюється за конкурсом на підставі результатів зовнішнього незалежного оцінювання знань кандидатів на навчання та вступних випробувань з фізичної підготовки. Увага! З 2015 року змінено умови подачі документів на вступ до інституту. Бажаючі навчатись або ж подають документи особисто до приймальної комісії інституту або звертаються до територіальних органів ДСНС за місцем проживання. Знижено прохідний бал для вступу до інституту до мінімального! Абітурієнт має набрати для участі у конкурсному відборі по кожному предмету ЗНО необхідних для вступу до ЧІПБ імені Героїв Чорнобиля НУЦЗ України мінімальний прохідний бал (100 балів). Майбутні рятівники повинні бути здоровими, мати добру фізичну підготовку та знання з профільних предетів: математика, фізика, українська мова та література. При успішному проходженні конкурсу кандидати зараховуються до навчального закладу як курсанти на денну форму навчання за рахунок державного бюджету. З терміном навчання: 4 роки за освітньо – кваліфікаційним рівнем «бакалавр», 5 років за освітньо – кваліфікаційним рівнем «спеціаліст». Курсанти забезпечуються форменим одягом встановленого зразка, безкоштовним житлом та харчуванням. Випускникам ВНЗ ДСНС України присвоюються спеціальні звання лейтенант служби цивільного захисту та забезпечується 100 % працевлаштування. Право на першочергове зарахування до інституту мають діти учасників бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали участь в антитерористичній операції. Отже, запрошуємо всіх бажаючих на вступ Телефони з питань вступу до Черкаського інституту пожежної безпеки: – за державним замовленням (курсант) (0472) 55-09-46 – за кошти фізичних та юридичних осіб (студент) (0472) 55-09-74 – на заочну форму навчання (0472) 55-0972 Телефони приймальної комісії: – (0472)55-09-55; -068-710-05-05 За більш детальною інформацією звертайтесь до Згурівського РС ГУ ДСНС України у Київській області. Відповідальні працівники – начальник частини, капітан служби цивільного захисту ДЗЮБАК Євген Ігорович; провідний фахівець, старший лейтенант служби цивільного захисту ПРИЩЕПА Микола Володимирович. Руслан ХОМЕНКО, начальник Згурівського РС ГУ ДСНС України у Київській області майор служби цивільного захисту.\nПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО ЗАПРОШУЄ НА РОБОТУ різноробочих чоловіків та жінок у зв’язку з розширенням виробництва у сфері сільськогосподарського виробництва. Бажано люди зі Згурівки. Тел.:068-463-64-23. ПРОСИМО ДОПОМОГТИ!\n5 лютого в районі кафе “Острів” загубилося цуценя чорного кольору (4 місяці). Порода Німецька вівчарка (дівчинка). Просимо повернути за винагороду. Тел.: 066-123-32-77. Втрачений сертифікат на ім”я Кучеренко Іван Констянтинович, виданий 15.05.2000 року серія РН № 322864, вважати недійсним. Втрачене посвідчення “Ветеран праці” серія АВ № 539722 від 13.05.2003 р. на ім”я Сахон Микола Дмитрович, вважати недійсним. ПРОДАЖ ЗАПЧАСТИН до бензопил, бензокос (тримерів), мото –вело техніки. Ремонтуємо та обслуговуємо бензопили, тримери, мото – вело техніку. Викуповуємо б/у техніку. Наша адреса: смт Згурівка, вул. Шевченка, 22 (скляний магазин). Тел.: 096-485-65-93, 066-572—96-64. Організація ПРОДАЄ МАШИНУ (сепаріруючу) МС-4/2 торгової марки “Алмаз”, рік випуску 2014 в робочому стані, документація. Ціна договірна. Тел.: 050-872-11-04, 04570-5-57-12.\nМЕТАЛОВИРОБИ: двері вхідні в гараж, сарай, погріб. Навіси для будинку, для авто. Гаражі, дачні будинки, кіоски, мафи. Ворота в’їздні, з елементами ковки. Гаражні ворота. Грати на вікна, на двері. Оградки та гробнички. Паркани з бетону, з профлиста, плоского шиферу, сітки рабиці. А також: металопрофіль, метало черепиця, водостічні системи, металопрокат. Ковка. ЗАМІР, ДОСТАВКА, ВСТАНОВЛЕННЯ. НУЛЬОВИЙ КРЕДИТ. ЗНИЖКИ. Тел.: 066-756-2810, 04570-5-17-00, 096-565-68-28.\nЗ 20.02.2016 розпочинає набір студентів на заочну форму навчання за спеціальностями: Менеджмент Соціально-правова робота Облік і аудит Соціологія місцевого самоврядування та Фінанси та кредит державного управління Правознавство На заочну форму навчання документи приймаються з 20.02.2016р. по 20.03.2016р Українсько-польська програма з отримання вищої освіти без ЗНО. При Яготинському інституті МАУП проходить набір на навчання до Польсько-Українського культурно-освітнього центру при МАУП. Зарахування до центру відбувається на базі атестату про повну середню освіту та за результатами співбесіди. Після першого курсу студенти можуть продовжити навчання в МАУП. Навчання ведеться за такими спеціальностями: Управління бізнесом Філологія Політологія Правознавство Документи приймаються з 20.02.2016р. по 20.03.2016р. За детальною інформацією звертайтеся за адресою: 07700 Київська обл., м. Яготин, вул. Поштова, 61, Тел. (04575) 5-26-15.\nЗгурівка, вул.Українська 1-а, (навпроти стадіону)\nУВАГА ! МАГІСТРАЛЬНІ ГАЗОПРОВОДИ\nДо відома громадян, юридичних осіб всіх форм власності, що є власниками та користувачами земельних ділянок в межах охоронних зон магістральних газопроводів, а також будівельних підприємств - підрядників Територію Згурівського району перетинають магістральні газопроводи та газопроводи -відводи до газорозподільних станцій (ГРС), які здійснюють подачу природного газу до міста та сіл району. Вздовж газопроводів прокладено кабельні лінії зв”язку. Транспортування природного газу по даним газопроводам здійснюється під робочим тиском 55 кг/см2. Для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об”єкти та довкілля в цілому, вздовж газопроводів, а також навколо інших об”єктів магістрального трубопроводу, встановлено охоронні зони, які являють собою територію, прилеглу до зазначених об”єктів, обмежену умовними лініями з обох боків газопроводу (до 300 метрів по обидві сторони) паралельно його осі (об”єкту), на якій обмежується провадження господарської діяльності. Вказані газопроводи позначені на місцевості відповідними інформаційними знаками із зазначенням на них розміру охоронної зони. Згідно п.4 ст.22 Закону України «Про правовий режим земель охоронних зон об”єктів магістральних трубопроводів» (далі – Закон), до особливих обмежень, що діють у межах охоронних зон, належать слідуючі заборони: будувати житлові будинки, виробничі чи інші будівлі та споруди, громадські будівлі; розміщувати автозаправні та автогазозаправні станції і склади пально-мастильних матеріалів; будувати гаражі та автостоянки, дачні і садові будинки та господарські споруди; будувати автомобільні дороги та залізничні колії, що проходять паралельно до магістрального газопроводу; влаштовувати звалища, виливати розчини кислот, солей та лугів, а також інших речовин, що спричиняють корозію;розміщувати спортивні майданчики, стадіони, ринки, зупинки громадського транспорту, організовувати заходи, пов”язані з масовим скупченням людей; будувати огорожі для відокремлення земельних ділянок приватної власності, лісових ділянок, садів, виноградників тощо; зберігати сіно та солому, розбивати польові стани і табори для худоби, розміщувати пересувні та стаціонарні пасіки; висаджувати багаторічні насадження; облаштовувати цвинтарі, скотомогильники; переорювати (руйнувати) під”їздні шляхи та відомчі технологічні дороги до магістральних газопроводів; розводити вогонь і розміщувати відкриті або закриті джерела вогню. Всі інші роботи, пов”язані з розробкою грунту на глибину більше 30 сантиметрів в охоронних зонах, проводяться, згідно ст.19 Закону,лише на підставі письмового погодження з підприємством магістрального трубопроводу (ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» в особі Яготинського ЛВУ МГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ»). Слід також пам”ятати, що порушення вищезазначених обмежень тягне за собою накладення на винну (фізичну або посадову) особу адміністративного штрафу згідно ст.138 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а пошкодження чи руйнування магістрального газопроводу або пов”язаних з ним об”єктів, якщо це призвело до порушення нормальної їх роботи або спричинило небезпеку для життя людей , є кримінальним злочином, що переслідується згідно ст.292 Кримінального кодексу України. ПАМ”ЯТАЙТЕ!!! Будь-яке механічне пошкодження магістральних газопроводів може призвести до аварії великої руйнівної сили, пожежі, припиненню на тривалий час газопостачання, людським жертвам!!! Будьте уважні та обережні при знаходженні поблизу газопроводу! У випадках виявлення витоку газу, його загоранню, негайно повідомте Яготинське ЛВУ МГ по телефону (04575) 5-48-92. Адміністрація Яготинського ЛВУ МГ філії УМГ «КИЇВТРАНСГАЗ» ПАТ «УКРТРАНСГАЗ».