ВЛАДА І ЛІТЕРАТУРА: Останній гетьман України: уроки самостійності і міражі федерації | Видавництво - Книгарня - Освітній центр\nВЛАДА І ЛІТЕРАТУРА: Останній гетьман України: уроки самостійності і міражі федерації\nСеред очільників боротьби за незалежність України у ХХ ст. особливе місце займає постать Павла Петровича Скоропадського. За інших історичних обставин його могли б уславлювати як героя, він міг би користуватися глибокою шаною на кшталт Ю. Пілсудського у Польщі чи К. Маннергейма у Фінляндії. Адже у неймовірно складних умовах 1918 року, ставши гетьманом України, і перебуваючи при владі всього сім з половиною місяців, він зробив неймовірно багато для створення дієздатної української держави.\nПавло Скоропадський – одна з найбільш суперечливих постатей в історії України: і досі не стихають дискусії щодо оцінок його як політичного і державного діяча. Найбільш палкі суперечки точаться довкола грамоти П. Скоропадського про федерацію України з Росією від 14-го грудня 1918 року.\nЧи був цей акт виявом його особистих переконань, чи став наслідком політичних розрахунків і зовнішніх обставин? Зрештою, ким вважав себе гетьман у 1918-му: будівничим української держави чи прибічником «єдиної і неподільної» Росії?\nІсторики поділяють життя Павла Скоропадського на два періоди: перший (до 1917 року),коли він вірою і правдою служив Російському престолу, залишаючись при цьому українцем, та після 1917 року, коли він поступово перейшов на шлях служіння українському народу, Українській державі. Спочатку – як військовий, полководець, потім – як керівник держави, і.нарешті, – як політичний і громадський діяч. Я виділив би ще й третій перід: діяльність гетьмана в екзилі, коли він став одним з лідерів та ідеологів монархічного гетьманського руху.\nНародився майбутній гетьман 15 травня 1873 року в німецькому куротному місті Вісбадені в родині офіцера Російської імперії Петра Скоропадського. де його мати, Марія Андріївна Скоропадська (Миклашевська), проходила курс лікування\nЗа історичними джерелами рід Скоропадських має глибоке коріння. Перший відомий пращур – Федір Скоропадський – виходець із західно-українських земель – оселився в Умані. Він брав активну участь у національно-визвольній війні на чолі з Богданом Хмельницьким і героїчно загинув у битві з поляками під Жовтими Водами. Внук Федора – Іван Скоропадський – гетьман України у 1709 – 1722 роках. Відомий представник роду Іван Скоропадський – полковник Стародубського полку, обраний в кінці 1708 року гетьманом тими козаками. які не пішли за Іваном Мазепою. Прапрадід П. П. Скоропадського – Яків Михайлович Скоропадський – був останнім в історії козацької Гетьманщини генеральним бунчужним за роки гетьманства Кирила Розумовського.\nБатько останнього гетьмана – Петро – відзначився на військовій службі, мав звання полковника, працював у комісії зі скасування кріпацтва.\nШлюбами Скоропадські були пов’язані з такими відомими і впливовими родинами України як Апостоли, Гамалії, Кочубеї Лизогуби, Міклашевські, Полуботьки, Розумовські, Тарнавські.\nШляхетний рід Скоропадських упродовж кількох століть відігравав провідну роль у вітчизняній політиці та культурі.будучи поєднаний зі славетними династіями України і Європи. Павло Скоропадський та його син Данило – безпосередні нащадки – в жіночих лініях – старих великокняжих династій Рюриковичів та Гедимоновичів і через них панівних династій Візантії, Великобританії, Швеції, Литви, Росії, Фінляндії.\nМати майбутнього гетьмана Української держави, Марія Андріївна Міклашевська (1839-1901), народилася в родині багатого українського поміщика і промисловця з козацького роду Андрія Михайловича Міклашевського (1801-1895), засновника знаменитої Волокитинської порцелянової мануфактури, який був одружений з донькою камергера Олександра Дмитровича Олсуфьєва (1790-1853), Дарією Олександрівною Олсуфьєвою (1818-1848). Марія Андріївна сама належала до старовинного українського роду, який веде початок від Великого князя Київського Мстислава, сина Володимира Мономаха, а також від українсько-литовського князя Гедиміна.\nПерші п’ять років життя майбутній гетьман провів за кордоном під опікою гувернантки і розмовляв лише німецькою мовою, яку засвоїв від своєї бабці — Єлизавети Петрівни Скоропадської-Тарнавської. Дитинство його промайнуло у родинному маєтку в Тростянці Харківської губернії. В садибі Скоропадських зберігалася унікальна колекція предметів української старовини, раритетні книги та рукописи,.. Тарас Шевченко, який товаришував з дідусем Павла Скоропадського – предводителем губернського дворянства Іваном Михайловичем, часто гостював у Тростянці. Тут Кобзар вивчав документи, зібрані кількома поколіннями Скоропадських, про епоху Гетьманщини.\nВеликий вплив на Павла, – крім дідуся, – мав історик-аматор Петро Якович Дорошенко (1857-1919), який очолив у червні 1918 р. Головне управління у справах мистецтва і національної культури Української держави\nТітка Павла Петровича, дочка Івана Скоропадського, Єлизавета Мілорадович, за часи заборони на українське друковане слово фінансувала українські видання і була одним із засновників 1873 року «Наукового товариства ім Тараса Шевченка» у Львові, а з 1878-го очолювала Полтавське філантропічне товариство. Українофілами були батько й дідусь майбутнього гетьмана.\nНе слід однак забувати, що Павло Скоропадський належав до російських аристократів, пращури якого зробили кар’єру в Російській імперії. До того ж, Україна в ті часи була лише частиною великої російської держави. Відтак, на розвиток його особистості впливали дві культури: російська й українська, що й позначилося пізніше на його керівництві Українською Державою.\n1885 року передчасно помер батько Павла, Петро Петрович Скоропадський, і життя родини різко змінилося.\nПеред підлітком постало завдання: обрати собі шлях у житті. Родинні традиції спонукали стати військовим.\n1886 року сім’я Скоропадських покидає Тростянець і переїзджає до Петербурга.\nПісля аудієнції матері, Марії Андріївни, в Олександра ІІІ імператор призначив Павла «пажем височайшого двору» до Пажеського корпусу, закритого привілейованого учбового закладу для дітей з родин аристократії, Цей заклад давав знання не тільки за середню, а й за вищу освіту Навчання військовій справі та наукам поєднувалося з придворною службою.\nПісля закінчення Пажеського корпусу 1893 року, П. Скоропадський отримав звання корнета і став офіцером Кавалергардського полку, виконуючи обов’язки командира ескадрону. У вільний від служби час він багато подорожував країнами Європи та Близького Сходу, розширюючи кругозір, набуваючи нові знання. Зокрема, у Парижі П. Скоропадський відвідував лекції у знаменитій Сорбоні\n11 січня 1898 року Павло Скоропадський одружився з Олександрою Дурново, дочкою генерал-лейтенанта Дурново, рід якої веде початок від сина Ярослава Мудрого Святослава). Згодом у подружжя народилися дві доньки, Марія та Єлизавета, та три сини – Петро, Данило та Павло.\nПід час російсько-японської війни 1904-1905 рр. Павло Скоропадський командував 5-ою сотнею Читинського козацького полку Забайкальського козачого війська. За мужність та героїзм був нагороджений Золотою Георгієвською зброєю та чотирьма орденами.\nУ грудні 1905 року імператор Микола ІІ призначив П. Скоропадського своїм флігель-ад’ютантом. а в квітні 1910 року він став командиром 20-го драгунського Фінляндського полку. Через рік П. Скоропадський отримав командування Лейб-гвардії Кінного полку, а в травні 1912 року йому було присвоєно звання генерал-майора.\nНа початку Першої світової війни, 6 серпня 1914 р. Лейб-гвардії Кінний полк генерала Скоропадського відзначився у бою під Краутишкеном, за що його було нагороджено вищою нагородою за хоробрість і героїзм – орденом Святого Георгія 4-го ступеня. Невдовзі П. Скоропадського призначають командуючим 1-ї Гвардійської кавалерійської дивізії. У 1915 році ця дивізія зупинила наступ військ фельдмаршала Гінденбурга біля Західної Двіни. Влітку 1916 року П. Скоропадському присвоєно звання генерал-лейтенанта.\nУ січні 1917 року П.П. Скоропадський став командиром 34-го корпусу. який займав позиції на Південно-Західному фронті на Волині. Тут його зустріла звістка про Лютневу революцію та зречення царя. У революційному хаосі, що охопив суспільство й армію, П. Скоропадському вдавалося у довірених йому частинах зберігати високу дисципліну та боєздатність.\nОсобиста мужність, вміле командування. розуміння вимог часу, козацьке походження, сприяли стрімкому зростанню популярності генерал-лейтенанта П. Скоропадського в армійських та суспільних колах України. У жовтні 1917 року в Чигирині, першій гетьманській столиці України, з’їзд Вільного козацтва, делегати якого представляли п’ять українських губерній та Кубань, обрали Павла Петровича Скоропадського гетьманом Вільного українського козацтва.\nРеволюційні події в Петрограді призвели до деморалізації армії та її поступової більшовизації. В Україні національний революційний рух навесні 1917 року очолила соціалістична Центральна Рада.\nБезлад, який панував у країні, викликав негативне ставлення до Центральної Ради з боку її союзників – німців та австрійців. Зростало невдоволення селянських мас. За таких обставин, громадськість стала схилятися до необхідності встановлення влади «міцної руки».\nУ середині березня 1918 року Павло Скоропадський затвердив опозиційну до Центральної Ради політичну організацію, сформовану з військовиків і землевласників, під назвою «Українська Громада» (згодом «Українська Народна Громада»), яка налагодила тісні контакти з Українською демократично-хліборобською партією В’ячеслава Липинського та Миколи Міхновського з метою зміни уряду й внутрішньо-економічної політики Центральної Ради. На хвилі незадоволення політикою Центральної Ради й німецьким окупаційним командуванням «Українська Народна Громада» розпочала підготовку до державного перевороту. На нараді 24 квітня з генералом Вільгельмом Ґренером, керівником німецького війська в Україні, (офіційно німецьке командування в цьому протистоянні зайняло нейтральну позицію), П. Скоропадський узяв на себе низку зобов’язань політичного та економічного характеру.\n29 квітня 1918 року в Києві Всеукраїнський з’їзд хліборобів одностайно проголосив Павла Скоропадського Гетьманом України. Того ж дня в Софіївському соборі архієпископ Никодим благословив нову владу, а на Софіївському майдані було проведено молебень. Україна була проголошена Гетьманською державою.\nУтворення Української держави означало рішучий поворот соціально-політичного і культурного розвитку України в напрямку західноєвропейської циваілізації з опертям на правове і духовне підґрунття. У «Грамоті до всього українського народу» зазначалося, що «права приватної власності, як фундаменту культури й цивілізації, відбудовуються в повній мірі». Інститут гетьманства розглядався не як засіб подолання чи ліквідації всіх інших політичних течій, а як засіб національної інтеграції. налагодження співробітництва між усіма класовими групами та організаціями.\nЗ приходом до влади П. Скоропадського розпочався новий період в історії української державності. На зміну республіканській соціалістичній демократії Центральної ради прийшла форма правління, близька до монархічної. В даному випадку цей політичний переворот «витяг з надр історії оту загублену нитку політичного розвитку українського суспільства, яка була штучно обірвана російським самодержавством» (Р. Іванченко). Українському народу близьким був спомин про козацьку державу і своїх гетьманів.\nФорму правління, запроваджену за П. Скоропадського, можна вважати як перехідну до президентської республіки. В заяві Ради Міністрів Української держави від 10 травня 1918 року зазначалося: «Гетьман не думає стати самодержцем. Назва Гетьман – це втілення в історичній національно-українській формі ідеї незалежності і вільної України».\nІдея сильної влади знайшла відображення в «Законах про тимчасовий державний устрій України» від 29 квітня. Замість назви «Українська Народна Республіка» була встановлена нова – «Українська держава».\nСимволом гетьманської влади став старовинний козацький герб «козака з мушкетом»; 17 травня атрибутом військового одягу був затверджений тризуб. Державну печатку, яка поєднувала «козака з мушкетом» і тризуб, розробив Г. Нарбут; був затверджений новий опис прапора Української держави. Ним стало полотнище з синьої та жовтої горизонтальних смуг (до Скоропадського синя смуга містилася знизу, жовта – угорі).\nВся повнота законодавчої та виконавчої влади належала Гетьману, який виступав як «найвищий керівничий всіх зносин Української держави з закордонними державами» і вважався «верховним воєводою української армії і флоту».\nГетьман призначав голову уряду; затверджував за поданням голови Ради Міністрів членів Кабінету; розпуск Кабінету Міністрів у повному його складі. Ці функції він мав виконувати тимчасово – «до виборів Сейму».\nП. Скоропадський прагнув сформувати дієздатний уряд, включити до нього фахівців, які добре знали свою справу і готові були служити Україні, хоча це було нелегко з огляду на те, що більшість українських діячів віддавала перевагу співпраці з більшовиками, ніж з «реакційним проросійським» урядом. Все ж П. Скоропадському вдалося залучити до співпраці таких визначних українських діячів, як Ф. Лизогуб, В. Дорошенко, В. Липинський, Д. Донцов, Д. Дорошенко, М. Василенко та ін.\nЗа сім з половиною місяців Гетьман зробив українське державотворення плідним та інтенсивним процесом, який охопив усі ділянки суспільного буття. За цей час Павло Скоропадський проявив себе творчим політичним діячем, який зумів розгорнути будівництво української держави у надзвичайно складній і суперечливій ситуації, утверджував незаперечні державно-правові і національно-культурні цінності.