Sto zvířat - Deníček z USA\nStow Zweerzhot: DROOHAH BRAHDUH (Tomáš Belko, 1996)\nDejme tomu, že jednoho dne vám váš známý z Prahy představí svůj nový projekt. Zaplatit natáčení CD, promotion a českou šňůru jedenadvaceti koncertů kapele z Bangkoku. Navíc by jim chtěl zaplatit letenku a auto z půjčovny. Asi byste se mu vysmáli a mluvili o vyhozených penězích. Vydavateli firmičky True Grit Records z Washingtonu, DC, Patricku O'Donnellovi se asi nikdo dostatečně nevysmál, a tak my, Sto zvířat z Prahy jsme jednoho dne stáli na letišti JFK v New Yorku s hromadou nástrojů a zavazadel, nedůvěřivě mžourali, palce v puse, připraveni exhibovat po celých Státech a prodávat naši desku Druhá brada (vyslovuj viz titul), made in USA.\nTeprve na letišti jsme pomalu začínali věřit, že to celé není vtip, a tak nikdo bezpečnostní techničce společnosti Delta Airlines neřekl, že mu zavazadlo balil kolumbijský spolubydlící a nikdo v dotazníku žádosti o vízum nezaškrtl, že do USA letí za účelem genocidy a terorismu.\nJana, vždy dáma, sytý alt Jan alias Hatíček alias Honza Hnůj, buben, řev Arne, sexuální symbol třicátých let, klávesy, řev Peťka alias Sirupčík alias Osťa, kytara, hlasivky, výrazový tanec Láďa, milovník slunce a cigaret s apetitem kontejneru, basa Tóma, saxman a zapisovatel tohoto účetní Pacovský alias účetní, road manager …… a tohle je náš necenzurovaný deník:\nHodinky nám všem ukazují stejně špatně, rozvalujeme se na lavičkách s ospalým přiblblým výrazem, okem zarudlým a znaleckým koukáme černoškám po nohách, ruch letiště graduje a zas opadá a my postupně nervózníme, protože nikde nikdo, žádné květiny, běhouny, uvítání, prostě nikdo pro nás nepřijel. Honza s Arnoštem kouří doutník a zbytek kapely ucucává teplou vodu. Účetní Pacovský a Sirupčík marně telefonují. Je vedro, přesné vedro. Míjí první hodina. Druhá. Pak přijel. Sorry. Zacpaná dálnice. Well!\nCpeme se do velkého bílého Dodge pro 15 lidí s kouřovými skly a ihned jedeme směr New Haven, kde za dvě hodiny začíná první koncert. Sotva stíháme vybalit nástroje z beden, tlačíme se v úzké chodbičce plné haraburdí, voskové kalíšky teplé vody jako občerstvení, zmatek, únava, slabá předkapela, dvacet lidí v sále, Honza má na pódiu torzo bicích a už se plazíme na scénu, málem usínáme za mikrofonem, neslanost, nemastnost a mátožný sound. Po vlažném potlesku naše somnambulní partička odplula do vozu a probudila se až v NYC nad ránem. Hledáme dům, kde máme spát, desetkrát jedem kolem jedné pumpy, ztrácíme naději… ale nakonec úspěch! Malinkatý byteček, A., H. a T. raději spí v autě a zdá se jim zběsilý přeleželý sen.\nZmačkané obličeje v záři poledního slunce. Čekání na koupelnu a odjezd za turismem. Hot dog pod World Trade Center, A., H., L., J. kupují svoje první americké pivo – "root beer", ale brzy zjišťují, že se jedná o otřesně sladkou limonádičku s chutí a konzistencí rozpuštěných punčocháčů, nikoli o pivo, fuj! A hele! V Tower Records na Broadwayi prodávají naši desku, padá nám čelist.\nWetlands na Manhattanu, narvanej klub, ska večer, hrajeme třetí z pěti kapel. Tóma spí v šatně, zatímco se mu u hlavy rozehrává dechová sekce jedné z předkapel. Sound check trvá tři minuty, ale zvukař je čaroděj, svítí mu diody očí,skákáme, hraje se nám skvěle, lidi se odvazujou, řvou, tleskají. Po koncertě plná šatna, kupují si CD a trička, zvukař a šéf nás chválí, lidi z rádia, vizitky, zubíme se. Po nás zvadlé reggae, lid zívá, nafukujem se, ždímáme trička, balíme.\nJedem do Washingtonu, DC. New York City vypadá z dálky jako spousta lesklých foukacích harmonik.\nDen válení v domě z červeného pískovce u našeho vydavatele. Spousta pokojů, luxování ledničky, kouříme na verandě, koupeme se v zálivu, jíme jablka, černej policajt prudí sousedy na pláži, že pijou pivo, což se nesmí, most přes celej horizont. Nebem táhnou americký puritánský mraky.\nVečeříme v přecpané hospodě, kde vyvolávaj hosty megafonem jak na nádraží, bereme si růžové kraby z ohromné hromady na stole a rozbíjíme je dřevěnou tyčkou. Někdo se nás ptá : "What is the time?""Yes."\nPotí se i plechovky piva. Vracíme se žhavou letní nocí kolem Capitolu a White Housu. Návštěvujeme sousedy – české emigranty, kteří pomáhali překládat naše texty. Hostí nás bourbonem a vzpomínkami. Jsou hrozně milí. Konec záběru.\nLoučíme se s naším vydavatelem Patrickem. Čistě slovanská posádka míří na jih. Den v autě, kolem Amerika, klimatizace a aklimatizace, zkoušíme, co to udělá napěchovat se do jednoho motelového pokoje. Jde to.