Секретна зброя CR7 ᐉ UA-Футбол\nСекретна зброя CR7\n16 травня 2016, понеділок. 20:30 Оновлено Дата останнього оновлення:\n23 травня 2016, понеділок. 10:53\n«Кріштіану, підійди-но сюди!» – тренер молодіжної академії лісабонського «Спортингу» Луїш Мартінш підізвав до себе юного 14-річного гравця. «Чому кожного разу, коли йде верхова подача, ти опускаєш м'яч донизу і намагаєшся зіграти ногами? Чому не граєш головою?» – поцікавився тренер. «Я не вмію добре бити головою, – зізнався Кріштіану. – Я почуваюся впевненіше, коли м'яч у ногах». «Але ж гра на "другому поверсі" – це надзвичайно важлива зброя в арсеналі футболіста! Відсьогодні ми будемо приділяти цьому більше уваги під час твоїх тренувань, ти маєш включити голову, хлопче!»\nІ Кріштіану Роналду «включив голову» на повну. З півтисячі всіх своїх забитих голів понад 80 він забив якраз головою. Насправді це одна з найважливіших навичок, якими має володіти першокласний нападник, і CR7 «прокачав» її по максимуму. Головою, перегравши Майкла Есьєна з «Челсі», Роналду забив гол у переможному для себе та «Манчестер Юнайтед» фіналі Ліги Чемпіонів 2008-го року. І саме результативна гра Роналду на «другому поверсі» принесла перший після його переходу в команду трофей мадридському «Реалу», розпечатавши ворота заклятих ворогів королівського клубу – «Барселони». З роками португалець стає все смертоноснішим для суперників: якщо навісна передача знаходить його голову – голкіпер може готуватися виймати м'яч із сітки.\n«Роні, – звернувся до своєї зірки часів «МЮ» сер Алекс Фергюсон. – Ти добре викладаєшся на полі, але маєш більше слідкувати за грою, більше думати. Так ти зможеш грати на випередження, зберігати енергію, тільки включи голову!» І справді, просто швидко бігти та влучно бити недостатньо, щоб стати Великим. У футбол грають головою, а ноги – то лише інструмент. Ці мудрі слова італійця Арріго Саккі б'ють як ніколи влучно. Велич Роналду криється не тільки і не стільки в його фізичних даних, а в умінні правильно оцінити ситуацію та прийняти єдино вірне рішення за соті долі секунди. У футбол можна грати головою, і не псувати при цьому зачіску :)\nХочеш бути схожим на Роналду? Включи голову! Нова акція від компанії Clear закликає саме до цього. Бери участь у розіграші та вигравай цінні призи, серед яких – незабутня футбольна вечірка, котру не можна пропустити.\nЩоб взяти участь в акції, заходь на сайт http://power.clear.ua/ та реєструй свої покупки продукції Clear, запрошуй своїх друзів, ділися новинами від компанії Clear та виконуй спеціальні завдання. Заробляй залікові бали, і подарунки не забаряться! Термокружка, тример, навушники, флеш-пам'ять USB та сертифікат на футбольну вечірку вже чекають на тебе!\nДеталі акції доступні на сайті http://power.clear.ua/rules\nУ статті: Крiштiану Роналду\n10:51 Перша Ліга Металіст перед УПЛ планує підписати 7-8 футболістів - джерело 2


Фермери повідомили, кого хочуть бачити у комісії по розподілу коштів — КУРКУЛЬ\nФермери повідомили, кого хочуть бачити у комісії по розподілу коштів\n5 березня 2018 706 0\nФермери переконані, що виділений мільярд повинен освоюватися прозоро. Про що вони повідомили першого заступника міністра аграрної політики та продовольства України Максима Мартинюка та заступника міністра з питань фермерства та розвитку сільських територій Віктора Шеремету на 28-му з’їзді Асоціації фермерів та землевласників України (АФЗУ). Про це повідомляє AgroPolit.com.\nЗа словами голови Драбівської районної організації АФЗУ Валерія Перепелиці, сьогодні вже є досить багато охочих «осідлати» фермерські кошти, тому він пропонує обирати склад комісії, яка розподілятиме ці кошти у співвідношенні один до трьох.\n«Для зменшення корупції, до комісії з розподілу бюджетних коштів повинні увійти: 1/3 державних службовців, 1/3 учасників Асоціації фермерів, 1/3 — дорадників та науковців», — пропонує він.\nГолова організацій АФЗУ Львівської області Ярослав Кардаш наголосив, що украй важливо, щоби в комісіях основну частину становили члени регіональних організацій Асоціації фермерів, щоб забезпечити прозорість фінансової підтримки. Також важливо, щоб кошти розподіляли не в Києві, а на місцях.\nОкрім того, за його словами, треба бути дуже уважним до всього механізму розподілу держкоштів, бо вже сьогодні створюються схеми, щоб «розпиляти» цей мільярд.\n«Сьогодні ми говоримо про 1 млрд грн, а під нього вже створюють фермерські господарства, не за рахунок простих селян, а за рахунок холдингів. Вони нібито відокремлюють земельну ділянку, щоб створити фермерське господарство, чи зробити обслуговуючий кооператив за рахунок колишніх членів холдингу, який знову отримає кошти з державного бюджету. В такому випадку асоціації не зможуть нічого зробити, з ними ніхто не рахується на рівні Укрдержфонду», — наголошує Ярослав Кардаш.\nСвоїх колег підтримав голова АФЗУ Гощанського району Олег Поліщук. За його словами, щоб виділений мільярд гривень було використано справді для фермерів, за цим повинна дивитися асоціація, бо знайдеться багато тих, хто захоче простягнути руки до цих грошей, особливо до тих півмільярда, які покривають відсоток кредиту банку.\n11 січня 3 127\n6 січня 1 092\n2018-02-27 15:29:532017-01-23 09:37:512016-07-22 17:37:03


Збирають підписи, аби заборонити продаж електронних сигарет дітям\nЗбирають підписи, аби заборонити продаж електронних сигарет дітям\nНа сайті Президента України з’явилася петиція про заборону продажу електронних сигарет дітям.\n«На сьогодні українське законодавство не забороняє продаж електронних сигарет особам, які не досягли 18 років.\nЧерез те, що електронні сигарети законодавством не регулюються, 18,4% дітей віком 13-15 років курять електронні сигарети – це понад 200 тисяч українських дітей», – ідеться в тексті петиції.\nДо Президента України звертаються із закликом внести на розгляд Верховної Ради України законопроект, який:\n- запровадить маркування електронних сигарет попереджувальними написами та зображеннями про небезпеку для здоров’я.\nПетиція, аби її розглянули, повинна набрати 25 тисяч голосів. До закінчення збору підписів – 81 день. Підписати петицію можна тут.\nВсе про: електронні сигарети, діти, петиція\nНе дійшла до школи: уся поліція Вінниці на ногах через зниклу дитину17 Вересня 2019


Пам’ять \_ Воїн Тарас і кіт його Марс. Незбагненна історія: після загибелі господаря кіт обіймає його портрет, спить біля нагород і рукописів Героя України\nВалентина Павлівна надихала та підтримувала\nсина у всіх його починаннях.\nФото з домашнього архіву Валентини Матвіїв\nСвій невимовний невідступний біль мати-батько тамують щемливими спогадами, перечитуванням щоденників-роздумів, що залишив після себе їхній найрідніший. І проникливими віршами, котрі ледь не щодня виходять з-під пера Валентини Павлівни. У їхньому з чоловіком двокімнатному помешканні на вулиці Зеленій є ще хтось, хто не знаходить собі місця від втрати молодого господаря. Це – рудий кіт Марс шотландської породи «скотіш страйт». Тарас подарував його матері перед самим від’їздом на схід. Хоча «наживо» між собою воїн і мурчик не бачилися ні разу…\nНа прикладі Тараса можна знімати фільм про сучасного українського патріота. У сценарії нічого не треба було б домислювати: кожен факт із його життя – героїчна новела. У перші дні Революції Гідності цей хлопець помчав на Майдан. Після його перемоги, разом з іншими ентузіастами, взявся розшукувати тих, хто внаслідок протистояння із «беркутами» зник безвісти. Згодом бойове перо журналіста змінив на автомат – добровольцем пішов боронити Україну, спільно із побратимами у складі «Карпатської Січі» бив ворога, зокрема – у Пісках, під Донецьком.\nПовернувшись із фронту, Тарас Матвіїв продовжував свою, уже мирну, боротьбу за вільну, заможну та справедливу державу. Крім його гострих публіцистичних виступів у пресі на злобу дня, жидачівці запам’ятали, як вчорашній воїн блокував незаконні вирубки лісу, боровся із власниками підпільних залів ігрових автоматів. «Давав шпрайсу» усім, хто цього заслуговував. Як місцевий депутат був автором-співавтором багатьох проєктів для рідного міста. З його ініціативи з’явилися спортивний тренажерний майданчик просто неба та дитячий ігровий із назвою «Веселий мурашник». Тарас ініціював відродження місцевого футбольного клубу «Авангард», проведення благодійних ярмарків, концертів і збір на них коштів для хворих жителів Жидачева. Сам зібрав експонати й організував у музеї міста виставку «Жидачівщина у полум’ї Революції Гідності та російсько-української війни». Проводив екскурсії, розповідав молоді, школярам, містянам про ці події як очевидець. Допомагав родинам загиблих на війні, з подарунками відвідував їхні сім’ї. А ще – організовував фолькфестивалі, військово-патріотичні вишколи, де вчив краян захищати рідну землю.\nВін був одержимий місією Воїна. Саме тому, відклавши журналістику, пішов на «лідерські» курси в Академію Сагайдачного. І через рік молодший лейтенант Тарас Матвіїв (позивний «Сармат») знову вирушив на фронт.\nТорішнього 10 липня про його подвиг дізналася вся країна. Російські найманці під Троїцьким на Луганщині обстрілювали позиції українських воїнів, якими командував «Сармат». Один зі снарядів влучив у бліндаж, де перебували його підлеглі. Тарас кинувся до охоплених вогнем руїн і виніс звідти у безпечне місце двох покалічених хлопців. А через кілька секунд неподалік вибухнула чергова ворожа міна – і Тараса не стало…\nУказом президента 31-річному офіцеру 24-ї окремої механізованої бригади імені Короля Данила Тарасу Матвіїву посмертно присвоєно звання Героя України.\nБойові нагороди «Сармата», військовий берет, вервечка, образки, інші особисті речі зберігаються в його домівці. Крім рідних, до цього куточка постійно підходить Марс. Застрибує на столик, довго і пильно вдивляється у портрет Тараса. Лапкою водить по фотографії, немовби гладить її. Іноді складається враження, що він цілує Тараса. На атласній подушечці із Зіркою Героя Марс засинає.\nІнший напівмістичний епізод із їхніх заочних побачень. Ще один портрет Тараса створив воїн-«айдарівець» із Луцька Руслан Кашаюк. Після важкого поранення і контузії у нього з’явився дар малювати картини, які йому сняться. Почувши історію про «Сармата», намалював його в образі воїна-монаха. На цьому полотні є багато іншого символізму. Як-от, на місці серця – карта України… У день відкриття меморіальної дошки Тарасу цю картину привезли до його дому друзі із «Пошукової ініціативи Майдану». Після сумних урочистостей мама прийшла додому, дивиться – а кіт лежить на новому портреті й обіймає її сина лапкою…\n– Раніше мені було якось моторошно, а тепер звикла, – розповідає пані Валентина. – Часом шукаю Марса у хаті, а він біля портрета Тараса сидить…\nУ помешканні Матвіївих рудий симпатяга з’явився 29 березня 2020 року, коли Тарас відбував на фронт. Цьому передувала розмови сина з матір’ю, незадовго перед днем народження Валентини Павлівни. Офіцер саме приїхав із Яворівського полігону додому і, поміж іншого, каже: «Мам, щось мені не подобається у нашій хаті – надто тихо. Ні, тут має бути рейвах, рух! Вибирай, що тобі більше до вподоби: песик чи котик?». А згодом зателефонував мамі й каже: «Я тобі вже вибрав подарунок – рудого кота. Він – неймовірний! Сонечко в хаті у тебе буде бігати!».\nГодинами Марс вдивляється\nу портрет свого господаря.\nПородистого кота воїн-романтик вибрав через… Інтернет. Не встиг його особисто подарувати мамі, тож зробила це його кохана дівчина Оля. Вона провела Тараса до потяга, що повіз його на схід, а наступного дня привезла до Жидачева Марса. Одне мамине сонечко відбуло з дому, інше переступило поріг хати…\nНазву свою Марс немовби підказав собі сам. У нього на чолі у складках шерсті проглядається буква «М». Думали-гадали, а мама каже: «У нашого котика темперамент вогняний – нехай буде Марс!» «О, кльово!» – погодився Тарас, перебуваючи далеко від дому.\nТак склалося, що Марс із Тарасом знайомі були дистанційно. Котик лише чув його голос. Коли на бойовій службі синові випадали короткі паузи відпочинку, мати пересилала на його телефон кумедні відео за участі того, хто робить обіцяний «рейвах» у хаті. Або вмикала на голос слухавку і казала: «Послухай-но, Марсе, свого майбутнього господаря!». Переглянувши надіслані ролики, втішений Тарас жартівливо казав: «Мамо, той твій коцур такий нечемний! Як приїду додому, він маршируватиме, як мої солдати: раз-два, раз-два! Я його вишколю…»\nКіт кольору сонця Марс – не просто хатня тварина, а щось значно більше у домівці Матвіївих, цього не передати словами.\n– Коли Марс бачить мене сумною, заплаканою, то залізає мені на коліна, на груди, лапкою торкається обличчя. І дивиться в очі. Я не можу передати ті відчуття. Він наче хоче мене заспокоїти, – ділиться своїми переживаннями Валентина Павлівна. – Інколи мовлю про себе: «Що, дивишся на мене, Тарасику? Шкодуєш маму…». А потім ловлю себе на думці: що ж я таке кажу – це всього-на-всього кіт. Містики тут нема. Але є щось дуже тепле й рідне.\nДжерело: «Високий замок» (https://wz.lviv.ua/article/429541-voin-taras-i-kit-ioho-mars)\nТі, котрі не повернулися з війни…#2021-15 (04/14/2021)\nЗагиблі Герої…#2021-14 (04/07/2021)\nЙого тіло впізнали за майданівським татуюванням: герой Революції Гідності й АТО Андрій Юркевич#2021-13 (03/31/2021)\nЗнайти і перепоховати#2021-13 (03/31/2021)\nЙого тіло впізнали за майданівським татуюванням: герой Революції Гідності й АТО Андрій Юркевич#2021-11 (03/17/2021)