\n2 липня 1918 р. уряд затвердив Закон про громадянство Української держави. Приналежність до громадянства визначалась «нульовим варіантом», за яким «усі російські піддані, що перебувають на Україні під час видання цього закону, визначаються громадянами Української держави». На вибір громадянства відводився один рік. Закон встановлював умови, за яких набувалось українське громадянство. Закон забороняв подвійне громадянство. Кожний прийнятий в українське громадянство складав присягу на вірність Українській державі.\nДобре обізнаний з практикою державного управління царської Росії Павло Скоропадський розумів, що закріпити незалежність України всупереч деструктивним силам можна тільки тоді, коли буде створена боєздатна регулярна армія, державно-управлінський апарат, налагоджено дипломатичні стосунки з якомога більшою кількістю держав, відбудовано господарство, транспорт, зміцнено фінанси, буде забезпечене державне фінансування закладів освіти, науки та культури.\nБез золотого покриття було поставлено на тверду основу українську валюту. Гетьманський карбованець дорівнював за паритетом царському рублю. Бездефіцитний бюджет Української Держави дав змогу промисловості, транспорту і торгівлі працювати на повну потужність.\nЗначною мірою цьому сприяло створення дієздатного державного апарату. Дуже швидко було налагоджено роботу міністерств, відновлено адміністративний розподіл України на губернії і повіти, створено адміністративний губернський і повітовий апарат – староства.\nВнаслідок цього усі закони і розпорядження керівних центральних органів держави не залишалися суто декларативними актами, як це мало місце за урядування Центральної ради, а реалізовувалися набагато ефективніше на місцях.\nДуже складно відбувалося формування збройних сил Української Держави.\nЗа основу військового будівництва було взято проект, розроблений військовим відомством УНР. Однак цей документ не став практичним стимулом до створення регулярних збройних сил.\nГетьманат перевів творення української армії на реальний ґрунт. Вже наприкінці травня був розроблений законопроект про загальні засади військової служби, який відкидав станові принципи формування і забезпечував вільний доступ до військової освіти.\nБуло заплановано створення системи військових шкіл для підготовки офіцерів усіх родів військ, розпочато організацію Державної військової академії.\nВійськове будівництво ускладнювалося позицією командування австро-німецьких військ, яке побоювалося утворення в Україні сильної боєздатної армії..\nПолагодити справу будівництва української армії певною мірою вдалося під час зустрічі гетьмана з імператором Вільгельмом ІІ.\nП. Соропадський домігся передачі Україні захопленого німцями Чорноморського флоту. Все ж в добу Гетьманату будівництво українських збройних сил було введено в регулярне русло і ґрунтувалось на тодішніх новітніх військових досягненнях.\nЗовнішня політика Української Держави мала послідовно національно-державний характер. У її проведенні неабияке значення мали світоглядні позиції гетьмана та його зовнішньополітичні орієнтири. Зовнішньополітичний курс Гетьманату був однак жорстко регламентований умовами Брестської мирної угоди. Її дотримання було однією з умов, яку поставило перед П. Скоропадським німецьке командування, коли погодилося підтримати його прихід до влади.\nПершими визнали владу гетьмана де-юре Німеччина і Австро-Угорщина вже 2 червня 1918 р. Через кілька днів це зробили також Болгарія і Туреччина. Своїх представників прислали до Києва Данія, Персія, Греція, Норвегія, Швеція, Італія, Швейцарія. Це означало фактичне визнання України.\n4 вересня 1918 року гетьман здійснив свій перший (і останній) офіційний візит до Берліна. Внаслідок перемовин з кайзером Вільгельмом ІІ вдалося досягти низки домовленостей. Німеччина підтвердила свою підтримку самостійної Української держави, обіцяла допомогу в формуванні нової армії. В той же час гетьман зобов’язався провести повну українізацію уряду і дав згоду на проведення демократичних виборів до українського Сейму до кінця 1918 року.\nНімці однак контролювали зовнішню політику Української держави. Вони ставили перепони спробам українських дипломатів налагодити відносини з країнами Антанти та з нейтральними країнами. Попри все це гетьманату вдалося встановити дипломатичні відносини з країнами Центрального блоку. Розпочалися перемовини з Румунією, Фінляндією, Швейцарією, Данією, Швецією. Під тиском німців більшовицька Росія відрядила до Києва мирну делегацію і 12 червня 1918 року сторони уклали мирну угоду.\nУряд П. Скоропадського робив спроби налагодити контакти з США, Францією й Англією, але ці контакти виявили негативне ставлення країн Антанти до Української держави. Самостійність України вважалася політичною інтригою Німеччини. Дипломатичним представникам України було оголошено, що Україна є невід’ємною частиною Росії. Отож лідери Антанти продемонстрували повне нерозуміння об’єктивних причин утворення самостійної Української держави, що відіграло далеко не останню роль в її падінні.\nНавіть за таких жорстких умов гетьманському уряду вдалося досягти значних успіхів на дипломатичній ниві. Якщо в добу Центральної Ради Україну «де-юре» визнали лише держави – члени Четверного союзу, то в добу гетьманату до них додалися ще вісім Азербайджан, Грузія, Дон, Кубань, Польша, Фінляндія, Румунія і Швейцарія. «Де-факто» було встановлено відносини ще з вісьмома державами – Бельгією, Вірменією, Голандією. Грецією, Данією, Норвегією, Персією і Швецією.\nГетьман проводив активний зовнішньополітичний курс щодо включення до складу України українських етнічних земель, які перебували у складі більшовицької Росії, Польщі й Румунії (північних повітів Чернігівщини, західних і південно-західних повітів Воронезької та Курської губерній, Холмщини, Підляшшя, північної Бесарабії) та Криму.\nГетьман демонстрував виразні наміри включити до складу України Кубань, Крим, що були заселені значною мірою українцями, які не втрачали духовної та культурної спорідненості з метрополією.\nСпеціальні кошти виділялися Українською Державою на видання українських часописів на Кубані та на проукраїнську агітаційну роботу.\nГетьман висував завдання поширення геополітичного впливу України на широкому просторі т. зв. козацької території від Кавказького Причорномор’я до Каспію, до потужних анклавів українських колоністів, які простягалися довгою смугою аж до Тихоокеанського узбережжя.\nОднією з найважливіших проблем, які стояли перед Гетьманатом, було розв’язання земельного питання і проведення ефективної аграрної політики\nПроект земельної реформи, розроблений міністром земельних справ Володимиром Леонтовичем на початку листопада 1918 року, передбачав примусовий викуп державою всіх великих земельних маєтків, які належало розподілити між селянами за допомогою Державного земельного банку, у розмірі не більше 25 десятин землі на одне господарство.\nЗдійснення наміченої реформи иало дати потужний поштовх соціально-економічному розвитку України, забезпечити такий земельний устрій, основою якого ставали б заможні, самодостатні індивідуальні господарства, що вело б до утвердження економічно здорової, незалежної хліборобської верстви – відновленого козацтва, яке, спираючись на традиції вільного володіння землею і зброєю, було зацікавлене в існуванні інститутів приватної власності на землю і стабільної національної державності.\nДо безумовних здобутків гетьманської влади слід віднести значні успіхи в галузі культурного будіництва.\n10 червня відкрилися обов’язкові курси українознавства для вчителів. Був прийнятий закон про обов’язкове вивчення української мови і літератури, історії та географії України. В усіх державних установах та військових частинах були створені курси українознавства.\nВпродовж існування Гетьманату відкрито 150 гімназій, які фінансувалися державою. Для них були створені необхідні підручники українською мовою.\nЗнаменною подією стало заснування двох державних українських університетів у Києві та Кам’янці-Подільському, історико-філологічного факультету в Полтаві, який мав трансформуватися в університет. Українізовано Київський, Харківський та Одеський університети та Київську політехніку. Тут стали працювати кафедри української мови, літератури, історії та права.\nВершиною національно-творчої діяльності стало відкриття 24 листопада 1918 року Української Академії наук – найвищої наукової установи в Україні. Згідно зі статутом Академія складалася з трьох відділів – Історико-філологічного, Фізико-математичного та Соціальних наук. Первісний склад академіків визначав сам гетьман, а подальший – самі академіки. Першими академіками стали відомі вчені Д. Багалій, А. Кримський, В. Косинський та ін.\nПісля відмови Михайла Грушевського очолити Академію, гетьман призначив першим її президентом Володимира Вернадського, а відповідальним секретарем Агатангела Кримського.\nУся подальша діяльність означених закладів супроводжувалася державним фінансуванням, що дало потужний стимул для розвитку науки, освіти і культури, поновлювало національне життя конкретними досягненнями.\nБуло створено Головне управління в справах мистецтва та національної культури, яке очолив близький до гетьмана Петро Дорошенко.\nУ підпорядкувані Головного управління стали діяти Українська національна бібліотека, Національна галерея мистецтв, Національний оперний театр, Український історичний музей, Державна хорова капела, Державний симфонічний оркестр, Український національний театр під керівництвом П. Саксаганського, «Молодий театр» Л. Курбаса тощо.\nВ країні розгорнувся інтенсивний видавничий рух, це при тому, що єдиний український часопис «Нова Рада» за кілька місяців до утвердження Гетьманату нараховував усього 300 передплатників.\nСам гетьман так оцінював діяльність Української Держави в галузі культури: “В основі нашої діяльності в обсязі культурному ми керувалися принципом: прямуючи невпинно до створення нашої зовсім самостійної української культури, прямуючи до цілковитої українізації всього народного виховання, – робити це з найменшою шкодою для всяких культурних цінностей… Ми прямували не до механічного примусового прилучення людей до українства, але до хімічного розтворення неукраїнських елементів в українській стихії”.\nГетьман рішуче підтримав створення самостійної автокефальної церкви. На 2-ій сесії Українського Церковного собору 6 липня 1918 р була утворена Українська автокефальна православна церква на чолі з митрополитом В. Липківським Це означало повернення до національної церковної традиції України, штучно обірваної Москвою з 80-х рр. ХVІІ ст.\nНезважаючи на помітні позитивні зрушення в суспільному житті, гетьманський режим допустився фатальних прорахунків, а Павлу Скоропадському не вдалося надовго втримати владу. Гарантом стабільності в державі фактично виступала зовнішня сила – окупаційні війська Німеччини та Австро-Угорщини. Реставрація старих порядків Російської імперії, спроби повернути поміщикам землю, обов’язкова передача селянами врожаю у розпорядження держави, збільшення тривалості робочого дня на промислових підприємствах до 12 годин, заборона страйків – усе це сприяло формуванню опозиції. У липні-серпні 1918 року піднялася антигетьманська хвиля страйкового руху. У цей же час на Київщині, Чернігівщині та Катеринославщині активізувалася селянська боротьба проти окупантів та гетьманщини. Мали місце саботажі (вибухи й пожежі в Києві, Одесі тощо), атентати (вбивство фельдмаршала фон Ейхгорна) тощо, що спричинило репресії з боку гетьманського уряду й німецько-австрійської військової влади.\nРозпад Австро-Угорської імперії та листопадова революція 1918 р. в Німеччині ліквідували зовнішню запоруку стабільності гетьманської влади. З іншого боку, представники Англії, Франції, США та Італії обіцяли допомогу тільки за умови проголошення курсу на федерацію з білогвардійською Росією, який врешті-решт, як і новий (з листопада 1918 року) проросійський кабінет міністрів Сергія Гербеля, виявився самовбивчим для Гетьмана.\nЧерез політичні розбіжності розколовся кабінет міністрів Гетьмана. Намагаючись розрядити атмосферу, Павло Скоропадський 14 листопада1918 року підписав Грамоту-маніфест до українського народу, яким фактично відмовився від ідеї побудови незалежної України на противагу розбудові Всеросійської федерації, складовою частиною якої повинна була стати Україна. Цим Гетьман відвернув від себе українців, але не привернув російські кола.\nБезсумнівно, цей крок відображав політичні переконання П. Скоропадського у 1918 р.\nУ федерації, до складу якої мала увійти й Україна, гетьман вбачав не лише порятунок Росії й України від більшовизму, але й запоруку їхнього державного буття.\n“Россия может возродиться только на федеративных началах, а Украина может существовать, только будучи равноправным членом федеративного государства,” – писав П. Скоропадський у своїх «Спогадах».\nВиходець з відомої шляхетської родини, генерал-лейтенант російської армії і колишній флігель-ад’ютант останнього російського царя Николая II, був насамперед військовою людиною.\nУ спогадах П. Скоропадський зізнався, що був вихований на російській культурі й тому зовсім не відчував ворожості до Росії:\n“Я хотел Украину, не враждебную Великороссии, а братскую, где все украинские стремления находили бы себе выход. Тогда фактически эта искусственно разжигаемая галичанами ненависть к России не имела бы почвы и в конце концов исчезла бы вовсе”.\nУсвідомлюючи свій зв’язок з Україною, П. Скоропадський все ж мислив категоріями російської державності й поділяв ідею федерації України з Росією. Він вважав, що лише союз між цими державами забезпечить їх державне існування:\n“Я не скрываю, что я хочу лишь широко децентрализированную Россию, я хочу, чтобы жила Украина и украинская национальность, я хочу, чтобы в этом теснейшем союзе отдельных областей и государств Украина занимала достойное место и чтобы все эти области и государства сливались бы в одном могучем организме, названном Великая Россия, как равные с равным”.