\nKlub u lesa z betonových pilířů ve čtvrti ošuntělých a polorozpadlých fabrik. Je to drsný, kámo. U mořské panny. Zdi žluté od kouře, šílené malby, ale barpult naleštěný jak nový Pontiac. Sjetý špinavý barman hned posílá pivo, zvukař je mistr a rychlý jak kuna anebo jak rychlý zvukař. Topíme se v rozedraných pohovkách, led chrastí ve sklenicích. Po procházce Francouzskou čtvrtí, kde v každém baru hrajou jazz, jedeme do rádia. V éteru NO zní naše:"… a někdo zabil sněhuláka". Road manager Pacovský před mikrofonem nafukuje naše evropské úspěchy, Honza si kupuje pohledy s jazzmany, večer u Mississippi, slunce zapadá, malí černoši trénují americký fotbal, lodě, krátce střižené trávníky, dřevěné domky, močící Arnošt.\nKoncert. Poměrně málo lidí, bohužel, ale i tak jsme spokojeni (ne však trhač lístků Pacovský). Srdečnost a koupěschopnost Američanů nás těší. Jistá vadnoucí slečna zná Jima Čerta, Magora a Garáž, byla v Praze. Lepí se na Tómu, protože hrál v Garáži, ale playboy Pacovský ho zachraňuje. Bohužel musíme hned po hraní jet směr Austin, před námi je 600 mil. Spíme za jízdy, kromě řidiče Pacovského.\nTexas, dálnice, hodiny v autě, benzínové pumpy, pivo v pytlíku, nevyspalost, fazole se slaninou, naše fotka v Houston Chronicle, policajti s gorilími předky, poutač s nápisem "Nezahrávejte si s Texasem", indiánka za pultem nám prodává bourbon, neskutečně tlustí chlapíci a machny v Chevroletech a Lincolnech.\nAustin. Nádherný rozlehlý klub se skvělým aparátem, chrom, plakáty, komicko-morbidní plátna, barman dohola s krátkýma nohama, kožené ošuntělé pohovky, ulice plná hospod a klubů s živou hudbou, jazz, country, reggae, rock, naše plakáty s chlapečkem na sloupech. Začínáme před sálem zpola zaplněným tetovanými řízky a křehkými excentričkami, "automaty rozbitý, perspektivní bruneti" zpíváme, potíme se, pijem pivo nebo bourbon s colou.\nBydlíme u skvělých lidí, on je směs Ir, Holanďan a Indián, ona bezelstně dobrosrdečná. Účetní Pacovský se bojí mentálně postižené sestry hostitelky, v noci potupně utíká mezi Tómu a Honzu, protože mu byla bůhvíproč nabízena rtěnka."Do you want to borrow my lipstick?"\nK snídani lívance s javorovým sirupem, z rádia ZZ Top. Náš bílej Dodge zatraceně šlape tou zpropadeně stylovou krajinou, dvakrát vám to řikat nebudem, jasný?! Wrhawgh!!! V bufetech žerem, jakoby nás právě pustili z lapáku. Za oknem se míhá krajina plná motelů, bouráků a betonovejch kolosů. Tyhle věty psaný za jízdy, ženský s nohama jako průsvitnej pytel s dvěstě kilama tvarohu, obří hamburgery na billboardech, hurikán Fran se blíží k východnímu pobřeží.\nFitzgerald's v Houstonu, hrál tu James Brown a Elvis Presley. Zvukař má v bordelu aparát, piáno řve z odposlechu jak blázen a on s tím neumí nic udělat. Sirupčíkovi při odpočinku v šatně umělců přeběhl přes hrudník vypasenej americkej šváb. "Hi!", řekl Sirup s ledovým klidem Texasana. Flákáme se na verandě, dřevěná podlaha je vyšisovaná sluncem, klábosíme s farmářem, který mluví česky a chce od nás dechovku. Po koncertě zdvořilostní mejdan do tří ráno v domě hostitelů, platíme bourbonem. Petr hraje do rána Američanům Lou Reeda, irské lidovky a všechno možné. Přiopilý účetní Pacovský šťastně hýká do tmavofialové texaské noci, zatímco venku tma polyká květinové záhony.\nVytrácíme se z domu, kde v koupelně smrděly kočičí hovna, a jedeme dál. Jana si piluje nehty, zatímco kolem míjejí obrovské kamióny. Jíme vitamíny z domova, hrajeme hru na hádání osobností, čteme si, fotíme se, zubíme se. Exxon, Holiday Inn, The Polka Express Show on KYND 1520 AM. Po týdnu se nám začíná stýskat po těch našich nejbližších, které nemáme s sebou. Účetní Pacovský zájezd hodnotí pozitivně: "Takže to máme i s daní, drahoušové…"\n"Musím kakčit, ale hned", úpí Hatíček (rozuměj: Honza chce na záchod). Arnošt dává pivo do placu, Tóma uráží domorodce domněnkou, že prezident USA se jmenuje John Travolta. Číšnice v houstonské Pizza Inn má zuby jak zčernalá zrna kukuřice, umolousané tričko a tělo jak láhev od octa. Za okny auta nekonečné pláně plné emericky trávících krav, Sheppard Hill Road. Po týdnu těm z nás, kteří žijí pravidelným sexuálním životem (je to vůbec někdo??), zní dráždivě a eroticky i bouchání dveří od auta. Nezahrávejte si s Texasem!\nDéšť z čistého nebe nám myje káru, silnice se svůdně kroutí, "Co když to zapomeneme?", děsí se Jan. "Once upon a time there were cannibals", zpívá Knopfler.