Smluvní podmínky :: Rybareni-erni\nKupte si rybářskou bižuterii levněji, než kdekoli jinde\n1. Odesláním závazné objednávky zákazník – kupující potvrzuje, že se seznámil a projevil souhlas s kompletním zněním těchto Obchodních podmínek a všech jejich součástí platných pro internetový obchod www.rybareni-erni.cz v okamžiku provedení objednávky. Současně akceptuje ceny, které jsou platné v okamžiku odeslání objednávky. Na tyto Všeobecné obchodní podmínky je kupující dostatečným způsobem před vlastním uskutečněním objednávky upozorněn a má možnost se s nimi seznámit, stejně tak i s cenou objednaného zboží. Tyto Všeobecné obchodní podmínky jsou nedílnou součástí uzavřené smlouvy. V případě odchylných písemných ujednání platí ujednání těchto zvláštních podmínek.\n2. Prodávající i Kupující souhlasí, že v případě sporu mezi nimi vzniklého ze smluvních vztahů dle těchto Všeobecných smluvních podmínek, budou tyto spory rozhodovány s konečnou platností Rozhodčím soudem při Hospodářské komoře ČR a Agrární komoře ČR podle jeho Řádu a Pravidel, a to jedním rozhodcem jmenovaným předsedou Rozhodčího soudu ze seznamu rozhodců.\n1. Pojmem objednávka se pro tyto Všeobecné obchodní podmínky rozumí jednostranný právní úkon Kupujícího směřující vůči Prodávajícímu s cílem obdržet od něj objednané plnění (dále jen "Objednávka").\n2. Učinit objednávku je možné pouze prostřednictvím nákupního košíku a webového rozhraní www.rybareni-erni.cz Takto učiněná objednávka musí splňovat určité minimální náležitosti a obsahovat určité nezbytné údaje pro řádné vystavení dokladů a rychlé doručení skutečně požadovaného zboží k zákazníkovi.\n3. Zákazníci, musejí uvést minimálně tyto údaje:\no jméno a příjmení spotřebitele nebo obchodní firmu podnikatele - právnické osoby nebo jméno a příjmení podnikatele - fyzické osoby,\no přesné místo dodání včetně PSČ (případně i fakturační adresu, pokud je odlišná), tj. ulici, město, PSČ, příp. stát,\no IČ kupujícího, je-li podnikatelem,\no přesné kontaktní údaje (telefonní číslo),\no počet kusů, barvu a velikost objednaného zboží,\no způsob doručení,\no platební metodu.\n4. Objednávku, která nesplňuje podstatné náležitosti a nezbytné údaje, je Prodávající oprávněn odmítnout nebo vrátit Kupujícímu k doplnění a poskytnout mu k tomu přiměřenou lhůtu. Její marné uplynutí má za následek, že se na objednávku hledí, jako by nebyla nikdy doručena.\n5. Kupující má možnost ještě neodeslanou objednávku zkontrolovat a opravit.\n6. Objednávka Kupujícího je návrhem kupní smlouvy a samotná kupní smlouva je uzavřena momentem doručení závazného souhlasu Prodávajícího Kupujícímu s tímto jeho návrhem (závazným potvrzením objednávky ze strany Prodávajícího), a to prostřednictvím emailu na adresu, kterou Kupující uvedl v objednávce nebo při registraci. Od tohoto momentu mezi Kupujícím a Prodávajícím vznikají vzájemná práva a povinnosti.\n1. Kupující může objednávku zrušit, resp. stornovat bez uvedení důvodu.\nZrušení lze provést e-mailem na adrese rybareni-erni@centrum.cz. Další kontaktní údaje prodávajícího jsou uvedeny v sekci Kontakt na webových stránkách Prodávajícího www.rybareni-erni.cz\n2. Pokud bude objednávka zrušena ze strany Prodávajícího, bude Kupující na tuto skutečnost upozorněn emailovou zprávou, na adresu, kterou uvedl ve své objednávce nebo registraci, případně telefonicky, na čísle, které uvedl ve své objednávce nebo registraci. V tomto případě bude následovat domluva mezi smluvními stranami ohledně dalšího postupu (náhrada objednaného zboží jiným, zrušení celé objednávky apod.).\n3. Pokud si kupující neodebere objednané zboží bez předešlého zrušení objednávky (akceptované prodejcem), nese ke své tíži vzniklé náklady s výrobou a doručením tohoto zboží (především náklady na materiál, výrobní náklady, dopravné, skladné apod.). Tím není dotčeno právo spotřebitele zboží nepřevzít z důvodu rozporu s kupní smlouvou\n2. Doba doručení expedované zásilky k zákazníkovi je pak závislá na zvoleném doručovateli, Zákazník může aktuální stav svojí objednávky sledovat na webu.\n3. Ve výjimečných případech, nezávislých na vůli Prodávajícího, kdy ani s vynaložením veškeré odborné péče Prodávajícího nelze dodržet dodací lhůtu specifikovanou v odstavci 1 a 2 těchto Všeobecných obchodních podmínek, si prodávající vyhrazuje právo dodací lhůtu prodloužit. V takovémto případě se Prodávající zavazuje neprodleně informovat Kupujícího o změně termínu doručení zboží.\n4. Objednané zboží bude zasláno na adresu doručení podle výběru zákazníka Českou poštou, nebo připraveno k osobnímu odběru na adrese uvedené v kontaktech.\n5. K ceně objednávky bude připočteno poštovné dle tarifu české pošty pro zásilky s místem dodání v rámci České republiky.\n6. Zaslání zboží do ostatních zemí bude řešeno individuálně a prodávající si v těchto případech vyhrazuje právo požadovat úhradu zboží i poštovného předem.\n7. K veškerému zakoupenému zboží je vždy přiložen daňový doklad, který slouží zároveň jako dodací a záruční list.\n8. Okamžikem převzetí zboží Kupujícím přechází na něho odpovědnost za nahodilou zkázu, poškození či ztrátu zboží.\n1. Nabídka prodeje zboží a ceny tohoto zboží zůstávají v platnosti po dobu, kdy jsou zobrazovány ve webovém rozhraní obchodu www.rybareni-erni.cz.\n2. Výslednou cenu má Zákazník možnost kontrolovat přímo při vytváření objednávky.\n3. Kupní cena zahrnuje DPH, veškeré výdaje Prodávajícího spojené s balením zboží, jeho označením, doložením všech příslušných dokladů, přepravních dokladů, cenu dopravy zboží na místo stanovené kupujícím jako místo dodání.\n4. Způsob platby jakéhokoli zboží (závisí i na zvolené metodě doručení) – na dobírku, bankovním převodem, hotově.\n5. V případě platby dobírkou je kupující povinen uhradit kupní cenu v hotovosti při převzetí zásilky. Prodávající je oprávněn požádat Zákazníka o úhradu zálohy na zboží ve výši do 30 % hodnoty objednávky, zejména pro objednávky s celkovou cenou vyšší než 2000 Kč.\n6. V případě platby bankovním převodem a rovněž při platbě on-line je kupující povinen uhradit kupní cenu převodem na účet prodávajícího, jako variabilní symbol uvede číslo objednávky. Platbu je třeba provést do 10 (deseti) pracovních dnů od podání závazné objednávky.\n7. Kupující nabude vlastnické právo ke zboží až úplným zaplacením kupní ceny.\n9. Při objednávce zboží nad 2000,- je poštovné zdarma.\n1. Byla-li kupní smlouva uzavřena při použití prostředků komunikace na dálku, má Kupující právo dle ustanovení § 53 odst. 7 občanského zákoníku od takto uzavřené kupní smlouvy odstoupit bez uvedení důvodu a bez jakékoliv sankce do 14 dnů od převzetí plnění, které objednal. Tato lhůta je určena k tomu, aby se Spotřebitel mohl dostatečně seznámit s vlastnostmi zakoupeného zboží a nelze ji chápat jako právo na výpůjčku zboží. Toto právo také neslouží jako způsob řešení dodání vadného zboží (viz. článek VII. těchto Všeobecných obchodních podmínek a Reklamační řád) přičemž ovšem není souběžné využití tohoto práva vyloučeno.\n2. Zákazník není oprávněn využít 3 měsíční lhůtu pro odstoupení od kupní smlouvy, neboť informace uvedené v bodě VI., 1 jsou poskytnutím informací o možnosti odstoupit od smlouvy ve lhůtě 14 bez udání důvodu, v souladu s ustanovením § 53 odstavec 4 a 6 občanského zákoníku.\n3. Kupující bere na vědomí, že pokud zboží vrácené Kupujícím bude poškozeno, opotřebeno, vzniká Prodávajícímu vůči kupujícímu nárok na náhradu škody jemu tím vzniklé. Nárok na úhradu vzniklé škody je Prodávající oprávněn jednostranně započíst proti nároku Kupujícího na vrácení kupní ceny.\n4. Při splnění uvedených podmínek se Prodávající zavazuje zboží převzít zpět a vystavit dobropis. Dobropis nevystavujeme.\n5. Po obdržení vráceného zboží Prodávající obratem, nejpozději však do 30 dnů od odstoupení, Zákazníkovi vrátí zpět odpovídající částku předem dohodnutým způsobem. Zákazníkovi je vrácena částka odpovídající ceně vráceného zboží.\n6. Uplatní-li spotřebitel právo na odstoupení od smlouvy, má prodávající právo pouze na náhradu skutečně vynaložených nákladů spojených s vrácením zboží.\n7. Kromě případů, kdy je odstoupení od smlouvy výslovně ujednáno, nemůže Spotřebitel na základě ustanovení § 53 odstavec 8 zákona č. 40/1964 Sb., občanský zákoník, v platném znění, odstoupit od smluv:\no na poskytování služeb, jestliže s jejich plněním bylo s jeho souhlasem započato před uplynutím lhůty 14 dnů od převzetí plnění,\no na dodávku zboží nebo služeb, jejichž cena závisí na výchylkách finančního trhu nezávisle na vůli dodavatele,\no na dodávku zboží upraveného podle přání spotřebitele nebo pro jeho osobu, jakož i zboží, které podléhá rychlé zkáze, opotřebení nebo zastarání (především tedy produkty vytvořené zákazníkem v tvořiči)\n1. Záruční doba a podmínky reklamace zboží se řídí příslušnými ustanoveními Občanského zákoníku.\n2. Pro případ reklamace se obě strany dohodnou e-mailem rybareni-erni@centrum.cz nebo telefonicky +420736233521\n1. Kupující souhlasí s tím, že Prodávající bude jeho osobní údaje získané v souvislosti se smluvním vztahem a registrací, tedy údaje uvedené v registračním a objednávkovém formuláři zpracovávat pro marketingové a obchodní účely a za tímto účelem je může zpřístupnit třetím subjektům spolupracujícím s prodávajícím na zajištění marketingových akcí, toto vše při respektování platných právních předpisů, zejména zákona č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů v platném znění.\n2. Kupující souhlasí s tím, že Prodávající bude jeho osobní údaje získané v souvislosti se smluvním vztahem a registrací, tedy údaje uvedené v registračním a objednávkovém formuláři sdělovat České poště, kurýrní službě PPL, za účelem kontaktování Kupujícího doručovatelem, a to při respektování platných právních předpisů, zejména zákona č. 101/2000 Sb. o ochraně osobních údajů v platném znění.\n3. Svůj souhlas s uchováváním a zpracováváním osobních údajů může Kupující kdykoliv odvolat, a to tak že zašle emailovou zprávu na adresu rybareni-erni@centrum.cz. Stejným způsobem může své údaje i měnit nebo kontrolovat.\n1. Kupující dává svou registrací na www.rybareni-erni.cz a nebo učiněním objednávky souhlas s právem Prodávajícího použít jím poskytnuté údaje pro účely vývoje a zlepšení služeb poskytovaných zákazníkům.\n2. Na základě při registraci a nebo při objednávce poskytnutých kontaktních údajů může být Kupující kontaktován Prodávajícím za účelem poskytování informací o produktech, službách nebo novinkách, a to prostřednictvím e-mailové nebo SMS komunikace.\n1. Tyto Všeobecné obchodní podmínky nabývají účinnosti dnem jejich zveřejnění na internetových stránkách Prodávajícího wwwrybareni-erni.cz. Novější Všeobecné obchodní podmínky ruší Všeobecné obchodní podmínky vydané dříve. Právní vztahy založené na základě těchto Obchodních podmínek se posuzují vždy podle Všeobecných obchodních podmínek platných v době vzniku právního vztahu. Všeobecné obchodní podmínky platné pro dřívější období lze na vyžádání zaslat e-mailem.\n(Tyto obchodní podmínky jsou platné a účinné k 2. květnu 2013\nOlova tvar grippa\nOlova tvar slza\nOlova tvar horizont\nčíslo účtu pro platby předem:1184287193/0800v.s. číslo objednávky


Pronájem garáží Jílovice (Hradec Králové) - přehledný výběr nemovitostí\nPronájem garáží Jílovice (Hradec Králové)\nAktuální nabídka pro pronájem garáží Jílovice (Hradec Králové). Najděte s námi libovolnou z určitě pár inzerátů pronájem garáží Jílovice (Hradec Králové). Společně najdeme váš vysněný domov ceny od pár tisíc korun. Porovnejte si lahůdky na pronájem garáží na stránkách eurobydleni.cz Jílovice (Hradec Králové)! Krásný výběr a přehledný výběr pro pronájem garáží Jílovice (Hradec Králové) pohromadě!\nKategorie pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové) se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové) neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové) právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové)\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové), pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující garáže Jílovice (Hradec Králové), a to garáže na prodej Jílovice (Hradec Králové), pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové), dražby garáží Jílovice (Hradec Králové).\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii pronájmy garáží Jílovice (Hradec Králové) nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích garáže Jílovice (Hradec Králové), garáže na prodej Jílovice (Hradec Králové), pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové), dražby garáží Jílovice (Hradec Králové).\nNehledáte pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové) ?\nPokud jste v této kategorii pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové) omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících :\nDalší lokality v okolí pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové)\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové), si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové). Určitě lépe naleznete pronájem garáže Jílovice (Hradec Králové), který hledáte.