\nПРОДАЄТЬСЯ КОРМОВИЙ БУРЯК. ТЕЛ.: 096-63-88-175. ПРОВОДИМО ЗАКУПІВЛЮ ВРХ, коні, телята, бички. Тел.: 067-503-66-72, 067504-44-06, 093-080-42-82.\nЗАКУПОВУЄМО корови, коні та молод-\nняк ВРХ. При невідкладних ситуаціях збуту виїзд терміново, цілодобово. Тел.:067-769-15-52, 04575-372-92.\nКУПЛЮ кнурів, нутряків, кіз, корів, коней, телят, можливий доріз туші. Тел.: 050-93-78731, 096-369-77-17.\nВІКНА металопластикові за ціною виробника. МОЖЛИВИЙ КРЕДИТ на вікна без довідки про доходи, паспорта, коду. Тел.: 098-112-99-75, 063-233-26-19.\nЗакуповуємо ВРХ корови, коні та молодняк. Виїзд терміново. Цілодобово. Тел.: 093-714-08-01, 098-746-21-33.\nРОБОТА! Потрібна няня для двох школярів, що проживає у Згурівці. Оплата за домовленістю. Тел.: 050-040-87-05, 063-233-26-19.\nЗДАЄТЬСЯ В ОРЕНДУ адміністративне приміщення по вул.. Залізнична, 7. Ціна договірна. Тел.: 098-081-52-72. Закуповуємо ВРХ, свині, телята, кнурі, кози. Тел.: 093-65969-09.\nПРОДАМ КОРОВУ і теличку (1,3 місяці не спарована). Тел.: 096-85-89-229.\nЗАМОВЛЕННЯ МІКРОАВТОБУСА ДО 15 МІСЦЬ. ТЕЛ.: 096-485-6593, 066-572-96-64.\nНаше горе, як сум тополиний, вічним болем у серцях щемить, дуже важко, сумно й тривожно на світі без тебе нам жить. Дні без тебе – сумні і холодні, наче море, печаль в них тече… А могла б же сім”я ще й сьогодні маму ніжно обнять за плече. У постійних згадках з глибоким сумом і щемом 13 лютого минає 40 днів як невблаганна смерть вирвала з нашого сімейного гніздечка кохану і люблячу дружину, турботливу, безмежно добру матусю та бабусю\nПИСЬМЕННУ РАЇСУ ЯКІВНУ\n(1.01.1940-5.01.2016 р.р.) з с. Шевченкове Важко і порожньо стало без тебе жити, не вистачає твоєї присутності, життєрадісної усмішки, твоїх порад. Найважче , що це не можна змінити і доводиться змиритися і жити далі. Тільки теплі спогади зігрівають душу, а серце сповнюється вдячністю за ту любов, доброту і турботу, яку вона так щедро нам дарувала. Скільки житимеш, ти завжди будеш із нами у світлій пам”яті Хай твоя душа покоїться у Царстві Небесному, яке вона по праву заслужила за життя на землі. Вічно сумуючі чоловік, син, дочка, невістка, зять, внуки.\nБАЖАЄШ РОЗПОЧАТИ ВЛАСНУ СПРАВУ, АЛЕ НЕ МАЄШ ДЕ? ТЦ “Краплина” надає унікальну можливість абсолютно БЕЗКОШТОВНО протягом 2-х місяців користуватися торговими площами. Тел.: 098-214-92-04. Яготинський ковбасний цех ЗАКУПОВУЄ ЖИВОЮ ВАГОЮ та м’ясом ВРХ, коні, кнурі лежачі, проблемні. Цілодобово. Тел.: 093-130-40-00, 097-570-21-24. В с. Софіївка ПРОДАЄТЬСЯ СОЛОМА пшенична, тюк 18 кг – 10 грн., ячна 18 кг – 15 грн. Поросята 2-місячні та свинки з відгодівлі. Тел.: 097-240-36-50, 095-839-78-86.\nУ фермерське господарство ПО(чоловік та жінки) для вирощування овочів. Заробітна плата за домовленістю. Тел.: 068-778-5229. ПРОДАМ ТРАКТОР Т-16, відмінний стан 2000 у.о. Тел.: 067-663-62-80.\nПРОДАЄТЬСЯ БУДИНОК по вул. Котляревського, 22. Є газ, телефон, вода, надвірні будівлі, 0,37 га приватизованої землі. Ціна договірна. Телефони: 067-946-80-30, 5-09-29.\nФермерське господарство “Родина-2007” (Червоний відділок) РЕАЛІЗОВУЄ ПОРОСЯТ вагою від 8 до 12 кілограм (племінне поголів”я). Ціна договірна. Тел.: 097-311-61-14, 5-11-07.\nПРОДАЄТЬСЯ СІНО в квадратних тюках, солома. Тел.: 099-764-20-13, 095-086-22-74.\nПідприємству на постійну роботу потрібні водії категорії «Е». Тел.: 050-410-53-59\nБув рідненький - і тепер немає, лишився тільки присмак гіркоти. Змінити те, що було, сил немає, не повернуть ніяк назад роки. Молитва хай дійде до тебе, щоб рай там був тобі на небі, любов, щоб наша тебе гріла, а пам’ять на землі зоріла. 8 лютого передчасна смерть обірвала життя дорогого синочка, ріднесенького, щирого брата, прекрасного дядю, люблячого чоловіка та батька, найдобрішого дідуся\nГЕРАСИМЕНКА ЮРІЯ БОРИСОВИЧА\nНестерпна в серці рана і сльози котяться з очей. Без тебе боляче нам жити і не передати словами, не вилити усе сльозами. Чому життя таке несправедливе ? Хорошим людям доля нелегка. Така душа – добра, чуйна, щира, а доля випала, немов полин, гірка… Вогонь життя неждано згас, печаль і смуток серце ранять, низький уклін тобі від нас і вічна пам’ять. Земля хай буде тобі пухом і вічне Царство в Небесах, тебе ніколи не забудем,назавжди в наших ти серцях. У вічній скорботі мати, брат зі своєю сім’єю, дружина, діти, внуки. ВИСЛОВЛЮЄМО СЛОВА ЩИРОЇ ПОДЯКИ рідним, друзям, однокласникам, колегам Згурівської дільниці Преяслав-Хмельницької ФЕГГ, братам та сестрам, сусідам, та всім-всім добрим людям за співчуття, підтримку та допомогу в організації похорону. Добра вам усім і благополуччя, а нашому чоловіку та батьку, дідусю Герасименку Юрію Васильовичу - Царство Небесне, світла пам’ять і вічній спокій. У вічній скорботі дружина і діти.\nБажаємо Вам у цей ювілейний день і на довгі наступні роки дорогоцінного здоров’я, великого щастя, непорушного спокою, постійної бадьорості, оптимізму, всього найкращого. Адресуємо якнайщиріші привітання голові Згурівської райдержадміністрації\nВАЛЕРІЮ МИКОЛАЙОВИЧУ МОЗГОВОМУ з нагоди світлого\n50-річного ювілею Щиро вітаємо Вас, Валерію Миколайовичу, із такою хвилюючою подією у Вашому житті і бажаємо Вам міцного здоров’я, невичерпної енергії та родинного затишку. Нехай у Ваших задумах буде мудрість, у службових справах – підтримка однодумців, у серці – добре і сонячно від людської вдячності. Нехай Ваш шлях буде наповненим новими злетами й досягненнями, а все добро вертається сторицею. Хай Бог благословляє усе Ваше подальше життя! Згурівськарайонна державна адміністрація. Згурівська районна рада щиро вітає з ювілейним днем народження депутата районної ради, голову Згурівської райдержадміністрації МОЗГОВОГО ВАЛЕРІЯ МИКОЛАЙОВИЧА (14.02) Прийміть наші щирі поздоровлення з нагоди дня народження. Насамперед бажаємо Вам міцного богатирського здоров’я, молодецького запалу, міцності духу і наснаги та здійснення всього задуманого на довгі-довгі роки. Щиро бажаємо щастя, благополуччя, успіхів, миру та злагоди. Нехай Вас у всіх починаннях супроводжує вдача, розуміння і підтримка з боку рідних, колег і однодумців, а непроста робота приносить тільки задоволення і творчі перемоги. Адміністрація та колектив СП ТОВ “Нива Переяславщини” щиро вітають голову райдержадміністрації\nВАЛЕРІЯ МИКОЛАЙОВИЧА МОЗГОВОГО з нагоди ювілею.