На́рбут Володи́мир Іва́нович (2 (14) квітня 1888(18880414) — 14 квітня 1938) — український російськомовний поет і літературний діяч. Входив до «Цеху поетів». В 1937 році був репресований і загинув в ГУЛАГу. Молодший брат українського художника-графіка Георгія Івановича Нарбута.\n14 квітня 1888 року на хуторі Нарбутівка Глухівського повіту Чернігівської губернії в сім'ї дрібного поміщика народився Володимир Іванович Нарбут, поет, один із засновників акмеїзму (літературної течії, представниками якої були поети А. Ахматова, О. Мандельштам). Середню освіту здобув в Глухівській гімназії, вищу — в Петербурзі.\nBNF: 12560415p · GND: 118951092 · ISNI: 0000 0001 1862 7125 · LCCN: n82270322 · NKC: js2012678960 · NLA: 1527964 · LIBRIS: 279004 · SUDOC: 034900969 · VIAF: 100297425\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Нарбут_Володимир_Іванович&oldid=25356854\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 10:56, 6 червня 2019.


Матеріал може бути використаний під час підготовки до вечорів-знайомств із творчістю волинських композиторів, мистецьких кав'ярень, інших позакласних заходів, спрямованих на збереження та примноження самобутньої культури рідної Волині. Окрема лінія - це історія створення авторських пісень самодіяльних композиторів. Опмс творчості композитрів ілюстрований гарними поетичними рядками, епіграфами, цитатами. Волинські композитори, творчість, яких представлена, є нашими сучасниками.\nПоліський краю дорогий, для мене став ти піснею!\nСценарій вечора-знайомства із творчістю волинських композиторів\nФанфари « Волинь моя!»\nУчень 1. Вдихни повітря матінки – Волині\nЯк у лісах Полісся трелі солов’їні\nУчень 2. : Торкнися хвиль озер, що, наче небо, сині,\nІ Світязь подарує тобі сили,\nЗапалить знову в твоїм серці жар.\nЧитецьІ: Сягнеш своєю піснею до неба\nІ усвідомиш, що Волинь – це рай.\nВона, з любові створена для тебе,\nВолинь моя, краса моя, мій край\nУчень 2. Де озера, мов круглі столи,\nІ на кожному – сонця хлібина,\nДе тумани той спів сповили,\nДе гойдала червона калина.\nУчень 1. Причащалась з того джерела,\nЩо само народилося в полі.\nІ дзвенить ваша пісня жива,\nБо творилась з джерельної долі\nВчитель. Пісня... вона народилася з любові до цілого світу, бо з любові до спілого вітру, до рідного слова, до зір, із туги та журби, з любові до цілого світу, бо з любові виросла мудрість людини! Хочеться, щоб наша рідна пісня, легка, як сон, примарна, ніби щастя, сонячна, неначе мрія зігріла ваші серця, захопила, оповила веселковими барвами, що ними мріють весни, плаче осінь, марять зими і кличе літо. Ото ж розпочнімо знайомство із творчістю наших талановитих земляків ,які присвятили своє життя пісні...\nГалина Вікторівна Васіна\n«Баян у моїх руках, музика -- в моєму серці», -- каже про себе Галина Васіна чи не єдина на Волині композиторка, яка пише дитячі пісні. В них – безпосередність та щирість, на які надихають жінку самі діти, адже впродовж багатьох років Галина Вікторівна працює вчителем музичного мистецтва у Луцькій гімназії № 18.\nТісно співпрацюючи з дитячими поетами Волині, зокрема, з Наталією Бугай, Галина Васіна створила понад 40 дитячих композицій. Втім, учні авторки говорять про інший її талант. Талант любити. Маленькі вихованці Галини Васіної ще й перші її музичні критики. Вони, як ніхто інший, відчувають глибину душі жінки, з задоволенням вивчають нові твори авторки.\n«Ми веснянку заспіваєм» муз. Галини Васіної,\nсл. Ніни Шугніло -- виконує вокальна група 1-х класів\nОлександр Володимирович Синютін\nЖиттєве і творче кредо заслуженого діяча мистецтв України, композитора і аранжувальника Олександра Синютіна співзвучне із девізом великокго Бетховена–«Боротися і перемагати!». Олександр Володимирович живе у Маневичах і працює вчителем музичного мистецтва у місцевій гімназії.\nКероване самодіяльним митцем тріо «Троянда» у складі у складі якого і дружина композитора Людмила Синютіна, відоме далеко за межами Волині і України –перемоги на творчих конкурсах у Польщі, Білорусі, Литві. Вже записали диск, мають кліп, пісні у виконанні «Троянди» звучать на радіо, національному телебаченні. Олександр Синютін планує ще й відзняти музичний фільм «Мелодії трояндових сердець».\nМирослав Степанович Стефанишин\n3-го квітня цього року Заслужений діяч мистецтв України, професор Мирослав Стефанишин відзначив 90-літній ювілей.\nМирослав Стефанишин є знаковою постаттю в мистецькому житті Волині та України. Він – автор півтисячі музичних творів. А ще стільки ж в його доробку аранжувань, обробок українських пісень.\nДля галичанина поезія Лесі Українки в житті зіграла, можна сказати, містичну роль. Коли він закінчував училище, йому треба було якійсь твір зробити і продиригувати його на державному іспиті. І він каже: “Мені впали у вічі слова «Давня весна» Лесі Українки. Я почав його читати. Що за Леся Українка? Що за Волинь?” І він написав на ці вірші хор, який прозвучав на випускному та вступному іспитах. Головою екзаменаційної комісії був дуже відомий композитор Анатолій Кос-Анатольський. Він дуже схвальну дав рецензію на цей початковий твір і сказав: “Вам шлях тільки до Львівської консерваторії”.\nНевипадково і Ліна Костенко називає Стефанишина «Маестро Лесиного краю». Приїхав на Волинь після навчання в консерваторії у 1954 році. І з того часу Мирослав Степанович творить музику, наслідуючи кращі традиції вчителів – корифеїв української музичної культури початку ХХ століття\nВіктор Гнатович Герасимчук\nВчитель. У моїх в руках дуже дорога для мене збірка мого викладача з гармонії Віктора Гнатовича Герасимчука, композитора, педагога, громадського діяча, члена Президії спілки композиторів України ,та спілки композиторів СРСР. У доробку атора є хорові та інструментальні твори Але найбільш відомою стала пісня «Ожини»\nОлександр Пилипович Каліщук\nПоет, композитор, диригент. Заслужений працівник культури України, член Національної ліги українських композиторів, кавалер ордена „За заслуги ІІІ ступеня”.\nЙого мала батьківщина – с. Перевали Турійського району Волинської області. Семирічну освіту здобув у рідному селі. У 1951 році його, десятикласника Луківської СШ, заарештовано за належність до молодіжної організації націоналістів. Вирок: 25 років. Заслання відбував у пермській області на лісоповалах. Після звільнення екстерном закінчує 10 клас, Луцьке музичне училище та Львівську державну консерваторію імені М. В. Лисенка по класу хорового диригування.\nЙого творча праця пов’язана з прибузьким краєм, м. Нововолинськом, у якому йому присвоєно звання почесного громадянина.\nУ засланні автор пише збірку пісень» «За колючим дротом» а у 2008 році побачила світ книга „Не вмре наша пісня”. У цій збірці пісень живуть поруч радість і журба, нестримне бажання боротьби за правду, за волю, за Україну. В ній кожен віднайде щось для своєї душі.\nВчитель. Але найбільшої популярності набула пісня «Волиняночка», яка ввійшла до першої пісенної збірки під такою ж назвою „Волиняночка” (1998) і облетіла чи не увесь світ.\n«Волиняночка» --виконує Володимир Михалевич\nУ концертах і святкових застіллях часто звучить пісня «Волинь моя» зі словами «Поліський краю дорогий, мені ти був колискою…» Вона була написана самодіяльним композитором, поетом, заслуженим працівником культури України Степаном Кривеньким, Творча спадщина волинського пісняра – це понад 30 яскравих пісень, що западають у душу. Свого часу вони увійшли до збірника «Волинь моя» (Луцьк, 1999), упорядкованого дружиною, Марією Климівною, за сприянням П.Старушика і М.Остапчука, викладачів Горохівської музичної школи.\nЗбірник має підзаголовок: «Пісні для народного хору, вокального ансамблю та солоспіву». До речі, вміщено й текст і ноти відомої всій Україні пісні «Волинь моя», а також «Пісні про Горохів», яка стала свого роду гімном Степан Кривенький у перші роки незалежності України створив пісні «Молюсь до тебе, краю мій», «А солов’ї співають про Вкраїну», «Чого ти хочеш, Україно?» Пісні із цих збірок співзвучні непростому нашому сьогоденню\n«Чого ти хочеш,Україно?» , «Летять над світом журавлі» --виконує хорова група 3-х 4-х класів\nУ 2011 році на будинку в селі Вільхівка, де жив талановитий горохівчанин, з нагоди його 70-річного ювілею було встановлено меморіальну дошку. Її відкрили дочка композитора журналістка Леся Влашинець зі своїм сином Михайлом. Вчитель.Горохівчани знову заспівали тоді пісню, яка стала воістину народною Цією піснею-гімном нашого краю ми і завершимо нашу творчу зустріч із піснями волинських композиторів.\n«Волинь моя» слова і музика Степана Кривенького Виконує вокальна група 3-х класів\nВчитель. … Святість і вічність дарують пісні волинських композиторів. Такі пісні ніколи не втратять шани і голосу не загублять свого орієнтиру….\nСметюх Олена Степанівна\n↓Завантажити документ Отримати свідоцтво XV390820\nКола Луллія . "Музичні інструменти"


Чим і як відбілити білі речі? » Жіночий інтернет журнал «Pepla» | Чим і як відбілити білі речі? » Жіночий інтернет журнал «Pepla» – Поради, рецепти, краса та здоров'я\nHome » Поради » Чим і як відбілити білі речі? » Жіночий інтернет журнал «Pepla»\nЧим і як відбілити білі речі? » Жіночий інтернет журнал «Pepla» Чим і як відбілити білі речі?\nЕ сть одне питання, яке дуже часто задають собі всі домогосподарки – «Як відбілити білі речі?». Іноді ми просто не знаємо, що відбілити речі можна використовуючи засоби, які завжди можна знайти у нас вдома. У цій статті ми спробуємо знайти для вас відповідь на це питання і поділимося з вами порадами, які допоможуть вам без особливих зусиль відбілити білі речі.\nЯк відбілити білі речі з бавовни\nЯкщо вам потрібно випрати забруднюючи білу білизну з таких тканин як бавовна або льон, тоді вам потрібно замочити білизну і додайте у воду п’ять ложок столових нашатирю. Нашатирний спирт хороший тим, що він нівелює дію солі магнію, які зазвичай при пранні спливають на поверхню і призводять до того, що на тканині з’являються жовті плями. Ще одним плюсом нашатирю є те, що він чудово пом’якшує воду. Якщо ж ваша білизна дуже забруднилася, тоді можна додати ще дві столові ложки скипидару.\nЯк відбілити білі речі з вовни і синтетики\nВи повинні знати, що такі тканини як шерсть і синтетика не можна прати разом з бавовняними і лляними тканинами. Це пов’язано з тим, що після такого прання, світло білу білизну дуже швидко стане сірим і на ньому з’являться кругляки. Кольорова білизна і лляна і бавовняна тканини стираються при температурі 60 градусів. А якщо у воду з кольоровим білизною додати ще дві ложки солі, то ваша білизна ніколи не злиняє, і буде зберігати свій первозданний колір ще довго.\nЧим відбілити білі речі з бавовни та льону\nДля того щоб відбілити бавовна і льон моно використовувати й інші методи. Наприклад, потрібно спочатку просто випрати білизну, потім замочити його у воді з додаванням п’яти ложок скипидару на час близько десяти годин. Бавовна чудово вибілюється таким відомим засобом як «білизна». Засіб, звичайно, відрізняється специфічним запахом, проте працює безвідмовно. Для того щоб скористатися цим засобом, вам потрібно замочити ваші речі в окропі з додаванням білизни. Замочити потрібно приблизно на пару хвилин. Тому потрібно добре прополоскати ваші речі і знову замочити на пару хвилин. На жаль, цей ефективний спосіб можна занадто часто використовувати, тому, як речі стануть старими, втратять свою привабливість і будуть швидко рватися.\nСпосіб відбілювання білих речей\nДля цього способу вам потрібно буде приготувати таку суміш: на 12 літрів води беремо 50 грам прального порошку, додаємо вісім ложок столових кухонної солі, 20 мілілітрів нашатирного спирту і три літри трехпроцентной перекису водню. До того, як готувати розчин потрібно нагріти воду до температури сорок градусів. Коли розчин готовий, замочуємо в ньому білизну на чотири години.\nЯкщо прати вовняні речі, то вони залишають ворс на іншому білизну. Для того, щоб цього не траплялося, все вовняні речі спочатку потрібно покласти в поліетиленовий пакет і в морозильну камеру на одну годину. Після цього можна прати її з іншими речами, і вона не буде залишати на них ворс.\nЧим вибілювати білі речі з тюлю і гіпюру\nДля того щоб ефективно відбілити білі речі з гіпюру або тюлю, спочатку потрібно замочити їх у гарячій воді і додати в неї одну ложку столову нашатирю і дві ложки столові перекису водню. У такому розчині потрібно замочити речі приблизно на півгодини. Таким нехитрим способом ви зможете повернути вашим речам їх первозданну білизну.\nКористуючись такими нескладними способами, ви з легкістю зможете підтримувати ваші речі в чистоті і дати їм друге життя.\nБудемо сподіватися, що своєю статтею ми допомогли вам зробити білі речі ще білішими. А якщо ці способи допомогли вам, то ви можете поділитися ними зі своїми друзями та рідними. Нехай і вони порадіють чистотою і білизною своїх речей.\nЗалишити Коментар Закрити форму\nчим можна відбілити ляну тканину\nяк відбілити білу рубашку\nТравень 1, 2013 admin Поради білизна, білі, буде, відбілити, відбілити білизну, додати, дуже, замочити, знайти, їдалень, ложки, ложок, можна, нашатирю, питання, потрібно, спочатку, тканини, цього, Щоб, як відбілити білі речі, як відбілити тюль, які\nЯк позбутися від мошок будинку – як позбутися від мошок в квартирі | Як позбутися»