\nTen den si občané Dallasu házeli mincí. Panna – koncert Stinga, orel – koncert Sto zvířat. Bohužel padala hlavně panna. Good evening, Mr. Dallas! Arnošt si koupil za tři dolary zmrzlinu velkou jako jeho hlava a vzápětí ji vyhodil, protože tála. Hrajeme v Elm Street, Club Dada. Doufáme, že přijde Freddie Krueger, nebo aspoň Džejár, nebo aspoň někdo. Míjíme zajímavou dopravní značku: "Vězeňská oblast, neberte stopaře."\nHorká noc, spousta lidí v sále, před náma dýchavičný revival Beatles, v ulicích to žije, tetovací salóny, barmani kmitají. Pak naše šou, zvukař je indián a tančí za pultem, ale lidi nic moc. Šéf klubu rozdává trička a opíjí nás různými rafinovanými nápoji – "jelly shot". Po nás hraje Guy Forsyth, známý texaský bluesman. Arnošt a Sirupčík tančí své apokalyptické šílené pseudotance, takže půl sálu umírá smíchy včetně hvězdy na pódiu.\nV motelu nás opět spí sedm v jednom pokoji, šikovný – ušetříš.\nRáno v KFC Sirupčík považoval zavřené dveře za otevřené a strašlivě se bacil do čelíčka. Jízda, smrad něčích nohou, jemná hudba po flámu, truck speed limit 60 mph. V typicky českém "Czech stop shopu" prodávají typicky české kolache, struedel, pumpernickel a broskvy. Jedeme na jih – Svatý Antoníček. Honza Hnůj si našel své americké jméno. Vedle německého Hans Eckelhaft a francouzského Jean Marais mu přibylo Johnny Rotten – Shnilej John. Ho hó – kafe za 10 centů, šikovný – ušetříš.\nNebem táhnou bílí pudlové, hurikán Fran zabíjí v Severní Karolině – urazí 150 mil za hodinu. Hurikán Hugo už se hodil do klidu. Don't mess with Texas!\nČlánek o nás v San Antonio Express News. Píšou, že před revolucí se do Čech západní hudba musela pašovat. Hrozná představa: Honza Hnůj postřelen v šumavských hvozdech s batohem plným desek Boney M, Láďa krauluje ranní mlhou proti proudu Labe s deskou Abby v zubech……\nJsme před klubem DMZ v San Antoniu – obskurní klub v chudé čtvrti. Majitel, uklízeč a zvukař v jedné osobě je droboučký mexický pomatenec neurčitého věku (15 – 60?), který dělá naprosto nepochopitelné činnosti. V klubu, v té haluzně potlučené prkny je úplný svinčík, hromady časopisů, lepenek, baterií, drátů a štěňat poštěkávajících waf waf. Po pódiu běhají švábi a on se uprostřed toho potácí. Aparát vypadá jak to, čím se v osmdesátých letech zvučilo v Čechách, čili změť drátů, překližek a čudlíků. Ze dvou předkapel se jedna nedostaví. Hlídá nás policajt, protože se v téhle čtvrti prý dost střílí (opravdu během produkce se ve vedlejším bloku ozvala střelba). Předkapela zní jako když hodíš zubní protézu do mixéru. Neuvěřitelně obézní kytarista je zároveň vyhazovač, v koberci na podlaze musí být nějaké mršky, máme pokousané kotníky. Horko, podělaný záchody, v klubu se nesmí pít alkohol a kouřit (moc se po chlastu vraždí, říká policajt s tělesnými proporcemi nikoli gorily, ale šimpanze). Lumpenproletariát tmavé pleti pod pódiem, teenageři, kteří vypadají jak členové teroristického kroužku. "Zvukař" vůbec není schopen cokoli zapojit a pochrochtává za pultem. Stojany na mikrofony se viklají, nakonec zvučí Sirupčík. Sound check před lidmi, ostří hoši a učnice sexuálního průmyslu trpělivě čekají. Asi je zaujala půlhodina v místním rádiu, kde se chlapci z Čech odvázali. Nakonec je skoro narváno, přišli tři sympatičtí výtvarníci, krásná novinářka, bohužel s manželem, a jinak tetovaní tmavoši s krví podlitýma očima, máme strach, že nás sežerou.\nJdeme na pódium a lidi se od prvních taktů zubí a pak řvou a tleskají. "Seděl jsem u krbu",zpívá Sirup jako za mlada. Nejodvazovější koncert dosavadního pobytu vedle New Yorku. Kdo by to čekal v týhle otřesný blechárně? Od novinářky dostáváme pár piv a jedem na sever. Noc v autě. Tómu vražedně bolí koleno, už není nejmladší a nikdy nebyl.\nDen v autě. Kansas City je daleko, barevné korále aut na plochém břiše krajiny, unplugged Erica Claptona spouští déšť. Taky se dáváme do deště, vlastně to je blbost. V Americe nemaj dobrý kafe, jestli víte, co tím myslíme, jasný?! Náš anděl strážný ze svého obláčku někam dlouze telefonuje. Většina místních holek: tvaroh. Horko. Náklaďák řídí kůň, široké pláně modré trávy, už blouzníme z té předlouhé cesty. Jana si čte o evropském středověku, asi aby to kompenzovala.\nPřejeli jsme veverku, Jana nebrečí. Koupačka v jezeru Texoma, lahoda bukolického rochnění. Honza ukázal bílou velrybu. Hlad. Jedeme kámo na poslední texaskej steak.