\nШановний Валерію Миколайовичу! У день Вашого народження прийміть найщиріші побажання міцного здоров’я, родинної злагоди та всіх земних гараздів. Хай щедра українська земля дарує Вам своє тепло, а доля надсилає щирі надії і впевненість у власних силах. Хай не згасне висота чистих помислів, і Ваше особисте життя стелиться рушником щастя. Всю доброту , яка існує в світі, всю радість,що живе серед людей, найкращі всі, що розквітають квіти, даруємо Вам у цей святковий день. Хай Матір Божа Вас охороняє, в душі панує світла доброта, Ісус Христос здоров”я посилає на многії і благії літа. А ще хочемо побажати крутих підйомів, яскравого щастя, сили духу, вогню, бажання і сп’яніння від щастя. Зичимо тобі енергії від сонця, здоров”я від вранішньої роси і всіх наймиліших благ від землі і від Бога. Хай наступні роки приносять тільки радість, а кожен прожитий день буде кращим за попередній. Хай щастя ллється через край від рідних, близьких і знайомих людей, безлічі тобі справ, до яких прикладаються твої золоті, умілі руки. Хай ніколи смуток не печалить твоє добре людське серце. Зі щирими вітаннями, побажаннями міцного здоров”я, великого щастя звертаємось 14 лютого до нашого коханого, люблячого турботливого чоловіка, прекрасного, дбайливого, люблячого татуся, золотого, уважного дідуся, чуйного, ніжного, надійного сина, сина-зятя ВАЛЕРІЯ МИКОЛАЙОВИЧА МОЗГОВОГО з нагоди світлого 50-річчя Спасибі, наш рідний, спасибі, наш любий, за щирість сердечну й турботу про нас, за руки твої, що не знають спочинку й готові на поміч прийти повсякчас. Живи, радій і май здоров”я на довгі сонячні літа, тебе з великою любов”ю родина вся твоя віта. Як невловимі ці роки! І зупинити їх не вдасться, так хай же буде так завжди: чим більше літ, тим більше щастя! За добре серце, за щиру турботу, за вічне бажання добра нам усім ми дякуємо Богу, що ти у нас , хай силу й здоров’я та довгі роки Господь тобі дає. З безмежною любов’ю та вдячністю кохана дружина, діти, внук, батьки. Згурівська райдержадміністрація, районна рада вітають з днем народження\nЛОБОДУ ТАМАРУ ОЛЕКСАНДРІВНУ – начальника\nслужби у справах дітей та сім”ї райдержадміністрації (11.02). Хай доля буде завжди щедрою до Вас, дарує здоров”я, безмежне людське щастя, успіх та удачу, родинний затишок і тепло.\nЗгурівська районна рада вітає з днем народження депутата районної ради МАР-\nТИНЕНКА СЕРГІЯ МУСІЙОВИЧА\nБажаємо щастя і достатку, ясного неба і тепла, в житті Вам злагоди й порядку, щоб доля світлою була. В роботі – успіхів , везіння, у справах – вічного горіння! Від душі любові Вам бажаємо і хай Вам Господь Бог допомагає!\nБажаємо Вам від сонця тепла, від людей – добра, здоров’я гарного, неба безхмарного. 10 лютого святкувала свій поважний 70-річний ювілей дорога, люба, ніжна, добра, любляча матуся, дбайлива бабуся ЛУЩІЙ КАТЕРИНА ПЕТРІВНА. Тож щиро вітаємо ювілярку і даруємо такі слова: Летять роки - не стримати нічим, у полі вітер повільніше віє. Хай в серці сум розвіється, як дим, душа нехай ніколи не старіє. І віра щоб не гасла у добро, в житті нелегкім хай ніхто не зрадить, в сім’ї завжди щоб затишно було, нехай не стане заздрість на заваді. А по літах, що посилає Бог, хай Ангел-охоронець Вас проводить. Берегине Ви наша, рідненька, Ваше серце сповнене добром. Вітаючи Вас, ми вклоняємось низенько, цілуємо в пошані руки! З любов’ю і повагою діти та внуки(с.Нова Оржиця).\nЗгурівська райдержадміністрація та районна рада сердечно вітають голову асоціації СП ТОВ “Нива Переяславщини”\nМОСТІПАНА ОЛЕКСАНДРА ОЛЕКСІЙОВИЧА з нагоди дня народження,\nякий він святкує цими зимовими днями У цей знаменний день святковий, до Вас вітання йдуть з усіх сторін. Дозвольте й нам Вас привітати - ми надсилаємо Вам уклін. Ми бажаємо від щирого серця сотні літ зустріти в житті. Нехай щедра земля дарує Вам своє тепло, а доля надсилає щирі надії і впевненість у власних силах, щоб незмінно сприяла удача та прихильною була доля, а мудрість і життєвий досвід продовжували народжувати нові ідеї, які б неодмінно втілювалися на благо нашої держави! Хай доля дарує Вам, Олександре Олексійовичу, ще багато років такої ж плідної праці, такого ж натхнення. Нехай Вашої квітучої енергії вистачає на керівництво асоціацією і на здобуття нових вершин. Бажаємо Вам якомога більше світлих і щасливих днів. Здоров’я хай завжди буде міцним, успіхи – вражаючими, друзі вірними, родина – багатою. Нехай таланить Вам в усьому,а доля стелить під ноги рушник любові, достатку та натхнення. Такими словами з великою шаною сердечно вітаємо з днем народження керівника асоціації “Нива Переяславщини’’ ОЛЕК-\nСАНДРА ОЛЕКСІЙОВИЧА МОСТІПАНА\nз нагоди квітучого дня народження Від щирого серця бажаємо Вам міцного здоров’я, подальшої активності, довголіття, благополуччя і радості. Хай кожен день Вашого прожитого життя приносить Вам лише добро, успіх, надію, а тепло та підтримка близьких зігрівають Вашу душу. Нехай завжди й в усьому Вас супроводжують удача, супутниками життя будуть непохитна воля та оптимізм. Дякуємо за Вашу працю, турботу та відданість. Нехай доля завжди буде прихильною до Вас та Вашої родини, а кожен новий день дарує приємні враження, задоволення від роботи та світлу надію на майбутні роки. З повагою та шаною СП ТОВ “Нива Переяславщини” Щасливих днів бажаємо й років, і щоб добробут злагодою цвів, щоби здоров”я джерелом іскрилось, щоб очі твої завжди радістю світились. 11 лютого святкує свій день народження прекрасний, добрий, щирий, надійний товариш ГЕРАСИМЕНКО ОЛЕКСАНДР ВАСИЛЬОВИЧ. З повагою та шаною найкращого друга вітають друзі Віктор і Олександра і дарують такі слова: Вчинків і рішень безпомилкових, планів сміливих і справ прибуткових. Хай друзі частіше сходяться, а серце любити не втомиться! Від душі вітаємо! Жити без бід і розлук ми тобі бажаємо! Все, що потрібно - май, чого хочеш, - добийся! Якщо страшно, - зумій, якщо гірко, - посмійся! Знай, ми завжди поруч з тобою. А головне - здоровим будь завжди і з почуттям гумору залишайся ще багато-багато років. Просимо зайченя пухнасте на вушко щось тобі сказати: рости, маля, веселе і здорове, літай у снах на кульках кольорових. Дорогесенького, ріднесенького, любого синочка, маленьке хлоп”ятко ЖУРБЕН-\nКА ТИМУРА ВІТАЛІЙОВИЧА\nніжно-ніжно з безмежною любов”ю вітаємо з красивим 1 рочком від дня народження, який він святкував 10 лютого Любе хлоп’ятко, мамина втіхо ! Іскрися здоров’ям, дзвіночками сміху – щоб радість і щастя тебе обняли, щоб ангели Божі тебе берегли! Красенем хай він зростає і здоров’я, й мудрість має! Хай найкращим буде сином і продовжить рід родини, радістю всіх звеселяє, щастя хай його чекає. Твій щебіт наповнює щастям оселю. Зростай, Тимурчик, здоровий і завзятий від долі діставай скарбів багато ! А ми тебе дуже любимо і будемо любити завжди. Твої найрідніші мама, тато та всі рідні. Зичимо здоров”я від води джерельної, багатства – від землі святої, неба голубого, хліба запашного, радості від дітей, поваги від людей. Хай сонце тобі щиро сміється, хай все у житті удається, хай щастя завжди тебе знаходить, здоров’я і радість у хату приходять. У цей радісний день 16 лютого з великою шаною та безмежною любов”ю від усього серця вітаємо дорогу, любу, ніжну, люблячу, чарівну донечку, прекрасну, гостинну сестру, найкращу у світі золоту матусю АРТЮШ-\nЕНКО ВАЛЕНТИНУ АНАТОЛІЇВНУ з нагоди славної\nдати – квітучого 50-річчя Наша мила і люба, найкраща у світі, бажаємо щастя й даруємо квіти, щоб сонце і зорі плекали тепло, щоб завжди здоров”я у тебе було. Щоб смутку не знала, ми просимо в долі, добра тобі й радості, рідна, доволі. Хай тебе люблять і шанують люди, хай ясним і мирним кожен ранок буде. Всю доброту, яка існує в світі, всю радість, що живе поміж людей, до ніг тобі ми прихиляємо сьогодні, святкуючи твій славний ювілей. Завжди люблячі тебе батьки, брат Анатолій, діти Наташа і Антон, зять Анатолій і невісточка Аліна.