\nП. Скоропадський не міг не рахуватися і з позицією Берліна, завдяки підтримці якого він фактично опинився при владі. Німецькі правлячі кола вважали, що наразі Україна має існувати як незалежна держава, тож гетьман та його уряд назовні демонстрували саме таку позицію.\nУкраїнські соціалістичні партії скористалися міжнародною ситуацією та розколом суспільства в державі. 15 грудня 1918 року війська Директорії під командуванням С. Петлюри увійшли до Києва. В цей день гетьман П. Скоропадський зрікся влади і перейшов на нелегальне становище. Деякий час він переховувався в місті у друзів. А потім переїхав з родиною до Німеччини й оселився в Берліні. Й буквально по гарячих слідах став писати «Спогади» книгу, яка є не лише цінним історичним джерелом, але яка має безумовні літературні достоїнства.\n1929 року за наполяганням своїх друзів-емігрантів П.П. Скоропадський повернувся до активного політичного життя й очолив «Український союз землевласників-державників, що його організували філософ, історик, політолог В. Липинський та суспільно-політичний діяч правого спрямування С. Шемет. У 20-і роки початку 30-х рр. філіали цієї організації діяли в Німеччині, Австрії, Чехословаччині, Польщі, Франції, США, Канаді і навіть в Китаї та Маньжурії.\nКолишній гетьман всіляко сприяв організації в 1925 році Українського наукового інституту при Берлінському університеті. В цьому інституті, який став справжнім центром української науки і культури в еміграції, там працювали такі великі вчені як історик Дмитро Іванович Дорошенко і філософ Дмитро Іванович Чижевський.\nНе приймаючи нациської ідеології, П.П. Скоропадський напередодні Другої світової війни відправив до Великобританії сина Данила, в якому вбачав продовжувача своєї справи. В роки війни П. Скоропадський використовував свої зв’язки з представниками німецького генералітету для надання допомоги українським діячам, яких переслідували нацисти. Завдяки йогго зусиллям з німецьких концтаборів були визволені А. Мельник, С. Бандера, Я. Стецько та інші українські емігранти, націоналістичні переконання яких він сам не поділяв.\nМонархію в українській версії Україна втратила 16 квітня 1945 року під час бомбардування станції Рлатлінг поблизу Мюнхена. П. Скоропадський був смертельно поранений. Через десять днів, 26 квітня він помер у госпіталі католицького монастиря Метлен на руках у своєї дочки Єлизавети. Коли війна закінчилася, родина Скоропадських перевезла його останки до Оберсдорфу, на цвинтарі якого спочивають всі Скоропадські.\nСправу П. Скоропадського продовжив його син Данило, інженер за освітою. Коли в 1957 році він несподівано помер, майже ні у кого не було сумнівів у причетності до цього агентів радянських спецслужб.\nУ «Спогадах» П. Скоропадського немає нав’язливої ідеї про богообраність роду Скоропадських або монархії, що передається у спадок. Закон про спадкоємнсть, розроблений і затвердженй П.П. Скоропадським, передбачав саме «обрання нового гетьмана» на випадок смерті попереднього. Лідер Другого Гетьманату виходив з переконання, що «стара історія України сповнена різноманітних ускладнень саме тому, що зі смертю гетьмана не було влади, починалися партійні чвари з приводу виборів нового гетьмана, обрання якого зазвичай приводило до повної анархії».\nВ еміграції Павло Скоропадський остаточно відмовився від ідеї про федерацію України з Росією. Проте політичні опоненти – насамперед з ОУН – все одно дорікали йому за брак патріотизму.\n“Вони більше 15 років утовкмачують у голови своїх читачів, що я прибічник москалів, що я проти самостійної України, – писав Скоропадський у січні 1938-го. – Коли на перших порах деякі мої політичні кроки, може, й могли помилково давати привід обвинувачувати мене в якихось російських симпатіях, то зараз, після всього того, що я пережив завдяки своєму українству, подавати загалові все ті ж доводи для поборювання мене – це вже максимум бездарності й неймовірна глупота”.\nТут варто нагадати, що ще 1917 року Скоропадський писав дружині: «Я хочу стати українцем». Є всі підстави вважати, що він мав на увазі не «етнічну» складову (в цьому сенсі українцем гетьман завжди себе відчував!), а політичну. Оце й є особливо актуальним для нас.\nДосвід існування Української держави у 1918 році цінний тому, що він по-перше глибоко пов’язаний з історичною традицією обрання Павла Скоропадського на з’їзді хліборобів гетьманом держави, засвідчило життєвість історико-політичних традицій України. До влади в країні прийшов нащадок старовинного козацького роду – Павло Скоропадський.\nОднак трагічна відсутність єдності національно-демократичних сил, істинного патріотизму чи свідомості не дала змогу поставити державні інтереси вище партійних, групових, заважала успішному подоланню труднощів у розбудові незалежної української держави.\nГетьман залишив корисний досвід в галузі зовнішньої політики. Він справедливо вимагав врівноваженої не тільки внутрішньої, але й зовнішньої політики, як по відношенню до Росії, так і до інших країн. Це варто враховувати й зараз при вирішенні проблем як українсько-російських відносин, так і внутрішньої політики, зокрема розв’язання національного питання.\nЩоб зрозуміти феномен гетьмана Скоропадського, слід порівняти його з товаришем по службі в імператорській лейб-гвардії Карлом Густавом Маннергеймом – творцем фінської армії, фінським державним лідером, під керівництвом якого Фінляндії вдалося вирватися з Російської, а потім і з більшовицької імперії. І дуже характерним є те, що Скоропадського у нас приймали як чужорідне явище. Так само Маннергейм для фінів був шведом, який до ладу не знав фінської мови, але він був патріотом Фінляндії, коли вона утворилася. У цьому контексті можемо краще зрозуміти саму природу, соціальну й культурну, влади Скоропадського у 1918 році.\n“Вирваний із звичного русла життя російського дворянина світовою війною і революцією, волею долі він був поставлений на чолі української держави. Російський офіцер, який чотири роки воював з німцями, в останній рік війни він змушений був опертися на їхню допомогу, залишаючись переконаним у перемозі Антанти. Не будучи демократом і сповідуючи консервативні погляди, він прагнув залучити до будівництва стабільної української держави найширші верстви, незалежно від їхнього соціального і національного походження. Логіка державного будівництва змусила його захищати українські інтереси, навіть якщо його влада опиралася на німецькі багнети, а більша частина міністрів говорила і думала по-російськи”.\nЯ. Грицак «Нарис історії України формування модерної української нації XIX–XX ст.»\nР. Гартшорн, відомий американський географ, професор, основоположник поведінкової географії вважав, що цілісність держави в новітній час вже не може бути забезпечена одним державним апаратом, яким би організованим і ефективним він би не був. Її можна досягти лише за рахунок державної ідеї, яка існує в чуттєвій сфері населення певної країни. Якщо населення ототожнює себе з цією державою, вважає необхідним об’єднуватися і підтримувати різні групи людей в усіх її куточках, вона залишиться єдиною. Серед чинників такого об’єднання головним Р. Гартшорн вважав НАЦІОНАЛІЗМ.\nПавло Скоропадський із запізненням зрозумів, що так і не був прийнятий тим російським світом, з яким він підписував федерацію.\nЯк відомо, «немає пророка в своїй вітчизні». Це в повній мірі можна віднести до Павла Скоропадського, людини, яка так і залишилася не сприйнятою своїм народом.\n«Спогади» П. Скоропадського, як літературний твір, є складовою частиною його загального портрету як політичного діяча, правителя, людини. Їх формат нагадує лонгрід з соцмереж: відредагований, але повний неточностей у термінології чи авторської лексики, вкрай суб’єктивний, хоча в той же час живий, справжній, особистий.\nЦікавості додає «свіжість» написаного – гетьман почав писати «Спогади» одразу через 2 місяці після усунення від влади, коли всі емоції ще не охололи, світоглядні позиції не змінилися, образи ще не поминули.\nПавло Скоропадський багато уваги приділяє опису хаосу, у який була занурена країна, безкінечно критикує як ліві так і праві течії.\nНа відміну від більшості тогочасних діячів, він намагався дотримуватись центристських поглядів і будувати державу не за національною, а, швидше, за територіальною ознакою. П. Скоропадський мав яскраво виражену упередженість щодо «галицийских украинцев» та щиро симпатизував російській культурі, вважаючи її невіддільною від української, оскільки українці доклали руку до її розвитку. В той же час, він наголошував, що «Україна вже однозначно буде, «українське питання» не можна ігнорувати, а пригнічення її Росією має скінчитись».\nАвтор спогадів мимоволі торкається проблемних тем українського суспільства, які були актуальні на початку минулого століття: і гаряче обговорюються нині, зокрема:\n* місце російської культури в політичному і суспільному житті, способи українізації;\n*європейський чи азійський напрямок;\n*територіальний статус Криму.\nДруга частина (післямови та пояснення) додають ясності написаному і заповнюють більшість білих плям першої частини, надають короткі біографії та характеристики згаданих осіб, геополітичну ситуацію тощо. В загальному, врівноважують очевидно суб’єктивну першу частину і приводять до ладу думки.\n«Спогади» Павла Скоропадськогго нам, сьогоднішнім українцям, корисно читати якщо ми хочемо:\n* пізнати Україну та тодішніх українців.;\n*познайомитись з альтернативою Петлюрі/Грушевському/Винниченку;\n* зрозуміти чому ж не вдалося втримати незалежність у 1917-1921 роках.\nКнига «Спогади» цікава з двох питань. Найперше, вона лозволяє зрозуміти, з якими проблемами доводилося мати справу очільнику Української держави. А друге, ким же насправді був Ясновельможний пан Гетьман.\nСкоропадський неоднозначна особистість в нашій історії, він практично став українським Піночетом. Він мав помірковані погляди, ставши Гетьманом всея Україн за сім з половиною місяців створив дієздатну державу.\nСпогади цікаві з точки зору української історіографії, зокрема, й для тих, хто цікавиться проблематикою громадянської війни. Вони розкривають особу Павла Скоропадского, увиразнюють його портрет, як поміркованого політика, шукача компромісних рішень між Заходом і Сходом, що дозволяє переборювати заангажований погляд на нього як залежну фігуру, якою управляли німці.\nЦе чудова книга для тих, хто прагне глибше зануритися в українську історію, яка не те. що не втратила свою актуальність, а й гостро перегукується з нашим сьогоденням. Перша частина книги – власне автобіографія Скоропадського за період 1917-1918 – дозволяє відчути атмосферу минулих буремних часів, пропущену крізь призму відчуттів конкретної людини.\nДруга частина – органічно доповнює першу і являє собою всебічний аналіз життя і дій Скоропадського істориками. Різних поглядів та уподобань дає відповіді на прогалини і нестикування в автобіографії, а також ставить нові запитання, відповіді на які для кожного читача будуть свої.\nНазвати «Спогади» об’єктивними на всі сто відсотків, звісно, неможливо. Але й суб’єктивними теж ні. Мемуаристика, близька до публіцистичної літератури, не може апріорі висвітити всі проблеми, всі питання хоч в якомусь сенсі правдиво. Сам Скоропадський вважав, що він зробив практично максимум з того, що було можливим в тій політичній обстановці. Тим не менш, навіть неозброєне око помітить той антагонізм, що переслідував пана гетьмана.\nВраховуючи суб’єктивність написаного цікаво знати, що і як робилося у цей період, а також довідатися про оцінки Павлом Скоропадським своїх сучасників, тогочасного стану України, її майбутнього. При чому, чимало його спостережень перегукуються із сьогоденням.\nНам, українцям, якщо ми бажаємо успішного розвитку нашої країни, не слід односторонньо підходити до діяльності гетьмана. П. Скоропадский і сам згодом визнав свої помилки, радикально поміняв свої погляди.\nПравління гетьмана – однозначно не історія суцільних провалів, а низка вражаючих у тодішніх умовах успіхів. Культурний дуалізм і спроби переконати «великоросів» погубили всі починання ясновельможного гетьмана. Адже він мав цілковито реальні шанси стати українським «батьком нації».\nЯк історичне джерело «Спогади» відіграють величезну роль. Попри неточності, протиріччя та деякі неприємні моменти з точки зору сучасного українця, вони містять надзвичайно цінну інформацію. не лише висвітлюють діяльність Гетьманату, але й допомагають реконструювати малоросійську свідомість, що панувала тоді в головах чи не усіх багатих людей України.\nУ «Спогадах» подана оцінка діяльності різних політичних блоків та особистостей одночасно у двох напрямах: проукраїнському та білогвардійському. Видно, що на момент написання книги гетьман ще не відійшов остаточно від політики «лавірування», чим і пояснюються такі його різні оцінки та намагання перебувати посередині політичних таборів.\n«Спогади» Павла Скоропадського висвітлюють епоху і діяльність автора з позицій поміркованого консерватизму, культурного і політичного елітаризму та аристократизму. Павло Скоропадський підходить до справи зі стратегічної, а, отже, динамічної перспективи професійного військовика-генерала.\n«Спогади» є чітким, відвертим, недвозначним описом розвитку найважливіших аспектів діяльності останнього українського гетьмана. Їх автор особливо наголошує на тому, що він хотів подати власне бачення подій свого часу так, як він сам їх розумів, а оцінка його доби – це справа майбутньої історичної науки:\n“Можливо, майбутнім історикам революції мої записки пригодяться. Прошу їх повірити, що все записане мною буде правильним, тобто я буду заносити так, як мені бачилось становище на даний час, а чи правильно я думав, чи неправильно — у цьому допоможе розібратися майбутнє”.