\nNakonec byl oklahomskej. Šíleně, ale šíleně jsme se přejedli (talíř se čtvrtkou kuřete, nádivkou, přílohami, steak jako dlaň s pečenou bramborou, ovoce a zmrzlinka, cola, zkrátka co kdo mohl). Účetní Pacovský úpí na zadním sedadle téměř v bezvědomí. Projíždíme indiánskou rezervací, máme vláčný gesta a stíny se dlouží. Muddy Boggy River – Blátivá řeka.\n"…se Tomši těším, až nám to dáš přečíst", říká Honza a myslí tím tohle. Krajina se vlní jak boky ležící indiánky. Zaprášené benzínky, krávy, křivolaké větve dubů, podél silnice dráha ohnivého oře, skály, štěrkárny, jezera. Manitou má dobrou náladu. Vlevo vězení styl Brubaker. Zpívá Kalandra. Louky a zrezlé plechárny. V protisměru jednosměrných výjezdů z dálnice červené cedulky "Wrong way". Špatně. Snad to neplatí i pro naše životy, boys. Momentálně asi ne, jasný?! A věčně ty přízemní dřevěné domky, ošuntělé přesně tak, aby z nich dýchal klid a člověk měl chuť vyvalit se na jejich verandách a zapálit si něco, co dlouho hoří. Nahé skály, Dodge klidně přede. Kolem projely dvě holky v cabrioletu, Thelma a Louisa. Rock Creek Park.\nArkansas – sedm v pokoji pro čtyři, šikovný – ušetříš. Jsme v baptistické oblasti – alkohol až za 40 mil. Před spaním Tóma a Arne pijí kakaíčko.\nJedeme. Boston Mountains, silnice se kroutí jak had, koně na svazích, jezero z perleti, duby, buky a javory, sruby a i zde: tlusťoši. Bába vypadá jak airbag. Všude samý kostel, golfová hřiště, geologický deníček na lomu skal, right lane ends.\nMissouri, ranč křivé J s koňmi, silnice zakouslá do skály jak Hatík do sendviče, Láďa shání pivo, Peťka spí s otevřenou pusou a Tomík mu do ní strká šumivý vitamín. Peťka spí a šumí. Arne volá každou chvíli do Prahy kvůli svým obchodům. Krajina už se nevlní, podél silnice rostou žluté kytky, hraje Bob Marley, už jsme v mírnějším klimatu. K obědu polykáme míle bez kečupu. Parkoviště plné oranžových školních autobusů, Kansas City se blíží. Černoch se sekačkou na trávu před jogurtově růžovým domem. Přední sklo naší káry je masovým hrobem hmyzu. Účetní Pacovský nedůvěřivě pokukuje. Fleky na asfaltu, jo.\nKlub Grand Emporium v KC – nádherný prostor pro spoustu lidí, chromové židle a stolky, skvělý aparát, kilometrový barpult, stěny pokryté plakáty slavnějších kolegů. Hrál tu ledaskdo: Chick Corea, bratři Marsalisové, B.B.King a teď Sirupčík, Hatík a spol. Hraje se tu hlavně rhythm'n'blues. Skvělý zvukař, šéfová Linda vypadá jak čarodějka, zrezlé vlasy, černé šaty, tmavá rtěnka. Kupuje nám filipínskou večeři, hm. Pak posílá spoustu piv, ale nedobrých. Přišlo dost lidí, kolem dvou set, asi kvůli novinám, kde se místní kritik nad námi rozplýval v rámci pomoci Čechům, to víte, válka (pletou si nás běžně s Jugoslávií).\n"U nás hodně lidí má za příbuzné Čechy, moje prababička se jmenovala Dvořák". Předkapela hraje neuvěřitelně špatně, kulhá to, každou písničku začínají několikrát (!!). Falešný zpěv, objevné fuckování, trapas. Přitom mají dvě alba. Šéfová má díru na punčoše. Lidi moc netleskají, ale ke konci se už baví stůj co stůj. My jsme tentokrát servírováni jako hvězdy. Zvuk výborný, lidi tančí, One Step Beyond, řvou, pohoda. "Je to vůbec možný?"\nSpíme v domě u čarodějky, věští nám budoucnost, podává se pivo. Účetní Pacovský paří do rána, výkonní umělci odpadají poměrně brzy, hned po příchodu dvou mladičkých sousedek, z nichž jedna je tetovaná na převážné části těla a druhá asi sjetá, obě nadčasově ošklivé. V domě je ohavný nepořádek, psí hovno v kuchyni. Jeho autor, kříženec bullteriéra a prasete nám leze do postelí. Zajímavé jsou vypínače – svaté obrázky, kde čudlík tvoří svatým přirození. Podivná kombinace starosvětskosti a dekadence, prach, ztrhané rysy záclon, obraz duše majitelky. Lednice, která se ani nedá vyplenit, protože v ní nic pořádného není, jen nesourodé ingredience. Ach Lindo!\nLáďa znevažuje vykládání karet pohádkou o princi Štupíkovi a jeho stavbě dlouhého plotu z nití. Úctyhodná demence. Arnošt si rozřízl nohu sklem, které na něj shodil prasopes.\nVana, horká čokoláda a jízda na sever. Střecha projíždějící káry je seškvařená sluncem. Jsme prodavači konzerv na cestách. Konzervy s druhou bradou. Všichni krom řidiče Osti a zapisovatele spí. Zapisovatel vymýšlí, jak si narovnat nohu. Tóma dělá to samé, saxofonista se po nich opičí a pak se přidává i textař.