\nТвій ювілей - то мудрості пора! Хай буде вдосталь і в житті, і в домі здоров”я, щастя, злагоди, добра, добробуту та щирої любові. Ці щирі слова присвячую дорогій, турботливій, коханій дружині ІВЧЕНКО ЛЮБОВІ МИКОЛАЇВНІ з нагоди ювілейного дня народження Всю доброту, яка існує в світі, всю радість, що живе серед людей, найкращі всі, що розквітають квіти, дарую я тобі у цей святковий день. Нехай здоров”я завжди добрим буде, в роботі ладиться усе, за справи добрі хай шанують люди, в сім”ю хай доля затишок несе. Хай квітнуть дні твої яскравим цвітом і буде в них сердечність і тепло, щоб у житті було чому радіти, а смутку у душі ніколи не було. З безмежною любов”ю коханий чоловік Анатолій. Бажаємо здоров’я багато-багато, щоб щастя і радість приходили в хату, щоб спокій і мир панували в родині, щоб щастя всміхалось при кожній годині. Дорогу, незрівнянну, люблячу, ніжну, милу, чарівну матусю і золоту бабусю ІВЧЕНКО ЛЮБОВ МИКОЛАЇВНУ з теплом, ніжністю та любов’ю вітаємо з її 50-річним ювілеєм і даруємо такі слова: Лагідна, рідненька, добра і проста, наша дорогенька, наша золота! Спасибі, матусю, що життя дарували, спасибі, матусю, що Ви нас навчали. Спасибі за ласку, за ніжну турботу, за чуйність, гостинність, невтомну роботу. Господь хай дарує здоров’я і силу, спасибі, рідненька, що Ви нас зростили. Хай серце у грудях ще довго палає, а руки, мов крила, внучат пригортають. Щоб здоров’я було, щоб жили не тужили, Ви найбільшого щастя в житті заслужили! Багата душею, метка, роботяща, живіть вічно, мамо, бо Ви в нас найкраща! З любов’ю і повагою дочка Альона та син Олександр зі своїми сім’ями. Нехай найкращі квіти, найтепліше сонце, найсвітліші зорі будуть на твоєму шляху. Іди по ньому, шановна подруго, до сотні літ здорова, радісна і щаслива. Хай збудуться всі твої мрії, бажання й думки. Залишайся на довгі роки красивою, бажаною, коханою і щасливою. Від щирого серця ми шлемо вітання, ласкаве, як сонце, ясне, мов світання, доля найкраща хай поруч іде, щастя, здоров’я і радість несе для нашої дорогої, милої, прекрасної, справжньої подруги ЛЮБОВІ МИКОЛАЇВНИ ІВЧЕНКО з нагоди квітучого 50-річного ювілею, який вона святкує 13 лютого Пропливає долі неспокійна річка, а за нею линуть роки-журавлі! Ось і загорілась ювілейна свічка тобі на ювілейному столі! Не сумуй, подружко, що літа минають, ще до століття – довгий-довгий вік! Із ювілеєм тебе щиро ми вітаєм, хай буде радісним кожен наступний рік! Нехай життя твоє буде казкою, у якій ти будеш бажаною гостею. З повагою твої найкращі подруги Люба, Таня, Жанна зі своїми сім’ями. Живіть іще багато славних літ, у спокої, здоров’ї та натхненні, душею будьте завжди молоді і завжди Господом благословенні! У мирі та злагоді, щасті і порозумінні зустрічає щасливу ювілейну дату добра, порядна жінка, чесна людина, доброзичлива кума ІВЧЕНКО ЛЮБОВ МИКОЛАЇВНА. З великою любов’ю повагою та шаною ювілярку щиросердечно вітають куми Івченки Люба Миколаївна та Юрій Володимирович і дарують такі слова: Добро дарує хай життя, а поруч будуть найдорожчі люди, щасливим і прекрасним майбуття і сьогодення хай чудовим буде. Допоки сонце світить з висоти, співають птахи і сміються діти, тобі бажаємо молодо цвісти і лише в парі жити і радіти. У цей святковий день вітаємо, поле життя успішно пройти бажаємо. Квіти щастя від серця даруємо, бо ми тебе любимо і дуже шануємо. І хай так буде багато років! Здоров’я! Любові! Достатку! Добра! Щоб жилось завжди в достатку в колі рідної сім’ї, щоб пісні веселі й щирі дарували солов’ї. Нехай пісні всі милозвучні для Вас линуть знов і знов, хай будуть в серці нерозлучні Добро, Надія, Віра і Любов. 13 лютого ми раді вітати шановну, добру, щиру, гостинну, прекрасну сваху ЛЮБОВ МИКОЛАЇВНУ ІВЧЕНКО з славним ювілеєм, який вона святкує цими лютневими днями Хай щастя Ваше квітує ніжним цвітом, а день народження приходить знов і знов. А доля хай дарує з кожним роком міцне здоров”я, щастя і любов. Господь Вас нехай оберігає від зла, хвороби і журби. І щедру ласку посилає сьогодні, завтра і завжди. Сьогодні ювілейну стоптано стежину, та спокою нема для Ваших ніг, бо пройдена життя лише частина, попереду багато ще доріг. Бажаємо сто років ще прожити, здоров”я доброго на всю ту сотню літ, щоб внуків всіх в життя благословити й діждатись правнуків усіх. З повагою свати Письменні Валя і Володя з сім’єю. Нехай Вам, шановна кума, живеться щасливо. Завжди будь весела, здорова, красива. Ніколи в житті, щоб біди Ви не знали і радо гостей завжди зустрічали. Щирі побажання і найтепліші вітання цими зимовими днями линуть до шановної, люблячої, уважної хрещеної-мами, дорогої, щирої, гостинної, чудової куми ІВЧЕНКО ЛЮБОВІ МИКОЛАЇВНИ з нагоди 50-річного ювілею Летять літа, мов бистрі коні, і не вернути їх назад, а нам не віриться сьогодні – що Вам вже 50! Хай сміється доля, як калина в лузі, будуть завжди поруч Ваші рідні й друзі. Тихо, як струмочок, хай роки спливають, вітру й урагану ніколи не знають. За справи хороші хай люди шанують, а віра й любов завжди поруч крокують. А доля дарує ще довгого віку, щоб щастя й здоров’я були ще без ліку! З повагою хрещениця Оксана, куми Погребні.\nЄ ювілеї різні, але одна з найкращих дат, коли вітання шлють найрідніші, а тобі – лише «50». Щиро вітаємо тебе з святом урочистим, дякуємо Богу, що ти у нас є, хай над тобою небо буде чисте, радісно на серці, повно на столі. Коханого, дорогого, люблячого, ніжного, красивого чоловіка, любого, милого,доброго татуся та дідуся ПАЛІВОДУ АНАТОЛІЯ ПЕТРОВИЧА з великою любов’ю та шаною вітаємо зі славним 50-річним ювілеєм, який він святкує 12 лютого Найрідніший, найдорожчий в світі, хай буде довгим твій безхмарний вік, ясним і щедрим, наче сонце в літі Хай світлим дням продовжується лік, нехай тебе хвороба обмина, печалі всі підуть за нею, а келих щастя випивай до дна в затишнім колі з дружною сім’єю. Хорошої пісні, прекрасного свята, безмежної радості в серці і в хаті. Твої найрідніші кохана дружина, діти, внучка Ліза. Вітаємо щиро у день ювілею, бажаємо миру в душі й над землею. Хай радість приходить до твого дому, розмівши тривогу, негоду і втому. Хай щастя й удача в житті не минають, хай всі тебе люблять і всі поважають. Такими щирими словами хочемо привітати нашого дорогенького, ріднесенького синочка, люблячого, прекрасного, надійного брата та кума, уважного, щедрого хрещеного ПАЛІВОДУ АНАТОЛІЯ ПЕТРОВИЧА з нагоди 50-річного ювілею Бажаємо добра і довголіття, у кожнім ділі хай завжди щастить, вік щедрий, мов калинове суцвіття, у злагоді і радощах прожить. Хай доля шле добро, любов і щастя, міцне здоров”я, море благ земних, а щедрі дні, мов рушники квітчасті, ще довго й мирно стеляться до ніг. Радості й успіху – від дітей, поваги і шани – від людей. З великою любов’ю мама Надя, брат Саша, кума Анюта, хрещеники Ліля і Саша із сім”ями.\nЮвілей у вас поважний нині – золотий ваш ювілей. В ньому все життя у мить відкрилось: праця, успіхи й невдачі, радість за найдорожчих людей. Дякуємо вам, рідні, вся наша родина за мудрість життєву й сердечну турботу про нас, за руки, що в праці не знають спочинку, готові на поміч прийти повсякчас. 