Duel s mistryněmi body nepřinesl - Frýdecko-místecký a třinecký deník\nI když sokolky domácí duel s úřadujícími mistryněmi prohrály ve třech setech, nedaly domácí hráčky Hanačkám nic zadarmo. Ve všech setech se totiž rozhodovalo až v jejich druhé polovině. „Jsme rády, že jsme po celou dobu zápasu soupeřkám vzdorovaly. Nebyly to vůbec jednoznačné sety, ale hostující hráčky byly zkrátka lepší,“ řekla po utkání frýdecko-místecká kapitánka Veronika Šnellyová. V podobném duchu mluvil rovněž i domácí trenér Jaroslav Vlk. „Olomouc u nás potvrdila roli favorita. Holky podaly bojovný výkon, ale úřadující mistr nám toho moc nedovolil. Předvedl daleko větší zkušenost v rozhodujících fázích hry.“\nTo hostující trenér byl po utkání samozřejmě spokojenější. „Důležité vítězství, plnili jsme taktické pokyny. Měli jsme problémy se servisem, což pramenilo z toho, že jsme trénovali s jinými míči,“ uvedl kouč Olomouce Petr Zapletal.\nUtkání 15. extraligového kola budou volejbalistky Frýdku-Místku na palubovce brněnského Králova Pole předehrávat, a to ve čtvrtek 12. prosince od 18 hodin.\nSOKOL FRÝDEK-MÍSTEK – VK UP OLOMOUC 0:3 (-17, -21, -19)\nRozhodčí: Peloušek, Slezák. Diváci: 200. Doba hry: 65 minut.\nFrýdek-Místek: Uhrová 4, Borovcová 3, Hadáčková 7, Šnellyová 12, Pluhařová 8, Jurčíková 7. Libero: Teperová. Střídaly: Petrová, Šprochová 2. Trenér: Jaroslav Vlk.\n7. Královo Pole 14 3 2 2 7 23:32 15\n8. Frýdek-Místek 15 1 2 1 11 14:40 8


Co je kočičí chronická gingivostomatitida? | Noti Cats\nObrázek - Blogveterinaria.com\nVšimli jste si, že vaše kočka cítí bolest při žvýkání nebo že nemůže dobře zívat? V průběhu let, jak stárnete, můžete nakonec trpět nemocí, která se jmenuje kočičí chronická gingivostomatitida.\nJedná se o problém, který může být velmi vážný, protože když zvíře pocítí bolest při jídle, může se přestat krmit. Z tohoto důvodu vysvětlíme vše, co potřebujete o této nemoci vědět.\n1 Co je kočičí chronická gingivostomatitida?\n3 Jak se diagnostikuje?\n4 Jak se léčí?\n5 Lze zabránit chronické kočičí stomatitidě gingivitidě?\n5.1 Čistěte si zuby denně\n5.2 Dejte mu kvalitní jídlo\n5.3 Postarejte se o to s respektem, trpělivostí a náklonností\n6 Péče o kočku s chronickou stomatitidou, zánětem dásní. Moje zkušenost\nToto je velmi časté onemocnění u koček ovlivňuje všechny tkáně, které jsou ve styku se slinami a plaky, jako jsou sliznice nebo měkké patro.\nBohužel není jisté, jaké jsou její příčiny, ale můžeme vám říci, že pokud má kočka oslabený imunitní systém nebo pokud její zuby nebyly řádně ošetřovány (každodenní čištění zubním kartáčkem a speciální zubní pastou pro kočkovité šelmy) je pravděpodobnější, že bude postižena chronickou kočičí gingivostomatitidou.\nBolest při otevírání úst při zívání\nVzhled vředů v ústech\nOtok a zarudnutí linie dásní\nZlomení nebo ztráta zubů (ve vážných případech)\nJak zjistit, jestli zuby mé kočky bolí\nPokud má naše kočka některý z výše uvedených příznaků, musíte ho co nejdříve odvést k veterináři. Tam provedou fyzikální vyšetření a v případě potřeby rentgenové vyšetření úst, biopsii a / nebo bakteriální kulturu.\nJelikož se jedná o relativně časté onemocnění u koček, není pro odborníky obtížné dosáhnout této diagnózy, protože poškození a nepohodlí, které způsobují, jsou docela charakteristické.\nKočičí chronická gingivostomatitida je onemocnění, které, jak již název napovídá, je chronické, tedy na celý život. Proto musí léčba pokračovat, protože tímto způsobem bude kočkovitá šelma schopna vést normálnější život. Uvedená léčba to bude spočívat v:\nLéky proti bolesti, antibiotika a protizánětlivé léky předepsané veterinárním lékařem.\nČištění zubů odborníkem, který odstraní nahromaděný zubní kámen, který způsobuje nepříjemný zápach a nepříjemné pocity.\nTěžba postižených zubů.\nDenní čištění zubů.\nPokud má zvíře problémy s žvýkáním, měla by být strava měkká, založená na plechovkách mokrého krmiva pro kočky (pokud je to možné, bez obilovin, protože kočky je nemohou dobře strávit).\nLze zabránit chronické kočičí stomatitidě gingivitidě?\nBohužel neexistuje žádná nemoc, které by se dalo zcela předcházet. Ale protože to ovlivňuje ústa, a zejména její zuby a dásně, lze přijmout určitá opatření k jejich následnému sledování „od nynějška“, a pokud je zvíře ještě lepší, je ještě mladé. Jsou to následující:\nČistěte si zuby denně\nNejen, že je důležité, aby si lidé čistili zuby, ale měli bychom si čistit i naše milované kočky. A) Ano, riziko vzniku kočičí chronické stomatitidy gingivitidy bude mnohem nižší co když ne.\nDejte mu kvalitní jídlo\nJsme to, co jíme, a kočky taky. Pokud jim dáme kvalitní jídlo bez obilovin a vedlejších produktů, Pomůžeme vám nejen zlepšit zdraví ústní dutiny, ale také posílíme imunitní systém.\nIdeální by samozřejmě bylo dát jim domácí jídlo, ale pokud je nechceme nebo nemůžeme dát, můžeme se rozhodnout dát jim také tyčinky vhodné pro ně.\nPostarejte se o to s respektem, trpělivostí a náklonností\nMožná se divíte, co má orálně-zubní onemocnění společného s náklonností. Pravdou je, že to není známo, nebo vůbec ne. Mohu vám říci, že aby to kočky nakonec trpěly, musí být dáno více faktorů a vezmeme-li v úvahu, že jsou velmi citliví a velmi málo tolerantní ke stresu, nebylo by neobvyklé, kdyby život v permanentním napětí způsoboval tuto nebo jiné patologie.\nAle kromě toho se o ně musíme dobře starat, protože jsou součástí naší rodiny, protože je máme milovat, protože nám na nich záleží.\nPéče o kočku s chronickou stomatitidou, zánětem dásní. Moje zkušenost\nŽít s kočkou, která má toto onemocnění, není snadné. Pokud je diagnostikována, není neobvyklé se zhoršovat, protože víte, že pokud nebudete jíst ... zhubnete a pokud zhubnete, můžete zemřít, a to je přesně to, co nechcete, aby se stalo. V roce 2018 jsme museli eutanazovat Susty, krásnou dvanáctiletou tříbarevnou kočku, která navzdory láskyplné péči o ni, navzdory veterinárnímu ošetření, navzdory tomu, že jí dávala (nebo se jí pokoušela dát) své oblíbené jídlo, přišla doba, kdy se rozhodla nežij. Stalo se z toho něco víc než kůže a kosti. Bojovali jsme tři roky. Nakonec jsme ale nemohli udělat nic víc, než to, co jsme již udělali.\nV roce 2019 byla Keisha diagnostikována se stejnou chorobou, kočkou, která měla v době psaní tohoto článku 8 let, i když naštěstí je alespoň pro tuto chvíli pod kontrolou. Udělali úklid a zdá se, že všechno jde dobře.\nJe důležité, trvám na tom, že pokud je vaše kočka nemocná, budete jí i nadále dávat stejnou náklonnost nebo více. Že mu děláš společnost. Všimne si to a bude šťastnější. Keisha oceňuje pohlazení, že je někdo s ní. Nemá ráda, když ji někdo vezme - nikdy se jí to nelíbilo - ale je to jedna z těch koček, které se k vám přitulí, když ležíte v posteli nebo na gauči. V těchto chvílích to využiji a nechám ho hýčkat. On si to zaslouží.\nChronická kočičí stomatitida gingivitida je onemocnění, které může být velmi vážné, dokonce smrtelné, ale z tohoto důvodu musíte být velmi silní a bojovat za svého kočičího společníka.\nNa závěr vám nechám toto video, ve kterém veterinář vysvětluje, co je to kočičí chronická stomatitida gingivitida:\nZajímalo vás to?\nCelá cesta k článku: Noti kočky » Kočky » Nemoci » Co je kočičí chronická gingivostomatitida?


Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez informace a recenze\nMuž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez recenze a informace\nVšechno nejlepší k šedesátinám – a tím i k doplutí do bezpečných vod! Konečně máte jednou provždy za sebou nejhorší dekádu svého života: roli padesátníka. Období, kdy jste každý den viditelně stárnul. S tím je ale naštěstí ode dneška konec. Zobrazit celý popis >>>\nRecenze Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez GRADA Publishing\nPodrobnosti a specifikace a popis Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez si přečtěte níže či přímo na webu e-shopu Kosmas.cz. Toto zboží si můžete pořídit již od 107 Kč. Zobrazit více informací zde >>>\nHodnocení: Velka spokojenost. Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez jsem objednala vecer a za dva dny uz byl k vyzvednuti.\n- výrobní unikátní kód 9788024753591\nNázory Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez od uživatelů\nProzkoumejte i vy veškeré komentáře a hodnocení k výrobku GRADA Publishing Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez od e-shopu Kosmas.cz.. Komentáře píší zákazníci, co produkt vyzkoušeli nebo koupili. Máte zde tak zaručenou zpětnou vazbu k Muž 60+ - Michael Kernbach, Miguel Fernandez. Bude si tak jisti, zda je nákup ta správná volba.


Neobvyklé zalévání orchidejí zajistí, aby vždy krásně kvetly a měly násobně více pupenů - adbz.cz\nOrchideje patří mezi nejkrásnější květiny, a tak se stále častěji objevují i na parapetech českých domácností, neboť toužíme, aby jim svými nádhernými květy dodaly atmosféru. Péče o orchideje ale má svá pravidla a specifika, kterými se v mnohém liší od péče o klasické pokojové rostliny. Mnoho z nás tak často orchidejím nevědomky škodí.\nkvetení orchideje zalévání\nJednou z nejčastějších chyb, které se dopouštíme, je špatné zalévání. Základním pravidlem je, že orchideje se zalévají do kůry nebo mechu, nikoli do půdy, to je jedna z věcí, kterou se zásadně liší od ostatních rostlin. Bohužel většina lidí orchideje zalévá stejně jako ostatní rostliny, následkem toho je ve většině případů přelévání, které má za následek to, že orchideje nekvetou a mnohdy brzy hynou.\nSprávné zalévání je u orchidejí základ\nJak často zalévat orchideje\nZalévání orchidejí je umění, to, jak často je zalévat, závisí na řadě faktorů, zejména na tepelných a světelných podmínkách, druhu orchideje a druhu substrátu. Obecně se doporučuje zalévat orchideje jednou týdně. Orchidejím můžete také pomoci spuštěním zvlhčovače vzduchu v místnosti, kde jsou.\nJak zalévat orchideje pěstované v kůře\nPři zalévání orchidejí je cílem nasytit kousky kůry, nikoli samotné kořeny. Vždy používejte vodu o pokojové teplotě, příliš studená voda orchidejím nesvědčí. Zároveň vodu nenechávejte stát například v místech, kde se listy setkávají se stonky orchideje, to podporuje hnilobu. Nejlepší způsob, jak zalévat orchideje, je umístit celý květináč do misky s vodou o pokojové teplotě, která sahá do výšky těsně pod okraj květináče. Takto nechte orchidej ve vodě stát po dobu přibližně deseti až patnácti minut. Následně orchidej vyjměte a nechte vytéct všechnu přebytečnou vodu.\nOdmění se dokonalým květem\nJak zalévat orchideje pěstované na mechu\nNěkteré orchideje jsou pěstovány na speciálním mechu, ty lze na rozdíl od orchidejí pěstovaných v kůře zalévat shora. Uvědomte si, že mech drží vlhkost déle než kůra, může tak být sice na povrchu suchý, ale uvnitř stále vlhký. Před zalitím proto vždy prstem zkontrolujte, že je mech opravdu suchý i uvnitř.\n4/5 (80%) 1840 hlasů


Mateřství a setkání ženy s vlastním stínem - Lucie bloguje\n22/02/2015 by Lucie·Komentáře: 2\nStát se matkou není až tak těžké. Ale vychovat soběstačné a rozumné dítě již tak snadné není. Osobně beru mateřství jako velkou výzvu. Není to jen o dítěti, ale také o nás jako rodině.\nMateřství je však také skvělou šancí zastavit se a přemýšlet nad světly i stíny, které (zejména během prvních měsíců dítěte) přichází jako bouře a mění naše nálady a chování jako na horské dráze. Pokud si dáte šanci tyto „bouře“ prožít, zažijete krásné okamžiky prozření.\nO čem kniha pojednává?\nOd první kapitoly knihy Mateřství a setkání ženy s vlastním stínem, kterou napsala Laura Gutmanová si uvědomuji spoustu věcí a snažím se ještě víc porozumět signálům a chování naší malé holčičky. I když to občas opravdu není jednoduché. Obě si procházíme různými fázemi – některé jsou super a na některé bych nejraději hned zapomněla.\nKniha začíná kapitolou Jedna emoce pro dvě těla na příkladech vysvětluje, jak úzce jsou děti svázány s matkou, jak funguje emoční vazba i proč je péče o miminko tak obtížná.\nDalší kapitoly rozebírají, samotný porod, kojení, šestinedělí. Krásně je zde popsána část Pro děti slast, pro dospělé tabu, kde se rozebírá odložení plenek, ale také strava dětí. Najdete zde také několik úvah o násilí, agresivitě dětí i hledání podstaty ženství.\nZkrátka každá kapitola je doslova nabitá řadou úvah a informací, které si běžně neuvědomujeme. Po přečtení každé kapitoly jsem si musela dát pauzu a vše pořádně vstřebat.\nNejděsivější na celé knize byl pro mě fakt, že vše co se mi na chování Nelinky nezdá ovlivňuji jen já sama. Že nemoci, kterými prochází jsou všechny psychosomatické a další a další věci, které mě nutily a stále nutí hodně přemýšlet.\nKomu knihu doporučuji?\nRozhodně všem matkám. Sama lituji, že jsem na knihu narazila až po narození Nelinky. Myslím si, že by mi mnohé pomohla vysvětlit a prožít ty první měsíce více v pohodě.\nKnihu jsem měla půjčenou od kamarádky, ale rozhodně si ji koupím a myslím si, že by neměla chybět v žádné domácí knihovně, kde chtějí matky prožít krásný čas mateřství.\nDalší z knih o kterých se chystám napsat je publikace Naomi Aldort – Vychováváme děti a rosteme s nimi a kniha Zdeňky Jordánové Tvoje dítě jako šance pro tebe. Které z knížek o výchově, mateřství či vzdělávání dětí nechybí ve vaší knihovničce?\nPředchozí Předchozí příspěvek: Mrkvánky a řepánky s povidlím\nNásledující Následující příspěvek: Zdravě a syrově a kokosové-chia kuličky\nDobrý den, dnes jsem narazila na Vaše stránky a zhltala je úplně celé.\nDokonce jsem si vytiskla všechny recepty do šanonu a jsem rozhodnutá vše ochutnat.\nLíbí se mi pojetí zdravé stravy bez cukru,sama vymýšlím a různě čaruji s recepty.\nKnihu Laury Gutmanové si koupím, je velice zajímavá a především pravdivá.\nDěkuji Vám za úžasné informace.Váš blog si přidávám k oblíbeným a už se nemůžu dočkat na další tipy.Krásné podzimní dny!\nHezký den Míšo, děkuji moc za krásný komentář! 🙂\nKniha určitě stojí za investici a věřte, že jich je více z různých pohledů mateřství a výchovy.\nRecepty vyzkoušejte, zastávám názor, že jsme co jíme, proto je důležité jíst kvalitně – jsem ráda, že mohu být někomu inspirací.