\nAmes. Iowa State University. Hraje se americký fotbal, plná auta a chodníky krásných holek – no, to je trochu přehnané. Elegantní universitní budova, jezírko, slunce, trávníky, staré cihlové domy, moderní prosklené haly, terasy. Sto zvířat na plakátu, "band z krásného starého města". Klub tak pro 150 lidí. Opět článek s fotkou v novinách. Zvuková zkouška vypadá podezřele, zvučí studenti a dost jim to houká. Zvou nás na večeři, opět volíme velkovýkrmný model stravování. Obrovská hora šunky, lezem na ní a díváme se do údolí z kaše a příloh. Když se naše břicha vrací, klub je narvaný, že se v něm nedá hnout. Sedíme na schodech a čekáme na předkapelu, ale na pódium vylézá pár a amatérsky tančí jakýsi latinskoamerický tanec k reprodukované hudbě. Sklízí potlesk, paso doble a v pase guma. Co se to děje? Další pár – snad Japonci – tančí jak Ginger a Fred po obrně, pak ještě hůř – nastupují karatisté v kimonech a předvádějí neohrabanou sestavu. Napadá nás, jestli to není recese, ale z té upjaté atmosféry, kdy se nekouří a usrkává se cola, je nám jasné, že ne. Tak tedy karatisté a pak starý černý básník, který předčítá a navrch hromadný tanec. ROH. Pak Sto svirat. Připravujem se za ticha, jak na komorním koncertě. Začínáme. Druhej den. Poslouchají nohu přes nohu. Dohráli jsme. Ticho. A najednou frenetický potlesk, a tohle nadšení jim vydrží až do přídavků, tančí a blbnou. Zatím největší americký úspěch. Černý básník zůstal a dělá si nohou. Prodáváme spoustu CD a triček, podepisujem se, klábosíme. Hotel hned v budově. Spíme podle toho, kdo s kým chodí. Jana s Láďou, Peťka s Tomem a Hatík a Arne s účetním Pacovským. Ba ne, to je fáma, Peťka chodí s Láďou a Tom s Honzou.\nNa cestách si člověk nějak líp vychutná všední věci, například rozvalování se ve vaně, postel jen pro sebe nebo malou procházku před spaním, na kterou stejně nikdo jakživ nejde, čištění uší nebo zadržování dechu na čas, to jsou ty existenční rozkoše, které odplavují existenciální problémy.\nVyspali jsme se do růžova, a tak ráno sedm růžových postav nasedá do bílého auta, které si to šine vstříc modrému horizontu. Nevidíme to černě.\nPrádelna, podepisujeme si trička, pereme a mezitím jíme v čínské restauraci. Tom s Hatíkem riskují mongolské kuře. Naštěstí to není potkan a není to sladké. Praní dopadlo podle předpokladů – skládáme si špinavé a vlhké věci do úhledných hromádek, nakonec pereme znova a sušíme znova.\nFarmy, kukuřice, do auta se dostaly mouchy.\n"Do prdele", mumlá Peťka, "… se nedá spát." Stádo černých krav, pasoucí se sochy. Zmrzlina nic moc, traktor obrací seno. Dráty černých čar, notová osnova horizontu. Práce na silnici, sucho na sliznici, lány s kukuřicí, černí pracující, prach od strojů, trucky, obrovské tampóny slámy, větrník s ulámanými lopatkami, kola, cola, nad hladinu silnice nevyskakují žádní pstruzi, to až večer. Účetní spí se slabomyslným výrazem.\nPředjížíme mladou rodinku v úplně zrezlém nákladním chevroletu, ona je snědá, on ztepilý s vysedlými lícními kostmi a jejich malá holčička má obrovské oči. Wrooough a jsou za námi. Dálniční nadjezdy, vodárny, kroužící dravci, ploty a ohrady. Zapisovatel chytil mouchu v letu. Má slanou chuť. Láďa spí Janě na klíně, zapisovatel se baví lovem poslední mouchy. Má ji. Je tučnější. Někdo pustil archivní prd, který všem udělal melír. Mraky prosvítá slunce jako na barokních obrazech. Škoda, že už nejsou ty dobré mouchy.\nNebraska. Na poznávací značce tu mají horizont krajiny na oranžovém pozadí. V krémovém cadillacu nás míjí zrzavý Ir s obrovským knírem a dalších 1000 lidí v dalších autech ve třech proudech. Účetní Pacovský už týden pije z velké láhve růžovou neuvěřitelně hnusnou limonádu: "…mi je líto to vyhodit, ne?"\nVe storu jsme potkali chlapa se zející dírou do hrtanu. Slavík. A tak všelijak.\nLincoln. Knickerbocker's Music Club. Sál vypadá spíš jak socialistický mlíčný bar, růžové stěny. Vedle v krámě prodávaj hudební nástroje a pušky. Pijeme mandlové kafe, zabrousili jsme do sex shopu a Jana se tak smála, že jsme museli ven. Jinak je Lincoln dost mrtvé město. Objednali jsme si smažená kuřecí křidýlka a hranolky a šéf nám je dal grátis. Pekelně to pálilo. Na plakátech je, že nejsme z města Prague v Nebrasce ani z Prahy v Texasu, ale z Evropy. Vypadá to tu jak v Americe.\nHraje se od deseti, je půl. První dva hosté museli přijít na dechovku, je jim přes šedesát. Třetí taky. Jinak nikdo. Bože… Trousí se po jednom a sál pro dvě stě! Další dva staří.\n"To je jak z castingu Davida Lynche", říká Peťka.