Щоб позбутися «совка», голодному треба дати не рибку, а вудочку\n15 листопада 2012, 17:10\nЯк українцям позбутися пострадянського синдрому – в політиці та інших сферах життя?\nГості «Вашої Свободи»: Сергій Солодкий, перший заступник директора Інституту світової політики; Андрій Кокотюха, письменник.\nОлександр Лащенко: Всупереч понад 20-ти рокам, що минули після розпаду СРСР, більшість українців (і в політиці, і в інших сферах життя) живуть за радянськими звичками. Про це йдеться у дослідженні «Як позбутися пострадянськості?», що презентував Інститут світової політики. Як же вийти із цієї «радянської шинелі»? Може, це не реальна у найближчі десятиліття мета?\n– Панове, а у вас особисто є ностальгія за радянськими часами так чи інакше?\nАндрій Кокотюха: Я виріс в СРСР, прожив там 21 рік. Це країна, де я був маленький, ходив до школи. Це країна мого дитинства. І, звичайно, якщо я скажу, що я, як всяка людина, не ностальгую за часами, коли я був маленьким, то це буде брехня.\n– І Ваш перший твір, наскільки я пам’ятаю, був виданий у 1987 році.\nСРСР загальмував нас всіх багато в чому\nАндрій Кокотюха: Написаний був і опублікований.\nАле за СРСР я абсолютно не шкодую. Навпаки, у мене до нього маса претензій. І не тільки в мене. Я думаю, СРСР загальмував нас усіх багато в чому, позбавив актуальної інформації багато про що. Ми впродовж так званої перебудови за ці 4 чи 5 років, як голодні якісь, споживали те, чого нам не додали свого часу, те, що було заборонено, закрито, лежало у сховках.\n– З того самого «загниваючого Заходу» зокрема…\nЗ ностальгією згадую свої дитячі та юнацькі роки приватні – немає людини, яка не хоче повернутися у дитинство. Але радянського дитинства я не хочу своїм дітям, своїм онукам\nАндрій Кокотюха: Так. І не тільки.\nІ на цьому багато хто спекулював. Я знаю, що в розпал перебудови письменники перли наввипередки свої рукописи у видавництва – оце було заборонено радянською владою, це лежало! Хоча то такий самий «совок», просто він не пройшов елементарну «смакову» цензуру. Але на ньому виїжджали.\nЗвісно, я з ностальгією згадую свої дитячі та юнацькі роки приватні, особисті – немає людини, яка не хоче повернутися у дитинство. Але радянського дитинства я не хочу своїм дітям, своїм онукам.\n– Пане Сергію, ваш інститут презентував дослідження. І ви дали\n10 рекомендацій, як позбутися пострадянськості. Чому ж треба це робити? А, може, не все так погано було в СРСР? Безкоштовна освіта, охорона здоров’я, інші моменти… Я вже не кажу, що була ядерна держава (Україна, звісно, як складова СРСР).\nСергій Солодкий: Тема радянськості і пострадянськості – це дві окремі теми.\n– Тобто, ще коли були у складі СРСР – окрема тема.\nСергій Солодкий: Щодо радянськості можуть бути суперечки тривалі, приміром, люди були добріші (ось такі ностальгійні моменти), люди були колективніші, довіряли одне одному більше.\nАндрій Кокотюха: Абсолютна неправда.\nСергій Солодкий: Про це можна сперечатися. Якби були люди, які так конструювали, то вони з нами сперечалися б з цього приводу.\n– Тобто, не все так погано було в «радянському домі», так?\nСергій Солодкий: Ми зараз говоримо про пострадянськість. Пострадянськість – це трошки інше явище. Це якраз поєднання того, що було в СРСР, якихось явищ, звичок і таке інше, і ми перехопили дещо з ринкової економіки, дещо з лібералізму, але не найкраще. Або ж, коли ми його перехопили, то так його модифікували, так видозмінили, що ліпше ми його не перехоплювали б.\nМи перехопили, приміром, одну із основоположних ліберальних цінностей – індивідуалізм. Але яким чином ми перехопили? Ми фактично зґвалтували цю цінність. Наш загальновідомий принцип український «моя хата скраю» ще більше радикалізувався, ми ще більше самоізолювалися, і кожен дбає про свій особистий інтерес.\n– Чи не перетворилися ми, за відомим латинським висловлюванням «homo homini lupus est, на суспільство, де «людина людині вовк» у чомусь?\nПри тотальному дефіциті все рівно всі намагалися придбати ті ж самі чоботи, ті ж самі пальта, ходили всі в однаковому і тому тішилися. І за цим сумують\nСергій Солодкий: Фактично так. Війна проти всіх – це відома концепція, стара концепція, нічого такого в ній немає. Але все рівно, якщо побувати в сучасних ліберальних суспільствах, так, там є індивідуальність, так, там є концепція розмаїття. Прекрасно, коли люди різні – це прекрасно, бо проявляються індивідуальності. Але при тому при всьому, коли вони, приміром, бачать якісь зловживання влади, коли вони бачать якісь негативні тренди в суспільствах, вони можуть зібратися у колектив, вони можуть самоорганізуватися та протистояти цим проявам. І таким чином здійснювати громадський, суспільний тиск на владу.\nУ нас, на жаль, цього немає. Воно відбувається ривками, фрагментарно, те, що ми спостерігали під час Помаранчевої революції. Але ось такі потоки фрагментарні потрібно робити більш стабільними, більш сталими.\nОтож лібералізм – це індивідуалізм, але не егоїзм. Індивідуалізм у плані творчості прекрасний. Проявляйтеся у творчості, не будьте однаковими, не будьте сірими, що фактично пропагувалося радянською доктриною, коли всі були однаковими, коли при тотальному дефіциті все рівно всі намагалися придбати ті ж самі чоботи, ті ж самі пальта, ходили всі в однаковому і тому тішилися. І за цим сумують.\nЦе було щоденне приниження людини\nАндрій Кокотюха: Це було щоденне приниження людини. Я пам’ятаю, коли ми ще не знали, що крах СРСР буде, але це вже було, коли я стояв за двома коробками цукерок «Вечірній Київ» чотири години у самому Києві, здається, на Богдана Хмельницького, тоді – Леніна, там магазин «Лісова пісня» чи «Українські ласощі». Але і там, і там стояли. І чотири години стоїш, щоб взяти дві коробки по 6,50 в одні руки.\nМи до цього хочемо повернутися, скажіть, будь ласка? Багато хто сьогодні говорить так: от якби нам радянську владу і при цьому ковбасу в магазинах та телевізори.\n– По 2,20…\nАмерика розділена так само на північ і південь. Обама не буде тягнути Америку до Канади, а Ромні до Росії\nАндрій Кокотюха: Та хоч в два рази дорожче, але щоб була радянська влада плюс ковбаса.\nПисьменник, я не буду називати його прізвища, бо він досить відомий, сказав: я хочу так, щоб з письменниками було, як при СРСР, але без СРСР, без комуністів. Тобто така амбівалентність, це подвійна мораль. Не можна так.\nОт говорили і багато зараз говорять про роздільність України, українського суспільства на, умовно кажучи, регресивний схід і прогресивний захід. Америка розділена так само на північ і південь. І ми знаємо, що була громадянська війна між колоніальним півднем і демократичною північчю. І сьогодні вибори в Америці показали майже 50% на 50% демократи і республіканці. Але хоч демократи, хоч республіканці, але вони не будуть тягнути Америку. Ну, от давайте… Можливо, я зараз дурницю скажу, але. Обама не буде тягнути Америку до Канади, а Ромні не буде тягнути Америку до Росії.\n– Там близько – через Аляску, якщо раптом це спробувати …\nАндрій Кокотюха: Ви розумієте, про що я говорю. Незалежно від того, яка політична сила при владі, і незалежно від того, що так само суспільство розшароване американське, те ж саме, там це фактично Вавилон, говорити про якісь цінності спільні – і демократи, і республіканці йдуть в одному напрямку, тільки використовують різну риторику.\nУ нас же риторика кардинально протилежна. Якщо нам говорять сьогодні, що в Україні борються з Росією, в Україні ненавидять Росію і російську культуру, СРСР підміняється абсолютно російською культурою.\n– Є сенс проводити знак рівняння між Росією і СРСР? Це одне і те ж хіба?\nАндрій Кокотюха: Ні. Росія до 1917 року і Росія після 1991 року, то треба розглядати «мінус СРСР».\n– Як і кожен народ, який тоді входив у цю так звану «новую историческую общность людей – Советский Союз».\nАндрій Кокотюха: Так. Звісно, нинішня Росія, як і нинішня Україна, особливо це видно по нинішній Грузії, травмовані СРСР за ці 74 роки так, як не були травмовані за 300 років Російської імперії. Хоча Україна так само мала колоніальний до певної міри статус. Але ці 74 роки оцього соціального експерименту завдало всім нашим країнам, у тому числі Росії, більше травм, ніж тисячолітня історія.\nІ ми бачимо це по Грузії. Я питав, коли була презентація книги «Чому Грузії вдалося?», в ініціатора цього видання Вахтанга Кіпіані, відомого журналіста, який дуже добре знає Грузію: чому останніх 8 років держава Грузія в позитивному абсолютно смислі представлена в ЗМІ, про неї абсолютний позитив іде у світі, чому ж Грузія отак відреагувала на виборах?\n– Тобто перемога блоку Іванішвілі, який став прем’єром, а команда Михайла Саакашвілі програла.\nАндрій Кокотюха: Абсолютно. Вахтанг відповів, що, в принципі, людям не важливі багатоходові перспективи, їм треба, щоб сьогодні Іванішвілі дав по тисячі доларів у конверті. Це була не «Вітіна тисяча» гривень! І не «Юліна тисяча» гривень! Це була тисяча доларів! Які теж не вирішують проблеми на тривалий час.\nСловом, люди пострадянські, оці от «совки», які називаються, мислять: от нам чогось не вистачало. От соціальні проблеми. У Грузії маленькі пенсії. Не було цих пенсій фактично. Ну, 90 доларів – менше, ніж у нас. Але голодних смертей не зафіксовано. Так само, як і в Україні зараз, слава Богу.\n– Тобто, так званий патерналізм, так? Коли людина сподівається, що уряд, держава її забезпечать.\nСергій Солодкий: Я по Грузії міг би сказати одну річ. Ми, власне, дослідження робили і по Молдові, і по Грузії, і по Україні. Перед початком проекту ми провели планерку, коли ми дискутували, дебатували з соціологами, політологами, релігієзнавцями, різними фахівцями. У нас склалося враження, що грузинські експерти дуже швидко заспокоїлися тим, що вони вже стали на шлях демократизації.\n– Ще до цих виборів парламентських?\nСергій Солодкий: І вони вважали, що у них фактично пострадянськість ліквідована, викорінена.\n– А, виявилося, що ні!