Čas práce: tesařství a řezbářství | Curia Vitkov\nČas práce: tesařství a řezbářství\n1) LESY A TĚŽBA DŘEVA\nTěžba a doprava dřeva\nK otopu v lidských obydlích - ohništích, píckách a pecích se užívalo většinou přímo dřevo, ale pro potřeby kovářství (a některých dalších řemesel) bylo zapotřebí také velké množství dřevěného uhlí. Výrobou dřevěného uhlí se zabývali specializovaní řemeslníci - uhlíři (carbonistes). Protože výroba uhlí spotřebovala skutečně velké množství dřeva, pálili je uhlíři přímo u zdroje - v lesích. Hotové uhlí prodávali do místa určení buď přímo sami uhlíři nebo různí překupníci a obchodníci.\nDřevěné uhlí se v zásadě dalo pálit z jakéhokoli dřeva, ale důležitá byla jeho výhřevnost - proto bylo výhodnější pálit ze dřeva listnáčů a ze starších jehličnanů, kácených v době, kdy stromy nejsou napuštěny mízou. Uhlí se pálilo dle potřeby, nejčastěji však od května do září, protože země byla suchá a připravená složená polena dobře vyschla.\nPálení v milířích\nTechniku výroby dřevěného uhlí v nejstarším období neznáme - je možné, že se vyrábělo podobně jako dehet řízeným tlumeným pálením ve speciálních jamách apod. Později se však dřevěné uhlí se pálilo v tzv. milířích a o této technice můžeme uvést alespoň to co se dochovalo z mladších pramenů. Před pálením bylo potřeba připravit prostorný rovný a kruhovitý plac zbavený trávy, kamení a kořenů, na kterém se dále zakládal milíř. Základ milíře tvořila středová tyčka nazývaná král (někdy se používalo více tyček svázaných houžvemi). Pak se král obkládal poleny, mezery mezi velkými se vyplňovaly menšími kusy a drobným dřívím. Na spodní vrstvu se stejným způsobem kladla další, až milíř dosáhl vrcholu. Směrem k vrcholu jsou kusy stále kratší, aby milíř získal kopulovitý tvar. Pokud se milíř zapaloval odspodu, nechalo se ležet ve spodní vrstvě od krále ven vedoucí břevno, které se po dokončení milíře vytáhlo a vznikl tak zapalovací kaná. Hotový milíř se musel zvenčí utěsnit - pokrýt na tzv. patro a mour. Patro se dělalo z vrstvy drnů, chvoje, jehličí, mechu, rákosí či slámy. Na patro se přidal mour. Na mour se používala kvalitní mastná zem nebo zem smíchaná s uhelným prachem (mour). Milíř se zapaloval nejčastěji brzo ráno, aby jej mohli uhlíři přes den kontrolovat - podle barvy a množství kouře, jeho vůně apod. Když se milíř zapaloval odshora, uhlíř v něm udělal několik větracích otvorů a oheň založil pomocí žhavého dříví přímo na vrcholu. Jiná varianta - zapálení odspodu - vyžadovala zažehnutí pomocí připraveného kanálu ve spodní části milíře - loučí či třískami přímo na králi.\nPo zapálení se milíř nechal 5-6 hodin zakrytý, pak se odkryl a vypálená část se doplňovala třískami a drobným dřívím (vždy cca 2x za 24 hodin), dokud milíř dokonale neslehnul, což trvalo několik dní. Po dokonalém zuhelnění se milíř ucpal, aby v něm uhasl oheň a po vychladnutí povrchové vrstvy se postupně odebíralo (vyhrabávalo) hotové dřevěné uhlí. Důležité bylo s hotovým dřevěným uhlím zacházet opatrně při vyhrabování, skladování i přepravě, protože větší kusy byly kvalitnější a dražší než kusy menší (a kusy ze středu milíře). Kvalita uhlí se, vedle velikosti kusů, posuzovala i jinak - kvalitní uhlí šlo špatně lámat, málo černilo ruku a po zlomení byl lom silně lesklý.\nSmůla a kolomaz\nVedle výroby dřevěného uhlí, byla častou doplňkovou činností uhlířů také výroba smůly a kolomazi - tzv. suchou destilací dřeva. Ve starším období se dehet vyráběl řízeným tlumeným spalováním dřeva ve výpalných jamách, později v dehtářských pecích nebo jako vedlejší produkt pálení dřevěného uhlí v milířích. Vedle uhlířů se však již v raném středověku vyskytují i specializovaní kolomazníci a smolaři. Již v 11. století se v pramenech objevují tzv. pekelníci (picarii) - smolaři zhotovující různé dřevěné nádobí vylévané smolou (Winter 1906). Smolaři na venkově i ve městech jsou též uváděni v listinách ze 13. století. Služeb smolařů využívali hojně např. bednáři a bečváři. Kolomazníci pak dodávali "dřevěný" dehet do koželužen k impregnaci kůží a po smíchání s lojem především jako mazivo kluzných ložisek kol různých vozů a povozů.\nVýroba nádob a předmětů denní potřeby\nVýroba nejrůznějších předmětů běžné potřeby ze dřeva byla tradiční každodenní činností rolníků i řemeslníků. Výrobu dlabaných misek, talířů, lžiček, různých hůlek, vařeček, kvedlaček, kleští a vidliček, potřebných při vaření a manipulaci s nádobami, dále koryt, věder nebo jednoduchých vydlabávaných člunů (monoxylů), tkalcovských stavů apod. zvládal každý šikovný hospodář nebo hospodyně za pomoci základních nástrojů (sekera, nůž). Pila tehdy sice již známa byla, ale nebyla příliš rozšířená a ani používaná.\nNaběračky vyřezané z lipového dřeva - výroba Curia Vitkov.\nSpecializovanější řemeslníky můžeme očekávat v případě náročnějších výrobků, jakými byla například kola nebo celé vozy či lodě, rádla, pluhy, sudy, kádě případně také štíty atd., kde bylo třeba složitější součástky například spojovat bez pomoci kovových hřebíků (čepy a.j.) nebo naopak opatřována speciálním kováním.\nMezi specializované řemeslníky pracujícími se dřevem patří nepochybně také soustružníci dřeva. Některé známe díky písemným pramenům dokonce i jménem. Z knížecích darovacích listin kapitule boleslavské, vyšehradské a klášterům kladrubskému a ostrovskému z 11-12.st. se dozvídáme o řemeslnících usazených v osadách v okolí bývalého Libušínského hradiště. Konkrétně jménem je tu tak třeba zmíněn soustružník dřeva Svojboh (Zuogboh, Zuoyboh, Zvoyboch), který vyráběl dřevěné číše. Mísečníka a soustružníka máme doložené i v Jirčanech u Prahy a v Dejvicích.\nPro svou práci používali jednoduchý šlapací soustruh, jaký byl znám už ve starověku. Nejstarší vyobrazení takového soustruhu však můžeme najít až v ikonografii vrcholného středověku - např. v miniatuře francouzského rukopisu z poloviny 13.st. (K.Mészárosová-B.Polla, 1982) nebo na jednom z oken katedrály v Chartres, rovněž ze 13.st. Jde o tzv. pružinový soustruh, kde základ konstrukce tvoří pružné dřevěné břevno či prut (obvykle z habru) ukotvený pevně nad soustruhem a provaz či řemen procházející smyčkou přes rotující upínací ústrojí (nebo někdy přímo obráběný výrobek) dolů k šlapacímu pedálu. Obrobek sám byl upnut na stole mezi masivní vertikální vzpěry, tzv. pacholky (pacholek podpěrný a pacholek s ozubem), které se mohly (přinejmenším jedna) posunovat po stole, podle velikosti obráběného dílu. Na pacholky se nasazovala zvláštní volně vyjimatelná osa/hřídel - tzv. kramár, který se používal třeba při soustružení mís. Kramár měl v čele kovové trny, které se zaklesly do povrchu obrobku, zatímco druhým koncem se kramár opřel o pacholek. Provaz od pružiny k pedálu se pak obtáčel smyčkou právě kolem kramáru, který pak následně roztáčel obrobek. Při prudkém sešlápnutí pedálu roztočí smyčka obrobek na jednu stranu. Po jeho puštění se pedál silou ohnutého prutu vrátí nahoru a smyčka provazu roztočí obrobek opačným směrem. K soustružení se však této zpětné rotace nepoužívalo.\nPři výrobě rozměrnějších předmětů, kde bylo potřeba odebírat větší masu dřeva se postupovalo obvykle tak, že se nejprve sekerou nebo pořízem vyrobil hrubý tvar předmětu a soustružením se mu dodala výsledná forma. Později se (zřejmě až ve vrcholném středověku) objevuje vedle pružinového i jiný typ šlapacího soustruhu, kde převod, podobně jako u kolovrátku, umožnil plynulou jednosměrnou rotaci, což výrazně přispělo k efektivitě práce. Pružinový soustruh však zcela nezmizel a v některých venkovských oblastech se ho používalo ještě v polovině minulého století.\nI když nemáme výjevy ani nálezy pružinového soustruhu s raného středověku, máme k dispozici množství arecheologických nálezů soustružených předmětů. Můžeme také vycházet z etnografických srovnání a experimentů, které se dělaly např. v 60-tých letech minulého století. Lze konstatovat, že stopy po výrobě na pružinovém soustruhu s nerovnoměrnou rotací jsou mírně odlišné od stop, které zanechá soustruh s jednosměrnou rychlou rotací (K.Pavlištík, 2005) a tedy že lze podle nálezů dovodit přinejmenším typ použitého zařízení. Podotýkáme na závěr, že výše uvedené nářeční výrazy popisující jednotlivé části soustruhu jsou samozřejmě recentní a nevíme, stejně jako ve většině podobných případů, jak přesně jednotlivé části nazývali naši předkové v raném středověku.\nSudy, kádě, vědra\nDále známe také bednáře a bečváře. Bednáři vyráběli různé mísy, díže, vědra a další nádoby z měkkého - tzv. "bílého" dřeva, spojovaného čepy nebo dřevěnými obručemi (březovými, lískovými, habrovými aj.). Bečváři vyráběli kádě, sudy (bečvy) či okovy na vodu obvykle ze dřeva tvrdého - "černého", s použitím kovových obručí a dalšího kování. Sudy určené pro víno nebo pivo se vylévaly smolou a vysířovaly. Výše zmíněné darovací listiny uvádí například na Libušínském podhradí usazeného bečváře Letonu.\nKorytáři pak vyráběli různé dřevěné žlaby a koryta. V raném středověku se práce výše uvedených řemeslníků, pracujících se dřevem volně prolínala - jeden řemeslník mohl tak podle potřeby vyrábět všechno, od sudů přes vědra po koryta. K přesnějšímu vymezení a vyčlenění na jednotlivá řemesla došlo až později, při výrobní specializaci ve vrcholném středověku.\nTruhly, skříně, relikviáře\nRománské období je co do rozmanitosti používaného nábytku poměrně chudé - mezi nejvýznamější kusy nábytku bezesporu patřila truhla. Jednoduchá truhla sloužila zároveň jako skříň, lavice i stůl a na cestách zámožných i jako zavazadlo. Velikost románské truhly se lišila podle potřeb vlastníka - známe jak velké, masivní, tak i malé, snadno přenosné truhličky - skříňky určené například na drobné osobní předměty nebo nářadí řemeslníků aj. Z našeho prostředí se však dochovalo jen velmi málo podobných památek. Konstrukce truhel mohla být různá - doložena je například truhla dlabaná z jednoho kusu dřeva, osazená následně víkem. Jiná konstrukce byla poskládána z prken nebo fošen spojených vzájemně dřevěnými čepy, kolíky nebo železnými hřeby. Takovou konstrukci má i naše nejstarší dochovaná truhla. Pochází z druhé poloviny 12.st. a jde pravděpodobně o import z jižní Itálie, snad Sicílie. Je složena z dřevěných desek, které nejsou vzájemně spojeny žádným typickým truhlářským spojem, ale prostě přesazeny přes sebe a přibity železnými hřeby. Víko truhlice je rovné. Povrch truhlice byl potažen kůží a pobit drobnými hřebíčky, které na povrchu vytváří bohatou ornamentální výzdobu. Z boků je truhlice opatřena kovovými uchy, za které se nosila. Románská truhlice mohla spočívat dnem přímo na zemi nebo mohla být opatřena nohami. Bývala okována železnými závěsy - prosté varianty snad neměly závěsy žádné nebo jen kožené apod. Pokud byly některé honosnější truhly zdobeny, zpravidla šlo o ornamentální výzdobu, někdy inspirovanou románskými architektonickými prvky - arkády, vlisy , sloupky aj. jako tomu je například na dvou truhlicích z 12.st. uchovávaných v muzeu S.Valeria ob Sitten.\nZcela zvláštní typ truhly představovaly relikviáře - schránky na ostatky světců. Relikviáře se vedle kovů vyráběly také ze dřeva (korpus), byly různých tvarů, zpravidla bohatě zdobené řezbou, obkládáním drahými kovy, kamením apod. Měly různý tvar, zpravidla šlo o truhlice, lišily se ale například tvarem víka - to mohlo být ploché nebo ve tvaru sedlové střechy, pak se hovoří o tzv. "domečkovém relikviáři". Krásným příkladem u nás dochovaného románského relikviáře je třeba nově restaurovaný relikviář sv. Maura. Byl zhotoven pro benediktýnské opatství ve Florennes v Belgii na počátku 13.st. Původně dubová skříň (dnes z ořechu) o velikosti 140 x 65 x 42cm s víkem ve tvaru sedlové střechy je zdobená nádhernou figurální i ornamentální výzdobou. Dřevěné jádro je obkládáno zlatem a stříbrem, zdobeno emailem, filigránem, cizelováním, osazeno drahými kameny jako je křišťál, ametyst, safír, chalcedon apod.\nPoslední typ truhly, který zmíníme představují rakve. Spočinout v takové i v prostém provedení poměrně drahé schránce bylo dopřáno pouze nobilitě. Mezi nejstaršími rakvemi můžeme najít takové, které byly dlabané z jednoho kusu dřeva (např. bazilika sv. Jiří na Pražském Hradě) ale známe i rakve složitější v podobě blokovitých truhel (viz. obr.). Pro manipulaci byly rakve někdy opatřeny železnými kruhy, které se zpravidla dochovaly snáze než samotné dřevo.\nMrtví vstávají z rakví k Poslednímu soudu. Kodex Vyšehradský, 11.st.