\nDědeček se nám představuje: "Já Polák, můj syn v Číně a tady moje přítelkyně je ze Švédska."\nPřichází dědeček s dírou v krku, dneska už druhý. Tři báby se fotí u našeho plakátu. Pak se začínají trousit mladí. Přes ulici je podnik s názvem "Já nemohu uvěřit, že to je jogurt". Zvukař má kravatu. Tómu oslovuje dívka:"Jag ze maž?"\nJejí česká babička ji naučila tohle a další nezbytnou frázi: "Sakramentský hovna". Jinak nic. Lapidární filozofická zkratka.\nLidi nikde, je deset, jsou to nervy, honorář je ze vstupného…\nNakonec se stalo něco, co bychom opravdu nečekali. Sešel se plný sál mladých i starých a jejich reakce byla skvělá. Dva přídavky, rekord v prodeji CD, staří zůstali do konce, krajani. Gratulovali. Mladý sympaťák Jan z Čech, z Tábora, nás pozval na nocleh, takže jsme spali ve velkém domě v pohodlí. Jan tady žije už přes rok. Pracuje na stavbě bez povolení.\nI na večírku po koncertě se sešla zajímavá partička. Jeden vypadal jak Forrest Gump, druhý byl placatý, jakoby ho od dětství přikrývali tvárnicí, laskavý medvěd. Třetí měl kulicha většího než hlavu a pichlavé oči. Holka s dlouhýma nohama kouřila trávu přesně uprostřed vesmíru. Ir kompaktně pokrytý pihami. Arnošt mlátil do piána, Osťa do strun, Hatíček hrál na kladiva."I am just a poor boy"……\nPruhy zářivého světla na trávníku. Do auta. Snídaně v impresionistickém parku, fotíme se, doutníčky. Je příjemně chladno. Láďa musí doložit, že mu je víc než 21, když kupuje cigarety. Jedem. Na obloze zavěšené letadlo, žluté pole, růžové báby před kostelem, na verandách se čas zadrhává o hrubá prkna, krucifixy telegrafních sloupů. Účetní Pacovský má oranžové tričko. Je libo jablko? Ano, děkuji.\nKansas. Vjíždíme do bizarní krajiny s močály a křivolakými potůčky a podivnými stromy. Jako v třetihorách. Opuštěný dům z opuky obklopený starými osikami, okrová tráva. Truck táhne celý dům na podvozku. Zrezlé zemědělské stroje, žlutá přerušovaná čára ztrácející se na obzoru. Čas, který trávíš v autě, se ti nepočítá do života. Stockdale park. Malíř téhle krajiny hodně používal okr, modrou a hnědozelenou. Želví potok. Highway, ranče, hnědá Modrá řeka. Míjíme bouračku. Sloní kůže skal, Honza si vyhřívá svá mile ušmudlaná chodidla za předním sklem. Dnes nikdo neprdí. Zelené peří dlouhých křídel stromů, po nebi plují desítky bílých prdelek, polovina souboru spí. Saint Mary – na každém sloupu americká vlajka, umělá zřícenina, Pán Bůh pod námi táhne koberec krajiny. Kraviny. Keep Kansas clean! Silver Lake. Plné auto melounů po třech dolarech. Koleje, bába tě poleje.\nGenerační rozpor je asi způsobený rozdílným věkem. Při hraní mysli na hraní nebo na cokoli jiného. Jsme v Lawrence v Jazzhausu. Řídí to tady dvě krásné mladé holky. Huťuťu. Příjemně zařízeno. Dřevo, cihly, oleje na zdi, kytky, šikmé světlo ze stropního okna, zadní východ ke schodišti přes oprýskanou dehtovou střechu. Na chodníku se válí žluté listí a cikády vrčí. Že by podzim? Město jedné ulice, ale hezké.\nKoncert za moc nestál. Přišla jen hrstka lidí, ale nenudili jsme se. Zpívali jsme ostravským přízvukem a Jana místo "Jsem jenom loutka na provazech deště" procítěně pěla "Jsem jenom Lojza a v kapse mám kleště". Necháme se zmrazit na třicet let, protože naše hudba příliš utekla době – nevíme ale jistě, na kterou stranu. Osťa mluví sprostě, aby se dostal do deníčku. Mizíme do auta, celou noc jedem, řídí kybernet Pacovský, zatímco ostatní spí.\nVítá vás Minnesotta, země desetitisíce jezer! Před námi rachotí náklaďák plný kukuřice. Vítr z něj rozsévá zelené listy na všechny strany, vypadá to jak vůz plný mrtvých papoušků, kteří ztrácejí peří. Chromová temně modrá jezera, Sioux Falls, chomáče mraků jsou hodně nízko. Zapisovatel snídá Campbell's pork & beans. Dobrou chuť! Díky. Golfové hřiště s vozíky, z rádia zní klasika – smyčce. Máme rozlámaná těla a v ústech jak ve skladu benzínových barelů. Oči pálí, rysy rozteklé, jsme zarostlí (kromě Jany), zadky máme hned pod krkem a páteř jak skládací metr. Jinak pohoda. To je, kámo, jistej druh trablí, který vostrej rocker musí zmáknout, na to vem jed. K obědu smrtelné přejedení v Golden Corral Restaurant. Úpíme. Aby si však případný náhodný čtenář nemyslel, že jsme parta bezduchých poživačníků, dovolím si předvést ukázku standardního hovoru, který ve voze vedeme:\nHatík: "Přirozený jazyk se z hlediska historického patrně vyvíjel od promluvy k řeči, ehm, která se jako soubor realizovaných promluv pomalu formovala, abych tak řek, v systém. Chápeš, vole?"Arnošt: "No, určitá systémová pravidla však lze nalézt již na úrovni prvotních promluv, jestli víš, co tím myslím…"Láďa: "Nezapomeňte, hovada, že se tyto tři formy existence verbální, později i písemné komunikace furt dialekticky ovlivňovaly."Jana: "Máš pravdu, Láďo. Přitom se stále pevněji utvářel systém jazyka, dej mi napít, který si však jako systém uvědomovaly teprve vyspělé, velice vyspělé jazyky. Chce někdo pivo?"Pacovský: "Hoši, první se stabilizovala, řek bych, gramatika ve smyslu morfologie a syntaxe. Co myslíš, Peťko?"Peťka: "Hovno s cibulí."