\nТипова риса пострадянської людини – прийде лідер і вирішить наші проблеми. Вони звикли до Іванішвілі, який давав подарунки\nСергій Солодкий: Хоча ми сумнівалися у цьому. І коли ми робили опитування в рамках цього проекту рейтингу пострадянських політиків у трьох країнах, на першому місці у Грузії якраз був пан Іванішвілі. Це експертне було опитування. І фактично ми зробили таке попередження грузинському суспільству. Але воно вирішило зробити черговий експеримент над собою. А в цьому якраз проявилася типова риса пострадянської людини – покладання на господаря якогось вищого, реальний прояв патерналізму, що ось прийде лідер і вирішить ці наші проблеми. Вони звикли до Іванішвілі, який давав якісь презенти, подарунки.\nАндрій Кокотюха: Тисяча доларів – це озвучена сума.\nСергій Солодкий: І всі сподівалися: ось він прийде – всі заживуть.\n– Але, з іншого боку, пан Іванішвілі не є якимось міцним господарником. Він не людина похилого віку. Він – бізнесмен. У нього мільярди доларів. Він не являє собою, з першого погляду, «совка».\nСергій Солодкий: По-перше, там доволі сумнівне питання щодо походження його статків (це відомий факт), де він їх заробляв, які в нього контакти, які в нього зв’язки. Здебільшого, це із поколінням радянським і пострадянським. Він на російській ниві заробляв свої перші гроші. Це перше питання.\nТут питання навіть не радянськості, не молодості чи старості. Молода людина теж по суті може бути…\n– Це теж, до речі, цікаве питання: можуть бути «совками», наприклад, не тільки у Грузії, а й у нас, 25-30-річні політики?\nАндрій Кокотюха: «Молоді Регіони» візьміть.\nБагато молодих людей називали себе радянськими людьми. Нехай 10%, але це вже страшний негативний тренд\nСергій Солодкий: Інститут соціології, який також брав участь у підготовці нашого дослідження, робив відповідне опитування. Багато молодих людей себе ідентифікували з радянськістю, називали себе радянськими людьми. Там нехай 10%, але це вже страшний негативний тренд. І, власне, ми розуміємо, що з пострадянськістю боротися у старшому поколінні буде складно, але ми не хотіли б, щоб ця пострадянськість відтворювалася і в молодшому поколінні. І, можливо, наш проект більше зорієнтований на молодше покоління.\nСлухач (переклад): Я маю 72 роки. Я жив при радянській владі і зараз. Що я можу сказати? Отримали квартиру, освіту, все нормально, діти тоді вивчилися. А зараз що? Освіта дорога, обслуговування дороге, все-все. Я лікувався, у лікарні – нічого немає, навіть за свій рахунок купував градусник.\nДалі. От ви говорите щодо радянськості. Країни Балтії в Європі. Там ніхто нічого не розкрадав. Тут нас, власне, обдурили, сказали, що давайте проголосуємо. І ми дійсно думали, що ці всі блага розподіляться серед народу. А вийшло, що олігархи всі ці заводи скупили, а нам нічого не залишилося. Ось вам думка, яку я висловлюю.\n– Пане Андрію, що Ви відповіли б нашому слухачеві?\nАндрій Кокотюха: Від ілюзій шановної людини шановного віку до реальності, якої він не помічав. Насправді в СРСР так само не було безкоштовної освіти і не було безкоштовної медицини. Всі прекрасно знають про куповані дипломи так само в СРСР, про те, що, якщо ти хотів отримати певні знання, то ти собі наймав репетитора за гроші. Медицина? Ліки діставали із-за кордону правдами і неправдами.\n– Пане Андрію, Ви народилися в місті Ніжині. Ви закінчили Київський університет імені Тараса Шевченка, ледь не найвідоміший виш у радянській Україні. Вам легко було вступити до внз у радянські часи?\nУ радянської людини багато рис, але я визначаю звичку №1 – звичка до халяви. От раніше нам давали все безкоштовно! Ну, неправда\nАндрій Кокотюха: Я вступав у часи перебудови. Це трошечки інші часи, ніж стандартний СРСР, про який ми говоримо. Але коли я вчився, то години, десятки годин були витрачені на вивчання предметів, таких як науковий комунізм, марксистсько-ленінська теорія преси, партполітробота. Це предмети, які ніколи нікому не знадобляться. І такого спалювання корисного часу надурно в СРСР було повно.\nНаш слухач на що вперше акцентував увагу? Дали безкоштовно квартиру, влаштували на роботу. Напевне, за копійки. Але що докладалося до цієї безкоштовної квартири ? Чи доклалася до неї реальна ціна цієї квартири? Хто мусив за це платити? Явно, не зарплата цієї людини йшла. У радянської людини багато рис, але я визначаю звичку №1 – це звичка до халяви. У будь-яких її проявах. От раніше нам давали все безкоштовно! Ну, неправда.\nПідбір державних кадрів, коли люди обираються не за освіченістю, а «по блату». Звідки це взялося? Чи не з тих колишніх часів?\nСергій Солодкий: Ми не хвалимо те, що зараз відбувається. Ми говоримо, що живемо зараз у пострадянському часі. І так само говоримо про підбір державних кадрів, приміром, коли люди обираються не за освіченістю, не за професіоналізмом, а за, грубо кажучи, зв’язками, «по блату». Звідки це взялося? Чи не з тих колишніх часів?\n– Кумівство так зване.\nАндрій Кокотюха: Ще один взагалі запропонував, щоб депутатство було, як дворянство, передавалося у спадок.\nСлухач: Я не думаю, що шановному оператору, до речі, дівчині так було б цікаво працювати до 60 років, як у незалежній Україні, а не піти на заслужений відпочинок у 55 років.\nПо-друге. Подивіться на сиріт. Я був у дитячому будинку «Малятко». А їм же говорять: при радянській владі у вас хоч «гостинка» була, а зараз ви нікому не потрібні, на «панель» ідіть! У вас квартири не буде навіть через 70 років!\n– Пане Сергію, що Ви на це скажете? Наприклад, турбота держави, якщо вона взагалі зараз існує, про нужденних, про тих же сиріт, про людей літнього віку, які змушені мешкати у цих же будинках для таких людей – Радянський Союз і зараз? Оці проблеми зараз дуже гострі. Це визнають усі.\nСергій Солодкий: Звичайно, гострі. Ми якраз у своєму дослідженні робимо наголос на тому, що є негативні прояви. Так, держава пішла у неправильному руслі і рухається у неправильному руслі.\n– От що треба робити? Переходимо до оцих рекомендацій.\nСергій Солодкий: Рекомендацій може бути і більше. Ми написали лише 10. Може бути і 100. Але головна рекомендація – це рекомендація здійснювати великі вчинки кожній людині окремій.\n– От конкретно. Мешкає людина з невеликою зарплатою у якомусь провінційному місті. Що вона може змінити? Добре, зараз вибори відбулися. Вона віддала свій голос, здійснила свій громадянський обов’язок. Що вона ще може робити?\nГолодному треба дати не рибку, а вудочку. Якщо людина сама є господарем своєї подальшої долі, і вона це усвідомлює, це вже спроба подолати пострадянськість\nАндрій Кокотюха: Наведу абсолютно банальну приказку, що голодному треба дати не рибку, а вудочку.\nЯ коли закінчив університет, так само був бездомний і безробітний. Я 6 років жив по гуртожитках нелегально. Та все ж у мене був стимул розвиватися. В СРСР мене запхали б невідомо куди – ти працюй там, куди тебе ткнули б. Якщо людина сама є господарем своєї подальшої долі і вона це усвідомлює, то це вже спроба подолати пострадянськість.\nСергій Солодкий: Та навіть на виборах цих самих. Я можу привести один приклад. Мій рідний 66 округ на Житомирщині, в якому переміг горезвісний депутат Журавський.\n– Ну, для когось він славнозвісний. Різні оцінки можуть бути.\nСергій Солодкий: Який перед виборами запропонував скандальний закон про криміналізацію статті про наклеп. Журналісти на це звертали увагу, що це за людина, до чого можуть призвести подібні законопроекти. Слава Богу, цей законопроект був знятий з порядку денного. Округ абсолютно протестний і по своїй суті помаранчевий. Але він перемагає.\nІ я подивився на цей електорат і на зріз – там фактично 5 тисяч електорату помаранчевого проголосувало за цього кандидата. Чому? Я розпитував у людей. По-перше, він роздавав гроші. По-друге, він побудував дороги. Коли я їм кажу, що це не він побудував дороги, дороги побудували ви, це за ваші гроші, за бюджетні кошти. І ось в мене питання до цих 5 тисяч, які живуть ще у цьому пострадянському вимірі: відповідайте і за голос свій, не думайте, що ваш голос…\n– Але ж, погодьтеся, що виборці мають право голосувати за цього кандидата, і він має право здійснювати свою передвиборчу кампанію, як він вважає за потрібне, в рамках закону.\nСергій Солодкий: Абсолютно.\n– Але загальні рекомендації?\nСергій Солодкий: Перша рекомендація – це у нас європеїзація. Це здійснення реформ державою.\n– Тобто, шлях до ЄС?\nКоманда Саакашвілі показала, що корупція і хабарництво – не є регіональною рисою, рисою нашої культури. Чому ми не можемо? Пострадянська людина ненавидить хабарників, а наступного дня біжить дати хабара місцевому чиновнику\nСергій Солодкий: Абсолютно. Те, що Україна зараз рухається до підписання угоди про асоціацію – це правильний крок. І те, що Україна прагне на себе взяти зобов’язання про виконання цих реформ, то це правильний крок. Інша справа, що в нас зараз такі внутрішньополітичні тенденції, що ЄС може і не зголоситися на партнерство глибше з Україною.\nІнший вимір – це намагання досягнути безвізового режиму з ЄС, аби українці могли їздити до цих країн і на власні очі переконуватися, що таке цінності.\nІнше – це громадянська активність, самоорганізація, вміння домагатися свого: свого інтересу, своїх прав, своїх свобод. І те, що ми бачили на окремих дільницях, коли люди виборювали свій голос, то це вже правильний тренд, правильна тенденція.\nБоротьба з корупцією – це обов’язково. І Грузія нам показала позитивний приклад у цьому контексті, коли команда Саакашвілі взялася і здійснила так званий бліц-криг і показала, що корупція і хабарництво – це не є своєрідною регіональною рисою, рисою нашої культури. Ні, можна викорінити навіть у цьому пострадянському дискурсі. Вони змогли. Чому ми не можемо? Можемо! Пострадянська людина, з одного боку, ненавидить хабарників, а наступного дня біжить дати хабара місцевому чиновнику.\n– І ще один пункт – це дебюрократизація. Це скорочення кількості чиновників і спрощення процедури отримання документів у державних органах. Так?\n– Те, що Грузія теж продемонструвала.\nСергій Солодкий: Через електронне врядування.