Квітковий магазин в Уманi. Доставка квітів та подарунків | 7Roses\nРегіон доставки: Умань\nВідмінний вибір квітів і подарунків від нашого салону в Умані\nПривітати рідних, замовити їм букет свіжих квітів від квіткового магазину в Умані\nПодаруйте його вашим рідним і коханим вiд нашаго квiткового магазину в Умані ! Пошліть букет свіжих квітів - такий подарунок доречний завжди і для будь-якої людини. Мамі, тітці, бабусі можна подарувати гарну квітучу кімнатну рослину, наприклад, квітучу орхiдею у кашпо такого рожевого кольору, або будь-якого iншого. Вы можете вибрати той, що вам подобається. Або навіть цілий набір таких рослин - різних за кольором і виду! А зібрані в квіткову композицію кімнатних рослин професійним флористом-дизайнером, вони справлять незабутнє враження! Крім того, доглядаючи і поливаючи їх потім, вас будуть кожен раз згадувати там, в Уманi, зі щасливою посмішкою і самими добрими почуттями!\nА в періоди між святами можна теж принести радість рідним людям в Уманi, пославши їм прекрасний букет квітів, або подарунок. А краще - і те, і інше! Кому, як не рідній людині відомий смак мами, тата, або бабусі, коханої дівчини. Ми постаралися представити найрізноманітніші букети, квіткові композиції, або такi популярнi зараз композиції з квітів і солодощів, квітів і ягід, домашні рослини так, щоб кожен міг вибрати те, що сподобається його родичам або коханим.\nПривітання з днем народження рiдних в Уманi чудово прикрасить веселка з куль!\nЧоловічий букет і специфічні подарунки для чоловіків в Уманi\nНе забувайте і про чоловіків, будь ласка. Гарний чоловічий букет порадує тата, дідуся, брата або друга в Уманi. А ще чоловіки будуть просто щасливі, якщо ви також пошлете їм як додаток до букету квітів що-небудь смачненьке ... з їх, чоловічої, точки зору! Наприклад, зовсім недорогий подарунковий набір для чоловіків "Відпочинь з пивом!" або ось такий типовий чоловiчий набiр з коньяком "Золотий".\nКоли краще робити замовлення на доставку квiтiв та подарунків в Умань\nВідвідувачі нашого сайту, які знають про досить скромний асортимент товарів в магазинах в Уманi, іноді телефонують і запитують з недовірою: "Невже ви можете доставити все, що є в ваших каталогах на сайті 7roses.com ? Ми відповідаємо: "Так!". Але для цього замовлення необхідно зробити і оплатити як мінімум за 2-3 робочих дні до дати доставки. А краще - ще раніше.\nУ ці додаткові дні ми організуємо доставку всіх замовлених вами товарів, яких немає в магазинах в Уманi в наш квітковий магазин і потім доставимо по в Уманi все разом з букетом свіжих квітів в призначений вами день вашим рідним. Зауважте, що вартість замовлених квітів і подарунків в будь-якому випадку не змінюється, незважаючи на додатковi зусилля, час і витрати по збору всіх подарунків в Уманi!\nЯкщо ж ви робите замовлення в день доставки, або напередодні, в такому випадку коло можливих подарунків обмежується тими, що є в наявності в магазинах Уманi в даний момент, а це на жаль, не так багато.\nЄ й такі подарунки в наших каталогах, які виготовляються спеціально для вас пiсля отримання вашого замовлення. Наприклад, великі м'які іграшки виготовляються на фабриках і пересилаються нам в Уманi для вручення їх потім вашим рідним.\nПродукти, що входять, наприклад, в такий набір делікатесів "Досвідченому цінителю" теж не знайти в магазинах Уманi Всі ці, та багато інших подарункiв повинні бути замовлені, виготовлені, а потім доставлені спочатку в наш квітковий магазин. Тут ми збираємо все для вашого замовлення i потім доставляємо разом з квітами за адресою ваших рiдних аба друзiв.\nЗазвичай, для того, щоб забезпечити такий розкішний асортимент, широкі можливості вибору квітів і подарунків для наших замовникiв, ми повинні добре попрацювати. Але просимо ми у вас тільки дати нам достатньо часу на цю роботу - хоча б 2-3 робочих дня. Наші додатковi клопоти і витрати на пересилку до Уманi для вас повнiстю безкоштовні!\nТермінова доставка траурних букетів і композицій в Уманi\nЯкщо в житті трапилася трагічна подія, ваша близька людина пішла назавжди, а ви не в змозi супроводити її на кладовище особисто, бо знаходитесь далеко вiд Уманi, ми допоможемо. Траурний букет, траурний кошик квітів будуть доставлені вчасно від вашого імені. Також ми доставимо і траурну стрічку з вашими теплими словами прощання, традиційну в нашій культурі.\nЧи складно замовити доставку квітів або подарунків в Умань?\nЗверніть увагу на те, що нам не настільки потрібен точну адресу ваших рідних в Умань, як працюючий телефон одержувача. Ми у будь-якому випадку повинні попередньо зателефонувати йому (їй) і запитати, коли їм було б зручніше за все зустріти нас для отримання "сюрпризу".\nЗаповнили? Тепер тисніть "Оплатити". Коли ця сторінка відкриється, виберіть найбільш підходящий для вас спосіб оплати замовлення на доставику квітів і подарунків в Умань. Сплачуйте. Ми вам обов'язково відповімо. Тільки візьміть до уваги, що ми працюємо тільки в денний час, з 9 ранку до 9 вечора. Якщо ваше замовлення на доставку прийшло в нiчну годину за Київським часом - відповідь ви отримаєте після 9 години ранку.\nПісля цього наші флористи візьмуться за справу, а кур'єри виконають доставку ваших подарунків по Уманi і навіть по навколишніх селах.\nТовар не доступний для регіону : Умань


Ресторанний бізнес: сучасні технології, програма для ресторану Ресторанний бізнес: сучасні технології, програма для ресторану\nСтаттіКомпаніїОптимізація ресторанного бізнесу: сучасні тренди та технології\nБудь-який бізнес, включаючи напрямок HoReCa, згодом потребує оптимізування робочих процесів таким чином, щоб з одного боку знизити витрати та збільшити рентабельність, а з іншого – визволити час та зусилля для вирішення більш стратегічних питань. Наприклад, залучення нових клієнтів, розширення бізнесу, покращення якості обслуговування тощо.\nОптимізація складається з безлічі кроків – від переведення важливих для бізнесу задач на аутсорсинг (аудит, бухгалтерія, доставка чи просунення у соцмережах) до автоматизації обліку та розрахунків із клієнтами. І про останнє ми хочемо поговорити більш детально.\n1. Ресторанний бізнес ХХІ століття – який він?\n2. Сучасні рішення для HoReCa-бізнесу\n3. Функції ПЗ Poster – все в одному місті\n3.1. Застосунок для обробки замовлень\n3.2. Панель адміністратора\nРесторанний бізнес ХХІ століття – який він?\nЧаси, коли офіціант підходив до столика та приймав заказ, записуючи щось у блокнотик, вже давно минули. Сьогодні, наприклад, співробітники більшості закладів оформлюють замовлення на планшетах. А ще тепер офіціанту не потрібно бігти до кухні та самотужки передавати список страв, які замовив клієнт – все це робиться автоматично через спеціальне ПЗ. Це виключає плутанину із тим, хто що і в якій кількості замовив, а також сприяє зменшенню часу очікування, що точно сподобається гостям.\nІз сучасними технологіями вести будь-які записи на папері вже не має сенсу, адже всі основні дані крок за кроком переходять у «цифру». Сьогодні у декілька кліків офіціант може безпомилково розділити рахунок між гостями, прийняти змішану оплату за замовлення (частина карткою, частина кешем), продивитися карту зала і швидко зорієнтуватися, щоб усадити нових гостей на не заброньований столик. А це в свою чергу виводить якість та швидкість обслуговування на принципово новий рівень.\nПроте ресторанний бізнес побудований не лише на обслуговуванні – в ньому також передбачається організація робочих питань (доставки, заказу продуктів та ін.), звітність та облік (як грошей, так і складських залишків).\nСьогодні мало хто в ресторанній сфері веде будь-який внутрішній облік на паперцях чи в екселівських таблицях, адже для цього вже існують більш зручні та функціональні інструменти. З їхньою допомогою, наприклад, можна автоматизувати процес закупівлі продуктів у підрядників згідно із залишками у вашому закладі, швидше проводити інвентаризацію залишків на основі даних електронного обліку та швидше виявляти факти нестачі, отримувати інформацію щодо найпопулярніших позицій та страв, що не користуються попитом в меню, що дасть змогу покращити меню і зробити його більш рентабельним. І, варто відмітити, що всі ці можливості вже доступні для використання.\nСучасні рішення для HoReCa-бізнесу\nВід сучасних рішень для ресторанного бізнесу вимагається комплексне рішення ключових питань: фінансового та складського обліку, збирання статистики та звітності, касових розрахунків як готівкою, так і картою, автоматизації закупок продуктів у підрядників та ще безліч задач. Програма для ресторану Poster об’єднує в собі не лише вищеперераховані пункти, а пропонує набагато більше.\nПереваги сервісу складаються з:\nкросплатформності і підтримки найбільш розповсюджених операційних систем (Android, iOS та Windows);\nuser friendly интерфейсу, який легко опанують і персонал, і керівник закладу;\nпростої інтеграції із додатковими пристроями: терміналами, принтерами чеків, касовим апаратом, сканером штрих-кодів тощо;\nроботи в офлайн-режимі, якщо зникло підключення до інтернету;\nвіддаленого доступу, що дозволяє керівнику відстежувати роботу закладу не знаходячись безпосередньо на місті;\nПрограмне забезпечення встановлюється просто на ноутбуки чи планшети і виключає необхідність витрачати кошти на придбання спеціального обладнання. Це дозволяє інтегрувати його в рамках того устаткування, що вже є в закладі. А це перевага не лише для великих мереж ресторанів, але й для невеликого бізнесу: фудтраків, сімейних кав’ярень чи кафе.\nФункції ПЗ Poster – все в одному місті\nПрограмне забезпечення Poster умовно складається з двох блоків – для безпосереднього обслуговування клієнтів та керування основними процесами бізнесу.\nЗастосунок для обробки замовлень\nПерша частина являє собою застосунок, який можна встановити на планшет з Android чи iOS або на Windows-ноутбук і яким будуть користуватися офіціант чи бармен. Встановлюється застосунок просто з маркету і в майбутньому через маркет його можна буде і оновлювати.\nЗастосунок дозволяє приймати готівкові та безготівкові розрахунки, друкувати чеки, розділяти рахунки та здійснювати змішаний тип оплати, автоматизувати доставку з закладу, блискавично відправляти замовляння на кухню, створити віртуальну залу із розміщенням столів ресторану та відстежувати бронювання місць, за допомогою фото візуалізувати меню страв, а якщо застосунок встановлено на планшет, то приймати закази можна не лише на стойці, а й безпосередньо біля столика із гостями.\nЦей блок запускається просто у будь-якому браузері під обліковим записом адміністратора або керівника. В панелі адміністратора відкривається доступ до звітності (звіти за замовчуванням чи звіти з певними налаштуваннями за будь-який відрізок часу), фінансового та складського обліку, швидкої інвентаризації, розрахунку заробітної плати працівників, статистики касових операцій та інтеграції з 1С. Окрім цього, тут можна створити технічні картки до кожної страви із детальною рецептурою та розрахованою собівартістю, продивлятися дії із кожним чеком, автоматизувати закупівлю продуктів у підрядників, розробляти і корегувати програми лояльності та акції для клієнтів.\nВ сукупності власник HoReCa-бізнесу отримає повноцінний багатофункціональний інструмент, який допоможе організувати виробничі та менеджерські задачі саме так, як це треба для кожного контрактного закладу.\nВикористання спеціалізованого ПЗ для автоматизації обліку і розрахунків є обов’язковим для сучасного ресторанного бізнесу будь-якого масштабу. Впровадження автоматизованого обліку дозволяє уникнути ряду помилок на етапі відкриття нового закладу, а інтеграція у вже існуючий бізнес дозволить оптимізувати та зекономити на основних процесах, від закупівлі продуктів до розрахунку із гостями вашого ресторану. А це в свою чергу призводить до ефективного керування та збільшення рентабельності бізнесу.