\nSiesta u jezera. "Není to sádka piraň?", bojí se Hatíček v bombarďákách zalézav do vody a obsypávav se husí kůží a posléze vylézav aniž by namočiv se. Válíme se na trávě, Arnošt plave. Pak se spí v trávě s kulisou žabích vokálů. Láďa si vyležel na obličeji mapu Minnesotty, Arnošt může podle něj řídit.\nJsme v Minneapolis. Místo, kde se má večer uskutečnit šou – Loring Café, je kavárna s minimálním pódiem, starým nábytkem z obýváku a ruchem plného provozu. Nemají ani stojany, ani dost mikrofonů, ani zvukaře, jen malý mixážní pult a obarvené vlasy. O pódium, které má tvar trojhránku, se opírá stůl s příbory. Taháme nástroje a věci mezi lidmi. Nad pódiem je draperie z červeného sametu a zlaté lístečky a trumpety. Honza staví bicí na jakési poličce nad piánem a sotva se tam vejde. Dostal ránu proudem a pak nejde elektrika. Sedíme u piva, venku se tleská nějakým svatebčanům. Tlumočník Pacovský se snaží s kýmkoli domluvit, ale časem rezignuje a listuje si v novinách. Pak zjistí, že jsou pro homosexuály. V nich naštěstí nejsme, ale jsme v City Pages a pak ještě v deníku. Přes ulici je nádherný park s jezírkem, zítra tam bude hudební festival. Zatím hraje pianista upocené klasicistní etudy, nikoho to nezajímá. Pijeme suché červené a dnes už podruhé se přejídáme, tentokrát pizzou.\nJe tu najednou spousta lidí! Koncert byl nakonec skvělý, natřískáno, přišli i známí známých známých amíků z Prahy, úžasná atmosféra. Spíme u PJ Letofského, známého známých známých, v jeho malinkém bytě srovnáni na parketách jak ulovení zajíci. Hatíček pochopitelně chrápe.\nRanní procházka, snídaně na zídce baptistického kostela. Většina souboru si koupila obrovská uzená krůtí stehna, takže jsme vypadali jak kromaňonci při hostině. Gro gro. Hezké město. Válíme se v trávě a posloucháme J. J. Calea, který hraje na festivalu.\nFine Line Club opět v Minneapolis vypadá víc než skvěle. Dokonalé zařízení, balkón, cihly a neony, hogo fogo. Směle by se sem vešlo 300 lidí. Za 45 minut máme začít hrát jako předkapela slavných jazzových The Strawdogs, trousí se sem samé usedlé typy a dávají si večeři. Hatíček řekl větu, kterou nemohu dát do deníčku, ale týká se sexu.\nNajednou je plno. Wow! Lidi přišli na jazz. Jdeme na plac. Při hraní se velmi obtížně činí poznámky. Zvuk je snový, lidi tleskaj a jsou v pohodě. Cool. Sál bublá, Večery pod Moskvou, Pianista.\nPsi hrají neuvěřitelně drsně a skvěle – New Orleans gangster jazz. Samí běloši. Zpěvák je zavalitý zarostlý řízek a zpívá jak Tom Waits a Louis Armstrong zároveň. Křehká zpěvačka v šatech s volánky hraje na elektrickou kytaru, dechaři smaží supermoderní sóla, hlasový i hráčský nadhled. Zpěvák říká:\n"Jsme rádi, že s náma hrálo Sto žižlat, skvělá kapela z Československa. Kupujte si jejich CD, protože český jídlo je moc fajn!" Po koncertě družba s hvězdami večera, Tomík dostává brýle od saxofonisty.\nUsínáme v sedmém patře u Ann, Tómovy bývalé kolegyně, za okny svítí mrakodrapy.\nVypadá to na pěkný den. Chvíli po svítání vyrážíme, ale vzápětí dochází benzín. Tlačíme, funíme. Bohužel cestou od pumpy svítí kontrolka, že je cosi s motorem, ale je neděle, nikdo nám po telefonu neporadí. Ano, kontrolka nás deprimuje. Je zamračeno. Hledíme teskně v dál. Turista Pacovský sní sen o dani z přidané hodnoty bez předsudků v intimní účetní situaci. Dnes se opět prdí. Chmurno. Jedině Hatíček je v idiotsky dobré náladě. Á propos, včera jsme se byli kouknout v obchodu s CD a Petr Ostrouchov tam našel album mandolinové hvězdy Petra Ostrouschka.\nAutomat udržuje rychlost, nalevo Prachovské skály nebo aspoň něco velmi stejného. Z mokřin se vynořilo slunce. Pacovský se probouzí a srká ze své odporné teplé jahodové limonády, kterou má už 14 dní. Jíme v Burger Kingu, ale Peťka se nepraštil do čela. Arník mu pokládá zásadní filozofickou otázku:"Proč už nezpíváš v Chačaturjanovi Úvá úvá??"