Голова Народного Руху України Іван Драч виступає на мітингу пам’яті російського правозахисника Андрія Сахарова, архівне фото, Київ, 17 грудня 1989 року\n«Бог все поставить на місце, а ти йому все ж поможи», – казав колись Іван Драч. Людина-легенда, людина-вчений, людина-епоха. Здається, такі люди – вічні, але сьогодні його не стало. Пішов до Бога, який все поставить на місце... Прикро і сумно. Спочивайте з миром», – написав прем’єр-міністр Володимир Гройсман.


Абсолютна релігія - наукова релігія нової ери\nСергій В. Калюжний\nЩо таке Абсолют, астрал, гіперпростір, антигравітація, телепортація? Як виникла всесвіт? Що лежить в основі всього? Де живуть боги? Як літати швидше за світло? Де знаходяться Рай і Пекло? Відповіді на ці та багато інших питань дає Абсолютна релігія.\nЩо таке Абсолют, астрал, гіперпростір, антигравітація, телепортація?\nЯк виникла всесвіт?\nЩо лежить в основі всього?\nДе живуть боги?\nЯк літати швидше за світло?\nВідповіді на ці та багато інших питань дає Абсолютна релігія.\nЩо таке Абсолютна релігія?\nАбсолютна релігія - це з'єднання того, що раніше вважалося з'єднати неможливо. Це поєднання науки і релігії. Як це можливо? Багато хто напевно здивуються. Адже відомо, що наукові дані сильно розходяться з тими постулатами, які пропагуються в більшості світових релігій.\nЩо лежить в основі Абсолютною релігії? Чому вона так названа?\nВідомо, що в більшості існуючих релігій як першопричини всього визнається бог.\nПри цьому питання "А звідки взявся сам бог?" - Залишається без відповіді.\nАбсолютна релігія визнає як основи всього не бога, а Абсолют. Що таке Абсолют? Абсолют, це логічне поняття, точніше якийсь об'єкт який включає в себе всі інші об'єкти. Абсолют включає в себе все існуюче - всесвіт, бога, і все, що тільки можна уявити і те, що уявити не можна. Тому на запитання "Звідки взявся Бог?" Абсолютна релігія відповідає - "Бог виник з Абсолюту". Може і напевно виникне запитання "А звідки взявся сам Абсолют?". Питання "Звідки?" увазі причинно-наслідковий зв'язок. Тобто повинен бути якийсь об'єкт, з якого виник Абсолют в результаті якихось процесів. Але Абсолют є найвищим об'єктом, за визначенням. І причинно-наслідкові зв'язки - це тільки одне з приватних проявів Абсолюту. Це означає, що можуть бути різні області всередині Абсолюту. В одних таких областях є причинно-наслідкові зв'язки, а в інших таких причинно-наслідкових зв'язків може і не бути. Оскільки в Абсолют можливо все - то можливо і відсутність причинно-наслідкових зв'язків. Тому на це питання "Звідки виник сам Абсолют" відповідь така - "Абсолют вище причинно-наслідкових зв'язків" і тому таке питання некоректне. Загалом, це означає, що Абсолют нізвідки не міг взятися крім як із самого себе, тому, що Абсолют і так включає в себе все, і все існує в Абсолют. Абсолют безмежний в усіх відношеннях. Він безмежний у просторі і в часі. Може виникнути питання - "Коли з'явився Абсолют?". Відповідь на це питання схожий на відповідь "Звідки з'явився Абсолют?". Час є приватним проявом Абсолюту. Тому він існує в будь-який момент часу і час існує в Абсолют. Тому природно, що можна впевнено говорити про те, що Абсолют завжди існував, і завжди буде існувати. Схожим чином можна відповісти і на запитання "Хто створив Абсолют?". Будь-яка особистість, навіть наймогутніша (тобто Бог) є тільки частиною Абсолюту. І природно, що Абсолют створює особистостей, а не навпаки.\nТаким чином, ключовим поняттям Абсолютною релігії є Абсолют. Тобто об'єкт, що включає в себе всі інші об'єкти, все існуюче, у якому можливо все.\nЯка головна задача Абсолютною релігії? Головне завдання Абсолютною релігії - вивчення Абсолюту в усіх його проявах. І тут і здійснюється з'єднання науки і релігії. Наука займається вивченням Абсолюту, точніше вона займається вивченням проявів Абсолюту. Як я вже сказав, все існуюче є проявом Абсолюту. Вся видима всесвіт, простір, час, живі істоти, бог - все це прояви Абсолюту.\nІ вивчення всього цього є найважливішим завданням Абсолютною релігії. Тому розвиток науки - це те, в чому Абсолютна релігія зацікавлена в першу чергу.\nНіякі наукові відкриття майбутнього не зможуть спростувати головного постулату Абсолютною релігії. Більше того - ці наукові відкриття будуть лише підтверджувати цей постулат про Абсолют, як основі всього сущого. Так, наприклад чорні діри - відкриття 20-го століття нагадують своїми властивостями Абсолют в мініатюрі. Точніше вони схожі на непроявлений Абсолют в стані пралаійі, як це описується в давньоіндійських трактатах. Дійсно, в чорних дірах час практично зупинено. Вони мають гігантську масу і щільність при дуже невеликих розмірах. Вони практично не випромінюють світла. Розмірність простору і часу у чорній дірі прагне до нуля - тобто чорна діра прагне стиснутися в точку. Вся видима всесвіт цілком могла з'явитися в результаті вибуху гігантської чорної діри розміром з галактику.\nАбсолютна релігія відповідає і на інші питання, що цікавлять багатьох. Причому на строго науковій основі. Наприклад, Абсолютна релігія дає відповідь на питання - "Де живуть боги?".\nЗупинюся на цій темі більш докладно. Як відомо, наш всесвіт розширюється. Причина цього розширення науці точно не відома, але спостережувані астрономами факти свідчать на користь того, що причиною цього розширення всесвіту є скалярний (постійне) поле, що діє з гіперпростору на наш всесвіт. З цього випливає, що наша тривимірна всесвіт є оболонкою для гіперпростору з більшою розмірністю - для чотиривимірного простору. Саме це гіперпростір має форму близьку до кулястої, а наша тривимірна всесвіт є оболонкою для цього гіперпростору. Разом вони утворюють розширюється "мильна бульбашка". Розширення відбувається під дією антигравітаційного поля, що діє в гіперпростору. Якщо для нашого всесвіту характерна загальна гравітація, то для гіперпросторовий всесвіту характерна загальна антигравітація. З цього випливає, що Гіперпросторова всесвіт мало схожа на нашу. Там не можуть утворюватися великі космічні об'єкти, такі як зірки, планети тощо - їм не дає утворюватися антигравітація, яка розриває їх на частини. Гіперпростір заповнено в основному гіперпросторових газом. Цей газ рівномірно розподілений по всьому гіперпростору і цей газ і створює антигравітаційні поле, що діє на наш всесвіт. Панівним видом взаємодії там є електромагнетизм. Це означає, що під дією електромагнітних сил там можуть утворюватися об'єкти невеликих і середніх розмірів. Розміром з невеликий астероїд або менше. Причому вони можуть мати абсолютно будь-яку форму. Наприклад, форму острова або хмари висить у невагомості. Вони можуть мати і будь-яку іншу геометричну форму будь-якої складності. Це сильно нагадує духовний світ, як він описується у багатьох релігійних навчаннях.\nЩе більш цікавий наслідок антигравітації - істоти, що живуть в гіперпростору, можуть літати по ньому з будь-якою швидкістю і досягти будь-якої точки гіперпростору практично миттєво.\nПоясню, чому це так. Як відомо в нашій всесвіту швидкість переміщення обмежена швидкістю світла. Це нам говорить Ейнштейн і його теорія відносності. Причиною цього обмеження є загальна гравітація та інерція, характерна для речовини і об'єктів у нашого всесвіту. Для речовини гіперпростору характерна відсутність маси та інерції - наслідок загальної антигравітації. Це означає, що будь-який об'єкт у гіперпросторі може миттєво розігнатися до практично нескінченної швидкості. Обмеження на швидкість переміщення накладають тільки електромагнітні поля, що діють в гіперпросторі від інших об'єктів. Відсутність інерції робить неефективними більшість видів зброї, що існують на Землі, включаючи вогнепальну, ядерну та ін Куля, що вилетіла із стовбура, зупиниться, як тільки зникне тиск газу, штовхає її вперед. Це дає практичне безсмертя істот, що живуть в гіперпростору. Тому гіперпростір - це якраз підходяще місце для проживання богів та інших надприродних істот. Там можуть мати деяку ефективність види зброї, засновані на електромагнетизмі - електричні розряди, кульові блискавки тощо Але навряд чи вони можуть завдати істотної шкоди.\nЧи можна заглянути в цей дивовижний світ? Так, звичайно. Необхідна відповідна апаратура, і її цілком реально побудувати. Створення такої апаратури дозволить заглянути в гіперпростір. З її допомогою можна буде бачити душі померлих, спілкуватися з ними, можна буде бачити надприродних істот і навіть богів, що живуть в гіперпростору.\nПриродознавство і релігія - конфлікт чи народження нової парадигми


Газова колонка BOSCH Therm 6000 O WRD 10-2 G: продаж, ціна у Києві. Водонагрівачі, бойлери, колонки від "trade-shop" - 647501224\nВодонагрівачі газові BOSCH Therm 6000 O G\nГазовий водонагрівач з турборозжигом BOSCH Therm 6000 O G оснащений теплообмінником без домішок олова або свинцю. Розпалювання водонагрівача відбувається від гідродинамічного генератора (мікро турбіни), автоматично. Для управління водонагрівачем достатньо потужності гідродинамічного генератора.\nВодонагрівач оснащений панеллю управління, яка дозволяє з комфортом відрегулювати режим роботи, до складу якої входять: багатофункціональний індикаторний дисплей (відображає помилки), регулятор витрати газу, регулятор температури води, вимикач, індикатор стану пальника.\nВодонагрівач Therm 6000 O G працює на основі газового пальника з нержавіючої сталі з можливістю переходу на роботу зі скрапленим газом.\nВодопровідна арматура виготовлена з посиленого скловолокном поліаміду, придатного для вторинної 100% переробки. Особливості нагрівача: іонізаційний контроль полум'я, обмежувач температури на виході гарячої води, пристрій контролю тяги.\nАвтоматика водонагрівача відрізняється розширеною функціональністю: модуляція потужності залежно від витрати води, регулювання витрати води для підтримки температури води при змінах тиску у водопроводі, система безпеки роботи водонагрівача, індикація несправностей.\nРобочі показники водонагрівача Therm 6000 O G: електричне живлення 230В, частота 50Гц. Мінімальний робочий тиск контуру ГВП при регуляторі витрати газу в крайньому правому положенні 0,35 бар. Максимальний робочий тиск контуру ГВП 12,0 бар. Температура приготування ГВП: мінімальна 35 C, максимальна 60 °C.\nМідний теплообмінник, який не містить сплавів олова/свинцю;\nАтмосферний газовий пальник з нержавіючої сталі з можливістю переходу на роботу зі скрапленим газом;\nРозпалювання від гідродинамічного генератора (мікротурбінкі). Включення водонагрівача відбувається автоматично;\nДля управління водонагрівачем достатньо потужності гідродинамічного генератора;\nБагатофункціональний індикаторне табло (дисплей);\nРоздільне регулювання потужності і максимальної витрати води;\nРегулювання потужності у відповідності з витратою води для підтримки постійної температури гарячої води;\nВодопровідна арматура виготовлена з посиленого скловолокном поліаміду, переданого згодом на 100% вторинну переробку;\nОбмежувач температури на виході гарячої води;\nВбудований пристрій контролю тяги\nрегулятора витрати газу (потужності);\nвимикача, він же індикатор низького тиску води;\nРК-дисплея з індикацією температури і кодів помилок;\nіндикатора стану пальника\nМодуляція потужності залежно від витрати води;\nАвтоматичний регулятор витрати води для підтримки температури води при змінах тиску у водопроводі;\nМінімальний робочий тиск контуру ГВП при регуляторі витрати газу в крайньому правому положенні:\n— для WRD 10-2 G, WRD 13-2 G – 0,35 бар;\n— для WRD 15-2 G – 0,45 бар;\nМаксимальний робочий тиск контуру ГВП 12,0 бар;\nТемпература приготування ГВП: мінімальна 35 C, максимальна 60 °C\nВодонагрівачі поставляються повністю зібраними в коробці з міцного картону;\nВсередині упаковки знаходяться: технічна документація і комплект поставки (монтажний комплект для приєднання водонагрівача до контуру ГВП, комплект кріплення)\nВиди газового палива Зріджений, Природний\nРозпал пальника Автоматичний розпал від гідродинамічного генератора


Плем'я догонів | Цікаві факти\nГоловна › Цікаві факти › Плем’я догонів\nУ 1931 році проходила експедиція уздовж африканської річки Нігер, на території республіки Малі під керівництвом географів з Франції Ж. Детерлена і М. Гріоля. Ними було виявлено досить невелике плем’я догонів, про який раніше нікому в світі не було відомо. Племена, які знаходили географи на «чорному континенті» в своєму розвитку були відсталими, однак поспілкувавшись ближче з наздоженемо виявилося, що їх уявлення про світ і Всесвіту дуже схожі з сучасними.\nУ догонів немає писемності, свої знання вони передають з покоління в покоління у вигляді малюнків або легенд. Члени племені поділилися своїми знаннями про будову Всесвіту, а також розповіли, що наша планета рухається навколо своєї осі «по великому колу», а «постійні зірки» – це зірки, які рухаються навколо інших зірок, а супутники – це зірки, які під час руху утворюють кола. Також їм добре відомо про планетах в нашій Сонячній системі, найбільше інформації вони можуть розповісти і Сатурні і Юпітері. При розповіді про планетах, вони для кожної зображують малюнок. При зображенні Сатурна вони вказала, що планета має два концентрованих кільця, а біля Юпітера намалювали чотири маленьких кільця. Але ж і, правда, Сатурн – це єдина планета, яка оточена кільцями, а Юпітер оточують чотири великих супутника.\nОднак найдивніше, як зазначив у своїй роботі вчений Люциан Зінич, це те, що кільця Сатурна і супутники Юпітера можна побачити тільки за допомогою спеціального телескопа, про існування якого плем’я догонів навіть не здогадується. Також вони мають відомості про Сігітоло (по-нашому про Сіріуса) – це найбільша зірка в нічному небі, яка розташована в сузір’ї Великого Пса. Ще більше поспілкувавшись з людьми з цього племені, вчені зробили висновок про те, що їх розвиток набагато випереджає пізнання сучасної науки в 70-і роки нашого століття. За розповідями, ці факти були вже давним-давно відомі напівдиких догонам.\nДо цих знання відносяться відомості про склад невеликих зірок з оточення Сіріуса, які, як нам відомо, складаються з важкого ядерного речовини, які ми називаємо «білими карликами». Догони знають про існування 226 сузір’їв на нашому небі. Найдивовижніше це те, що в легендах цього напівдикої племені є сучасні факти з галузі ядерної фізики, а також молекулярної біології. Неможливо собі уявити, що такі знання є у людей, що розвиваються в примітивних умовах існування. Безглуздо навіть уявляти собі гіпотезу про наявність в цьому племені телескопа, нехай навіть природного, дзеркалом якого їм служить озеро в печері, а також припущення про те, що безліч тисячоліть тому на нашу планету прибуло кілька космічних прибульців з Сіріуса. Але залишається відкритим питання: хто тоді забезпечив плем’я догонів такою інформацією? Над відповіддю на поставлене запитання працює безліч вчених.\nЗараз саме час згадати про знаменитій книзі «Таємниця Сіріуса», написаної в 1977 році англійським вченим Робертом Темпля. У своїй роботі автор висловив думку про те, що він категорично відкидає контакт племені догонів з космічними прибульцями. Він вважає, що свої глибокі пізнання наздоганяння могли отримати від дуже розвиненого в давнину народу гарамантов, які були згадані ще Геродотом. Їх царство розташовувалося від кордону Єгипту до Атлаських гір. Можливо, безліч малюнків вони залишили в горах Тассилі. Цей народ розчинився серед мешканців Західної і Північної Африки і не залишили після себе ніяких пам’ятників, крім невеликих руїн на північний схід від міста Мурзука. Саме тому про них зараз нам практично нічого не відомо. Вважається, що деяка їх частина оселилася в центрі континенту, швидше за все на нагір’я Тібесті, де географи і зустріли схожі легенди як у догонів.\nВчені вважають, що нащадками стародавнього народу гарамантов є туареги. Є факти, які свідчать нам про те, що цей народ був високоразвіт – це побудована величезна система водопостачання, розташована під Сахарою, вона тягнеться від Себха до оазису Гат, який знаходиться у алжирського кордону, а також безліч феодальних споруд. Відзначимо той факт, що протяжність тунелів, вирубаних в скельній породі, становить понад 1600 кілометрів. Це разюче, як люди третього тисячоліття змогли це зробити, не маючи при собі гірничопрохідницької техніки, інструментів, потрібних для прокладки трас, вентиляції та освітлення. Ви тільки уявіть собі, під час цієї роботи вони вийняли на поверхню більше 20 млн. Кубометрів породи. На цій підставі вчені роблять припущення про те, що можливо саме гараманти просвітили плем’я догонів. Але тоді виникає нове запитання, а хто, же їм передав такі унікальні знання?\nЧорногорія туризм, Тіуанако, Кенія туризм, Ефіопія туризм, Сейшели туризм, Індія туризм, Ангкор