\nV sakristiích bohatších kostelů se někdy mohla nacházet i skutečná skříň (cista), sloužící k úschově posvátných nádob, liturgických rouch a jiných cenností (de Morant 1983). Sama konstrukce skříně mohla být odvozena z truhly nebo truhel postavených na sobě a převrácených víkem do boku, aby bylo možné se dostat i do spodních z nich, případně postavených na výšku. Skříně se v románském období vyskytovaly poměrně vzácně a většina dochovaných pochází až z druhé poloviny nebo z konce 12.st. U nás se z tohoto období nedochovala žádná, ale o tom jam vypadaly a jakou měly konstrukci nás informují jednak ikonografické prameny (např. Kodex Amiatinus 7.st.) a jednak dochované skříně z ciziny (skříň na hradě Kreuzeinstein u Vídně (Rakousko), dvoudveřová skříň z kostela v Aubazine datovaná kolem roku 1176 (Francie) nebo ze stejného kostela pocházející obdobně datovaná masivní skříň s postavami světců namalovaných na vnitřních i vnějších stranách dveří a na stěnách). Větší rozšíření skříní a to i mimo církevní prostředí nastalo až od 13.st.\nK nejrozšířenějším kusům nábytku v domech všech vrstev patřily různé druhy stolic, stoliček a lavic. Prostá stolička byla tvořena jen dřevěnou deskou a do ní zapuštěnýma nohama. Na takové jednoduché stoličce sedí třeba iluminátor Everwin nebo další písař na Dedikačním listě De civitate Dei tzv.Horologia olomouckého (12.st.) i jinde.\nIluminátor Everwinus sedí na prosté stoličce, De civitate Dei 12.st. (Stockholm).\nPodlouhlá lavice bývala konstruována stejně a kromě sezení sloužila též jako příležitostný stůl nebo lože. Vysoká lavice tvořená jen deskou se zapuštěnýma nohama využitá jako stůl pro hru či loutkové divadlo je k vidění též v rukopisu Hortus Deliciarum (12.st.). Známe i lavice ukotvené nohama přímo do země, které tvořily pevnou část vybavení domu.\nRekonstrukce jednoduché stoličky. Detail usazení nohy do desky - spoj nebylo nezbytně nutné ani lepit, stačí narazit a zaklínkovat dřevěným klínkem. Curia Vitkov.\nStůl se v románském období jako samostatný pevný kus nábytku zřejmě příliš nevyskytoval. Románský stůl se nám z našeho prostředí nedochoval žádný, ale dokládají jej písemné a ikonografické prameny od nás i z ciziny. Ve starších pramenech z románské oblasti můžeme občas najít pevné stoly konstruované ze sloupků a desek (např. Pentateuch z Tours ze 7.st. Paříž) vycházejících nejspíš z pozdně antické tradice. Zdá se však, že v případě raně středověkého stolu šlo častěji o rozebiratelnou konstrukci tvořenou podpěrami (kozy, stolice) a pevnou stolní deskou. Takový stůl se sestavoval podle potřeby a po jídle se zase rozebíral, takže v místnostech stabilně nezabíral žádné místo. Konstrukci takového stolu máme doloženu i z našich písemných pramenů. Kosmas, v poněkud pikantní historce o urozené panně Matyldě Lombardské, když tato záměrně coby improvizovaného milostného lože použila skládacího stolu, praví toto: "...ona samotná jeho samotného zavedla do ložnice, postavila stolice uprostřed, na ně položila stolní desku a ukázala se mu celá nahá, jako by vyšla z života matčina..." (1950, 117). Přesně takový stůl postavený na třech kozách můžeme najít třeba v iluminaci rukopisu Cantigas z 12.st. (knihovna v Escorialu, Madrid) a jinde. Stoly se na výjevech objevují převážně v souvislosti s hodováním nobility, takže příliš nepřekvapuje, že na nich často nechybí ubrus, většinou zdobený. O ubrusech na stolech hodující nobility se dozvídáme také z poněkud nadsazeného líčení polského kronikáře Galla Anonyma (počátek 12.st.) o hoštění císaře Oty III. polským panovníkem Boleslavem Chrabrým "Když hostina skončila, nařídil číšníkům a jídlonošům, aby po všechny tři dny sbírali ze stolů zlaté a stříbrné nádoby...a odevzdal je císaři na znamení úcty, nikoli jako hlavní dar. Podobně rozkázal komorníkům shromáždit a snést do císařské komnaty ubrusy, které byly prostřeny, závěsy, koberce, pokrývky, ubrousky, ručníky, vše co bylo použito při obsluze" (Slavníkovci... 1987, 284). Chudší lidé nejspíš nepoužívali ve svých domácnostech ani takový prostý improvizovaný stůl - jedlo se na lavicích nebo na dřevěných tácech, prkýnkách apod.\nStůl pokrytý honosným ubrusem z rukopisu Hortus Deliciarum 12.st.\nLůžka a lože\nLůžka, tedy skutečné postele vlastnili jen ti nejbohatší jedinci - ostatní spali na lavicích, truhlách či pouze na zemi na rohožích, kožešinách apod. Bohužel se nám nedochovalo žádné zachovalé románské lůžko od nás, proto musíme vycházet pouze z ikonografických a písemných pramenů, které je poměrně hojně dokládají, nebo analogií z ciziny. Některé kusy lůžek byly sestaveny z vysoustružených prvků, jiné vycházely tvarově spíše z truhly. Bývala bohatě vyzdobená polokruhovými prolamovanými armaturami, pletencemi a dalšími románskými dekorativními prvky. Lůžka bývala asi poměrně vysoká, neboť se v pramenech často hovoří o "vysokém loži" případně "vystoupil na lože" aj. Tato výška bývá patrná i z některých výjevů a nezřídka u takového lože můžeme vidět i stupínek usnadňující vystoupení na lože (Hortus Deliciarum 12.st. aj.). Postel obvykle spočívala na různě vysokých hranatých nohách ukončených patkou, takže spáč byl dostatečně izolován od chladu ze země. Samotný povrch konstrukce mohl být tvořen pevnou deskou, prkny, příčnými latěmi nebo snad soustavou napnutých lan, jakousi silnou sítí, kterou některé výjevy naznačují.\nNa tento základ se pak položil slamník, který také známe z různých ikonografických pramenů. Už z poměrně starých písemných pramenů máme doloženy dokonce i klasické peřiny pěchované prachovým peřím. Zmiňuje je například tzv. Canapariova vojtěšská legenda Est locus z konce 10.st. "...vešel do ložnice a přinesl odtud hedvábnou podušku, jedinou kterou měl. Stáhl z ní hedvábí, rozsypav peří po celém domě, za nářku žebráka ležícího na zemi, běžel zpět, prázdný nachový povlak zmačkal, vystrčil škvírou přivřených dveří a tímto štědrým darem naplnil ruce chudáka.", podobná zmínka se pak objevuje v mladší veršované legendě Quatuor Immensi, ale je zjevné, že její autor vycházel z Canapariovy legendy. Je zjevné, že i prázdný hedvábný povlak musel mít velikou cenu, zda však kromě rukou zaplnil též břicho žebráka není známo. Takové prachové peřiny známe ale i z archeologických nálezů - byly objeveny i na palubě skandinávské pohřební lodi z Osebergu z 9.st. I s ohledem na mladší záznamy je však možné říct, že prachová peřina byla nepochybně vzácností, kterou bychom v raném středověku našli nejspíš jen v postelích vysoké nobility (u Canaparia jde o ložnici biskupa Vojtěcha a to ještě nejspíš odráží spíše italské reálie autora, než české prostředí) a to asi zdaleka ne běžně. Funkci peřiny však bohatě zastaly různé kožešiny, houně, vlněné přikrývky apod. Ikonografické prameny však hojně dokládají také různé polštáře - ať už v souvislosti s lůžkem, nebo častěji čestným sedadlem, faldistoriem, trůnem aj.\nPoduška k faldistoriu. Vnitřní lněný povlak je plněný prachovým peřím. Vnější povlak je vlněný, vyšívaný vlnou. Výroba Curia Vitkov.\nLůžka se, jak dokládají již výjevy z 12.st. (např. reliéf ze západního portálu katedrály v Chartres z 12.st. nebo výjevy v Žaltáři královny Ingeborg kolem roku 1200) někdy doplňovala závěsy, které chránily spáče před chladem, řidčeji snad už mohla být opatřena též konstrukcí pro zavěšení těchto závěsů - tzv. "nebes" i když tato praxe se stala běžnou až později.\nRománská lůžka z 12.st. Z iluminací rukopisů z Hortus Deliciarum (vlevo) a Petra de Ebulo (vpravo). Na levém obrázku je pod slamníkem patrná konstrukce samotného roštu. Zdá se, že v tomto případě netvoří rošt příčné latě, ale naopak soustava vypnutých podélných lan. Je dost pravděpodobné, že tuto soustavu kříží také příčná lana, která ovšem na obrázku nejsou vidět. Podobná lůžka s provazovým výpletem máme doložena i z mladšího období.\nNěkdy se vedle pevných lůžek asi mohla používat i improvizovaná lůžka, sestavovaná pouze na noc. Taková improvizovaná lůžka se dají očekávat spíše v domech chudších lidí (jistou výjimkou jiného druhu je zmínka Kosmova o Matyldě). Světská i církevní nobilita ale používala i mobilní přenosná lůžka, která využívala na cestách. Taková lůžka známe například z iluminací rukopisů (Petr de Ebulo aj.) postavená uvnitř stanů. Můžeme je předpokládat i v pramenech písemných, která se však o nich zmiňují jen nepřímo - uvádí například výslovně, že pán "vystoupil" či "ulehl na lože" v místech, kde jiné než dovezené lůžko být nemohlo (např. ve stanu vojenského ležení) nebo kde je takový nákladný stálý inventář nepravděpodobný.\nMobilní lůžko ve stanu. Rukopis Petra de Ebulo 12.st.\nJakou přesnou technickou konstrukci taková mobilní lůžka měla bohužel nevíme, ani písemné ani ikonografické prameny nejsou v tomto ohledu bohužel natolik detailní. Je ale pravděpodobné, že byla alespoň částečně rozebiratelná, aby nezabírala na vozech trénu, na kterých se zřejmě vezla spolu se stany zbytečně moc drahocenného místa. S ohledem na obtíže spojené s přepravou a cenu takového kusu nábytku (vždyť i v domech nebývala postel běžnou součástí inventáře) se však nedá předpokládat jejich běžné používání na válečných výpravách a to ani ve stanech velmožů.\nV podobném duchu jsou konstruována raně středověká mobilní lůžka nalezená ve Skandinávii. Například lůžka z pohřební lodi z Osebergu nalezené roku 1904, které lze použít alespoň jako vzdálenou analogii; rekonstruované lůžko pocházející z 9.st. je rozebiratelné, sestavené z asi 14-cti větších dílů (6 fošen tvoří bočnice a vyřezávaná čela, dva hranaté sloupky přední nohy a 6 prken tvoří řídký rošt postele vsazený do bočnic) spojených na dřevěné čepy a klínky. Truhlářská technika i spojovací prvky použité na lůžkách z Osebergu či na podobném nálezu z Gokstadu byly známé a používané v podstatě po celé Evropě, dá se tedy předpokládat, že mobilní lůžka užívaná v našem prostředí měla technicky obdobnou konstrukci.\nRekonstrukce mobilního lůžka velmože. Základní tvar lože a jeho sloupků vychází z několika výjevů v rukopise Petra de Ebulo - 12.st. Jeden ostatně můžete spatřit i na předchozím vyobrazení. Depozit Curie Vitkov.\nČestná sedadla, kostelní lavice, trůny\nZ románského období a především z církevního prostředí (a nutno podotknout, že spíše ze západní nebo sevrní Evropy) známe ještě další druhy dřevěného nábytku. Šlo o delší zdobené lavice, které byly umisťovány v chóru podél stěn ve větších klášterních kostelech, do nichž sedávali během bohoslužeb mniši. Bývaly opatřeny sloupky, baldachýny a další bohatou řezbářskou výzdobou. V ikonografických pramenech nacházíme poměrně často také zvláštní čestná sedadla - tzv. faldistoria, charakteristické skládací stoličky ve tvaru X, určené pro vyšší světské i církevní představitele.Samo faldistorium vychází z antické tradice (sella curullis) a najdeme jej např. na denárech knížete Oldřicha (1012-1034), v iluminacích Kodexu Vyšehradského z 11.st., rukopisu Petra de Ebulo z konce 12.st. a mnohých dalších výjevech až do 13.st. U nás se bohužel žádné románské faldistorium nedochovalo, ale známe taková zachovalá faldistoria z ciziny. Faldistoria bývala často bohatě vyřezávaná nebo i polychromovaná (malovaná). Nohy vyobrazených nebo dochovaných faldistorií bývají buď přímé, rovné, nebo esovitě prohnuté což svědčí o vyspělém řezbářském umění.\nVlevo faldistorium v Kodexu Vyšehradském z 11.st. Vpravo replika faldistoria - volně dle sedadla abatyše kláštera Nonnbergu Gertrudy II. Výroba Curia Vitkov.\nVe významnějších chrámech se dále nacházely také vysoké biskupské trůny. Trůny se vedle prostších faldistorií vyskytují též v ikonografických pramenech jako symbol světské i církevní moci - zpravidla bývaly opatřené vysokými soustruženými opěradly, vyřezávanými područkami, opěradly či baldachýny. Obecně se jednalo o předměty tvaroslovím do jisté míry vycházející z antické tradice a ze soudobé architektury. Opěradla a nohy bývala často podobně jako u faldistorií zakončena bohatě vyřezávanými zvířecími tlapami, hlavami aj. Konstrukce těchto křesel mohla být truhlová - sestavena z vyřezávaných a prořezávanných desek. Takovou konstrukci dobře dokládají dochovaná křesla ze Skandinávie - z kostela v G´ar´a (telemark) nebo Tyldalu z 12-13.st. Případně kombinací deskových a soustružených prvků. Jiný typ nábytku se nacházel v klášterních skriptoriích - křesla s psacím pultem tzv. pulpitem. Pulpit mohl být buď prostý, nebo naopak zdobený, někdy i zoomorfních tvarů (u takového pulpitu s nohou v podobě stojícího lva sedí třeba písař Hildebert v rukopisu De Civitate Dei z 12.st.). Zdá se, že některé pulpity byly dokonce již opatřeny šroubovací nohou k nastavení výšky pultu dle požadavků uživatele (Benda, 1999). V písemných pramenech se někdy objevují i zmínky o trojnožkách, např. Kosmas k císaři Jindřichu III. v bitvě u Brůdku 1040 praví "...napřed vystoupil na jednu vysokou horu uprostřed hvozdu stojící, a sedě na trojnoži, pravil k okolostojícím knížatům..." (1950, 89). Zde šlo tedy nejspíš o mobilní stoličku.