12 лютого в нашій родині величне свято. Рівно 50 років тому ІВАН ДАНИЛОВИЧ та МАРІЯ ПЕТРІВНА ТИМЧЕНКИ знайшли одне одного, покохали, поєднали свої долі, довгі роки живуть в злагоді й любові, виховали дітей, радіють внукам. Ми вдячні вам щодня і щохвилини за турботу і мудру пораду, добре серце і лагідну вдачу. А сьогодні у день золотого ювілею – 50-річчя подружнього життя хочемо, любі, побажати вам міцного здоров”я і ще довгих років сімейного життя. Ви для нас, мов сонце тепле, що дарує ніжність і прекрасний світ. Тож прийміть сьогодні всі найкращі квіти й побажання щастя на багато літ. Весною і влітку, і в осінь і взимку здоров”я і радість, щоб завжди були. Уклін же вам, добрі і щирі, за лагідне серце, за ласку й тепло. Бажаємо жити ще довгі роки на радість всій родині, бажаємо спокою й здоров”я сьогодні, завтра і завжди. Не треба смутку за роками, які минули наче мить, вони – як дощик по тоненькій шибці, вони – як ніжний яблуневий цвіт. Тож хай той цвіт повік не облітає, і все у пам”яті зберігає, а доля і надалі благополуччя посилає. Завжди ваші син Володимир, дочка Людмила, невістка Ганна, зять Анатолій, внуки. Адміністрація та трудовий колектив Згурівського ККП сердечно вітають економіста КП Згурівського ККП\nБИЧИК СОФІЮ ІВАНІВНУ\nз нагоди ювілейного дня народження, який ювілярка святкує 14 лютого Зичимо Вам міцного здоров”я, щастя людського, неба безхмарного та настрою гарного. Щасливого довголіття, всіляких життєвих гараздів. Хай прихиляється до Вас людське добро, ласкою вітає доля, вірою і надією зустрічає день. Щоб добрим успіхом Ви завжди сяяли, щоб обминали вас тривоги злі, сили і надії додавалися від друзів, від колег, від землі. Ми зичим тих пісень, які весна співає, і музики, що награють ліси, квітів тих, що раз лиш розцвітають та повні пригорщі здоров”я і краси. Хай все сумне забудеться, а добре нехай збудеться, радіється, врожаїться, хай доля сміхається!\nЧЕМПІОНАТ ОБЛАСТІ З ФУТЗАЛУ У минулу суботу команди Згурівського ДЮСШ (1999-2000 р.н. та 2001-2002 р.н.) взяли участь у зональному етапі Першості області з футзалу. Ігри відбувалися в смт Немішаєве Київської області. У запеклій турнірній боротьбі перемогу та вихід із групи святкували команди із села Піски. Висловлюємо юним спортсменам, тренерам та вболівальникам найщиріші вітання і бажаємо футболістам нових вагомих досягнень! Також до минулої суботи відбувся матч між командами «Барс» м. Бровари та «Нива-Переяславщини – Зінгер» смт Згурівка - м. Бровари (в необмеженій віковій категорії). В запеклій боротьбі перемогу з рахунком 1:2 здобула команда з нашого району. Вітаємо футболістів з перемогою та бажаємо нових великих перемог вже у наступних матчах! ЧЕМПІОНАТ РАЙОНУ З ФУТЗАЛУ Неймовірно, але факт - вже майже чотири місяці триває Чемпіонат Згурівського району з футзалу цьогорічного сезону. Поступово змагання підходять до свого логічного завершення. У суботу та неділю минув черговий тур другого кола Першості у Вищій та Першій лігах. Відбуваються ігри у приміщенні Згурівського ФОКу. І відтепер до вашої уваги пропонуються результати турніру за підсумками першого кола та зіграних турів другого:\nДорогеньку, рідненьку, любу, добру, прекрасну донечку, чарівну, прекрасну сестру КУШНІРЕНКО ВАЛЕНТИНУ ІВАНІВНУ з великою любов”ю та ніжністю вітаємо з найкрасивішим ювілеєм в її житті – квітучим 50-річчям, яке вона святкує 14 лютого Шумлять роки, мов на вітрах тополі, а в тих роках – і сонце, і дощі. Бажаємо насолодитись вволю приємними сюрпризами в житті. Щасливо, наче зірка, пломеніти, отримавши від долі все сповна. Для тебе сьогодні – всі найкращі квіти й теплом осяяні захоплення слова. Нехай тобі радісно живеться, вдома лиш добро ведеться, щоб життя здавалось добрим дивом, єдиним, неповторним і щасливим. Будь, наша Валюшо, завжди здорова і багата на друзів, рідних та добрих людей. Твої мама, брат Микола. Хай твоя юність, як мак розквітає, хай тебе щастя дощем поливає, хай тебе любить, хто милий тобі, цього ми щиро і завжди бажаємо, Ярославе, тобі! З безмежною любов”ю, вдячністю, всією глибиною материнської душі вітаємо свого ріднесенького, дорогесенького синочка, люблячого, ніжного, доброго брата, чудового юнака\nЄ ювілеї і свята різні, та одна з найкращих дат, коли вітають друзі й рідні, і Вам минає 60! Бо 60 – це сила й мудрість, та й досвід, кажуть, немалий, повага в домі, серед друзів, любов і шана від дітей! Дорогого, коханого, любого, уважного чоловіка, прекрасного, шановного батька та люблячого, чудового дідуся ЮЩЕНКА\nЯРОСЛАВА МИКОЛАЙОВИЧА ЛЕВЧЕНКА з нагоди\nславного 16-річчя, яке він святкував 9 лютого У цей святковий і радісний день щиро бажаємо тобі урочистого піднесення душі, удачі в усіх починаннях, завзятої долі, великого щастя, нездоланної віри та здійснення всіх мрій. Нехай довгі-довгі роки твоя добра молода душа відчуває красу життя! Нехай твоя ще юна доля цвіте красою, як весна. Нехай завжди живуть з тобою любов, повага, щирість, доброта. Бажаємо в житті тобі здоров”я, знайти свій шлях до справжньої мети, до тебе ми завжди з любов”ю, тобі ж, дай Бог, любов у серці берегти! Щоб все життя щасливим був, і щоб здійснились заповітні мрії. З любов”ю мама, вітчим Міша, сестричка Аліна, Юля, братик Максимко. Ювілей Ваш – це не просто свято,це здобутки всіх років в житті! Тож хай їх у вас ще буде багато , щоб здійснилися задуми всі! Хай роки ваші будуть довгі, квітучі та багаті на міцне здоров“я, людське щастя, рясний достаток. Цими крилатими, найкрасивішими словами 14 лютого – в День закоханих хочемо привітати улюблену пару, найкрасивішого батька –дідуся та маму-бабусю\nСТУКАЛО ГАННУ ОЛЕКСАНДРІВНУ та ВІТАЛІЯ ДАНИЛОВИЧА з с. Свобода з нагоди найщедрішого ювілею у\nїхньому житті. 50 років тому наші найрідніші ювіляри стали на весільний рушничок та поєднали свої долі в одну - назавжди. Як приємно зійтись в рідній хаті, де панує лиш ласка одна, привітати наших дорогих ювілярів у яких спочинку нема. Тож бажаємо, щоб серце не щеміло, що швидко так летять ваші літа, щоб ви буди здорові та щасливі, щоб досягнулась бажана мета. Хай роки золоті, ніби в казці пливуть,сумувати за цим не годиться, хай здоров”я вони і добро принесуть. А задумане хай все здійсниться. З любов”ю ваші найрідніші діти та внуки. Вітаючи тебе сьогодні, сказати хочу знов і знов, нехай завжди живуть з тобою Надія, Віра, і Любов. Хай добрий ангел із небес боронить і не розчарує, і дивних тисячі чудес в житті твоїм тобі дарує. З нагоди ювілейної дати адресую щирі вітання коханому, дорогому, любому чоловіку ГНИЛОЗУБУ\nз нагоди поважного 65-річчя, яке він святкує 13 лютого Поздоровляю щиро у день ювілею, бажаю миру в душі й над землею. Хай квітнуть цвітом сонячні літа, хай буде шлях земний добром освічений і довго молодість іще не відліта. Хай дарує доля багато добра, хай здоров’я і щастя ніколи не зрадять, у сім’ї повсякчас хай все буде гаразд на добро, на удачу, на радість. Бажаю щастя і здоров’я, всього найкращого тобі, хай береже завжди з любов’ю небес висока голубінь. Нехай тривога обминає, і смуток стороною йде, хай горя серденько не знає. Кохання зичу і наснаги, хай радість серце огорта, і зігріва завжди і всюди удачі зірка золота! З любов’ю дружина.\nВища ліга: «Згура» Згурівка – 30 очок, «Оржиця» Стара Оржиця – 29 очок, «Автосоюз» Згурівка – 28 очок, «Кіс-Агро» Безуглівка – 25 очок, «Дружба» Нова Оржиця – 22 очки, «Дорожник» Згурівка – 21 очко, «Зелена Брама» Право Жовтня – 12 очок, «Ніка» Усівка – 10 очок, «Середовка» Середівка – 3 очки та «Згура-2» Згурівка – без залікових очок; Перша ліга: «Садовод» Нова Олександрівка – 43 очки, «Альянс» Згурівка – 38 очок, «Кристал» Мала Березанка – 37 очок, «Шеріф» Згурівка – 35 очок, «Садовод-Ветеран» Нова Олександрівка – 34 очки, «Усовка» Усівка – 32 очки, «Автомобіліст» Згурівка – 30 очок, «Кіс-Агро-2» Безуглівка – 20 очок, «Нива» Нова Оржиця – 17 очок, «Космос» Ярешки – 15 очок, «Атлетик» Жуківка та Мала Супоївка – 14 очок, «Факел» Леніне – 6 очок та «Темп» Лизогубова Слобода – 5 очок. Звертаємо увагу, що команди зіграли різну кількість матчів, тому у подальшому результати будуть змінюватися. Ласкаво просимо вболівальників приходити на футзальні матчі у подальшому. Наступні матчі ви можете поспостерігати найближчих вихідних. Дмитро ХАРЧЕНКО, завідувач сектору молоді та спорту райдержадміністрації.