Cлужба вузла: Служба сховища станів вантажить ЦП в Windows 10\nЯкщо ви тільки що встановили Windows 10 і зіткнулися з проблемою сильних гальм, після відкриття Microsoft Edge, то це може бути пов'язано з тим, що C лужба вузла: Служба сховища станів (стан сховище) споживає багато ресурсів центрального процесора за раз. Це звичайна проблема серед недавно встановлених користувачів Windows 10. Через цієї проблеми ваш комп'ютер може зависнути, і ви не зможете нормально працювати на вашому ПК. Це також може статися при відкритті будь-якого посилання в Microsoft Edge, після установки Windows 10. Ця служба може використовувати до 90% ресурсів ЦП, і через це на вашому комп'ютері може виникнути проблема з високим завантаженням процесора.\nВисоке завантаження центрального процесора через служби сховища станів (State Repository)\nСлужба сховища станів допомагає користувачам зробити знімок (зберегти) сеансу перегляду, щоб користувач міг повернутися до цього сеансу в іншому браузері на іншому пристрої. Розберемо деякі рішення, які можуть допомогти Вам.\n1. Перезапуск Служби сховища станів\nСлужба сховища станів включена за замовчуванням, і повинна бути включеною, щоб ви могли отримати функціональність. Щоб позбутися від проблеми, може допомогти перезавантаження служби Windows.\nНатисніть кнопок Win + R і введіть services.msc , щоб відкрити диспетчер служб.\nЗнайдіть " Служба сховища станів " і натисніть на неї правою кнопкою миші, і виберіть Запустити знову .\nЯкщо параметр "Перезавантаження" в меню неактивний, двічі клацніть по цій службі і натисніть Стоп , як тільки служба зупиниться, натисніть Пуск .\n2. Відключення і зупинка служби сховища станів\nЯкщо наведене вище метод не допоміг, ви можете тимчасово відключити службу сховища стану від самого диспетчера служб.\nЗайдіть назад в диспетчер служб, як описано вище, клацніть по даній службі два рази, і натисніть Зупинити .\nВ якості альтернативи ви можете відкрити диспетчер задач (Ctrl + Alt + Del), знайти " Служба вузла: Служба сховища станів " на вкладці " Процеси" , і якщо виявиться, що завантаження ЦП висока, клацніть по службі правою кнопкою миші і виберіть "Зняти задачу ".\n3. Відновити або скинути Microsoft Edge\nІноді пошкоджений файл в Microsoft Edge може створити таку проблему. Тому ви можете скинути браузер Edge за замовчуванням.\nПерейдіть Параметри windows > Додатки > Програми та можливості > Знайдіть у списку Microsoft Edge і Додаткові параметри .\nЯкщо виправлення не допомогло, то натисніть Скинути .\n4. Повторне додатків UWP\nЯкщо проблема не тільки в Microsoft Edge, а деякі і інші додатки, такі як "Параметри windows", викликають високий рівень ЦП, то ви можете перевстановити все вбудовані додатки UWP.


П'ятниця, 15 листопада 2013, 00:52\nАнгел-хоронитель силкувався пригадати, чи не було в житті його підопічної чогось такого, що могло її відкупити. Нарешті пригадав і негайно сказав про це Богові: «Одного разу ця жінка дала жебракові цибулину зі свого городу».\nБог усміхнувся: «Добре. Та цибулина зможе її спасти. Нахилися над морем пекельного вогню з тією цибулиною, так, щоб твоя підопічна могла за неї вчепитися, і тягни. Якщо вдасться бідоласі міцно схопитися за ту єдину річ, через яку вона зробила добро, то ти стягни її до самого раю».\nАнгел нахилився над морем пекельного вогню і крикнув до жінки:\n«Хапайся чимскоріш за цибулину!»\nЯк тільки вона це зробила, один із осуджених, що був поруч, вчепився за поділ її спідниці і також піднісся вгору; ще якийсь грішник ухопився за стопу першого і піднявся разом з ними. Так утворився довгий хвіст із тих, що летіли до неба, учепившись за жінку, яка судомно трималася за цибулину, котру тягнув до неба ангел.\nЧорти засмутилися, що через одну маленьку цибулинку спорожніло ціле пекло. Коли довгий людський хвіст уже досяг небесних воріт, жінка побачила, як багато грішників учепилося за неї, і крикнула: «Це моя цибуля! Моя! Ану забирайтеся звідси…» в туж мить цибулина розсипалася, і жінка разом з усією компанією опинилася в морі пекельного вогню.\nА безутішний ангел зостався сам перед райською брамою.\nВізьми у свої долоні багато інших долонь і тримай їх міцно.\nАбо спасемося разом, або взагалі не спасемося.\nЧетвер, 02 квітня 2020, 15:00


Енн Ґолдґар. «Тюльпаноманія»: класична історія нідерландської фінансової бульбашки переважно не відповідає дійсності\nЗараз – це біткоїн. Але в минулому ми мали фінансову бульбашку доткомів, біржовий крах 1929-го року, залізничну манію XIX століття і бульбашку Південних морів 1720-го року. Сучасники прирівнювали все це до «тюльпаноманії» – нідерландського фінансового ажіотажу навколо цибулин тюльпанів у 1630-х роках. За словами деяких скептиків, біткоїн – це "тюльпаноманія 2.0".\nЗвідки така довготривала фіксація на тюльпаноманії? Це, безумовно, захоплива історія, яка стала символом божевілля на фінансових ринках. Одні й ті самі аспекти цієї історії постійно повторюють або звичайні користувачі Твіттеру, або такі світила, як Джон Кеннет Ґалбрейт в популярних підручниках з економіки.\nҐордон Ґекко розповідає про тюльпани. Кадр із фільму «Уолл Стріт: Гроші ніколи не сплять». Джерело: scottab140\nРозповідають, що тюльпаноманія була позбавлена здорового глузду. Вона була безумством. У Нідерландах усі прошарки суспільства, від сажотрусів до аристократів, брали в ній участь. Та сама цибулина тюльпану, або ж майбутній тюльпан, міняли власника до 10 разів на день. Ніхто не хотів цибулин, а лише прибутку від них – це була чистої води жадібність. Тюльпани продавали за захмарними цінами – за ціною будинків; величезні статки набувалися та втрачалися. Саме нерозсудливість новачків на ринку спричинила крах у лютому1637-го року. З відчаю банкрути кидалися в канали. Нарешті уряд втрутився та припинив торгівлю, але на той час економіка Голландії вже була зруйнована.\nСправді, виходить чарівлива історія. Проблема полягає в тому, що більша її частина не відповідає дійсності.\nЗа роки досліджень архівів у Нідерландах для своєї книжки «Тюльпаноманія: гроші, честь та знання в період нідерландського Золотого віку» я дізналася про зовсім іншу історію. Ця історія була такою ж пізнавальною, але відрізнялася від попередньої.\nТюльпаноманія не була позбавлена здорового глузду. Тюльпани були досить новим предметом розкоші в країні, яка швидко накопичувала багатства та розширювала свої торгові мережі. Набагато більше людей могли дозволити собі розкіш, а тюльпани вважали прекрасними, екзотичними атрибутами хорошого смаку і освіченості, якими хизувалися високоосвічені представники купецького класу. Багато з тих, хто купував тюльпани, також купували картини чи колекціонували такі раритети, як мушлі.\nЦіни зростали, тому що було важко виростити тюльпани так, щоб їхні пелюстки мали популярний на той час смугастий чи плямистий мотив, і тюльпани все одно залишалися рідкісними. Але не було позбавлено здорового глузду платити високу ціну за річ, яка широким загалом вважалася коштовною і за яку наступний покупець міг би заплатити ще більше.\nКартина «Floraes Mallewagen» («Віз дурнів Флори», приблизно 1640 р.); автор: Гендрік Ґеррітс Пот. Світлина авторства Лори Бланшар\nБа більше, тюльпаноманія не була божевіллям. Насправді, значну частину часу торгівля проходила відносно спокійно і відбувалася в тавернах і кварталах, а не на фондовій біржі. Рівень її організації зростав, у різних містах створювали компанії для вирощування, купівлі та продажу тюльпанів, і з'явилися комітети експертів для нагляду за торгівлею. Всупереч думці, що цибулини тюльпанів змінювали власника сотні разів, я ніколи не знаходила торгівельного ланцюжка, який налічував більше п'яти учасників, а більшість з них були значно коротшими.\nТакож, здається, не існувало славнозвісного впливу чуми на тюльпаноманію, яка, за загальною думкою, спонукала людей, яким не було уже що втрачати, ризикувати всім, що у них було. Незважаючи на епідемію, яка лютувала в 1636 році, найбільший підйом цін відбувся в січні 1637-го року, коли чума (переважно літня хвороба) йшла на спад. Можливо, деякі люди, отримавши спадок, мали трохи більше грошей у своїх кишенях, щоб витрачати їх на цибулини.\nЦіни могли б бути високими, але у більшості випадків вони були приступними. Хоча це правда, що найдорожчі тюльпани коштували біля 5000 гульденів (ціна гарно облаштованого будинку), мені вдалося ідентифікувати лише 37 осіб, які витратили більше, ніж 300 гульденів на цибулини, що в середньому дорівнювало річній заробітній платі майстра-ремісника. Багато тюльпанів були значно дешевшими. Найкращі покупці, за виключеннями однієї-двох осіб, походили з багатого класу купців і були цілком в змозі дозволити собі цибулини. Далеко не сажотруси та ткачі брали участь у торгівлі тюльпанами, кількість учасників була відносно обмеженою, в основному то були купці та кваліфіковані ремісники – і багато покупців і продавців мали між собою сімейні, релігійні чи сусідські зв’язки. Продавці зазвичай торгували з людьми, яких вони знали.\nОзнака гарного смаку? Міхіл Янсон ван Міревелт, «Подвійний портрет з тюльпаном, цибулиною і мушлею», 1606 р.\nПричиною краху став не прихід на ринок наївних та недосвідчених людей, а скоріше страх щодо перенасичення ринку і неспроможності втримати надвисокі ціни, які підскочили в перші п'ять тижнів 1637-го року. На той час, насправді, не було доступу до жодної з цибулин – усі вони були посаджені в землю, і ніякого обміну грішми не могло відбутися до тих пір, поки цибулини можна було передати з рук у руки, тобто не раніше травня чи червня. Отже, ті, хто втратив гроші в лютневому крахові, втратили їх лише умовно, тобто вони могли не отримати їх пізніше. Будь-хто, хто встиг офіційно як купити, так і продати тюльпани, починаючи з літа 1636-го року, фактично нічого не втратив. У халепу потрапили лише ті, які чекали на оплату, але ця втрата була для них посильною.\nНіхто не вкорочував собі віку, кидаючись в канали. За ці роки я не знайшла жодної збанкрутілої особи, яку можна було б охарактеризувати як таку, що зазнала фатального фінансового удару внаслідок тюльпаноманії. Якщо імена покупців і продавців тюльпанів і з'являлися в реєстрі банкрутів, то це було зумовлено тим, що вони купували будинки та майно осіб, які збанкрутіли з тих чи інших причин – у них залишалося достатньо грошей на подібні витрати. Економіка Нідерландів зовсім не постраждала. «Уряд» (не дуже вдалий термін для федеральної Республіки Нідерландів) не припинив торгівлю, і, насправді, реагував повільно та нерішуче на вимоги деяких торговців та представників міських рад вирішити спори. Регіональний суд Голландії пропонував, щоб люди домовлялися між собою і намагалися не доводити справу до судового процесу – тут не було ніякого державного регулювання.\nПелюстки з візерунком були дуже цінними. Ганс Болоньє, «Квітковий натюрморт», 1639 р. (Рейксмузеум, Амстердам)\nЧому ці міфи досі існують? У цьому можна звинуватити кількох авторів і те, що їхні книги стали бестселерами. У 1637 році після краху розпочалася голландська традиція сатиричних пісень і продавалися памфлети, в яких глузували з торговців. Пізніше цю традицію перейняли письменники XVII століття, а потім в другій половині XVIII століття – німецький письменник з історії винаходів, праця якого користувалися величезним успіхом і була перекладена англійською мовою. У свою чергу багато чого з цієї праці «позичив» Чарлз Маккей, чия книга «Надзвичайно поширені ілюзії і безумство натовпу» (1841) мала величезний та незаслужений успіх. Багато тверджень Маккея про тюльпаноманію прямо походять із сатиричних пісень 1637-го року і безкінечно повторюються на фінансових веб-сайтах, у блогах, Твіттері та популярних книгах про фінанси, таких як «Випадкова прогулянка по Уолл-стріт» (1973). Але те, що ми чуємо – це лише страхи людей, які жили в XVII столітті, відносно ситуації, яка склалася в XVII столітті.\nМавпи, які торгують тюльпанами. У правому кутку полотна одна з мавпочок справляє малу потребу на знецінені квіти, коли луснула фінансова бульбашка. Ян Брейгель молодший, «Сатира на тюльпаноманію», приблизно 1640 р.\nНасправді, крах не був спричинений приходом новачків на ринок, а нерозсудливість чи жадібність не оволоділи тими, хто торгував тюльпанами. Але вищесказане і можливі соціальні й культурні зміни, обумовлені масивними зрушеннями в перерозподілі багатства, викликали побоювання тоді і викликають їх зараз. Тюльпаноманію згадують знову і знову, щоб інвестори остерігалися нерозважливості та трималися подалі від того, що інші можуть називати «гарною справою». Тюльпаноманія була подією минулого в історичному контексті, і біткоїни, чим би вони не були, не є «тюльпаноманією 2.0».\nАвтор: Енн Ґолдґар, професор історії раннього нового періоду Королівського Коледжу в Лондоні.\nПерекладачка: Вікторія Красуцька, студентка Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова.\nСтаття вперше була опублікована англійською мовою під заголовком «Tulip mania: the classic story of a Dutch financial bubble is mostly wrong» в журналі «The Conversation» 12 лютого 2018 р.