Політика: Інформаційний простір\n:: Західний "голос" на "Західному полюсі" звучить без проблем ::\nРеґіональна газета з Івано-Франківська "Галичина" №?? (???), 12.07.2003\nУ практиці українських радіостанцій FM-діапазону значного поширення набула ретрансляція передач західних "голосів" - Бі-Бі-Сі, "Свободи", "Голосу Америки" і "Німецької хвилі". Торік в Україні на цій основі навіть спалахнув політичний скандал, коли справу з виділенням частоти для радіо "Континент" було прив'язано до ретрансляції деяких не запопадливих перед українською владою західних радіостанцій.\nУ цьому зв'язку цікавою виглядає позиція івано-франківського радіо "Західний полюс", яке єдине на Прикарпатті вже понад сім років безперебійно ретранслює один із західних "голосів" - передачі Української служби Бі-Бі-Сі і при тому не має жодних проблем ні з владою, ні з частотами. Про це - інтерв'ю з головним редактором радіо Ігорем Масловим.\n- Чому "Західний полюс" почав ретранслювати саме Бі-Бі-Сі, а не інші західні радіостанції, скажімо, "Свободу", "Німецьку хвилю"?\n- Якось, почувши у Львові на одній з місцевих радіохвиль передачу Бі-Бі-Сі українською мовою, я подумав: а чому б і "Західному полюсу" не ретранслювати такий високоякісний продукт. і ми з такою пропозицією вийшли на британців. На той час "Свобода" вже транслювалася по мережі радіо "Довіра", а української редакції "Німецької хвилі" ще не було. Тому в березні 1996 року ми підписали контракт саме з Бі-Бі-Сі.\n- Як ви ретранслюєте Бі-Бі-Сі?\n- Ми отримуємо кодований сигнал із супутника. Через це маємо перевагу: п'ятихвилинні щогодинні випуски новин Бі-Бі-Сі можна почути тільки в FM-діапазоні.\n- Які вимоги ставить Бі-Бі-Сі до радіостанцій, що хочуть ретранслювати її передачі?\n- По-перше, Бі-Бі-Сі ніколи не почне працювати з радіостанцією, в якої немає ліцензії чи яка не дотримується її умов. По-друге, коли ми починали співпрацю, то надіслали повну характеристику радіо "Західний полюс". Це дані про технічну базу, мережу мовлення, інформаційну політику та перелік програм.\n- Декого цікавить, чи має ваше радіо якийсь економічний інтерес від ретрансляції?\n- Бі-Бі-Сі ніколи не платить гроші за ретрансляцію свого продукту. Навіть навпаки, за отримання такої інформації треба ще й самим платити. Але нас це не стосується.\n- "Західний полюс" на доброму рахунку в Бі-Бі-Сі?\n- На базі нашої радіостанції навіть проводилася виставка всесвітньої служби Бі-Бі-Сі. Це, звісно, підвищило наш рейтинг, адже виставка проходила лише в трьох містах України - Києві, Одесі та Івано-Франківську.\n- Що Вам відомо про аудиторію Бі-Бі-Сі на "Західному полюсі"?\n- Ми не проводили таких досліджень, оскільки вони коштують великих грошей. Я бачив результати опитування Української служби Бі-Бі-Сі. Серед слухацької аудиторії здебільшого дорослі люди, але є й молодь віком від 20 років.\n- Чи Бі-Бі-Сі мало якийсь вплив на стиль роботи "Західного полюса", зокрема його ведучих?\n- Ні, бо стиль ведучих залежить від формату радіостанції. Однак Бі-Бі-Сі мало вплив на нашу інформаційну політику: ми намагаємося робити якомога якісніше власний інформаційний продукт.\n- А що Вам не подобається в передачах української служби британського радіо?\n- Був час, коли в програмах Української служби Бі-Бі-Сі було дуже багато інформації, яка не стосувалась України. Ми почали отримувати зауваження від слухачів і це виправили, оскільки Бі-Бі-Сі завжди дослухається до порад ретрансляторів.\n- Чи "Західний полюс" мав якісь проблеми через "радіофобію" української влади, адже Бі-Бі-Сі часто-густо надає не зовсім зручну для нашого керівництва інформацію про ситуацію в Україні?\n- За сім років роботи з Українською службою не мали жодних таких проблем. Про це свідчить і те, що продовження нашої ліцензії ми отримали без жодних зауважень від Національної ради, хоча в програмну концепцію радіо було включено ретрансляцію Бі-Бі-Сі. Від українських ретрансляторів я ще не чув про такі утиски.\n- Чи не збирається "Західний полюс" ретранслювати передачі й інших західних радіостанцій?\n- Ні, не збирається. Ми не хочемо завантажувати ефір ще більшою кількістю новин, адже основна концепція радіо музично-інформаційна. По-друге, я впевнений, що жодна із закордонних радіостанцій - "Голос Америки", "Свобода" чи Бі-Бі-Сі - не дуже зацікавлена в тому, аби її постійні партнери ретранслювали ще когось.\n- А які "голоси" слухаєте Ви самі?\n- Через корпоративний інтерес слухаю, звичайно, Бі-Бі-Сі. Я повинен знати, що лунає в ефірі, на випадок, якщо у слухачів виникнуть якісь запитання. Крім того, в мене немає часової можливості слухати інші "голоси" на коротких хвилях.\nІнтерв'ю взяла Оксана ПАРИПА


Стінг почав торгувати овочами - glamurchik.tochka.net\nСтінг почав торгувати овочами\n5 серпня 2010, 18:00\nВідомий співак розширив коло своїх захоплень.\nСтінг, 58-річний артист, тепер даватиме світу не лише духовну їжу, але й їжу матеріальну. Разом із дружиною Труді Стайлер він відкрив магазин натуральних продуктів в Італії. Більшість часу пара проводить на своїй італійській віллі. Точніше, це не вілла, а справжнісінька ферма. І всі продукти, які подружжя продаватиме, виготовляються саме там.\nЯкий асортимент зіркового магазину? Це овочі, вирощені на фермі Стінга в Тоскані, оливкова олія, вино, мед і ковбаса салямі, яку виготовляють з м‘яса місцевих порід свиней. Загалом, усе в кращих італійських традиціях.\nПодружжя вже постачало продукти до магазинів США й Великобританії і от, нарешті, вирішило відкрити власну точку. Магазин Стінга та Труді називається Tenuta il Palagio. Відкриття вже відбулося. На нього Стінг прийшов із кошиком овочів зі свого городу й охоче «продегустував» кілька продуктів.\nДо речі, бізнес Стінга й Труді починався з вина. Вони робили вино з винограду, вирощеного на власних виноградниках.\nSting реклама певец дом\nСаша Кривошапко показав будинок своєї мрії (фото)\nМикола Басков випускає зубну пасту\nМикола Басков рекламуватиме презервативи?\nМОЛОЧАГА!!!!!Нормальные люди не духи делают,а мир овощами витаминчиками кормят............\nух, я б попробовала)\nуххх, я б тоже


Російського опозиціонера Нємцова заарештували на 15 діб - Світ - TCH.ua\nНємцова заарештували на 15 діб © AFP\nСвіт 2 січня 2011, 19:24\nОдного з лідерів опозиційного руху "Солідарність" Бориса Нємцова заарештували на 15 діб адміністративного арешту після затримання на акції 31 грудня на Тріумфальній площі.\nРосійського опозиціонера заарештували за акцію на Тріумфальній площі.\nМировий суд Тверського району Москви присудив одному з лідерів опозиційного руху "Солідарність" Борису Нємцову 15 діб адміністративного арешту. Його визнали винним за "непокору законним вимогам працівника міліції" під час мітингу.\nЗа словами прес-секретаря "Солідарності" Ольги Шоріної, прихильники Нємцова з 3 січня почнуть проводити в Москві поодинокі пікети. Сам Нємцов заявив, що засідання мирового суду тривало близько чотирьох годин.\n"З мого боку було 15 свідків, з боку влади - два омонівці. Суддя відмовився докласти до матеріалів справи відеозапис затримання, не тільки зроблену журналістами, а й самими правоохоронними органами", - сказав Нємцов.\nРаніше активіст руху "Лівий фронт" Костянтин Косякін, також затриманий 31 грудня, отримав 10 діб арешту.\nНагадаємо, що в новорічну ніч У Росії Москва і Пітер протестували і вимагали відставки прем'єр-міністра Володимира Путіна.\n© За матеріалами NEWSru.com , Эхо Москвы / К.М.


Історичні долі в’язнів нацизму\n08 березня 2021, Київ 20:25\n10 квітня 2002, 18:44\nПрага, 10 квітня 2002 – У середині квітня світ відзначає таку дату, як день визволення в’язнів нацистських концтаборів. Приблизно у цей же час ушановується пам’ять жертв голокосту, нищення мільйонів євреїв тими ж нацистами. Сотні тисяч в’язнів нацизму з різних народів і країн сьогодні ще живі і свідчать про свою долю. Чи всюди вона була однаковою? Якщо порівнювати нацизм і радянський тоталітаризм?\nВідомо, що чи не наймасштабнішими табірними системами 20 століття були СРСР і нацистська Німеччина. І тому інколи навіть важко однозначно їх охарактеризувати. Але уявляєте собі долі людей, котрі потрапили з однієї табірної систему у іншу. За масштабами репресій система Гулагу в СРСР значно перевершує нацистські концентраційні табори але це не означає, що нацисти були маленькими злочинцями. Вони знищили в Бухенвальдах, Освєнцимах мільйони не в чому невинних людей. Зокрема, жертвами їх стали 6 мільйонів євреїв.\nУкраїнські історики вважають, що жодна з воюючих у Другій світовій війні країн не зазнала таких утрат як Україна. Лише на фронтах загинуло близько 3 мільйонів її уродженців, а втрати від нацистських репресій серед мирного українського населення були ще більшими аніж в боях із нацизмом. Понад 2,4 мільйона українців були вивезені для примусової праці до Німеччини. Особливий розгул нацистських репресій почався після підписання Гітлером 7 грудня 1941 року декрету під назвою «Ніч і туман». Його суть полягала у тому, що кожен, хто буде чинити опір нацистам, має безслідно зникнути. У самій Україні нацистами було створено 50 гетто і понад 180 великих концентраційних таборів.\nУсе менше стає прямих свідків злочинів нацизму, в Україні, наприклад, нараховується в живих ще кілька сот тисяч жертв нацистських насильств. І переважна більшість із них існує бідно, та й ту мізерну компенсації, яку вони отримують від німецького уряду , буває крадуть українських чиновники від влади. Про що свідчить, зокрема, судовий процес над колишнім українським банкіром Жердицьким, що відбувається в Німеччині. Та й влада у Києві не дуже переймається долями колишніх в’язнів нацизму, вона лише час від часу декларує необхідність такого піклування, коли цього вимагає політичний момент.