\nZ raného středověku máme doloženy také štítaře. Tito řemeslníci vyráběli štíty pro knížecí bojovníky. Základem většiny štítů bylo dřevo (dle analogií např. bříza, lípa aj.) ale štíty byly zpravidla ještě potažené kůží, opatřeny úchopem a někdy též kováním. Štítaři jako řemeslníci (i když není jasné zda jde už o specialisty, nebo zda štíty tvoří pouze část jejich produkce) jsou doloženi např. již ve 12. století, dle údajů o odvodech štítů, které musel poddaný řemeslník odevzdat svému pánu za rok (Choc 1967, 238). Z písemných pramenů tak například víme, že jeden konkrétní řemeslník musel odevzdávat svému pánu celkem šest štítů za rok. Více o samotných štítech, jejich konstrukci a jejich použití v boji najdete v kapitole věnované Času války.\n4) DOPRAVNÍ PROSTŘEDKY\nZe dřeva se také vyráběly prakticky všechny dopravní prostředky, kterých se v raném středověku užívalo - vozy, sáně, lodě apod.\nPožívalo se různých typů vozů - dvoukolých kár i vozů se čtyřmi koly. Korby lehčích vozů se dělaly pouze proutěné - košatinové, těžší vozy kupecké a válečné měly korbu bedněnou. Objevují se i zprávy o vozech vyřezávaných či jinak zdobených.\nKonstrukci a detailnější popis raně středověkých vozů můžete najít v kapitole dopravní prostředky, zde se zaměříme více na výrobu vozu, zejména pak kol. Kola či celé vozy vyráběly již poměrně záhy, jak dokládají písemné zmínky, specializovaní řemeslníci - koláři (rotifices) a nepřímo to dokazují i názvy služebných osad (např. Koloděje). Již v raném středověku se vedle starých těžkých plných (deskových) kol objevují stále častěji kola lehčí - loukoťová, známá jinak již ve starověku. Loukoťová kola v našich nálezech zatím bohužel chybí, ale z raného středověku je známe z cizího prostředí - např. ze Skandinávie aj. Krásný, bohatě vyřezávaný vůz pochází z pohřební lodi z Osebergu z 9.st. a i když se zjevně nejedná o běžný dopravní prostředek, je tu dobře patrná konstrukce loukoťových kol. Další zbytky vozu s masivními loukoťovými koly byly nalezeny na dně řeky v údolí Risby na Sjaellandu v Dánsku a pochází rovněž z vikingského období. Dochovaná kola z našeho území pochází až z vrcholného či pozdního středověku, ale konstrukčně se od těch, které známe z raného středověku nebo z četné raně středověké ikonografie prakticky neliší.\nVýroba takového kola předpokládala, narozdíl od kola plného, již značně rozvinutou technologii zpracování dřeva a zkušenosti řemeslníka, takže se koláři poměrně záhy specializují a objevují se vedle výrobců celých vozů (tzv. "vozáků" - currificies) i samostatně. Jejich řemeslo pak přežilo až do novověku - buď samostatně nebo jako součást společných cechů, např. kolářů a kovářů.\nLoukoťové kolo se skládá z několika dřevěných dílů. Základ tvořil středový díl - náboj, píst či hlava s otvorem pro nasazení na osu. Vhodným a často používaným materiálem pro výrobu hlav byl jilm. Hlava se mohla vysekat z kmínku tak, že otvor procházel středem (duší) a respektoval letokruhy. Takto vyrobené hlavy ale byly náchylnější k praskání vlivem zátěže a práce dřeva při střídání vlhka a sucha. Proto se hlavy častěji vyráběly z půlek nebo čtvrtek kuláče - kmen se rozštípl na půl nebo na čtvrtiny, podle potřeby a následně opracoval. Hlavy kol ještě nebývaly ve středověku běžně soustružené - pracovalo se pouze se sekerou, pořízem, dláty a jednoduchým vrtákem (R.Vermouzek, 1982). Do středu hlavy byl vyvrtán otvor pro nasazení na osu a po obvodu byly zadlabány otvory pro usazení paprsků. Otvory bývaly průchozí, až do středové díry.\nObvod kola, tzv. věnec, byl složen z několika prohnutých dílů - tzv. loukotí - vyrobených nejčastěji z bukového, nebo méně častěji z jilmového, javorového nebo jasanového dřeva. Lokotě se buď vyřezávaly z fošny, nebo ohýbaly. Vzájemně byly spojovány zavrtanými dřevěnými čepy nebo klínky zaraženými přes spoje na obvodu kola. Šířka loukotí mohla být různá - v závislosti na typu vozu a masivnosti kola. Také výška loukotí se mohla lišit a je zajímavé, že kola raně středověkých vozů pocházejících z nálezů ze staršího období ze Skandinávie jsou mnohem vyšší a masivnější než kola mladších vozů, potažmo kola mnohých vozů které máme doloženy z ikonografických pramenů. Počet loukotí se lišil podle velikosti kola - vozy ale měly s ohledem na špatný stav cest běžně dost vysoká kola.\nNáboj s loukotěmi spojovaly tzv. paprsky (též špice nebo ramena) o různém průřezu, začepované do hlavy a vnějšího věnce. Paprsky se dělávaly nejčastěji z dubového nebo jasanového dřeva. Počet paprsků byl stejně jako u loukotí závislý na velikosti kola a náboje, prakticky vždycky však sudý. U malých kol postačil jeden paprsek na jednu loukoť, u větších kol se počítalo s dvěma paprsky na jednu loukoť. Je zajímavé, že paprsky nebývají, zvláště u větších kol, rozmístěny zcela rovnoměrně. Nejedná se tu o nekvalitní práci, ale fakt že koláři počítali s loukotí jako s klenbovým obloukem podepřeným párem paprsků posunutých ke kraji loukotě, blíže ke spojům věnce. Proto bývají některé paprsky na kole blíž a jiné dál od sebe. Takto řešené kolo bylo celkově pevnější a odolnější.\nKe spojení dílů kola se používalo buď klihu, nebo se lepily tvarohem - buď čistým, nebo smíšeným s hašeným vápnem v poměru jeden díl vápna, na dva díly tvarohu. Takové lepidlo bylo poměrně pevné a poměrně dobře snášelo i vlhko. Paprsky procházející otvory v loukotích se na obvodu kola zajišťovaly klínky z vyschlého dřeva.\nProtože loukoťový věnec při jízdě trpěl, opotřebovával se a na špatném terénu snadno klouzal, objevují se někdy snahy zesílit jej kovem. Mohlo jít například o hřeby s masivní vystouplou hlavou, zaražené do obvodu kola. Ty však poškozovaly cesty, což časem vedlo místy dokonce i k jejich zákazům (např. v Anglii ve 13.st.). Jiný způsob kování představovaly krátké kovové pásky překrývající a zesilující pouze spoje loukotí. Nejpevnější řešení představovala kompletní uzavřená železná obruč kryjící a zesilující celý obvod kola. Na kolo se nasazovala za tepla, aby se po vychladnutí kov stáhl a přilnul k povrchu. Tyto obruče se však objevují až mnohem později a faktem zůstává, že naprostá většina kol vozů v raném středověku (a v mnoha oblastech až do novověku) zřejmě vůbec nebyla okována. I kování hřeby nebo pásky lze asi očekávat pouze u robustních válečných vozů.\nKolo se na nasazovalo na osu vozu. Osy bývaly vyrobené z tvrdých dřev - nejčastěji z dubu nebo buku. V raném středověku byly ještě všechny osy pevné - ani čtyřkolové vozy neměly pohyblivou přední nápravu. Aby kolo nedrhlo, mazal se náboj kola kolomazí, což byla směs dřevěného dehtu a loje. Raně středověká kola ještě nemají okované osy ani vyložení náboje kola kovem jako vozy mladší, takže navzdory mazání kolomazí docházelo k jejich častému opotřebovávání. Po nasazení na osu bylo kolo zajištěno příčným klínkem procházejícím otvorem vydlabaným v ose - tzv. zákolníkem. U starších vozů bývaly zákolníky ještě dřevěné, později se dělaly odolnější, kovové.\nJednoduchý dvoukolový vůz s loukoťovým kolem z rukopisu Hortus Deliciarum 12.st.\nPodobně jako v případě vozů i lodě stavěli pravděpodobně již specializovaní řemeslníci. Nejjednodušší byly prosté vory-prámy, užívané spíše provizorně a prosté dlabané čluny z jednoho kusu kmene (monoxyly). Menší rybářské monoxyly se objevují již od 3.6m, ale známe i čluny 8-10m dlouhé. Technicky složitější pak již byly lodě stavěné z jednotlivých dřevěných částí. Šlo dle dobových vyobrazení i o některé menší čluny rybářů a loďky přívozů, určené zpravidla pouze pro 2-3 lidi, ale i lodě daleko větší. Neznáme bohužel přesné rozměry těchto říčních lodí a i jejich nosnost odhadujeme pouze podle výše celních poplatků, objemu dávek či počtu pasažérů. Velké válečné říční lodě jsou vedle dopravních doloženy i na Dunaji již od 10.st. Konstrukci složitějších lodí lodí můžeme částečně odvodit např. z nástěnné malby v kostele sv. Klimenta z konce 11.st. - zde vyobrazená loď má již kýl, žebrovou konstrukci a obšívku - t.j vnější plášť z planěk, pravděpodobně osazené klinkrovou konstrukcí (střechovitě se překrývající). Příď i záď jsou stejně tvarované a vyvýšené. Vyobrazené plavidlo je již vybaveno jedním středovým stěžněm ukotveným stěhy (pevnými lany) k přídi a zádi a čtyřhrannou ráhnovou plachtou - zde svinutou. Dále je na malbě vidět pár širokých pádel prostrčených nejspíše pod lanem horního pásu obšívky. Pro ukotvení lodi sloužila tříramenná kotva. Podobnou konstrukci raně středověkých plavidel známe z ciziny, z vyobrazení (na výšivce z Bayeux je například znázorněn postup výroby takové lodě) nebo z archeologických nálezů z Polska, Skandinávie aj. Pokud se chcete dozvědět o lodích, jejich konstrukci a lodní dopravě více, najdete detailnější informace v kapitole věnované vodní dopravě.\nČlun z Trevírského Codexu Egberti - r. 977-993\nVe středověku se v Čechách a na Moravě stavělo především ze dřeva. Zděných staveb bylo poměrně málo a šlo především o sakrální stavby nebo významná panovnická, či později i šlechtická sídla. Ze dřeva se stavěly obytné i hospodářské budovy, lehčí fortifikace panských sídel, mosty a lávky, ohrady, cesty přes mokřiny apod. Běžná obydlí rolníků i řemeslníků, drobnější stavby jako ploty, ohrady, kolny, žebříky atd. si lidé samozřejmě dělali většinou svépomocí, nešlo ostatně o nijak náročné konstrukce, rozsáhlejší a složitější stavební práce ale již většinou dělali odborníci - tesaři.\nSamotný kmen stromu bylo nutné před použitím zbavit pomocí speciálních nožů kůry, protože lýko a mrtvé dřevo pod kůrou rychle hnije a je rychleji napadáno škůdci. Základním nástrojem tesaře však nepochybně byla sekera. Specializovanější řemeslníci zřejmě používali několika dalších typů seker dle povahy práce, kterou vykonávali např. širočinu (sekera s dlouhým širokým břitem), kterou tesař osekával dřevo do rovných ploch a dotvarovával tak povrch trámů a fošen. Aby si tesař při bočním tesání nezranil ruce o trám a lépe se mu pracovalo, má tesařská širočina excentricky vyhnuté ostří nebo (častěji) toporo do strany tak, aby se ruce pohybovaly mimo tesaný trám. Jiné sekery tzv. teslice pak užíval tesař k dlabání. Teslice připomínají tvarem i natočením břitu proti toporu motyku - mohly být rovné i srpovitě prohnuté, podle povahy díla na které byly používány.\nTeslice - dlabačka. Depozit Curie Vitkov.\nK podélnému seřezávání dřeva sloužily tesaři různě tvarované pořízy, což byly vlastně nože opatřené úchopem na obou stranách. Jemnější zádlaby a tvarování, než mohl udělat sekerou, prováděl tesař dláty různých tvarů a velikostí s pomocí dřevěných paliček nebo nožem. Otvory pro spojovací čepy a osazení se buď dlabaly a pak bývají zpravidla čtverhranné - ty se velmi dobře dochovaly na slovanských hradištích Meklenburska, např. na zbytcích dřevěného dláždění cesty z hradiště Alte Burg u Sukowa (8-9.st.), nebo dřevěného mostu z hradiště Teterow (9.st.) či hradbě z hradiště Behren-Lübchin aj. Nebo se otvory mohly vrtat jednoduchým vrtákem - nebozezem, který můžete spatřit třeba na výjevu tesaře (Noe při stavbě Archy) z Maciejowské bible ze 13.st. v úvodu této sekce.\nSekerky - vrchní universální sekerka, spodní je teslice - dlabačka.\nTesař mohl mít k dispozici už i menší jednoduchou pilu. Pily a pilky máme doloženy ze slovanského prostředí různých tvarů i velikostí. Jednak šlo o pilky nožové - připomínající skutečně svým vzhledem i úchopem za rukojeť na jedné straně nůž. Bývaly různě dlouhé, síla listu se pohybovala soudě dle nálezů mezi 2.5-3mm (Kaván, 1980). Mezi takové patří například nález z Klučova datovaný do 9.st. s odlomeným listem a silným řapem rukojeti (Kundrnáč 1952, 397) či nález pilky z Oslavan na Moravě (Hrubý 1957, 191). Z ciziny pak známe další podobné nálezy - například nožová pilka z Novgorodu datovaná do 11.st. je 390mm dlouhá s listem silným 2.5mm (Kolčin 1953, 116). Z Novgorodu 10-11.st. však máme doloženy i větší pily, kde se list vypínal do dřevěného oblouku. Přesto, že raně středověký tesař pilu nepochybně znal, se v jeho řemesle prosazovala poměrně pomalu. Většinu práce kterou později pila zastala dělal v raném středověku tesař ještě zpravidla sekerou a dlátem. Dá se předpokládat, že pila nebo pilka našla v raném středověku větší uplatnění spíše u řezbářů pracujících se dřevem, kostí, rohovinou apod.