Піти під лід і лишитися живим / Центральний\nДітям взимку на річці робити нічого – напередодні канікул рятувальники нагадують ази безпеки.\n/Особливо в таку погоду, як зараз, коли відлига, лід, який добре промерз, підтанув, і невідомо, яка товщина льоду/\nА ось вони показують, що може статися, коли нехтуєш елементарними правилами.\n/- Людина іде, не звертаючи уваги на попереджувальні знаки, і з ним трапляється біда.\nВ таких випадках головне правило людини, яка намагається врятувати, – не підходити, а підповзати до ополонки – так більше шансів не піти під лід разом із потопаючим. В хід іде все, за що можна вчепитися, – лижі, палиці, санки, мотузка, навіть одяг. Не втопитися в крижаній воді допоможе порожня пластикова пляшка – її слід покласти за пазуху.\n/І все, 2 літри повітря не дадуть людині піти на дно/\nДітям нагадали: коли бачиш потопаючого, найперше треба викликати дорослих – поліцію, швидку, рятувальників. А тим, хто провалився, радять не робити хаотичних рухів та намагатися не панікувати – верхній одяг, поки не набере води, слугує рятівним жилетом. А ще водолази показали, як вони працюють взимку. Коли колега працює під кригою, на поверхні його страхує товариш. Спілкуватися допомагає мотузка.\n/Коли я раз смикаю, я запитую його – як він себе почуває/\nВодолаз Михайло Білаш на станції працює уже 4 роки, під водою не мерзне, каже, що звик.\nВидно від себе десь на метр в даний момент, тому що на кризі сніг, вдень, якби чистий льод без снігу, було б видніше/\nОсь так пірнають під кригу водолази щодня, щоправда, задля тренувань. Кажуть, екстремальні випадки трапляються рідко.\nМинулого року у Полтаві зафіксували один випадок смерті, майже 40 чоловік врятовано. Найчастіше взимку доводиться допомагати рибалкам.\nКористуючись нагодою, хотів також звернутися до любителів зимової рибалки. В їхньому ящику повинна бути мотузка довжиною не менше 15 метрів, а також обов'язково цвяхи для закріплення на льоду. І безпосередньо у них повинен бути рятувальни жилет/\nЗараз лід на Ворсклі через перепади температур нерівномірної товщини, від 5 до 10 сантиметрів. Якщо його товщина менше 7 сантиметрів – ходити небезпечно.\n30 грудня 2016, 14:43 655


РБЖ-Азимут • Просмотр темы - al021 НОВИЙ КРАЙ ОЙКУМЕНИ\nТекущее время: 27.09.2020 02:47\nЗаголовок сообщения: al021 НОВИЙ КРАЙ ОЙКУМЕНИ\nОбсуждение рассказа al021 НОВИЙ КРАЙ ОЙКУМЕНИ\nНе можу сказати, що сюжет новий, але і його можна було б краще обіграти. Більше інтриги не завадило б. Відео з поясненнями на кінець, чорні зловісні хмари на середину. Обов'язково мав бути епізод з розвідкою і страшними апокаліптичними картинами.\nІ лише після побачених жахів мали постати питання моралі, які треба залишити відкритими, бо "заборонити армії" - це смішно.\nСпасибі за коментар, не буду наполягати що дане оповідання шедевральний шедевр. Але щодо зауваги - про заборону армії. Як на мене логічно, що екіпаж корабля не є фахівцем в моделюванні суспільних відносин і не повинен мати жодних серйозних ідей щодо того, як уникнути самознищення людства в майбутньому. Тому ідея заборони армій, це ідея дилетанстького екіпажу згенерована дилетантом автором, який теж не знає як того самознищення уникнути. Але ж певна логіка є - якщо не буде зброї масового знищення то не буде і масового знищення.\nТак що не судіть строго мій екіпаж, вони всього лиш прості затуркані космонавти)\nНавзаєм успіхів на конкурсі!\nДобавлено: 15.04.2019 21:49\nГоловна і єдина інтрига оповідання – що трапилося з Землею. І як поводитимуться герої. Відповідь на перше питання практично відсутня – буквально все сховано за хмарами. Тобто немає розвитку сюжету, немає суттєвих змін долі персонажів. Вирішили летіти – добре, летимо! Незважаючи на те, що за тими хмарами, цілком можливо, ядерна зима. Стадіон так стадіон, як то зараз кажуть.\nСюжет робить лише одне коліно, а повинен робити щонайменше два. Перша несподіванка – повернення до Землі, а друга… Ось її взагалі немає. Виходить, що головна проблема оповідання – статичність. Ситуація не має розвитку.\nІдея «Нової Ойкумени» цікава, хоч і не нова, але цього разу підгуляла реалізація.\nСподіваюся, що все це можна виправити.\nДобавлено: 15.04.2019 22:55\nМені сподобалося що вся дія розгортається за допомогою діалогів, це виглядає живо і динамічно. Немає довгих абзаців з поясненнями, все вплетено в розмову. Але в такому випадку, можливо б згодився прийом розрізнення тону, особливостей мови співрозмовників, бо спочатку ще намагаєшся слідкувати хто де і що говорить, а потім якось втрачаєш нитку і вже в принципі байдуже хто і які слова вимовляє, бо персонажі не дуже прописані. Ми не знаємо майже нічого ні про їх характери ні про їх світогляд. Враховуючи це, важко і симпатизувати/не симпатизувати комусь, а це охолоджує інтерес читача.\nМожна ввести якісь цікаві слова, притаманні певним героям (e.g."Каналія" в Селінджера), якусь особливість, щоб їх принаймні деколи можна було розрізняти, не вказуючи що це сказав командир, це штурман і т.д. Можливо якусь банальну хрипоту в голосі, слово паразит, заїкання. Це допоможе уникнути повторів, які особливо видно в короткому оповіданні. Також можна підключити мову тіла і в словах автора це теж використовувати як розрізнення співрозмовників (e.g. в когось після гібернації печуть очі і він їх постійно тре, хтось заламує руки від нервів, хтось хруськає пальцями, і т.д).\nЗ технічного: в першому абзаці спіткнулася об перехід від першої особи до третьої (там де звисали руки і ноги), є трошки повторів, кілька пунктуаційних похибок при діалогах (але то дрібнота, редактори поправлять )\nУдачі переселенцям Ойкумени\nДобавлено: 16.04.2019 13:59\nхороша ідея, мені сподобалось. питання лиш у тому...якось надто спокійно герої реагують на таку масштабну катастрофу. звісно, ми це спишемо на наслідки гібернації, але...люди 5 гривень часом загублять, то більше бідкаються, а тут - Земля)\nДобавлено: 16.04.2019 17:21\nЩойно почало щось відбуватися - і фінал.\nМені трохи не вистачило сюжету, характеристик персонажів.\nІ не дуже зрозуміло - чого було стільки століть літати невідомо де, якщо простіше задати кораблю курс недалеко від Сонячної системи?\nЗавданням же було просто перечекати, щоб відновити Землю як світ людей.\nЧи ідея якась інша?\nАле це все можна додати. Успіхів на конкурсі!\nДобавлено: 16.04.2019 20:39\nЦікава ідея, а от реалізація непереконлива. Не чіпляє.\nАле про це вже дуже докладно розповіли попередні доповідачі.\nІ що, через тисячу років все ще буде ходити вислів "я вангую"? Ванга форева!\nДякую, що нагадали моє післягібернаційне блювотиння в "Магеллані" на попередньому конкурсі ("Гра на все життя")\nДобавлено: 19.04.2019 01:18\nмені сподобався ваш головний герой. У кожному колективі є отакі легкі і незлі люди. І діалоги у вас теж гарні.\nЯкби я дуже вже хотів до чогось вчепитися, то може побажав би вам, як тут вже говорилося, продовжити сюжет -- до поверхні планети.\nАле це -- на ваш розсуд.\nА загалом усе доволі компактно і читається легко.\nДобавлено: 20.04.2019 10:32\nНормально. Хороший рассказ. Конечно, на форуме есть знатоки, которые не только скажут, что всё уже украдено до нас, но и укажут в точности, где и когда. Но мне идея показалась незаезженной, свежей, и подана неплохо. Удачи на конкурсе.\nГарна ідея, сподобалося. Трохи не вистачило емоційності оповіданню, адже йдеться про трагедію людства. Дуже сумно, що люди таки знищать себе. Добре, що залишили хоч шанс на відродження цивілізації. Але що переселенці не повторять помилок своїх предків, мало віриться.\nДобавлено: 21.04.2019 01:22\nЩодо вангування - я бачив, що то слово кривувати. В цивілізованому світі про ту Вангу мабуть і не чули. Але на момент написання - не зміг оперативно дібрати синонім. Якщо дійде колись до нового редагування, то замість "вангую" буде "нострадамлю".\nЩодо хиби сюжету, то і сам бачив, що не вистачає другого сюжетного повороту. І на час написання не було ідей як цей поворот зробити, щоб не влазити в нескінченні джунглі. Наприклад: якщо б висадити героїв на Землю, довелося б описувати всю печальку, ладнати версії хто перший натиснув кнопку, ладнати версії як це все буде відбудовуватися. Зараз же ідея другого лаконічного сюжетного повороту з'явилася. І якщо, знову ж таки, дійдуть руки до другої редакції то цей шмат додасться. Спойлерю: буде боляче і сумно.\nЩе раз усім дякую за коментарі. Думав, що вони будуть більш жорсткими) Усім удачі на конкурсі!


Що таке расизм? | Антифашистський Спротив\nАвтор antifaОпубликовано 08.05.2008 Рубрики [теорія]\nЩо таке расизм?: 27 комментариев\nМоя думка про расизм у замітці «Не вчіть ненависті-расистами не народжуються»\n11.05.2008 в 16:27\nдуже цікаво, ви дійсно праві, що підтверджує зайвий раз всю штучність і надуманість расизму\n12.05.2008 в 07:02\nЧорнодупих баобабів гнати, гнати, гнати геть!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!\n12.05.2008 в 12:33\nAntifa викиньте цей коментар shivera! Згідно з Правилами користування сервісом Blox.ua 3.Основні положення :3. 3 Неприпустимим є вчинення на сторінках блогів дій, що суперечать законодавству, загальновизнаних як такі, що порушують принципи моралі, суспільно невідповідних або таких, що порушують принципи етикету, в тому числі неприпустимим є:\n— • розміщення Користувачами на сторінках своїх блогів матеріалів, зміст яких суперечить законодавству, закликає до расової, релігійної, етнічної ненависті або ж пропагує насилля, а також матеріалів, зміст яких загальновизнаний як такий, що є вартим осуду в моральному сенсі, суспільно невластивих матеріалів та таких, що порушують принципи етикету;\n12.05.2008 в 13:37\nА тепер скажіть, де я казав про людей triska? Я подам на вас у суд, як журналіст. Я казав про баобаби. У вас 2 варіанта або ви признаєтесь, що ви підораст, який спеціально підсирає людей на блогах або 2 штуки баксів у студію!\n12.05.2008 в 21:03\nЯ з тих «дибілів» що думають…і як бачите є зі мною про що поговорити:))Якщо ви пишете такі коментарі під заміткою про расизм, це однозначно зрозуміло, кого ви маєте на увазі. Тому, що я жінка я можу бути тільки лезбіянкою. Але якби ви мене навіть так назвали я б не образилася:))тому що це лише сексуальна оріентація… Я б на вашому місці не признавалася що ви журналіст, де ж бо ділася ваша журналістська ЕТИКА?!Ваш об’єктивізм? Сумно сумно стає пане «революціонере»!\n12.05.2008 в 22:21\nТа невже? Я можу торгую на базарі і мені мої баобаби не подобаються, а мені більш нема кому сказати, я й прийшов сюди с метою аби написати, висловити своє відношення до баобабів, я займаюся офтопом!:) А журналістом може я вніч працюю?;))) Це для вас зрозуміло, так само як зрозуміло і те, що я про людей тут не сказав жодного слову! І нікого не мав на увазі…)\nА що б мені не признаватись? Я тут кожну годину на блоґ новини постачаю! Тим більш моя адреса вказана у моєму ніку!\nХто вам сказав що у журналістів є етика? Чи давно в когось існує об»єктивізм? Не смішіть мнне будь-ласка!\nТим більш що я працюю не за гроші, а сам по собі незалежний оглядач, в мене як і у простий людини немає об»єтивізму…\nЗІ: Не думав, що цікавитесь політикою. Ви були в Росії? Там дуже багато баобабів, ви не можете собі уявити який жах вас чекає у майбутньому…\nЯ був в Росії і з такими видуманими як ви проблемами не стикнувся, зате мусорів в команді яких ви свідомо чи не свідомо граєте там багато і на кожному кроці. Вони там дійсно проблема.\nА видаляти думаю не варто, розумних людей подібні дурниці лише потішають. Раджу расисту більше думати, читати і розвиватися. Можливо і пройде. Знаю не один випадок коли таким чином подібні хвороби проходили, тому саме такий рецепт і пропоную;)\nЗахоплююча дискусія між тріска і шівер.\nЦікаво, для якого видання пише «журналіст» шівер? І яку правду він несе своїм читачам, якщо виплювши фразу про «чорнодупих баобабів» і будучи заатакованим тріскою намагається її і нас переконати, що йому зовсім не йшлося про людей (А тепер скажіть, де я казав про людей triska? Я подам на вас у суд, як журналіст).\nНе залишається мені ніц, як лиш поспівчувати тобі, шівер.\nСлід було зауважити до ваших слів, що у Київі була акція проти фашизму, у який брала участь організація, яка виступає за владу чорних, яка закликає вбивати білих, вам сказати чи ви сами покаєтесь?\nВи хочете знати для якого видання? Я чесний чоловік, зараз риночні відношення, якщо питання йдуть не по ділі, те значить так — 100 баксів і я відповідаю, халяви, як у совкі не буде!:)\nІ ніким я не був зааткований, ци ви своїй власної дурістю заатаковані, сами вже не розумієте, це не атака, то вас ядерний УДАР США приснився!\nІ ти мене не знаєш, ТИ — тітці у сортирі будеш казати, коли приспичить піти срати.\nІ усяких там ніц прохання більш не вживати, зараз так діалектами закидую будеш півночі сидити за українсько-російськими словниками.\nХай щастить без перебою, а вам шановний хамло, маю надію і без газу!:)))\nІ нащо з цим дискутувати, як воно навіть речення написати не вміє…\n14.05.2008 в 15:28\nМовчу. Злякався, аж почорнів. І так я став негром. В Україні:)\nМені попередження не до чого, мені ваші слова — теж саме, що вода тече…\nрасизм — це проблема нашого суспільства. Люди всі однакові не залежно вік віку, статі чи кольору шкіри. А усі расисти — це нелюди і їм немає чого робити у суспільстві, бо вони несуть небезпеку для інших\n03.04.2009 в 19:20\nмені здається, що в Україны занадто багато,баобабів»)))) я вважаю,що їх потрібно гнати геть всіх!!!вони не поважають український народ,вважають себе господарями на нашій рідній землі!не люблю їх!і не потрібно їх захищати,вони цього не заслужили!я боюся,що в решті-решт в Україні їх буде рости ще більше(((((\n26.09.2012 в 19:33\n«Адольф, проснись! Хачи хуеют!» Антифа — обсоски! ВСЕМ ЗИГА!\nДалее Следующая запись: Марш проти расизму, пройшов успішно