Терміново! Померла відома журналістка, Шерлок Холмс нашого часу | Корупція Інфо\nАмериканська журналістка і літописець гімалайських експедицій, більш відома як Шерлок Холмс з Непалу, Елізабет Хоулі померла 27 січня на 94 році життя від пневмонії в клініці CIWEC в Катманду, передає Корупція.Інфо\nПро це написала іспанська газета El Pais.\nЕлізабет Енн Хоулі народилася 9 листопада 1923 року в Чикаго. Закінчила університет. Працювала дослідником в журналі Fortune в Нью-Йорку. Крім того, журналістка здійснила навколосвітню подорож, в ході якої вперше відвідала Катманду.\nЗазначимо, що Хоулі наповнювала інформацією "Гімалайську базу даних". Це неофіційна книга альпінізму, так як Непал не веде повний облік діяльності скелелазів.\nЖурналістка вела базу даних понад 57 років Хоулі, в ній є записи прo більш ніж 4000 гірських експедицій.\nНе дивлячись на те, що вона ніколи не була альпіністкою і ніколи не піднімалася на вершини Гімалаїв, Хоулі стала самим відомим літописцем гімалайських альпіністських експедицій, присвятивши цьому заняттю більше п'ятдесяти років свого життя.\n“Кладовища не справляються, труни вивозить військова техніка”: Моторошні кадри з охопленої коронавірусом Італії\n“Ми не злякаємося!” У Лукашенка зробили термінову заяву, це почули усі: готові застосувати силу


Енергія жінки | My\nЧи помічали ви, що часом дуже успішний чоловік, змінивши жінку, раптом втрачає все? А навпаки? Здавалося б, безнадійний невдаха, поруч з жінкою раптом злітає в соціальному плані буквально до небес?\nЧи замислювалися ви коли-небудь про те, чому навколо так багато гарних, розумних, але самотніх жінок?\nЧому навколо одних чоловіки в’ються, незважаючи на вік і зовнішність, а інші залишаються самотніми?\nЧому такою розумною, доброю, красивою, та ще й господині прекрасною, раптом починає змінювати її чоловік?\nЧому у когось у сім’ї любов зберігається роками, а у кого-то вже давно охололи почуття?\nА задавали ви собі питання, чому одні зберігають молодість роками, а інші швидко старіють?\nВідповідь на ці запитання проста і складна одночасно. Вся справа в енергії. Енергія править світом, притягує і утримує.\nЖінка – животворяща сила світу, вона теж згусток енергії, завдяки якій вона, як магнітом, притягує чоловіків, притягує можливості, гроші, корисні знайомства і найголовніше – може все це втримати.\nМожливо, виникне питання: «Навколо так багато енергійних жінок, які домагаються колосальних успіхів в соціальному житті, так чому ж вони самотні, нещасні, а часто ще й по-жіночому хворі?\nВся справа в тому, що ми говоримо не про простий енергійності. Ми говоримо саме про жіночої енергії.\nПриродою жінці дана можливість оволодіти нескінченно великою силою. Проте в сучасному суспільстві більшість жінок зовсім не прагнуть отримати до неї доступ. Маги називають цю ситуацію «Жіночим парадоксом» і говорять про те, що подібний стан речей не є нормою.\nНаші предки визнавали найважливіші відмінності між чоловіками і жінками. Жителі стародавнього світу оспівували красу і диво цих відмінностей. Вроджені сили і здібності, унікальні для жіночого і чоловічого начала, підлягали осмислення і використання для процвітання і здоров’я. Всіх жінок вважали еманаціями Великої Богині, а всіх чоловіків – еманаціями Великого Бога.\nЖінки століттями передавали секрети, як накопичити, зберегти і посилити жіночу енергію. Та жінка, яка володіла цими секретами і вміла користуватися своєю енергією, володіла колосальною могутністю. Для цієї мети, жінки опановували ритуальними практиками, медитували, віддавалися глибоким роздумам, використовували мудрі, які є магічним кодом для спілкування з богами і силами природи.\nВ Індії існували священні школи, храми і традиції, високо цінували жінок. Створені жінками і для жінок ці школи були засновані на прямій передачі знань від жінки до жінки, від покоління до покоління. За допомогою священних ритуалів, жінки налаштовували себе на інтенсивний світло та енергію духовних царств і передавали цей світ всім істотам. І все це для того, щоб очистити своє тіло і розум і жити в єдності з жіночим потоком і в контакті зі своєю силою.\nБільше того, жінки вчилися загострювати свої почуття до такої міри, що могли відчувати тонкі тіла людей, передбачати можливі захворювання і розганяти негативні програми. Цілительство – ось ще одна прерогатива жінки, що йде з давніх часів.\nА чи знаєте ви про те, що в давнину, шамани, вирушаючи в свої психоделічні подорожі, садовили поруч з собою жінку. І вона потім розповідала, де вони були, і була для них провідником в тонкому світі.\nЖінки отримували силу стихій. Для жінки це легко. Кожна стихія давала жінці свій прояв, вода – інтуїцію, жіночність і м’якість, земля – мудрість, вогонь – пристрасність і сексуальність, а повітря – рухливість розуму і проникливості.\nОсь, наприклад, якщо у жінки багато повітря, вогню і нестача води, то ми бачимо перед собою ту, що в сучасному суспільстві часто називають «стервом». Вона приваблює своєю сексуальністю, блискучим розумом, але через деякий час чоловік від неї йде. Він просто не витримує напруги. Ну немає в неї глибокої м’якості води. А тепер уявімо, що води цілком достатньо, але повітря мало. Така жінка дуже легко дістається чоловікові, немає в ній і дещиці здорового стервозності. Результат – її не цінують! Ну а якщо немає вогню… Здогадайтеся самі… Вона просто навіть не приверне!\nЖінка, наповнена жіночою енергією, що знаходиться в контакті зі своєю суттю, легко привертає і утримує чоловіків, любов, гроші, гармонію. Така жінка, хвилею своєї енергії виносить свого чоловіка до вершин успіху. Така жінка зачаровує не своєю зовнішністю, а своєю енергією.\nЧоловіки жадають таких жінок, вони їм необхідні. Вони їх несвідомо відчувають. І готові світ кинути до її ніг за одну ніч. Вони на підсвідомому рівні ще з первісних часів знають, що одна ніч з такою жінкою може змінити їх життя.\nАле найголовніше в наступному: жінка під час близькості коригує і зцілює світлове поле чоловіки. Саме здорове світлове поле дозволяє чоловікові діяти ефективно в цьому світі. Саме цю здатність несвідомо чоловік шукає в жінці. Але для того, щоб мати таку можливість, світлове поле самої жінки має бути сильним і здоровим. І в давнину жінки обов’язково періодично усамітнювалися, медитували, роздумували і таким чином відновлювали своє світлове поле.\nПриродно, якщо у чоловіка світлове поле пошкоджено, він не може втілити свої мрії, реалізувати свої плани, заробити гроші та отримати владу. Отримуючи відновлення через секс, чоловіки несвідомо прагнуть ту жінку, у якої відчувають наповненість. Якщо жінка позбавлена енергії, якщо світлове поле біля самої зруйновано, то неважливо, що вона молода, багата і гарна. Вона порожня, і тому жоден чоловік не захоче її. Вони просто не бачать і не відчувають в ній жінку.\nПри цьому якщо ви не знаєте, як відновити свою енергію, ви втрачаєте. Час, стреси, робота позбавляють жінок енергії, і до тридцяти п’яти-сорока років багато вже спустошені. І тоді чоловік спрямовується на пошук нових джерел, заводячи романи з більш молодими.\nЗдоров’я, щастя в особистому житті, матеріальний добробут жінки залежать від її енергії і внутрішнього стану.


Артистів та бізнесменів – не висувати!\nHome / Артистів та бізнесменів – не висувати!\nPosted Тра 30 2012 in Влада with 1 Comment\nВосьме засідання Дискусійного клубу Дрогобича було присвячено двом темам – висуненню кандидатів у депутати Верховної Ради України та безробіттю на Дрогобиччині. На свято Вознесіння, в час проливного дощу вже відомі обличчя зібралися подискутувати в офісі навпроти «Алсету», хоча з самого початку було зрозуміло, що до спільної думки тут навряд чи дійдуть. Серед присутніх – і два ймовірні кандидати в нардепи – Ігор Курус та Михайло Задорожний. Перший пішов досить швидко, оцінивши, напевно, якість дискусії, другий натомість досидів до кінця.\nВже не перший раз експертами в Дискусійному клубі виступають Володимир Кондзьолка та Святослав Сурма. Під час розгляду першого питання кожен з них висловив своє бачення того, як має проходити процес висунення кандидатів, а також бачення критеріїв до майбутніх кандидатів. Та в підсумку ніхто не висловив твердого переконання, що наступний нардеп від Дрогобиччини буде іншим, ніж панове Танюк, Лавринович чи Димінський, які вже представляли наш край у ВРУ. В запальній дискусії окрім вже вище згадуваних тут осіб, взяли участь і Хосе Турчик, Сергій Розора, Богдан Іванців, Михайло Ваврин, Олександр Магльона, Михайло Кривий, Наталія та Анатолій Сиваки, Ярослав Бігуняк, Ярослав Янишин, Тарас Кучма, Ігор Войтович, Олег Косик, Богдан Юзефів, Богдан Волощук. Останній (знаний адвокат, голова ТМО партії УРП-Собор) навіть висунув ідею, що артистів та бізнесменів кандидатами висувати не можна, бо вони завжди працюють за гроші і готові здатися, якщо є загроза їхньому бізнесу. Ця цікава пропозиція навряд чи буде втілена в життя, але вартує уваги. Адже приклад Трускавецької міської ради, коли понад 50% депутатів становлять бізнесмени, показує, як ці люди вміють дбати про громаду. А про артистів у ВРУ краще й не згадувати.\nДискусія поволі поточилася в русло, як визначити єдиного кандидата, яким критеріям він має відповідати і чи взагалі це можливо. Постало питання узурпації «єдиного кандидата» так званим КОДом і присутні звернули увагу на факт, що київський, львівський та дрогобицький КОДи можуть мати різні кандидатури. Наприклад, вже називається як мінімум чотири особи, котрі можуть йти від КОДу, насправді ж тих, що заявляють себе як опозиційні до влади є значно більше, та прізвищ тут називати не будемо.\nСергій Розора, екс-депутат Дрогобицької міської ради та підприємець, зауважив, що ми дуже себе любимо дурити і що присутні на засіданні є самозванцями, адже громадські організації, які вони нібито представляють, часто не є дієвими, там не проводяться жодні звітно-виборні збори і голову не переобирають від моменту заснування ГО. Також пан Розора підняв тему, як інформація подається громадськості і навів приклад з однієї сумнівної офіційної трускавецької газети, де його називають «таким собі паном Розорою», а депутат від «Свободи» Ігор Струбіцький називає учасників акцій протесту «людьми не зовсім адекватними». А хіба мітинги чи акції протесту – це не збори громади? Хіба збори громади – це коли влада зганяє працівників культури, освіти та весь інший адмінресурс на сумнівне свято, щоб послухати хрипливі виступи теж не зовсім адекватних керманичів? Та ця тема потребує ширшого висвітлення в окремій статті, як і тема інтелектуального та морального стану тих, кого ми обирали і знову обиратимемо.\nПро те, що не можна обирати представників тих політичних сил, які вкрилися ганьбою через масові «тушки» у своєму середовищі, говорив Анатолій Сивак з Києва, та місцеві бютівці з цим не погоджувалися: а що, обирати регіоналів, у них же ж тушок нема? Говорячи про корупцію, присутні договорилися, що в нас майже всі корупціонери, бо кожен очікує, що кандидати «щось дадуть». Натомість після виборів суспільство ділиться на тих, хто при кориті і тих, хто їм заздрить. Про те, що політична субординація часто суперечить Божим заповідям, говорив Олександр Магльона, а Михайло Ваврин зазначив, що на місцевому рівні є кілька достойних людей, але от чи устоять вони там, у Верховній Раді, перед спокусами? Можливо, виходом є підписання з кандидатами угоди, яка б дозволила їх відкликати у разі зради?\nБогдан Юзефів порадив присутнім вивчити самим та розповісти іншим Закон України «Про статус народного депутата України» і закликав не зачаровуватися, щоб не було потім розчарувань. Він висловив надію, що в Дрогобичі будуть телепрограми зразка «Хто тут живе?» і через це сито мали б пройти всі кандидати. Натомість Михайло Задорожний зауважив, що на діяльну та активну людину завжди намагатимуться щось «накопати» і навів приклади масових перевірок на його підприємствах – явно на чиєсь замовлення. «Навіть якщо я і не пройду через чиєсь «сито», то все одно обов’язково переможу», – висловив впевненість наразі обласний депутат.\nЧи не буде після руху «Чесно» (який в залі представляв Святослав Сурма) рухів «Дуже чесно», «Вельми чесно»? – запитував Олег Косик з партії Насалика. В сторону руху «Чесно» лунали й інші випади, хто, мовляв, його організував, та пан Сурма навів слова покійного Черномирдіна («що б ми не організували – все одно виходить КПРС») і зазначив, що рух «Чесно» – це самоорганізований рух, до якого можна долучатися кожному, а його мета – зібрати максимум інформації з відкритих джерел і подати її людям, щоб аморальні особи не змогли потрапити до влади.\nФактично жирну крапку в балаканині, котра почала перетворюватися в якийсь аморфно-сумбурний словесний безлад, поставив фермер Ярослав Бігуняк. «Будь-яку дурницю з вуст таких потужних фігур як тут можна прийняти за правду. Мене охопив повний жах від цього всього. Дрогобиччину «вставлять», як і на всіх попередніх виборах».