\nTesař a jeho základní vybavení. Výjev z Maciejowské bible, 13.st.\nS ohledem na nedostatek kvalitních materiálů byla u raně středověkých nástrojů (stejně jako u zbraní) běžná praxe nakovávání kvalitnějších funkčních částí na méně kvalitní základy. Tak třeba u seker bývalo běžné navařovat na méně kvalitní jádra kvalitní ocelové kalené břity. Dělo se tak kovářským vařením - nakováváním. U seker se kalený břit usazoval buď do rozštěpu jádra nebo se jádro ohnulo, tím vzniklo oko pro toporo a mezi dvě plochy jádra se vevařil kvalitní břit (R. Pleiner). Tak z celkové nutné hmoty sekery tvoří skutečně kvalitní cenný materiál jen nezbytné minimum. Tuto techniku zřejmě ovládal každý zkušenější kovář, přesto bylo specializované nářadí tesařů nepochybně velmi nákladnou záležitostí. Máme doloženy z ciziny dřevěné skříňky na uchovávání tesařského a řezbářského náčiní, ale i kovářské opravy poškozených seker ještě i z mladšího období kdy již bylo kvalitního materiálu dostatek.\nTato širočina je mladší - asi 18-19.st. (typově se však stále velmi podobá širočinám, které známe třeba z 15.st.) ale názorně demonstruje, jak cenné takové specializované tesařské náčiní bylo ještě v této době. Sekera ještě není homogenní - na měkčím jádru je nakovaný kalený ocelový břit. Sekera však kdysi dávno praskla. Řemeslník jí však nevyhodil, ale stálo mu za to jí nechat u kováře opravit, tak se nám dochoval zajímavá ukázka techniky vyspravení ostří. Kovář na sekeru nakoval (kovářska navařil) plát železa a ten k původnímu ostří upevnil dvěma železnými nýty. Záplata je na vnější části širočiny - vnitřní, pro práci důležitější část sekery zůstala hladká. Depozit Curie Vitkov.\nZákladní typy konstrukce tesařských staveb\nVe sledovaném období rozeznáváme několik základních konstrukcí stěn budov užívaných především dle povahy a funkce stavby. Na stavbách obytných budov se uplatňovala především konstrukce srubová, protože byla dostatečně pevná, masivní a zároveň spolu s dobrým výmazem poskytovala též dobré tepelně izolační vlastnosti. Ve starším období se objevují v rozích srubů vertikální kůly - sloupy zpevňující konstrukci. Roubilo se z kuláčů, půlkuláčů (povalů) nebo sekerou tesaných různě hraněných trámků. Kulány se pohybovaly nejčastěji u hospodářských staveb mezi 10-16cm a u obytných mezi 20 až 25cm (Beranová 1988).\nTesaři při stavbě domu z kulánů opracovaných částečně na trámky tzv. "polštáře". Curia Vitkov.\nZámkování se provádělo nejstarším používaným způsobem - tzv. "se zhlavím" - kus od konce trámu se vydlabal výřez (zámek) do jedné třetiny trámu. Na opačném trámu se vydlabal stejný zámek, opět do jedné třetiny síly trámu (z každé strany) a usadil se do prvního, v ostrém úhlu, dle povahy stavby (ideální je pravý úhel, ale doloženy jsou četné stavby na různém, často velmi nepravidelném půdorysu). Vyklouznutí trámu z roubené stěny zabraňovala část dřeva přesahující za zámkem - tzv. zhlaví.\nV pozdějším období se od zhlaví upustilo (zhlaví se mohou časem odštípat a je to také, svého druhu, plýtvání materiálem i prostorem, protože o přesahy musí být stavba menší) a vznikly různé konstrukce koncových zámků - např. šikmý zámek "na rybinu" apod. Jiná konstrukce byla tzv. sloupková či rámová, této konstrukce se užívalo většinou u hospodářských budov. Základem jsou sloupky se zadlabanou drážkou, do které zapadají příslušně upravené (falcované) vodorovné trámy (kuláče, povaly, fošny, hraněné trámky apod.). Váhu krovu nesou především sloupky, vodorovné trámy plní spíše funkci výplně. Poslední konstrukce je tzv. vyplétaná - zde opět tvoří rám konstrukce vertikální sloupky, ale plocha stěny je tvořena proplétaným proutím, silně pomazaným mazanicí. Někdy se dělal pomazaný výplet dvojitý a volný prostor mezi se vyplňoval hlínou nebo pěchoval suchým listím kvůli lepší tepelné izolaci. Mazanice (či lepenice) byla tvořena směsí jílu a plev, popřípadě ovčí vlny, srsti apod. Používala se jednak k pomazávání vyplétaných proutěných stěn, či štítů některých budov, ale také k utěsnění mezer mezi trámy srubů a pro lepší izolaci se jí často pomazávaly celé srubové stěny z vnitřní i vnější strany.\nOkna dřevěných raně středověkých domů bývala zpravidla pouze malá, drobná, protože při nedokonalé tepelné izolaci představoval každý otvor únik důležitého tepla. U srubových konstrukcí byla okna tvořena dvěma způsoby - buď se udělal ve vhodné výšce zádlab z poloviny do spodního a z poloviny do svrchního trámu (což je nejjednodušší a patrně také nejstarší metoda vůbec) nebo se přerušil jeden či více trámů a po bocích se vzniklý otvor osadil sloupky, tak jako u dveří. Sloupky se zadlabaly do spodního a svrchního průběžného trámu a zároveň se pomocí zádlabu spojily s trámy přerušenými, takže se celkově přerušená stěna opět spojila a nehroutila ven či dovnitř. Dveře se stavěly prakticky stejným způsobem a i u nich platilo pravidlo o malé ploše otvoru. Výplně oken tvořily jemně roztepané kožené blány nebo pouze dřevěné okenice na kovaných nebo kožených závěsech apod. Zasklená (malými tabulkami spíše průsvitnými než průhlednými) bývala pouze okna paláců nobility. Dveře samotné se usazovaly do veřejí zpravidla na otočný čep - točnici zadlabanou do svrchního (překladu) a spodního trámu (prahu), řidčeji na kožené nebo kované závěsy a dosedaly do zádlabu ve veřejích. Zádlab rámu dveří umožňoval, aby se daly otevřít pouze jedním směrem a zároveň lépe těsnily. Již v raném středověku se některé objekty opatřovaly dveřmi s kováním, kovovou petlicí a visacím zámkem s pružinovým nebo otočným mechanismem. Vedle kovových zámků ale známe i jednoduché dřevěné závory a zasouvací závorové zámky (viz. obr.). Vchod do nejchudších zemnic tvořil pravděpodobně pouze kožený závěs.\nUkázka vroubení dveří do stěny při stavbě nového domu. Zárubně jsou začepované do prahového a svrchního trámu. Z vnějších boků mají hlubokou drážku ve tvaru V do které jsou zasazené díly stěn. Na obrázku jsou vidět dvoje dveře - vnější vstupové a vnitřní z předsíně do jizby. Curia Vitkov.\nVchod býval často umístěn výše než okolní terén - min. na prvním trámu (kvůli nutnosti prahu k zadlabání veřejí a zpevnění konstrukce), někdy dokonce až na 2-3 trámu, takže se do domu vcházelo po schodech, jindy ale prochází vchod i kamennou podezdívkou domu, která tak tvoří i práh.\nDveře z dubových fošen, spojených kovanými hřeby, usazené na točnici, uvnitř dřevěný posuvný zámek. Kovový klíč ve formě zahnutého háku se prostrčil otvorem ve dveřích a při otáčení posouval závoru jedním nebo druhým směrem. Curia Vitkov.\nPřízemní stavby obvykle nevyžadovaly schodiště - pokud byl vchod o něco výše nad úrovní nebo zahlouben pod úroveň terénu postačily i jednoduché stupně z kamene nebo dřeva. Používalo se také jednoduchých žebříků. Patrové budovy jako byly domy nobility či věže atd. již ale potřebovaly pevné a stabilní schodiště. Stejně tak se dřevěná schodiště z části uplatnila i ve stavbách zděných, kde se jinak uplatňovaly spíše schody kamenné (např. v síle zdi aj.).\nSchodiště z půlených a otesaných borových klád - při stavbě a na místě ve vstupní věži. Pro Curii Vitkov postavil Jaroslav "Hawkwind" Petřina.\nKonstrukci střechy menších chat i větších obytných srubů tvořily zpravidla dva sloupy - tzv. sochy, umístěné obvykle ve středu štítových stěn (nebo uvnitř prostoru u valbových střech) a zahloubené do země. Někdy se místo plných soch používaly pouze tzv. polosochy - ty nejsou ukotvené v zemi, ale pouze v trámu na vrcholu roubení a proto musí být podepřeny dalšími prvky.\n1) socha umístěná uvnitř domu; 2) socha valbové střechy uvnitř prostoru domu; 3) polosocha; 4) socha umístěná vně domu\nNa sochách, zakončených vidlicí (případně čepem), byla položena hřebenová vaznice, tvořící samotný hřeben střechy. K hřebenové vaznici se upevňovaly krokve vedoucí kolmo k vaznici a směřující od štítu dolů ke stěnám, které přesahovaly, aby voda stékala dál od domu a stěn. U chat ve starším období a i později u některých hospodářských objektů či provizorních zemnic a polozemnic někdy dosahovala střecha až k zemi, kde se krokve upevňovaly. Konstrukce větších či patrových obytných budov bývala nejspíše i složitější a vyžadovala práci zkušeného řemeslníka - tesaře. Používaly se konstrukce střech valbové, sedlové a stanové. Rozdíl mezi nimi je patrný na první pohled, protože sedlová střecha má štíty, kdežto valbová je skosená na všechny strany a štíty postrádá. Stanová střecha je podobná valbové, ale má tvar bližší pravidelnému jehlanu - tento typ střechy bychom našli spíše u drobnějších hospodářských staveb (např. oboroh) nebo u věží a věžiček stejně jako střechu pultovou - viz. obr.\nPříklady různých typů konstrukce střech na Curii Vitkov: 1. střecha sedlová, 2. střecha valbová. 3. střecha stanová\n1. stanová střecha věžičky - bez středové podpory, 2. stanová střecha věže se středovou sochou. 3. pultová střecha kovárny. Curia Vitkov.\nV raném středověku i později bylo železo a další kovy vzácné, takže se jich jako stavebního prvku (hřeby aj.) užívalo pouze výjimečně (spíše na petlice, zámky a někdy také závěsy dveří, mříže apod.). Stěny dřevěných budov, trámy, krovy, schody apod. byly spojovány tesařským způsobem s pomocí různých zádlabů, dřevěných kolíků a čepů. Častým spojovacím prvkem užívaným zejména u lehčích konstrukcí a střech bylo vázání. Vázalo se buď s pomocí vrbového proutí (lehčí konstrukce) nebo s pomocí tzv. houžví. Houžve se vyráběly například z mladých smrčků, namáčených dlouhodobě ve vodě a následně rozklepaných na vlákna. Vlákna se rozdělovala a splétala v provazy. Spoje se vázaly houžvemi za mokra, protože po vyschnutí se houžve stáhly a spoj zpevnil. Jako alternativu k houžvím lze použít řemínlů ze surové kůže - surová či spíše hrubě vyčiněná kůže se máčí dokud nezměkne, pak se rozřeže na řemínky, které je nutné pořádně roztáhnout (např. napínáním přes bidlo). Po uvázání latí kůže vyschne, zkrátí se a ztvrdne. Spojení je velmi pevné. Tento druh spoje ale nemá tak dlouhodobou odolnost vůči nepříznivým vlivům počasí a tak se hodí spíše tam kde kůži kryje další vrstva krytiny (šindele, došky aj.).\nKovanými hřeby se velmi šetřilo.\n6) PRÁCE S PROUTÍM\nK běžně rozšířeným domácím pracím, v raném středověku, patřilo také pletení různých košíků, košů, nůší a ošatek z různě silných loupaných či neloupaných vrbových proutků, slámy apod.\nUkázky košů na vinnou révu ve Velislavově bibli - 14.st.\nZ proutí se vyráběly také vrše určené k lovu ryb nebo haltýře určené k jejich uchovávání ve vodě. Dále pak také košatinové korby lehčích vozů.\nProutěný koš a nůše. Curia Vitkov.\nVyplétání ze silnějších houžví nebo slabších proutků se používalo též jako stavební prvek - společně s vrstvou mazanice na výplně štítů domů, na stěny hospodářských budov, přístřešků či oborohů a často na ploty a různá ohrazení.\nVýplet štítu domu před závěrečným omazáním mazanicí. Curia Vitkov.\nOplocení osady proutěným plotem. Curia Vitkov.\nBenda, K. a kol. 1999: Dějiny uměleckého řemesla a užitného umění v českých zemích - Od Velké Moravy po dobu gotickou, Praha.\nDe Morant, H. 1983 Dějiny užitného umění od nejstarších dob po současnost, Praha.\nDlabal, S. 2000: Nábytkové umění - vybrané kapitoly z historie, Praha.\nFrýda, F. 1982: Nálezy středověkého dřeva z Plzně, Archaeologia historica 8/83, Praha.\nChoc, P. 1967: S mečem i štítem, Praha.\nJanotka, M. - Linhart, K. 1987: Řemesla našich předků, Praha.\nJanotka, M. - Linhart, K. 1984: Zapomenutá řemesla, Praha.\nKlápště, J. 2005: Proměna českých zemí ve středověku, Praha.\nMészárosová, K. - Polla, B. 1982: Stredoveké výrobky z dreva vo svetle archeologických nálezov na Slovensku, Archaeologia historica 8/83, Praha.\nNový, L. 1974: Dějiny techniky V Československu (do konce 18.st.), Praha.\nPavlištík, K. 2005: Dřevo, proutí, sláma v tradiční rukodělné výrobě na Podřevnicku, Zlín\nVermouzek, R. 1982: Středověký vůz, Archaeologia historica 8/83, Praha.\nWinter, Z. 1906: Dějiny řemesel a obchodu v Čechách v XIV. a v XV. století, Praha.\nKohout, J. - Tobek, A. - Muller, P. 1996: Tesařství - tradice z pohledu dneška, Praha.\nMedková, E. - Bohmannová, A. 1985: Starožitný nábytek (údržba a opravy), Praha.\nSmialowski R. 1959: Architektura i budownictvo pasterskie w Tatrach Polskich. Krakow.\nVinař, J. 2004: Historické krovy I. - Konstrukce a statika, Praha.\nVinař, J. 2005: Historické krovy II. - Průzkum a opravy, Praha.