Останні новини від Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ в Україні на основі інформації, що надійшла станом на 17 серпня 2015 р., 19:30 (за київським часом) | OSCE\nГоловна Новини Новини та прес-релізи Останні новини від Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ в Україні на основі інформації, що надійшла станом на 17 серпня 2015 р., 19:30 (за київським часом)\nОстанні новини від Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ в Україні на основі інформації, що надійшла станом на 17 серпня 2015 р., 19:30 (за київським часом)\nКИЇВ 18 серпня 2015\nСпеціальна моніторингова місія продовжує спостерігати за реалізацією «Комплексу заходів з виконання Мінських угод». Робота СММ з моніторингу була обмежена сторонами та з міркувань безпеки*. СММ зафіксувала порушення режиму припинення вогню у багатьох місцях. СММ підтвердила інформацію про жертви серед мирного населення з обох сторін від лінії контакту.\nЗ місця розташування в підконтрольному «Донецькій Народній Республіці» («ДНР») центрі Донецька СММ протягом ночі чула понад сто вибухів (вхідні та вихідні), здебільшого в місцевостях на північний захід. Раніше того ж дня з місця за 1км на південний схід від зруйнованого підконтрольного «ДНР» аеропорту (9км на північний захід від Донецька) СММ чула 67 вибухів між 08:15 і 10:55 та ще 26 – між 13:00 і 15:45. (1)\nУ підконтрольному уряду смт Сартана (15км на північний схід від Маріуполя) СММ бачила та проаналізувала 11 воронок та зробила висновок, що вони спричинені 122мм чи 152мм артилерійськими пострілами, переважно зі східного напрямку. Жителі повідомили СММ, що двоє мирних жителів загинули підчас обстрілу (цю інформацію пізніше підтвердили в моргу в Маріуполі) та 6 були поранені. СММ пізніше перевірила інформацію про поранення, відвідавши 2 лікарні у Маріуполі, де спостерігачам повідомили, що одна з поранених – дівчина, яка втратила ногу. Мер Маріуполя розповів СММ, що обстріл села відбувся пізно вночі та внаслідок нього пошкоджені 54 будинки, 5 з яких повністю зруйновані. Він додав, що в результаті обстрілу електроенергія, газо –та водопостачання було припинене в деяких частинах села. СММ на місці події бачила 25 житлових будинків з різними ступенями пошкоджень.\nКрім моніторингу місця обстрілу у Сартані, СММ за допомогою БПЛА зафіксувала інші місця бойових дій на схід, північ та північний схід від Маріуполя. У підконтрольних «ДНР» місцевостях БПЛА СММ помітив 9 ОБТ у с.Староласпа (60км на північний схід від Маріуполя), один ОБТ у с.Новоласпа (60км на північ-схід-північ від Маріуполя), 3 одиниці артилерії у с.Октябр (30км на північний схід від Маріуполя) та 4 буксирувані одиниці артилерії, вкриті маскувальною сіткою у с.Заїченко (26км на північний схід від Маріуполя). У підконтрольних уряду місцевостях БПЛА СММ зафіксував 1 ОБТ в с.Гранітне (48км на північний схід від Маріуполя), 5 самохідних гаубиць і 1 штабний автомобіль у с.Приовражне (20км на північний схід від Маріуполя) та 2 одиниці крупнокаліберної артилерії у с.Асланове (15км на північний схід від Маріуполя). Також підчас польоту над підконтрольним уряду с.Лебединське (16км на схід від Маріуполя), сел.Ломакине (16км на північний схід від Маріуполя), Сартана і смт Талаківка (17км на північний схід від Маріуполя) БПЛА СММ зафіксував багато свіжих воронок від обстрілу і на полях, і в населених пунктах.\nНа території близько 1 км2 в підконтрольному «ДНР» сел.Красний Партизан (22км на північ-північ-схід від Донецька) СММ бачила 15 воронок та провела аналіз 8ми з них. За оцінкою СММ, ракети РСЗВ Град 122мм з напрямку захід-північ-захід утворили ці воронки. Місцеві жителі повідомили СММ, що обстріл відбувся близько опівночі 16 серпня. Вони повідомили, що жертв обстрілу не було. СММ бачила розбиті вікна та осколкові пошкодження зовнішніх стін приватних будинків, школи та дитячого садочку, а також один повністю зруйнований приватний будинок і гараж.\nУ підконтрольному «ДНР» смт Пантелеймонівка (26км на північ-північ-схід від Донецька) СММ на основі отриманої від «ДНР» інформації про інцидент обстрілу у селі маючи намір провести аналіз воронок – зустріли по приїзду приблизно 50 агресивно налаштованих осіб різного віку та статі, які кричали та звинувачували СММ. Троє х них (2 чоловіків та 1 жінка) погрожували завдати шкоди спостерігачам СММ, а інші знімали дану сварку на відео. Три з 4х озброєних членів «ДНР», які надавали супровід СММ, відійшли від місця події. Через 30 хвилин натовп дозволив СММ провести аналіз 2х воронок. СММ прийшла до висновку, що вони спричинені 122мм артилерійськими пострілами з напрямку захід-північ-захід. Деякі з присутніх розповіли СММ, що 1 мирний житель загинув підчас обстрілу.\nУ підконтрольному уряду м.Авдіївка (15км на північ-північ-захід від Донецька) СММ провела аналіз воронки та визначила, що вона спричинена артилерійським снарядом 122мм з південного напрямку.\nУ підконтрольному уряду пункті Майорськ (45км на північ-північ-схід від Донецька) СММ помітила 120мм мінометну міну, що не вибухнула, та хвіст від якої стирчав з асфальту.\nСитуація у Луганській області була відносно спокійною. Однак СММ помітила порушення режиму припинення вогню, найбільші з яких відбулись поблизу підконтрольного уряду м.Золоте (60км на північний захід від Луганська), де СММ чула три 120мм мінометні постріли, вихідні з місцевості близько 1км на південний схід від свого місця перебування.\nПоблизу підконтрольного уряду с.Трьохізбенка (33км на північний захід від Луганська) СММ бачила свіжу воронку, яка, за оцінками СММ, спричинена 120мм мінометним снарядом. Раніше командир ЗСУ на місці розповів СММ, що більше, ніж 20 120мм мінометних мін влучило в дану місцевість протягом дня.\nЗа 2км на південь від підконтрольного «Луганській Народній Республіці» («ЛНР») с.Пришиб (33км на північний захід від Луганська) СММ бачила приватний будинок з розбитими шибками та 5 воронок навколо нього : одна спереду та 4 на задньому дворі. СММ провела аналіз 2х з них і прийшла до висновку, що вони спричинені танковими пострілами з півночі.\nУ підконтрольному уряду м.Краматорськ (80км на північ від Донецька) директор газозварювального та металообробного підприємства розповів СММ, що виробництво зменшилось на 17% порівняно з 2013, переважно внаслідок різкого зменшення продажів до Російської Федерації – основний ринок продукції підприємства до початку конфлікту. Він назвав обмеження свободи пересування як основну перешкоду для підприємства. Він додав, що підприємство скоротило близько 10% робочої сили з початку конфлікту.\nГолова військово-цивільної адміністрації у підконтрольному уряду смт Станиця Луганська (16км на північний схід від Луганська) розповів СММ, що населення селища до початку конфлікту становило 15 000 осіб, а на даний час чисельність зменшилась вдвічі. Він додав, що його адміністрація плануває, залежно від ситуації з безпекою, відкрити гуманітарно-логістичний центр в селищі, де люди з обох сторін від лінії контакту змогли б отримати банківські послуги та придбати їжу і ліки.\nСММ ще раз відвідала 2 підконтрольні «ДНР» місця зберігання важких озброєнь та 8 місць ЗСУ, розміщення яких відповідає лініям відведення. На одному пункті «ДНР» СММ відмітила відсутність двох одиниць артилерії 152мм, а на іншому все попередньо зареєстроване озброєння було присутнє. На місцях ЗСУ СММ помітила відсутність такого озброєння: 9 буксируваних гаубиць 2А65 Мста-Б, 152мм, 10 РСЗВ БМ-21 Град, 4 буксируваних протитанкових гармат (2А19 МТ-12 Рапіра), 4 самохідні гаубиці 2С1 Гвоздика, 4 буксирувані гармати 2А36 Гіацинт-Б, 152мм, 8 ПТРК 9Р149 Штурм-С та 5 самохідних гаубиць 2С3 Акація, 152мм.\nКрім зброї, зафіксованої БПЛА СММ навколо Маріуполя, СММ бачила таке озброєння з порушенням вимог Мінських ліній відведення : на підконтрольній «ДНР» території 18 Т-72 ОБТ в 2х окремих місцях та одиницю артилерії 122мм, а на підконтрольній уряду території військову вантажівку, що тягнула на буксирі 120мм міномет.\n15 серпня на фокус-груповій дискусії у Івано-Франківську 36 ВПО (внутрішньо переміщених осіб) розповіли СММ, що у ВПО нема проблем з приймаючими громадами в місті. Однак, вони повідомили, що в них є проблеми з житлом, і що вони отримують замало допомоги від міських служб з цього питання.\nСММ бачила приблизно 60 осіб, переважно, молодих чоловіків, поблизу російського банку у Львові , розміщеного в тій же будівлі, що і СММ, які закликали людей бойкотувати російські товари та послуги. Півгодинний мирний протест, за яким спостерігали 10 міліціонерів, включав демонстрацію перед банком пошкоджених РПГ, що, за словами протестувальників, символізує зв'язок між фінансовою сферою та конфліктом на сході України.\nСММ бачила протест, організований Правим Сектором у с.Бабичі (60км на північний схід від Львова), в якому взяли участь близько 50 осіб (5 з них в камуфляжі). Протестувальники заблокували головну дорогу Львів-Луцьк. Даний мирний протест, що мав на меті звернути увагу на поганий стан доріг, охороняли 5 працівників міліції.\nСММ продовжила спостерігати за розвитком ситуації у Харкові, Дніпропетровську, Одесі, Херсоні, Чернівцях та Києві.\nЗаборона доступу :\nУ Донецьку «поліція» «ДНР», пояснюючи, що вони отримали відповідні накази, наполягали, щоб СММ повернулась до свого місця постійного перебування.\n16 серпня у підконтрольному уряду Золотому (60км на північний захід від Луганська) командир ЗСУ відмовився дозволити СММ їхати далі, спочатку пояснюючи це міркуваннями безпеки, а потім пояснюючи, що попереду були позиції ЗСУ. Наступного дня на тому ж місці командир знову заборонив проїзд СММ, пояснюючи, що він не може гарантувати безпеку спостерігачів.\n(1) Для детального опису порушень припинення вогню див. таблицю в додатку.\n*Див. розділ «Обмеження доступу та свободи пересування СММ» для подальшої інформації.


Джилі EX7 замок двері передній правий ≡ 1018010529-Джилі -《Купити в Україні》- Ціна 2037 грн - ID33463\nДжилі EX7 замок двері передній правий 1018010529-Джилі - ID33463\nЗамок двері передній правий. Артикул: 1018010529-Джилі\n☝ Замок двері передній правий 1018010529 як правильно замінити на Джилі EX7?\nПеред установкою зробіть огляд товару ➜ 1018010529 на предмет його працездатності;\n☝ Вигідна ціна на 1018010529 і професійна консультація по запчастинах Geely EX7\nДля Geely EX7 Замок двері передній правий - застосовується для ремонту таких систем як ➜ кузов.\nЦіна на каталожний номер деталі 1018010529 - 2037 грн.\nВідгуки про товар Замок двері передній правий (1018010529-Джилі) - 2037 гривень