\nПісля цього ведучий Дискусійного клубу Анатолій Власюк запропонував перейти до другої теми – як подолати безробіття в нашому регіоні.\nДо теми. Подаємо виступи Володимира Кондзьолки («Вимоги до кандидатів у народні депутати») та Святослава Сурми (Маніфест руху «Чесно» та критерії доброчесності кандидата), виголошені на засіданні Дискусійного клубу 24 травня.\nПропозиція. Вимоги до кандидатів у народні депутати\nЗа роки незалежності України Дрогобиччина жодного разу не обрала народним депутатом в одномандатному мажоритарному окрузі свого земляка, мешканця нашого регіону. Депутатами від Дрогобиччини були Лесь Танюк, Олександр Лавринович, Петро Димінський.\nДрогобиччина, як і Західна Україна в цілому була і є зручним стартовим майданчиком для столичних політиків. Декларовані ними проукраїнські погляди поділяються основною масою мешканців, а отже для перемоги на виборах не треба вкладати надто багато і зусиль і коштів. Як результат, таких депутатів ми бачили хіба що спорадично, тоді коли вони цього хотіли, а не тоді коли у нас була потреба.\nПолітична ситуація, розвиток суспільства, економічні виклики формують нові вимоги до народного обранця від нашого краю.\nНаша мета — обрати представника до Верховної Ради від Дрогобиччини, який працюючи в наступному парламенті буде твердим і послідовним державним діячем, реалізовуватиме проукраїнську політику, не піддаватиметься підкупам і погрозам, дбатиме за Україну і рідний край – Дрогобиччину.\nДля цього наш обранець має відповідати певним вимогам.\nПерша і найбільш важлива вимога – це політична, економічна, правова стійкість. Наш обранець має мати тверді політичні та моральні переконання, бути членом тієї фракції і партії, від якої став депутатом, незалежно від того чи вона є в більшості, чи в меншості в парламенті. Голосувати з політичних та стратегічних питань має опираючись виключно на рішення фракції або партії і взагалі голосувати — тільки особисто.\nЗміна ним політичних поглядів, не узгодження позицій з керівництвом з важливих для країни питань, є підставою для складання ним депутатських повноважень.\nНаш обранець має бути матеріально забезпеченим і мати високу стійкість до не законних фінансових пропозицій щодо вирішення питань у Верховній Раді.\nДепутат має мати прозорий фінансовий та майновий стан, якщо це підприємець -легальний бізнес, щоб уникнути тиску силових та інших структур з метою зміни ним політичної орієнтації.\nЗ метою контролю громадою легальності отримання ним доходів, депутат має запропонувати громаді і впровадити під час виконання обов’язків народного депутата систему моніторингу особистих та доходів родини.\nДруга вимога — електоральна підтримка великою кількістю політичних партій.\nОб’єднана підтримка політичними партіями дає змогу говорити про висунення єдиного кандидата, який зможе з потужних позицій вести боротьбу з провладними кандидатами. Це дозволить уникнути взаємопоборювання, розпорошення голосів і можливої поразки на виборах, що показав негативний досвід виборів міського голови в Дрогобичі та попередніх виборів до Верховної Ради.\nТретя вимога — місце проживання — Дрогобиччина.\nЦе не містечковість, а можливість покращення процесу комунікації з народним депутатом. Часте перебування депутата на окрузі дасть змогу налагодити постійний зв’язок керівників органів самоврядування регіону з центральною владою, підприємцям і керівникам підприємств за його підтримки брати участь у державних програмах і державних замовленнях.\nЧетверта вимога — знаність у регіоні, комунікабельність та компетентність у вирішення проблем Дрогобиччини.\nВласне не рейтинг, а знаність, що означає широке коло знайомств, довіру, авторитет, напрацьовані виробничою діяльністю, громадською та політичною активністю, а не політтехнологами при допомозі гречки, білбордів та ЗМІ.\nНародний депутат має мати чітке бачення проблем регіону, шляхів їх вирішення. Він має запровадити об’єднання регіональних влад і громад для спільного розв’язання проблем, що на сьогодні не зроблено жодним міським головою чи депутатом. Для цього він має мати добрі зв’язки як в Києві та і на місцях. Вміти переконувати на користь громади і друзів і опонентів.\nЦі вимоги повністю корелюють з з критеріями доброчесності кандидата від руху “Чесно”, в дечому доповнюють їх регіональними особливостями.\nГоловна їх особливість – це те, що вони формулюють вимоги не тільки для відбору кандидата, а й вимоги до роботи народного депутата.\nВважаємо, що ці вимоги до народного депутата разом з критеріями руху “Чесно” можуть стати ситом громади для відбору кандидатів у народні депутати України.\nМаніфест громадського руху «Чесно»\nМи, українці, об’єднавшись, можемо змінювати власне життя.\nЯкщо нас десятки, ми можемо відстояти свій сквер, парк чи дитячий майданчик,\nЯкщо нас сотні, ми можемо протистояти цензурі.\nЯкщо нас тисячі, ми можемо захистити свою справу.\nЯкщо нас сотні тисяч, можемо мирно відстояти свій вибір.\nЯкщо нас мільйони – ми можемо змінити країну!\nШлях до змін – це нові ЧЕСНІ вибори.\nМи хочемо, аби влада була відповідальною.\nМи хочемо, аби наступні вибори до парламенту відчинили двері для НОВИХ і ЧЕСНИХ людей.\nМи хочемо нової якості української політики.\nМи вважаємо, що у Верховній Раді не має бути людей, які не відповідають нашим критеріям.\nМи не підтримуємо конкретних політиків чи політичних партій.\nМи об’єднуємося саме для того, аби зрозуміти, хто є хто.\nМи будемо питати політиків про їхню відповідальність і про все те, що для нас насправді важливо.\nМи будемо готуватися до виборів і голосувати свідомо.\nМи будемо боротися, аби наші голоси були пораховані ЧЕСНО.\nЧас діяти! Час об’єднуватися!\nОприлюднена достовірна інформація про випадки порушення особою прав і свобод людини (наприклад, кримінальне переслідування особи з політичних чи інших незаконних мотивів, перешкоджання роботі журналіста, ненадання інформації на запит, необгрунтоване обмеження свободи мирних зібрань, порушення виборчих прав) або зловживання своїм правом (наприклад, подання позову до журналіста, ЗМІ з вимогою надмірної грошової компенсації моральної шкоди). Порушення особою прав і свобод людини може полягати як у безпосередньому вчиненні відповідних дій або бездіяльності, так і у виданні відповідного наказу (прийнятті рішення), що призвело до порушення. Враховуються випадки грубого порушення прав або неодноразові випадки незначних порушень. Дії з перешкоджання роботі журналістів можуть полягати в тиску в будь-якій формі, погрозах, фізичному впливі, інших діях, спрямованих на перешкоджання виконанню журналістом чи ЗМІ своїх професійних обов’язків. Подання позову про відшкодування моральної шкоди з мінімальною грошовою вимогою (наприклад, одна гривня) не береться до уваги. Участь у діях, пов’язаних із зазіханням на безпеку, здоров’я, гідність або майно громадян, ксенофобські висловлювання щодо категорій осіб за ознакою мови, зокрема державної, культури або за іншою ознакою. 61% українців визнали цей критерій важливим\nКардинальна зміна політичної позиції шляхом переходу з опозиційної до провладної фракції; Більше ніж один перехід з однієї фракції депутатів до іншої.\nЗначущість запропонованих критеріїв оцінки кандидатів у депутати є високою для виборців усіх політичних сил: критерій переходів депутата з однієї фракції до іншої є дуже і достатньо важливим для 80% виборців партії «Батьківщина» (не дуже важливий і зовсім не важливий для 17%), 65% виборців КПУ (не дуже важливий і не важливий для 25%), 60% виборців Партії регіонів (не дуже важливий і не важливий для 35%), 71% виборців партії «УДАР» (не дуже важливий і не важливий для 21%), 72% партії «Фронт змін» (не дуже важливий і не важливий для 25%).\nВраховується також оприлюднена інформація про обґрунтовану підозру у причетності особи до корупції. Така інформація повинна бути оприлюднена у засобах масової інформації чи мережі Інтернет та мати достатній рівень достовірності, а саме бути оприлюднена у виданнях, що дотримуються загальновизнаних професійних стандартів, підготовлена журналістом чи ЗМІ, бути не анонімною, ґрунтуватися на документах тощо. Інформація про підозри не повинна бути політично мотивована (тобто оприлюднена представниками політичної сили з метою компрометації своїх опонентів). 80% українців визнали цей критерій важливим\n4. Прозорість задекларованих доходів та майна та їх відповідність способу життя\nВідмова оприлюднити або надати на запит декларацію про доходи і майно; Невідповідність задекларованих доходів і майна стилю життя, який веде особа.\nДекларація може бути оприлюднена ініціативно, тобто коли особа самостійно передала її в засоби масової інформації чи оприлюднила в мережі Інтернет, або надана у відповідь на запит Руху “Чесно”. Посилання особи на передачу декларації в органи державної влади вважається відмовою в наданні декларації.\nНевідповідність між стилем життя особи та доходами і майном, які ця особа задекларувала, встановлюється на підставі: повідомлень у ЗМІ щодо майна, яким користується особа (транспортні засоби, нерухомість, одяг, аксесуари тощо), навіть якщо це майно не належить їй на праві власності; інформації з відкритих джерел (бази даних, реєстри тощо) щодо майна або прав (наприклад, частка в майні юридичної особи), які належать особі; іншої інформації про стиль життя особи, який не відповідає її доходам і майну (наприклад, дорогі подорожі за кордон). Використовується раніше оприлюднена інформація, а також інформація, зібрана активістами чи партнерами Руху “Чесно”. 74% українців визнали цей критерій важливим\nЗафіксовані випадки неособистого голосування народним депутатом або голосування замість іншого народного депутата.\n66% українців визнали цей критерій важливим\nВідвідування принаймні 75% пленарних засідань Верховної Ради України 6-го скликання. Ураховується реальна відвідуваність (фізична присутність на засіданнях). Фіксується шляхом аналізу даних про реєстрацію народного депутата, зокрема письмової реєстрації особисто на підставі пред’явлення посвідчення народного депутата України та підтвердження своєї присутності власноручним підписом. 72% українців визнали цей критерій важливим.\nСвятослав Сурма 06-01-2012\nЯк на диво, стаття написана доволі недбало. Автор, не доклав зусиль викласти зрозуміло точки зору виступаючих, а відповідно, висновок про зібрання, як про “балаканину” перекреслив конструктивізм, який таки звучав у дискусії. Хотілося, щоб дописи журналістів були менш цинічними та демонстрували предмет дискусії, а не затуманювали його…


2013 «Львів – ковток свіжого повітря», – відгуки гостей міста на блогах\nЛьвів – місто, яке можна вивчати роками. Навіть корінні мешканці Львова не знають всіх його чарівних двориків та маленьких вулиць. А як же його бачать туристи, у яких на все декілька днів. Саме такі відгуки про Львів на українських та іноземних блогах підтверджують гасло міста – «Львів відкритий для світу» і своєю неповторністю зачаровує всіх. Львів - це в першу черга старовинні вулички і будівлі...\n2013 Під час екскурсії «Чудо поїздом» діти можуть слухати аудіоказку про Львів\n«Чудо-поїзд» пропонує нову послугу для наймолодших. Протягом екскурсії діти можуть слухати аудіоказку «Пригоди львівських ельфів». Відтак, поринути в історію Львова разом з казковими ельфами та тролями можна вже . 14 лютого у львівському «Чудо поїзді» з’явилася нова послуга – казка. Маленькі гості та мешканці міста матимуть змогу послухати загадкову історію про львівських ельфів. Казку дітям...\n2013 Протягом місяця у Львові відбуватимуться семінари для екскурсоводів та гідів-перекладачів\nЛьвів – місто з багатою історією. З 16 лютого до 2 березня центр «МАНДРИ ПЛЮС» організовуватиме навчально-показові екскурсії та лекції для всіх, хто любить і вивчає Львів. Не пропустіть унікальну нагоду дізнатися багато нової пізнавальної інформації від найкращих екскурсоводів та лекторів Львова, поспілкуватися з цікавими людьми та отримати сертифікат вже після трьох днів семінару...\n2013 Львів’ян та гостей міста запрошують відвідати новий туристичний маршрут\nНовий екскурсійний маршрут першою театральною будівлею Львова. Національний академічний український драматичний театр імені Марії Заньковецької спільно з туристичною агенцією «Час на мандри» з нагоди 170-ліття будівлі театру та 232-ї річниці з Дня народження Станіслава Скарбка пропонують львів'янам та гостям міста незабутні екскурсії. Мешканцям та гостям міста пропонують поринути в атмосферу...\n2013 «Вікенд для закоханих у Львові» хочуть провести пари з Росії, столиці України та Криму\nДень закоханих по-львівськи! Потрапити на найромантичніше свято у році в одне з найгарніших міст України можна, взявши участь у конкурсі «Вікенд для закоханих у Львові». Серед вже зареєстрованих учасників – пари з Києва, Сімферополя, Нової Каховки і навіть з Хабаровська. Переможців оголосять 8 лютого. Парі-переможниці конкурсу Львів дарує безліч сюрпризів. Учасники, які найоригінальніше...