Běžný spotřebitel nemá téměř šanci rozeznat greenwashing | Průmyslová ekologie\n9. 7. 2021| autor: Martina Jandusova1\nTakové aktivity lze označit jako Greenwashing, přičemž „green“ znamená zelený (přeneseně ekologický) a „washing“ mytí. Jde o analogii k známějšímu brainwashingu, čili vymývání mozků. Greenwashing může mít mnoho podob. Rozmáhá se společně s tím, jak firmy čím dál častěji vynakládají velké sumy peněz na vlastní „zelenou“ propagaci.\n„Greenwashing se tak stává reálnou hrozbou tématu udržitelnosti. Snižováním důvěry v zelená řešení, plýtváním soukromých a veřejných peněz, a hlavně, motáním se ve slepých uličkách v době, kdy téma změny klimatu je třeba řešit rychle, efektivně a komplexně,“ říká Vladimír Víšek z Iniciativy No Greenwashing.\nIniciativa No Greenwashing je neformální uskupení expertů věnujících se této problematice. Jejím cílem je, aby vznikala a byla realizována nová řešení, která mají prokazatelný pozitivní dopad na životní prostředí a svět kolem nás. Právě Vladimíru Víškovi jsme položili několik otázek právě na toto téma.\nCo to greenwashing je?\nGreenwashing je definován jako záměrné klamání spotřebitele o prospěšnosti produktu, služby či celé firmy. V iniciativě No Greenwashing věříme, že ne vždy se musí jednat o klamání záměrné, ale často se jedná pouze o nedostatek informací ze strany firmy. Firma např. udělá rozhodnutí nahradit výrobek A výrobkem B, bez toho, aniž by si porovnala dopad obou produktů na životní prostředí. Nyní se tak děje např. u náhrady jednorázových plastů, které budou v následujících měsících zakázány, a jsou nahrazovány jinými jednorázovými materiály. U nich je ekologický benefit často velmi sporný. Tématu jsme se detailně věnovali v jednom z našich webinářů dostupných na www.nogreenwashing.cz\nKde se s ním můžeme nejčastěji setkat?\nPetr Utěkal - p.utekal@gmail.com 13.7.2021 9:56\nNejvětší Greenwashing je celý systém nakládání s odpady v ČR (ostatně i jinde ve světě). Vynakládají se obrovské prostředky na propagaci třídění a recyklace, přičemž to je to jediné, co se směrem ke skutečnému ekologickému nakládání s odpady děje. Protože u nás de facto žádné systematické třídění a recyklace - malými výjimkami - neexistuje. Ovšem mediální obraz je takový, jakože jsme supertřídiči a recyklátoři. No - Potěmkin by se u nás mohl učt.


FOTO: Řidič vyskočil z vozu padajícího do příkopu - Kolínský deník\nFOTO: Řidič vyskočil z vozu padajícího do příkopu\nZásmuky - Od Zásmuk směrem na Toušice jel v nočních hodinách šestadvacetiletý řidič vozidla Citroën Xsara.\nDopravní nehoda na silnici ze Zásmuk na ToušiceFoto:\nPolicistům uvedl, že mu v pravotočivé zatáčce vběhla do cesty srnka. Najel mírně do protisměru a (zákonem schválnosti) na lesním úseku uprostřed noci, kde jindy člověk nepotká ani kolo, natož čtyři, zrovna v tom okamžiku jel v opačném směru vůz Audi A6. A ozvala se rána, i když v tomto případě nikterak silná.\nAudi se ovšem po nárazu začalo sunout do příkopu. Když to řidič zjistil, duchapřítomně z něj stačil ještě za jízdy, či spíše za nekontrolovatelného pohybu, vyskočit. Auto skončilo na střeše v hlubokém příkopu a cestou stačilo ještě téměř vyvrátit strom. Celková škoda vzniklá při dopravní nehodě byla vyčíslena přibližně na 300 tisíc korun.\n19.5.2010 VSTUP DO DISKUSE 11


ŽENA-IN - Škrábance na lyžích požitek z jízdy nekazí\nŠkrábance na lyžích požitek z jízdy nekazí\nSvětem vládne trend trvale udržitelného rozvoje. Vyhýbáme se věcem na jedno použití a objevujeme hodnotu těch použitých, které kolikrát slouží lépe než nové, jen je dát do pucu. Když vyberete správné použité lyže, skvěle si na nich zajezdíte. A ještě uspoříte peníze a zmenšíte svou ekologickou stopu.\nS požitkem nasáváte vůni novoty, jste to vy, kdo má právo „první noci“ a zanechá první otisk. Nové věci k tomu přímo vyzývají: jsou krásně naleštěné, svůdně hladké, mají velké kouzlo. A je jedno, jestli jde o auto, kozačky, hodinky nebo lyže. Akorát právě za to kouzlo platíte, občas docela dost a zbytečně – každý z nás jistě někdy vyhodil peníze za něco nového, jen aby uplatil svoje ego.\nNa druhou stranu má smysl pořídit si věc, která zlepší kvalitu vašeho života. Nemusí být nová, může být klidně použitá, opravená a zrenovovaná. Aspoň pro lyže to platí stoprocentně. Čili: nemusíte si kupovat nové lyže, abyste si dobře zalyžovali. K tomu vám stačí použité.\nNové neznamená automaticky nejlepší\nNěkdo vystačí s lyžemi z půjčovny, jiný touží po vlastních – třeba proto, že nerad plánuje a chce mít možnost kdykoliv sednout do auta a zajet si na víkend na hory. Jestli patříte do druhé skupiny, máte omezený rozpočet a nechcete se spokojit s levnými novými lyžemi, nabízí se jednouché řešení – pořiďte si kvalitní a použité. Máte obavu? To vážně nemusíte.\nKategorie bazarových lyží je velmi široká. Zahrnuje průměrné kousky i špičkové modely, které si pořídili nároční lyžaři a po pár jízdách je odložili jako nevyhovující. Anebo může jít o lyže, které během sezóny testovali profesionální sportovci. Věřte, že jich obvykle vystřídají pěknou řádku. Pokud si pro lyže zajdete k prověřenému prodejci, jako je třeba Happy Sport, zjistíte, že drahý značkový model, který je v nabídce za polovinu své původní ceny (a možná ještě méně), strávil na alpských sjezdovkách sotva jeden nebo dva víkendy.\nS lyžemi je to jako s autem: z prodejny si ho odvážíte jako nové, ale ledva zaparkujete doma před garáží, už je z vás majitel ojetého vozu – byť má vůz na tachometru sotva pár kilometrů. Kdybyste ho pak odpoledne zavezli do autobazaru, byl by k mání za zlomek ceny, kterou jste ráno zaplatili. Přitom to pořád je to stejné auto, dobrá značka s kvalitní výbavou.\nV hlavní roli servis\nAsi největší mýtus týkající se bazarových lyží zní: použité je nekvalitní a laciné. Na kvalitu použitých lyží – potažmo bezpečnou jízdu a lyžařský zážitek, protože to je to, co od lyží chceme – nemá rozhodující vliv četnost jejich používání (nebo rok výroby), ale hlavně péče o ně. Tedy dobrý servis, který si s malými škrábanci a tupými hranami dokáže hravě poradit.\nSamozřejmě z levného základního modelu sebelepší servisman superkus neudělá. Proto si správný prodejce použitých lyží vybírá už při nákupu. Například Happy Sportu, který se v tomto odvětví pohybuje už čtvrt století a udržuje si v něm pozici hráče číslo jedna, se osvědčuje nakupovat použité lyže ve švýcarských půjčovnách.\nProč zrovna tam? „Švýcaři servisují lyže na nejlepších strojích. Jsou tak přesné a výkonné, že jsme je nakoupili i do našeho servisního oddělení,“ říká Petra Křivánek. A jak dodává, že životnost lyží zásadně ovlivňuje broušení hran. Ruční bruska ostrouhá z hrany víc materiálu než stroj, který brousí a rovnoměrně a s chirurgickou přesností odebere jen to nejnutnější. Umožňuje tak lyži dobře fungovat až třikrát delší dobu.\nPetr tedy doporučuje vybírat lyže u spolehlivého prodejce s kvalitním servisem a u každého modelu si zkontrolovat kromě hran i skluznici a celkové tvarování lyže. Jestli problematice sami nerozumíte a nechcete se spolehnout na doporučení obsluhu, sami si přizvěte odborníka.\nMáte vybráno? Gratulujeme k úspěšnému nákupu! Dopřáli jste si radost, uspořili nějakou tu korunu, a přitom jste nezatížili svou ekologickou stopu. Pokud chcete v tomhle „udržitelném“ přístupu pokračovat, máme pro vás tipy na několik středisek, kam můžete jet nové lyže vyzkoušet. Jde o skiareály, které si uvědomují, že sjezdové lyžování není ze své podstaty zrovna ekologický sport, a snaží se to změnit.\nJeďte na lyžovačku tramvají\nSkiareál Ještěd (Česká republika)\nSkiareál s 9 kilometry sjezdovek je rozdělený na dvě části propojené lanovkami, náročnější severní část uspokojí zkušenější lyžaře, v jižní se bude líbit těm rekreačním. Středisko je u nás jediný lyžařský areál, do kterého dojedete tramvají. A právě využití MHD namísto cesty autem je jedním z bodů areál doporučuje v ekologickém projektu eštědéle, který realizuje v rámci firemní společenské odpovědnosti. Lyžařům nabídne skidepoty, kam si liberečtí uloží lyžařskou výstroj, aby mohli dorazit na svah třeba rovnou z práce a měli tak po ruce všechno potřebné.\nSkiareál se také zavazuje vysadit v liberecké části Vesec přesně tolik stromů, kolik jich vykácel a vykácí v souvislosti s novou sjezdovkou a návaznými úpravami. Půjde o dvacekt hektarů lesa. Už teď ale fungují další opatření, jako například minimální sekání sjezdovek během léta, třídění odpadu a cestování zaměstnanců hromadnou dopravu.\nSvezte se lanovkou na solární pohon\nSkiWelt Wilder Kaiser – Brixental (Rakousko)\nTato oblast mezi tyrolskými vrcholy, z nichž nejvyšší je Hohe Salve (1800 metrů nad mořem) se označuje jako nejekologičtější lyžařský areál na světě. Od roku 1977 SkiWelt pohltil investice ve výši více než půl miliardy eur, ale nikdo nemůže popřít, že výsledek stojí za to. Veškerá elektrická energie potřebná pro provoz areálu s 284 kilometry sjezdovek a devadesáti moderními lanovkami totiž pochází z obnovitelných zdrojů. A hlavním heslem je efektivita.\nPětašedesát zdejších rolb je vybaveno GPS systémem na měření sněhu na sjezdovkách, takže stroje umí pokrýt každý úsek sjezdovky jen takovým množstvím sněhu, jaké je zapotřebí. Voda na zasněžování pochází z patnácti retenčních nádrží, které v létě plní hlavně tající sníh a dešťová voda.\nVlek Sonnenlift v Brixen im Thale pohání od roku 2008 výhradně solární energie. Jde o vůbec první sluncem poháněnou lanovku světa. Mnoho zdejších budov je vybaveno solárními panely. K vytápění se často používají pelety, k dispozici je tepelná elektrárna na biomasu anebo poslouží zbytkové teplo ze zasněžovacích zařízení.\nKe skipasu kupte strom\nAž skončí lyžařský sezóna v Evropě, můžete na ni plynule navázat u protinožců. Třeba v lyžařském středisku v australském Thredbo, kde na vás čekají nejdelší sjezdovky a také nejvýše položený lyžařský vlek kontinentu. Mimochodem, toto středisko založil v 50. letech minulého století Čech Antonín Šponar, který si vzal za vzor alpská centra. Navzdory tomu, že Thredbo bylo vyhlášeno nejlepším australským lyžařským střediskem, vzhledem k nadmořské výšce není sníh úplně jistý. Ale je tu armáda sněhových děl, která budou – stejně jako všechny ostatní hlavní aktivity související s provozem střediska – poháněna energií z obnovitelných zdrojů. Areál začal od letošního roku spolupracovat s firmami, které mu dopomůžou k naplnění tohoto cíle.\nV Thredbu mají v úmyslu snížit emise sněžných rolb a firemních aut a středisko už přešlo od plastových obalů k používání kompostovatelného nádobí i brček. V rámci koupě skipasu si také můžete koupit za čtyři dolary strom, který bude v oblasti vysazen. Vylepšíte si tak karmu a uhlíkovou stoupu současně.