\nТвоє серце завжди всім відкрите, в нім вміститися може цілий світ. Кожному ти ладна прихилити щиро синє небо і ніжний цвіт. Найкращими словами та запашними квітами вітаємо свою дорогу, любу, ніжну, кохану дружину, люблячу, турботливу, золоту матусю, найкращу у світі добру, чуйну донечку КОШІЛЬ ВАЛЕНТИНУ МИКОЛАЇВНУ з с. Лизогубова Слобода з нагоди квітучого дня народження, який вона святкує 13 лютого Для нас ти – неначе небо неозоре, як літній день, що сонечком сія, ти наша ніжна ластівко і зоре, і кришталева мудрість джерела. Уклін тобі, рідна, за ніжну турботу, за поміч, за ласку, за море тепла. Троянди хай в’януть на сильнім морозі, а ти, щоб рідна, цвіла і цвіла. З любов’ю та шаною чоловік, донечки, батько, свекруха і свекор.\nВОЛОДИМИРА АНДРІЙОВИЧА з\nс. Турівка з теплом та ніжністю вітаємо з поважним 60-річним ювілеєм, який він святкує 15 лютого Шістдесят – не привід для печалі, шістдесят – це зрілість золота. Хай до ста, а може ще і далі йдуть, не озираючись, літа. Хоч було тривог в житті багато, та не будем згадувать сумне, бо горить в душі іще багаття, ще вогонь горить, це – головне! Здоров’я міцного зичимо щиро, любові і радості, злагоди й миру, ласки від Бога, добра – від людей, шани і поваги – від дітей на многії і благії літа. Хай здоров’я, щастя і достаток сиплються на Вас, як липи цвіт, хай малює доля з буднів свято, а Господь дарує ще багато літ! Ваші найрідніші дружина, діти, внуки. Нехай соловейко тобі співає, цвіте калина у саду, лелека щастя принесе, зозуля сто літ накує! Все легко хай тобі дається, а доля щиро усміхнеться, щоб поважали тебе люди, і друзі хай не забувають, і в усьому допомагають! Дорогого племінника, любого, славного брата, прекрасного, люблячого дядю\nКУПРІЯНЧИКА ІГОРЯ ОЛЕКСАНДРОВИЧА\nз теплом та ніжністю вітаємо з квітучим 20-річчям, яке він святкує 12 лютого Нехай Господь тебе боронить від невзаємності і зла, нехай дитяча безтурботність не сходить із твого чола. Нехай ніколи не міліє душі бездонне джерело, хай в ньому родяться надії і множиться тепло. Хай певні будуть твої кроки, а небо завжди голубе. Тобі сьогодні 20 років – то ж з днем народження тебе! Здоров’я, любові, краси, удачі, натхнення та Божого благословення тобі на довгі роки. Люблячі тьотя Валя, сестра Юля, племінниця Вікторія. Щастя Вам рясного й здоров’я міцного, достатку без ліку й довгого-довгого віку. 12 лютого з нагоди поважного 60-річчя від усього серця вітаємо шановну, добру, щиру, прекрасну Людину, чарівну, славну жінку СЕРДЮК\nБажаємо Вам міцного здоров’я, великого щастя, багато радості, усмішок, достатку. Будьте завжди хороші, милі і красиві як Ви є. Нехай квітне доля у роках прекрасних, життя приносить радість і тепло. Нехай завжди вітає сонце ясне і завжди буде щастя і добро. Шануємо Вас за Вашу підтримку, справедливість та доброту. Хай Бог посилає Вам ще не одне солодке сонячне літо, багату врожаєм осінь, білосніжну замріяну зиму та квітучу весну надій. З роси та води Вам, шановна ювілярко, на довгі та славні роки! Щоб раділи життю, скільки б літ не минуло, і щоб щедрою сонячна доля була, щоб не раз ювілейні пісні ще лунали, щастя Вам і людського тепла. Бажаємо посмішок і щедрої долі, душу хай гріє людська доброта, втоми не знайте ні в чому й ніколи, будьте здорові на довгі літа! З повагою колектив Красненської сільської ради.\nВПРОВАДЖЕННЯ ІННОВАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ДЛЯ КРАЩОГО ЗАСВОЄННЯ ЗНАНЬ 4.02.2016 року у навчальному закладі ДНЗ «Згурівський професійний ліцей» відбулося засідання методичної комісії « Природничо – математичного циклу». На засіданні розглядали популярні питання для сьогоденної освіти: «Впровадження інноваційних технологій для кращого засвоєння знань» та «Ефективні методи навчання». Кожний з членів методичної комісії навів приклади застосування інноваційних та ефективних методів на своїх уроках. Сьогодні час вимагає йти не шляхом удосконалення, у якому принцип наслідування є провідним і призводить до інтелектуального і фізичного перевантаження, а шляхом пошуку нових, ефективніших методів навчально - пізнавальної діяльності учнів, які забезпечать замовлення і потреби суспільства. Завдання сучасної освіти полягає у формуванні особистості з гнучким розумом, із швидкою реакцією на все нове, з повноцінними, розвинутими потребами подальшого пізнання та самостійної дії, з добрими орієнтувальними навичками й творчими здібностями. На методичному засіданні ми дійшли висновку, що завдяки мультимедійним технологіям відбуваються суттєві зміни в навчальному процесі, в центрі якого тепер знаходиться особистість учня, а головною метою стає розвиток інтелектуальних і творчих здібностей учнів, їхньої пізнавальної активності, усвідомлення моральних цінностей, що згодом дасть змогу їм стати здатними до самореалізації, самостійного мислення, ухвалення важливих рішень, вміння працювати над розв’язуванням важливих життєвих проблем. Тетяна БОНДАРЕНКО, методист ДНЗ «Згурівський професійний ліцей»\nстор. 8 ДЛЯ ВЕЧІНЬОГО ЧИТАННЯ\nВСЕПЕРЕМАГАЮЧА ЛЮБОВ Олена зростала в авторитарній родині: всім у сім’ї керував батько. Не тільки Оленка, а і її мама його панічно боялися. Він не тільки кричав на своїх домашніх, але й частенько піднімав на них важку руку. І мама, і доня, бувало, замазували тональним кремом сліди виховання на обличчях. Батько забороняв дочці спілкуватися з ровесниками. Мотивував тим, що вони не вміють себе поводити (палять цигарки, пробують спиртні напої, не мають поваги до старших), отож, у майбутньому всі без винятку стануть злочинцями та повіями. Коли однокласники їхали на екскурсії, Олена завжди залишалася вдома: не дозволяв батько. А в останній рік навчання одинадцятикласники вирішили поїхати на три дні до Карпат. І хоча Олена теж мріяла про Яремчу, батько сказав: «Нікуди не поїдеш. Бо ще в пелені припреш». Три ночі гірких сліз було вилито в подушку. І дівчина пообіцяла собі якнайскоріше залишити батьківський дім, аби стати господарем свого життя. А вихід був один – вийти заміж. З однолітками, завдячуючи батьковому вихованню, Олена не підтримувала дружніх стосунків, то залишалися тільки старші чоловіки. По сусідству жив Павло, немолодий парубок, років за 30. Проте мав власний будинок, де, нарешті, можна було відчути себе вільною від батькових знущань і материного мовчазного споглядання. Та й характер Павлусь (так його звали на вулиці) мав спокійний. І Олена зважилась. Одного дня вона рішуче переступила поріг Павлової хати. Слова навперемішку зі сльозами лилися з її вуст. Павло дивився на гарне сусідське сімнадцятирічне дівча, яке зросло на його очах, і не вірив своїм вухам: Олена просить, щоб він взяв її заміж, бо вдома жити вже несила. Як уві сні Павло хитав головою, так, мовляв, звичайно. Тільки що батьки її скажуть? А Олена твердо мовила: « А ми й питати їх не будемо. Аби тільки ти погодився». Отак на другий день після випускного вечора Олена стала Павловою дружиною. Зібрала свої нехитрі речі та й перейшла жити до Павла. Крику було та прокльонів – не переслухати! Батько навіть наряд міліції викликав, аби повернути розпутну дівку додому. Та правоохоронці нічого не змогли вдіяти – Олена живе в Павла за власним бажанням. Тільки порадили молодій парі офіційно оформити стосунки, аби людей не туманити. Без фати і весільної сукні стала Олена законною дружиною. Потяглися сірі будні. Гірко Олені було жити в батьківському домі, не стало солодко і в чоловіковому. Павло був неговіркий, друзів через свою мовчазну натуру не мав, тому Олена від цілодобової тиші відчувала себе, як у труні. Ціле літо порпалася на городі, доглядала курчат та індюшат, які вилупилися з інкубатора, власноруч зробленого Павлом. А восени, коли її однокласниці, вступивши до інститутів, пороз’їжджалися в інші міста, зрозуміла, що вагітна. Павло зрадів новині. У його ровесників діти вже до школи ходять, а в нього тільки первісток