В Кіровоградському обласному художньому музеї відкрито виставку «Ліки для душі» | Новини\nВ Кіровоградському обласному художньому музеї відкрито виставку «Ліки для душі»\n14:55, 18 червня 2014 р.\n17 червня 2014 року в Кіровоградському обласному художньому музеї відкрито виставку «Ліки для душі» до Дня медичного працівника.\nІз року в рік у третю неділю червня на теренах нашої Батьківщини відзначають День медичного працівника. Це свято встановлене в Україні «…на підтримку ініціативи працівників установ і закладів охорони здоров’я України…» згідно з Указом Президента України «Про День медичного працівника» від 3 червня 1994 р. № 281/94.\nВажко уявити наше життя без медицини. Будь-яка людина прагне бути здоровою, щасливою, жити активним життям, насолоджуватися всіма моментами буття. Професія лікаря пов’язана з великим фізичним і психічним напруженням - це дійсно нелегка праця, яка вимагає повної самовіддачі, контролю і високої міри відповідальності. День медичного працівника традиційно святкується в країні як свято людей, що присвятили себе благородній справі збереження життя та здоров’я громадян. Ця дата давно вийшла за рамки суто професійного свята. Справді, немає жодного, хто б не зустрічався з людьми у білих халатах: вони супроводжують кожного з нас впродовж всього життя, дарують своє тепло і знання, допомагають, лікують наші душі та тіла, віддають по краплині свої серця, жертвують своїм власним здоров’ям заради порятунку інших.\nВ цей день працівники сфери охорони здоров’я особливо відчувають свою необхідність та значущість, пишаються своєю професією, успіхами та досягненнями.\nА як же проводять вільний час від напруженої роботи наші шановні медики, які мають захоплення, хобі, чим наповнюють своє життя, лікують свої «душі»? Дана виставка є тим своєрідним місцем, де можна відчути, побачити і доторкнутися до тих експонатів, в яких і знаходяться ті самі «ліки для душі»…\nНа виставці представлено найрізноманітніші твори образотворчого і декоративно-ужиткового мистецтва – вишивка хрестиком, бісером, стрічками, аплікації, квілінг, в’язання гачком, солоне тісто, вироби із природних матеріалів, папероплетіння, орігамі, іграшки із тканини, бісероплетіння, графічні та живописні роботи, а також фотографії, автори яких працюють в медичних установах міста Кіровограда.\nВиявляється, лікарі-онкологи І.М.Макарук, М.І.Божок та О.М.Жигун із Кіровоградського обласного онкологічного диспансеру з задоволенням подорожують Україною і світом, захоплюються мистецтвом фотографії. На виставці можна переглянути чудові світлини – краєвиди, відомі місця Криму, Західної України та таких країн як Норвегії, Аргентини, Бразилії, Чилі, Перу, Мексики, Німеччини.\nСвоєю оригінальністю та привабливістю привертають увагу роботи медичних сестер із Кіровоградського обласного протитуберкульозного диспансеру. В експозиції представлено квіти з бісеру В.О.Васіної, «Змія», «У чоботі», «Квіти у вазі», «Букет» в техніці папероплетіння й солоного тіста Л.О.Балануци та іграшки з тканини «Кролик», «Дельфін», аплікація «Котик», вишиті хрестиком картини «Хатинка», «Соловей», «Букет із паперу» і «Натхнення» із бісеру В.О.Кубишкіної.\nЗахоплюється вишивкою хрестиком медична сестра-господарка Т.Б.Бадзюн із Кіровоградської дитячої обласної лікарні. ЇЇ робота з оптимістичною назвою «Життя продовжується» прикрашає залу музею.\nТаке ж хобі має і медсестра О.В.Солодовнікова з Кіровоградського обласного шкірно-венерологічного диспансеру. І запрошуємо переглянути твори «Літо», «Полуниця» та «Зимова казка».\nНайбільшу кількість експонатів, а це різні дерева - бонсай з бісеру, монет та штучних матеріалів, вироби з бісеру, штучного каміння, чудові жіночі прикраси презентувала медсестра Кіровоградської обласної лікарні Т.А.Бєланова. Не відстають від неї і її колеги, які представили вишиті хрестиком і бісером картини, рушники, серветки: Т.А.Коваленко - «Маки», «Соняшники», «Троянди», Н.О.Добровольська - «Троянди», «Оберіг», «Кухар», О.А.Єфремова – «Виноград», К.В.Новохатська – «Санкт-Петербург», «Мрійниця», «Діти», «Ікона», «Пташки і сакура», «Весна в горах», І.А.Марковська – «Весільний рушник», «Христос Воскрес», «Весільний букет», «Метелики», «Крим», А.І.Гавриш – «Веселі українці», «Непорочне серце Марії», «Слон». З бісеру виготовляє різні жіночі прикраси О.М.Денищич. В техніці декупаж можна побачити вироби Д.В.Бойчук – чайний будиночок «Анютині оченята», чайник «Сад троянд», кухонні дощечки «Лимони», «Бузок з трояндами», «Букет». Топіарії – горіхове та фруктове дерево, «Діоніс», «Хризантеми» в техніці квілінг представила М.О.Мальована. Бісероплетінням захоплюється у вільний час Г.Л.Компанієць. В експозиції знаходяться бісерні яйця «Лебедина вірність», «Метелик», «Весна», «Радість» та створений нею в авторській техніці «Пасхальний кошик».\nНе можна пройти осторонь і від виробів співробітників Кіровоградської обласної психіатричної лікарні. В цьому серйозному закладі працюють теж талановиті у всьому люди. Пропонуємо подивитися на декоративні пляшки «Виноградинки», «Весняні квіти», м’які іграшки «Жираф», «Собачка», живописні твори «Паша», «Трійка», «Парусник» О.С.Мельник, вишиті бісером роботи «Кримська сосна», «Гліцинія» С.М.Снісаренко, м’яку іграшку «Бегемот» О.Б.Ірхи, вишивку бісером і хрестиком «Вовча пара» Н.Л.Гаврилець, «Польові квіти» Л.В.Вербенко, «Весна» А.І.Тимошенко, «Осінній пейзаж» Л.Л.Дяченко, «Фея васильків», «Мрія» Н.В.Лінник, «Соняхи», «Лебеді» А.І.Талапи, «Святе сімейство» та графічні роботи «Я садівником народився», «Троянда» А.В.Чернишової, вироби з бісеру «Весна» та «Яйце пасхальне» Л.А.Аксьонової, «Дерево щастя» А.Снісаренко, в’язаний гачком «Виноград» Г.В.Маленко, фотоетюд «Захід» Я.А.Шевченко, вишиті хрестиком рушники і сорочки «Великодній рушник» Т.М.Панченко, «Чоловіча сорочка», «Український рушник», «Пасхальний рушник», «Скатертина» І.І.Коноплянки, в техніці орігамі «Лебеді» Н.Ю.Іванової.\nМедичні працівники такого дуже потрібного закладу, де всі люди з’являються на світ, як Кіровоградського пологового будинку № 2 імені св. Анни також приєдналися до участі в виставці. Ми можемо помилуватися графічними роботами «Портрет Т.Шевченка», «Портрет С.Єсєніна» В.С.Капко, виконаними в різних техніках виробами як «Квіткопад», «Квіткове дерево» К.М.Скороход, «Бісерна фантазія» Г.К.Кобець, «Лілія», «Польові квіти» А.В.Чернухи.\nВирішили не відставати від своїх колег і медсестри «Поліклінічного об’єднання м. Кіровограда». На виставці знаходяться робота в техніці квілінг «Символи України» О.В.Радько, вишиті хрестиком рушники, серветки Н.І. Гавриленко, В.А.Кобзар, створені з бісеру «Пасхальні яйця» Л.В.Коваль, «Лялька-мотанка» з тканини, вазон з квітами із бісеру Л.В.Скачко, паперовий букет Н.Ю.Циховлес, квіти з стрічок Н.П.Безреброї, плетені гачком серветки Л.М.Катаєвої, Л.В.Коваль, вишита бісером «Ікона св. Христини» А.О.Іконової.\nНадають перевагу вишивці хрестиком і бісером лікарі й медичні сестри Кіровоградської дитячої міської стоматологічної поліклініки. У свій вільний час вони створили такі шедеври як «Рудий кіт» (К.К.Андрєєва), «Пара вовків», «Павичі», «Коні» (Л.О.Гетьман), «Іриси» (О.В.Гутарєва), «Ягідне асорті», «Маки» (І.М.Порох), «Вуличка», «Березовий гай» (О.І.Мар’єва).\nНікого не залишать байдужими прекрасні роботи шановних медпрацівників Кіровоградської дитячої міської поліклініки № 1. Саме на них покладається важлива місія по збереженню здоров’я нашого майбутнього покоління. Чого тільки не створюють умілими руками представники найгуманнішої професії у світі! В експозиції представлено м’які іграшки «Ведмедик», «Миша», «Дракон» Н.К.Нікуліної, вишиті хрестиком роботи «Виноград», «Кіт», «Морське дно», панно «Красиво жить не запретишь», серветка «Анютині оченята», різноманітні браслети з намиста та штучного каміння, в техніці орігамі тетрахедру та фрактал О.В.Шерстенюк, в’язані гачком «Маки» та вишиту хрестиком серветку «Весняна ніжність» С.В.Дунай, в’язані гачком помаранчеві серветка та скатертина Т.С.Миценко, виготовлений з природних матеріалів «Оберіг», з штучних квітів «Пасхальне яйце», кераміку «Квітковий розсип» В.А.Байбороші, вишиті хрестиком роботи «Ромашкове літо», серветка «Христос Воскрес» та в’язані гачком шарфи І.Б.Возносіменко, з газетного паперу кошик «Весняний настрій», шкатулку «Казка», цукерницю «Завиток» та в’язаний гачком букет «Фіалочки для матусі» Н.М.Сиротинської, вироби «Новорічне диво» з іграшок та «Аромат кави» з кавових зерен В.В.Плотової, вишиті хрестиком і бісером роботи «Анатолій» Л.В.Рудої, «Калина» Л.П.Желєзної та «Коні» О.Н.Бахмуцької.\nТакож на виставці представлені роботи з фондового зібрання Кіровоградського обласного художнього музею. Це твори В.Федорова «Медсестра», В.Гончаренка «Асистент (в аптеці)», А. Захарова «Медсестра» та В.Микити «Невропатолог Д. Снєгурський», скульптура Г. Масальської «Майбутній лікар», які присвячені темі водночас нелегкої, але такої потрібної праці медиків – цілителям людських недугів.\nДоповненням виставки є різноманітні друковані матеріали, афіші, збірки поезій, які свідчать ще про один із талантів наших лікарів - поетичний дар, вміння передати красу слова, гаму переживань, емоцій…\nЦікавинкою експозиції є диплом лікаря, виданий В.С.Бабичу Київським медичним інститутом 22 вересня 1941 року.\nПід час відкриття виставки усю медичну родину нашого степового краю із професійним святом вітали: Олег Миколайович Рибальченко – начальник департаменту охорони здоров’я Кіровоградської обласної державної адміністрації; Костянтин Володимирович Яриніч – голова постійної комісії обласної ради з питань охорони здоров'я, материнства та дитинства, головний лікар Кіровоградського обласного онкологічного диспансеру; Лариса Миколаївна Андрєєва – головний лікар Кіровоградської обласної лікарні; Ігор Михайлович Макарук – заступник головного лікаря, лікар-онколог Кіровоградського обласного онкологічного диспансеру, учасник виставки з чудовими фотосвітлинами; Геннадій Вадимович Заболотний – директор ТОВ «Аптекар-груп». Андрій Леонідович Гардашніков - лікар-онколог Кіровоградського обласного онкологічного диспансеру, привітав колег чудовими піснями у власному виконанні.\nКолектив Кіровоградського обласного художнього музею приєднується до численних привітань і побажань на адресу працівників медичних установ міста Кіровограда й області. Бажаємо Вам усім міцного здоров’я, благополуччя в родині, стабільності і миру в нашому суспільстві, щоб Ви, медики, з найбільшою віддачею могли застосовувати свій досвід, знання та вміння в справі захисту здоров'я та життя людей. Нехай збудуться усі Ваші задуми, а віра і оптимізм завжди залишаються з Вами!