Microsoft uvolnil Exchange Server 2007 Beta 2 - Lupa.cz\nLupa.cz » Microsoft uvolnil Exchange Server 2007 Beta 2\nOd dnešního dne si zájemci mohou stáhnout nebo objednat na DVD Exchange Server 2007 Beta 2. Microsoft Exchange je nejrozšířenějším komunikačním serverem ve firmách. Druhá betaverze Exchange Serveru 2007 je k dispozici bez funkční omezení a správci i vývojáři ji tak mohou testovat v reálném nasazení a připravit se na případný budoucí upgrade.\nIDC a Gartner, je to počítáno podle počtu uživatelů (e-mailových) schránek v komerčních firmách (ne univerzity a vládní organizace a podobné instituce). Gartner má trošku odlišnou metodiku, počítá tržby, nicméně počítá i revenue za maintanance. Ty studie jsou placené, ale myslím, že jejich summary se dá na internetu určitě najít, minimálně v článcích Businessweeku (tam to psali určitě) a podobných časopisů.


Duhový červen v contemporary | nakladatelství\nDuhový červen v contemporary\n17.06.2022 • CooBooNews\nČerven je měsícem pride, duhovým měsícem sexuálních menšin, LGBTQ+ hrdosti, zkrátka měsícem, kdy je třeba víc mluvit o tom, že klukům se nemusí líbit jen holky a naopak a že láska má spoustu podob. A my chceme přispět svou troškou do mlýna a dát vám několik tipů na duhové čtení, v tomhle prvním dílu se zaměřením na contemporary.\nTak začněme tím očividným, první knihou – či spíše sérií –, která po odvysílání megaúspěšného netflixovského seriálu přijde na mysl okamžitě: Srdcerváči. Tenhle (prozatím) čtyřdílný komiks vypráví příběh Nicka a Charlieho, dvou středoškoláků, populárního sportovce a stydlivého geeka, kteří k sobě najdou cestu a snaží se tak nějak poprat s tím, co jim život přinese. Tohle je ultimátní nálož optimismu, Alice Osemanová dala dohromady příběh, z jehož stránek přímo srší, že být queer je úplně v pohodě a každý ať si prostě žije, jak chce. Komiksy jsou teď vyprodané, ale dotisk by měl dorazit každým dnem! Snad v příštím roce by pak měl vyjít závěrečný pátý díl, ale než se ho dočkáme, čeká vás ještě spousta dalšího čtení – už jsme vydali dvě doplňkové novely, Letos v zimě a Nick a Charlie, které vám vyprávění hezky doplní, na podzim připravujeme srdcerváčské omalovánky a taky celobarevnou ročenku, ve které nahlédnete do zákulisí vzniku romance Nicka a Charlieho. A v neposlední řadě od autorky chystáme taky román Loveless, který se Srdcerváči nijak nesouvisí, ale s tématem asexuality nám do queer škatulky taky samozřejmě zapadá a neměli byste ho minout.\nDalší možností je rozhodně sáhnout po Některé holky ano, poměrně čerstvé novince s naprosto famózní červánkovou obálkou. Příběh Morgan, která se vyoutovala a musela kvůli tomu změnit v posledním ročníku střední školu, a Ruby, která k ní možná, asi, nejspíš něco cítí, ale ještě není připravená to sdělit světu, je letní jednohubkou, která vás určitě potěší. A na stejné vlně středoškolských trablů jede i To není můj problém, knížka s atmoškou tak trochu jako v Sex Education, ve které hlavním problémem není to, že se Aideen líbí holka, ale spíš to, jaká holka. A pak taky to, že podle všeho ve své malé agentuře dokáže vyřešit problémy všech ostatních, ale ty svoje ani náhodou.\nJedním z nejmenovaných králů LGBTQ+ fikce je Adam Silvera, a my jsme se rozhodli jeho Oba na konci zemřou zařadit do contemporary, protože navzdory fantasy prvku (toho dne, kdy máte zemřít, vám zavolají a řeknou vám to. Naložte s tím, jak chcete.) je to hlavně příběh o životě a o lásce a sblížení dvou kluků a o to fantasy tam zas tolik nejde. A pozor, dobrá zpráva – koupili jsme prequel s pracovním názvem První, co na konci zemřou, který snad vyjde v příštím roce! Na podobně vážnější notu (no, zemřou, no, veselé to není) ladí i Všechno je v pohodě, příběh Marin, která opustí svůj život po tragédii, na kterou chce zapomenout, a začne znova, na univerzitě. A ani její nejlepší kamarádka Mabel neví, co se vlastně stalo… Tahle kniha je hlavně o vztazích a dost z ní se odehrává v Marinině hlavě a věřte mi, že pokud hledáte něco trochu zadumanějšího s LGBTQ+ tematikou, tohle je sázka na jistotu. A samozřejmě musíme zmínit i dílo dalšího významného YA LGBTQ+ spisovatele Davida Levithana – v jeho Den co den se hlavní postava budí každý den v těle někoho jiného, což může být dobrodružství, dokud se nezamiluje a nezatouží budit se pořád v jednom a tom samém těle, aby mohla zůstat nablízku Rhiannon. A jestli vám nějaký příběh ukáže, že v lásce na fyzické stránce a rysech člověka vážně nesejde, je to tenhle.\nNaopak Na cestě létem je velký letní roadtrip a jízda po evropských městech a památkách, čekejte třeba i Prahu a vůbec příjemné čtení na pláž nebo do sítě na zahradě. A napínavým a zábavným kouskem je taky novinka Všechny holky, kterými jsem byla, podle které se chystá netflixová adaptace s Millie Bobby Brown. Tenhle thriller s bankovní loupeží, změnami identity a zábavným přátelsko-milostným trojúhelníkem (když vás váš ex načapá s vaší současnou přítelkyní, všichni tři jste kamarádi a doteď netušil, že s danou slečnou chodíte… no, chce to kapku vysvětlování) neodložíte, dokud se nedostanete na poslední stránku.\nTenhle seznam samozřejmě není vyčerpávající, ale čtení, které vám trošku rozšíří obzory, si tu určitě vyberete! A pokud jste spíš na fantastiku… no, těšte se na článek číslo dva!


RAFFLESIA KEITHII Meijer – raflesie | BOTANY.cz\nAutor Ladislav Hoskovec | 9. 4. 2009\nČeská jména: patma (Presl 1846), raflesie (Mareček 2001)\nČeleď: Rafflesiaceae Dum.\nRozšíření: Všechny druhy raflesií se vyskytují jen v tropických oblastech jihovýchodní Asie. Celkově zde roste asi 15 druhů. S popisovaným druhem se setkáme pouze v severní a východní části ostrova Borneo (malajský stát Sabah).\nEkologie: Roste v deštných pralesích Sabahu, v nadmořské výšce okolo 400 m.\nPopis: Parazitická bylina spojená s hostitelskou rostlinou prokaulomem, ze kterého vyrůstá i vlastní obří květ, který dosahuje průměru 50–80 cm a váhy až 9 kilogramů. Květy jsou jednotlivé, tvoří je talířovitý terč se vzhůru ohrnutou obrubou (diafragma) a s 5 dužnatými kališními lístky, které jsou nejprve cihlově červené, později tmavnou až nakonec zcela zčernají. Kvetou zhruba týden. Zprvu květ zapáchá jako hnijící maso, později zápach slábne. Ramenty na obrubě nejsou na vrcholech znatelně zduřelé a jsou delší než 5 mm. Otvor v diafragmě je v poměru ke květu velký, ve středu květu jsou všechny orgány dobře viditelné. Lístky jsou pokryty bílými, nepravidelnými bradavicemi, mezi jednotlivými velkými bílými skvrnami se nacházejí ještě další menší skvrnky. Rostlina vykvétá po 9–12 měsících od vytvoření se poupěte, které může dosáhnout až průměru 16 cm. Plodem je bobule.\nHostitel: Všechny raflesie parazitují výhradně na kořenech druhů čeledi Vitaceae, především na zástupcích rodu Cissus.\nVyužití: Raflesie jsou ve své domovině chápány jako posvátné rostliny, některé druhy se používají i v místní tradiční medicíně – např. Rafflesia patma na Jávě.\nPoznámka: Bedřich Svoboda – autor fotografií – nám sdělil o vztahu místních obyvatel k raflesiím několik zajímavých údajů: „Květy raflesie jsou na severu Bornea poměrně vzácné, často v dosahu 20 kilometrů nekvete žádná. Když kvete, stává se automaticky turistickou atrakcí. My jsme měli štěstí na dvě kvetoucí, jedna byla stará 5 dní a druhá 7. Našli jsme je dotazováním se domorodců, jinou možností je získání informací v místní cestovní kanceláři – tam si lze zaplatit výlet na lokalitu i s dopravou. Raflesie z těchto fotografií kvetly za domkem jedné místní rodiny, která si z nich udělala slušný byznys. Vstupné bylo zhruba 20 RM za osobu, což je asi 120 Kč (cena za 4 večeře) – na místní poměry velmi drahé. Na druhou stranu se tato rodinka o raflesie evidentně stará – postavili kolem nich dřevěné chodníčky se zábradlím a hlídají, aby je turisté neponičili. Také je čistí od listí (hmyz údajně může do poupěte naklást vajíčka, a to se pak neotevře) a nad jedním poupětem jsme viděli dokonce deštník, zřejmě proti slunci.“\nRaflesie byly pojmenovány po siru Thomasi Rafflesovi, zakladateli Singapuru. Druhové jméno nese popisovaný taxon po svém objeviteli Henry G. Keithovi, který byl správcem místních lesů.\nFotografoval Bedřich Svoboda dne 17. 3. 2009 (Malajsie, ostrov Borneo, okolí Poring Hot Springs, v blízkosti Kinabalu National Park).\nRAFFLESIA ARNOLDII R. Br. - raflesie


Váháte ještě s podporou? Zeptali jsme se za vás. Proč dám ve volbách hlas ČSSD? - Česká strana sociálně demokratická\nVáháte ještě s podporou? Zeptali jsme se za vás. Proč dám ve volbách hlas ČSSD?\n„Po hubených letech jsem se v práci dočkal vyššího platu. K tomu máme přislíbeno další navýšení. Oceňuji, že jsme po dlouhé době našli zastání a že někoho zajímá, jak si vedeme. Řešíme to teď hodně doma. Syn půjde poprvé volit.“ (Jan, 49 let, Třebíč) „S manželkou se staráme o tři děti. Zatímco dřív jsme museli počítat každou korunu, teď se nám žije lépe. Uplatňujeme vyšší daňové slevy na děti, polepšíme si i díky větším přídavkům. Těší nás, že stát začal více myslet rodiny.“ (Petr, 34 let, Pelhřimov)\nPokud ještě nevíte, koho budete volit, zvažte podporu sociální demokracie. Stejně jako to udělají lidé, kteří už mají jasno a kterých jsme se zeptali za vás, proč dají ve volbách hlas ČSSD.\nVolbou ČSSD máte jistotu, že váš hlas nepropadne, nebude zneužit ve prospěch několika kamarádíčků či nezabloudí mezi váhavé střelce.\nVíme, co chceme. V politice chceme udávat jasný sociální rozměr a udržet dobrý život na Vysočině\n„Po hubených letech jsem se v práci dočkal vyššího platu. K tomu máme přislíbeno další navýšení. Oceňuji, že jsme po dlouhé době našli zastání a že někoho zajímá, jak si vedeme. Řešíme to teď hodně doma. Syn půjde poprvé volit.“ (Jan, 49 let, Třebíč)\n„S manželkou se staráme o tři děti. Zatímco dřív jsme museli počítat každou korunu, teď se nám žije lépe. Uplatňujeme vyšší daňové slevy na děti, polepšíme si i díky větším přídavkům. Těší nás, že stát začal více myslet rodiny.“ (Petr, 34 let, Pelhřimov)\n„Studuji vysokou školu. Současná vláda hodně investuje do školství. Důležité je pro mě i to, že v čele kandidátky ČSSD stojí lidé, za kterými je vidět kus práce. Jde o lidi, kteří mají vztah k našemu kraji, žijí tu a zajímají se o každodenní dění“. (Hana, 22 let, Moravské Budějovice)\n„Konečně rostou důchodu, tudíž si můžu dovolit nakoupit více věcí a nemusím obracet každou korunu. Vítám zrušení poplatků u lékaře a v lékárnách. K tomu doplácím i méně za léky. Oddychla jsem si, že už se po nás nikdo nevozí.“ (Bohuslava, 76 let, Jihlava)\nPřečteno: 366x Sdílet článek