буде! Зі своєї невеликої зарплати (працював електриком), як тільки міг, балував молоду дружину. І яблучок їй, і сирку домашнього з молочком, і солоденького чогось щодня намагався хоч потрошку принести. Олена почувалася дивно. Тієї любові, якої не відчувала в батьківській хаті, тепер мала вдосталь. Не бралася й за холодну воду: Павло забороняв. Сказав, робитиму все сам, аби тільки ти не перевтомлювалася і народила мені здорового сина. На травневого Миколи Олена народила хлопчика. Назвали дитя в честь небесного покровителя Миколкою. Павло в синові душі не чаяв. Днями з рук не спускає, а вночі, тільки-но маля голос подасть - вже біля дитячого ліжечка. Та й з коляскою, на подив усіх сусідів, не мама на вулиці гуляє, а Павло після роботи. Росте малюк, сил та розуму набирається. А Олена сумує. Дівчата, її однолітки, у свої вісімнадцять життям на-\n- Робоча нарада з селищним, сільськими головами - Про живих дбають і про загиблих пам’ятають - Спеціалісти Пенсійного фонду звітують про свою роботу НАШ ПЕРЕДПЛАТНИЙ ІНДЕКС: 30147\nсолоджуються: дискотеки, кафе, бари, відпочивають у Єгипті, Туреччині! А що в неї? Шкарпетки Павлові та Миколчині пелюшки… Геть набридло таке життя! А ось вже й літо. Колишні однокласниці, а тепер уже студентки вищих навчальних закладів, після першого курсу приїхали на канікули додому. Олена перша з класу вискочила заміж і народила дитину, то дівчата чи з цікавості, чи з якої іншої причини прийшли навідати молоду маму. Посиділи, погомоніли, по чарці сухенького винця випили та й почали збиратися на танці. І\nхтось з дівчат ненароком запропонував і Олені піти з ними, розвіятися трохи. Олена благально глянула на Павла: можна? Павло, старший за дружину на тринадцять років, розуміючи, що Олена не відгуляла свого, ствердно хитнув головою. Скільки радості було в Олени! Здавалося, десь зсередини її єства щастя аж хлюпало! Вона підбігла до шафи, відчинила її і сумно поглянула на дівчат: одягнути було нічого. А ті через півгодини знесли цілий гардероб. Олена вибрала міні-спідницю та відкриту червону футболку. Підвела очі, нафарбувала губи, поглянула на себе в люстро – і не впізнала. На неї дивилася зовсім незнайома симпатична дівчина, а не та жінка в довгому домашньому халаті, чиє відображення в дзеркалі вона бачила останнім часом. - Я недовго, - на ходу крикнула Павлові, поцілувала Миколку і зникла за дверима. …Повернулася під ранок. Було несила піти з танців раніше, адже звучала така гарна музика, звідусіль було чути сміх, хтось пригощав шампанським, а тоді якийсь гарний юнак запросив її на повільний танець. Від нього йшов неймовірний аромат парфумів, дужі руки тримали її за талію, тоді несподівано ковзнули по грудях – і Олена відчула в собі щось нове, до цих пір не знане. Дівчина почула, як шалено закалатало серце, запаморочилося в голові, а тіло наче пірнуло в солодку безодню. Денис нічого не питав, а просто запросив Олену до себе додому на чашку чаю. Вона, звичайно, погодилася. Ніч була неймовірною. Олена вперше в житті почула,що вона красива, розумна, гаряча, незвичайна і навіть … кохана. Коли поверталася додому, ні про що не жалкувала. Навпаки, відчувала злість на всіх, хто, на її думку, відібрав у неї нормальне життя: батько позбавив дитинства, Павло украв її молодість. Олена, не криючись, навмисне гримнувши дверима, зайшла в спальню. Павло сидів біля вікна, повернув до дружини почервонілі від безсонної ночі очі. -Я хвилювався, - тихо промовив. -Чого б то? Я ж не маленька. Олена, щоб не лягати до чоловіка, пішла на кухню. Поставила варити сніданок, але думки літали десь далеко. Вона, ще й досі відчувала на собі Денисові руки, вуста, його п’янкий аромат, згадувала ту пристрасть, яка заволоділа ними обома… Увечері запросила подружок в гості, щоб ті «випросили» її в Павла на дискотеку. Чоловік зболеним поглядом кинув на жінку і якось приречено мовив: іди. Маючи від природи спокійну вдачу, він, звичайно, дуже переживав, розуміючи, що його юна дружина – молоде невигране вино, і треба час, щоб воно стало зрілим. Павло поглянув на відривний календар. Середина липня. Треба набратися сил ще на півтора місяці, доки дівчата у вересні роз’їдуться по своїх інститутах. І тоді вони з його Оленкою заживуть, як\nраніше. Та не так сталося, як гадалося. Дівчата поїхали на навчання, а Олена наче з цепу зірвалася. На Павла не зважає – гуляє до ранку. На Миколку теж – нуль уваги. Батько приходив, пробував дочку утихомирити – навіть кулака за старою звичкою спробував був підняти – та де там! Олена зробилася сама не своя – очі оскаженіли, кричить: « Тільки-но спробуй, удар, онука сам виховувати будеш!» Старий плюнув і посунув з двору, сказавши, що більше його ноги тут не буде. Один Бог знає, що довелося пережити Павлу: насмішки сусідів, прокльони жінок, із законними чоловіками яких крутила романи його Олена. А ще безсонні ночі біля ліжечка сина, на якого, мабуть, через гріхи матері, як з відра, посипалися хвороби. Павло вже вивчив напам’ять усі антибіотики, багато знав про народні засоби і навчився безболісно робити малому уколи. Минали роки, а Олена дедалі більше втрачала голову. Миколці виповнилося 6 років, як у дім постукала біда. Олена на день народження сина поїхала з черговим коханцем на храм у сусіднє село. Там, як годиться, випили добряче й закусили. А коли поночі поверталися додому, злетіли з траси. Добре, що на храм і зараз їде багато людей, до десь через півгодини храмувальники, які їхали до міста, викликали міліцію. Водій помер на місці, а Олену, яка не приходила у свідомість, забрала швидка. Струс мозку, відкриті переломи кінцівок, понівечене обличчя. А головне – пошкоджений хребет. Майже два місяці в лікарні, з голови до ніг закута в гіпс. Дивлячись збоку, можна було б подумати, що на ліжку лежить манекен. Лише сльози, що стікали по обличчю (хоча скоріше по тому, що від нього залишилося), свідчили, що це людина. Павлусь не відходив від дружини. Годував з ложечки домашнім супчиком, міняв білизну, доглядав за нею, як за дитиною. Чув за своєю спиною історії з їхнього сімейного життя, бачив осудливі погляди, але не зважав. Знав, що Миколці потрібна мама – і все. Через три місяці забрав Олену додому. Віз через усе місто на інвалідній колясці. Заспокоював, говорячи, що у них все буде добре, що втрьох вони сильні і переможуть усі негаразди. Олена дивилася на чоловіка іншими очима. Він був тепер для неї найдорожчою людиною у світі. Як вона не помічала раніше, що в нього такий ніжний погляд, такі м’які долоні, а он уже й перша сивина з’явилася. - Це я посріблила йому скроні, - подумала. Рік Павлусь розривався між роботою, сином-першокласником, домашніми справами і хворою дружиною. Правдами й неправдами добився для Олени путівки в санаторій в Хмільник, де лікують опорно-руховий апарат. І завдяки Павловому коханню й турботі Олена видужала. Загоїлися рани не тільки на тілі, але й у душі. Подружжя вирішило розпочати сімейне життя з чистого листа. І вийшло! Народила Олена чоловікові ще одного сина і наполягла, щоб назвати його Павлусем – як тата. Щоб виріс хлопчик таким же добрим, спокійним і порядним, як батько. …Сусіди часто виглядають з-за паркану, коли йде ця родина вулицею. Павло тримає Олену під руку (бо після тієї аварії жінка кульгає), другою рукою котить поперед себе коляску з малим Павлусем. Миколка йде поважно з портфелем (уже третьокласник!) біля матері. Щось тихо гомонять між собою. Видно, як Павло закоханими очима дивиться на дружину, посміхається їй ніжно, незважаючи на те, що обличчя жінки вкрите страшними шрамами. Павло, як і раніше, працює електриком. Руки має золоті, то щовечора десь підробляє, аби копійчину яку додому принести. Олена за дітьми доглядає, город обробляє. Не чути з їхнього двору ні крику, ні сварок. - Отака вона, всеперемагаюча любов, - шамотить беззубим ротом баба Уляна, яка й переповіла мені цю бувальщину. Світлана ЖУКОВА, м. Прилуки.\nСЕРЕДІВКА БУЛА СЛОБОДОЮ В сиву давнину річка Перевід була суднохідною. Невеликі лодії\nзаходили і до її притоки Мийки, яка ще в минулому столітті чарувала своєю чистоводицею. Мийка щовесни збирала прозорі води з рухливих струмків, на яких і понині красуються гігантські явори і плакучі верби. Кожен, хто потрапляв у цей земний рай, ставав учасником сформованого природою оркестру і, потім, грав в унісон життєву, неповторну арію. Ці мальовничі місця, заселені здавен і, можливо, ще з часів Київської Русі на зразок сусіднього Держикраю. Адже посеред Мийки ще зберігся невеличкий рукотворний острівець, який середівчани називають «круг». Юрби хлопчаків, які бігають сюди утамувати літню спрагу, часто потерпають від замулених черепків. То ж археологам і краєзнавцям є на чим працювати. Серед селян побутує легенда, що село було назване від імені його засновника козака Середи - військового товариша найстарішої на той час Биківської козацької сотні, створеної ще у 1616 році. Досліджуючи історичні матеріали, які б підтверджували чи спростовували легенду, більше схиляюсь до її правдивості. Січових козаків в цих місцях з 1585 року почав осаджувати Константин Острожський згідно реформи Баторія з «вольностями, правами і привілеями козацькими». В архіві давніх актів Варшави вже 400 років на пожовклому аркуші латинськими літерами записані прізвища першого реєстру козацького полку 1581 року. В цьому реєстрі двісті двадцятим зазначений козак Семен Середа. Його син Григорій Середа козацький словесник Запорозької Січі, відомий в історії Києва, як заступник православ’я від дій Видубицького ігумена Антонія Грековича, який примушував міських священиків до підпорядкування уніатському митрополиту. Війт і бургомістри Києва звернулися за допомогою до козаків запорозьких. До Києва прибув Григорій Середа зі своїми товаришами, запорізькими козаками. Він 20 березня 1610 року записав в Київські міські книги протест проти Антонія Грековича. У протесті від імені всіх козаків заявлялося, що вони, за прикладом князів, панів, лицарства і шляхти Київської землі, будуть непохитно стояти за свою православну релігію і православне духовенство. На противників православ’я вони повстануть, а про те, що трапилося в Києві донесуть всьому запорозькому війську. Григорій Середа учасник першого козацького повстання під проводом Тараса Трясили. Після укладення 8 червня 1630 року в Переяславі перемир’я, замість Трясила було обрано Тимоша Орендаренка, а козацький реєстр збільшено до 8000 козаків. Григорій Середа потрапив до реєстру в складі Биківської сотні Леська Лютая. Гетьман Т.М.Орендаренко нових реєстровиків, наділяв земельними наділами. Так на роз’їзному шляху між Ніжином і Переяславом в червні 1630 року з’явилася козацька слобідка з гарною назвою Серединська. Григорій Середа брав участь у визвольній війні 1648-1654 років. За документальними даними в 1640-1650 роках біля Серединської слободи проходили, бої між українськими козаками та шляхтою і Григорій Середа більше всього похований в одному із курганів, що височіють між Середівкою і Олексіївкою. Тільки після проведення досліджень археологами багато що в історії села може роз’яснитися, але давня легенда села з гордістю переказується з вуст у вуста, віддаючи шану фундатору і відважному козацькому лицареві. В подальших письмових джерелах Серединська слобода згадується в 1670 році. Вона зазначена і в Рум’янцевськім описі 1765-1769 року в складі Басанської сотні. Землевласниками села були К.Г. Розумовський, поміщиця Лівен та пан Васильчиков, який жив у с. Середівка. У пана Васильчикова був управитель з хибким прізвищем Краман, який за національністю був німцем, і до селян ставився дуже жорстко. У 1787 році за графа Кирила Розумовського, село налічувало 197 душ чоловічої статі. Після смерті Розумовського у 1803 році хутір перейшов до його сина Андрія, який жив за кордоном у місті Відні. Там він побудував кілька репрезентативних будов і спричинив занепад своїх маєтків в Україні, які потім перейшли до Скарбу. З 1859 року слобідка зростає, стає селом і переходить у власність князя В.О. Васильчикова. В той час село налічувало 97 дворів і 516 жителів, приписаних до парафії Аркадіївської церкви. У 1861 -1866 роках селяни Середівки були підпорядковані Миколаївському Волосному правлінню тимчасово зобов’язаних селян. Після реорганізації волостей з 1867 Середівка увійшла до Гнилицької волості 3-го стану. В 1881 року в Середівці уже мешкало 1388 осіб, які займалися землеробством і виноградарством. З 1886 року в селі налічувався 261 двір селян-власників, всього 267 хат і 1522 жителі. З 1873 року в селі засноване земське початкове однокласне училище, діяв шинок. 2 крамниці, кузня, 30 вітряків, 2 олійниці, цегельний і вівчарний заводи, гуральня. У 1908 році населення села збільшилося до 2271 осіб, а з 1910 року налічувалося уже 419 господарств в яких мешкало 6 козаків, 417 селян, четверо євреїв, двоє непривілейованих. Всього налічувалося 2453 особи і у тому числі 22 теслярі, 27 кравців, 15 шевців, 2 столяри, 8 ковалів, 2 слюсарі, 1 чинбар, 180 ткачів, 52 поденники, 9 займалися інтелігентними справами та 160 іншими неземлеробськими заняттями. Все інше доросле населення займалося землеробством, обробляло 2288 десятин придатної землі. У земському початковому однокласному училищі в 1912 році навчалося 117 хлопчиків і 44 дівчинки. На початку XIX століття в селі була заснована економія, споруджені фільварки в Олекині (колишній хутір між Середівкою та Олександринівкою). Там знаходилися кінний та вівчарний заводи. Були викопані ставки в хуторі Великій Олексіївці та в Куті для мийки овець перед стрижкою. Економія мала винокурню, а поруч з нею відгодівельний пункт для волів. Землі села пролягли від села Миколаївки на 12 км до села Петрівки. У кінці XIX ст. частина земель належала княгині О.О. Лівен. Поруч з хутором Велика Олексіївка вона збудувала фільварки і заснувала село Малу Олексіївку заселену в 1908 році селянами з різних сіл. До 1917 року в Середівці проживав один поміщик, один священнослужитель, 20 заможних селян, 100 середняків, а решту населення складали незаможники. Коли наприкінці січня 1918 року в Прилуках був організований Краснощоком загін Червоної армії, до нього влилися добровольці-незаможники Середівки. Вони брали активну участь у боротьбі з німцями та денікінцями, а у квітні 1920 року створили комітет незаможних селян. У 1923- 1930 роках з правого боку притоки Мийки біля Середівки розпочалось будівництво хутора, якому спочатку дали назву Середівка Нова, (нині масив). Середівка Стара лишилась центром сільради. У ній в 1925 році налічувалося 459 дворів з 2153 жителями, а вже в 1930 році населення зменшилося до 441 дворів і нараховувало 1994 жителів. Хутір Середівка Нова, навпаки, зростав. У 1925 році там налічувалось 140 дворів з 665 жильцями, а в 1930 році 135 дворів з 710 жителями. Середівка Стара і Нова були об’єднані в одне село Середівка в якому до 1932 року проживало 2800 осіб. Слід зазначити, що досліджувати історію села Середівки не просто. Вона входила в склад Биківської, Яготинської та Басанської сотень Переяславського полку. Вона була у складі Козелецького повіту (17821802), Прилуцького повіту (1802-1923), Турівського району Прилуцького округу (1923-30), Згурівського району (1935-62 ), Яготинського району ( 1963-85), і повернута до Згурівського району в 1986 році. Тому якісь події з її історії лишаються ще не вивченими. Володимир ПРОЦЕНКО.