\nU pumpy nám opravil motor, respektive způsobil zhasnutí deprimující kontrolky někdo, kdo byl vždy považován, řekněme za snílka a technického antitalenta, někdo, kdo byl vždy od praktických věcí, jak vidět neprávem, odstrkován. Jenom jsem zatřásl těma drátkama. Plni zdravého umělého jídla vstříc Chicagu. Míjíme absolutně nevýrazné, nedomrlé, středně malé a i jinak ničím nezajímavé a tudíž absolutně za pozornost nestojící křovíčko.\nChicago, před náma rostou krabičky. Krabice. Nad náma čtyři vrtulníky. Staré gangsterské město vítáme střelbou. Větráme.\nUšmudlaný klub v ušmudlané čtvrti, barman je starej šmudla, aparát v podstatě neexistuje. Vypadá to, že budeme zvučeni zahradní hadicí. Přes ulici je Alternative Funeral service. Zajímalo by nás, jaké alternativy pohřbívání zde lze pořídit. Arne s Láďou hrají basket na jeden koš, Arnošt při tom nevyndá ani na okamžik z pusy doutník. Původním jazykem prý znamená Chicago "smradlavá cibule", dobrou chuť.\nNa projížďce městem potkáváme Jirku Tvrdíka, našeho bývalého kytaristu. Neuvěřitelné. Scházíme se také s Tomášem Drdáckým, kamarádem z našeho divadla Šrapnel.\nPředkapela hraje jako parodie na rockovou hudbu, v baru jsou tři lidi, z toho jeden spí a další dva jsou asi hluchoněmí. Zřejmě všechny odradili. Zkoušíme pak hrát, ale zvuk je tak strašlivý a aparát nefunkční, že zase balíme. Koneckonců lidi nepřišli. Jsme hrozně unavený a zpruzený. Část spí u známých ve squattu a část v malém studentském bytě, hodně hluboko na zemi, hodně hluboko dole. Ach, kde jsou naše domácí postýlky a kačeři v rodných vanách…\nRáno se nám pomalu, pomalu vrací rysy. Jedeme betonovým předměstím, nevlídno. Centrum. Nejvyšší barák na světě – Sears Tower – má v sobě tolik betonu, jako pět mil osmiproudé dálnice. Anebo deset mil čtyřproudé. Michiganské jezero s obrovitými parníky. Moře betonu, horizonty mrakodrapů, monumentální panorama barevných babylonských věží. Slované v němém ohromení. Člověk je mravenec a naopak, s výjimkou Hatíčka, který ani tady jako mravenec nepůsobí. Sochy zajíců v parku, zajíc pochoduje, zajíc na zvonu, na hrotu půlměsíce. Železné mosty, nadzemní dráha. Vítězství člověka nad přírodou a nad člověkem. Člověk tady ale nehledá smysl života, spíš místo, kam zaparkovat. Obojí se tady dost těžko hledá.\nSee you later,Chicago. Jede se na západ.\nPřed pěti minutami jsme se znovu narodili. Řidič Pacovský za jízdy usnul a plnou rychlostí jsme vjeli do zeleného svažitého mezipásu dálničních proudů. Stačili jsme jen vykviknout. Naštěstí, ale opravdu naštěstí tam byla jen tráva, žádný pilíř, značka, strom, ani patník či nerovnost. Hned jsme zas vyjeli a pokračujem s Arnem za volantem. Náš anděl strážný si utírá čelo. Účetní se tváří poněkud zaraženě.\nIowa City. Krásný klub, Sto zvivat. V novinách rozsáhlý článek s fotem, který chválí saxofonovou hru zapisovatele (jistě právem) a kupodivu také ten zmatený kytarový projev Peťky (evidentně neprávem). V krámě po Arnoštovi chtěli ukázat průkaz, jestli mu už bylo 21. Sekli se o víc jak 10 let, lichotníci. Je vidět, že náš způsob života prospívá pleti. A přitom Arnošt vypadá tak blbě. Příjemné město s pěší zónou, univerzitou, krásnými domy, podniky a občankami. Koncert víc než skvělý, satisfaction. Zvukař se jmenuje Svec (dědeček Švec) a rozumí svý práci, jasný?! Majitel podniku vypadá jak Buddy Holly a je nadšen. Zve nás na drink. Po koncertě hotel Šikovný & Ušetříš, účetní s Janou hrají tokající párek, aby odlákali pozornost od zástupu plíživých postaviček kradoucích se do pokoje. Spíme déle, než je obvyklé.\nProbudil nás neuvěřitelný televizní pořad – přehlídka amatérských baletních souborů adolescentek s dokonale nekoordinovanými pohyby, vyjeme smíchy. Snídaně ve 14.00 představovala opět bufet, čili hory jídla. Válíme se u jezera Corral, nikde nikdo, tráva, lavičky se stolky, příjemný vánek, zelenomodrá hladina, vůně indiánského léta. Road manager Pacovský zapomněl v restauraci peněženku s pěti sty dolary, ale naštěstí se vzápětí našla. Náš anděl strážný se šklebí a má propocené roucho. Nad lesem krouží strašná spousta dravců nad jedním místem. Plachetnice, čluny, voda dole, nebe nahoře. Nejskromnější člen souboru se jde napít piva z plechovky, není špatné, celkem mi chutná.\nPeťka zorganizoval automobilovou obhlídku jezera, při níž není vidět jezero. Krávy mlátí kolem sebe ocasy. Přes silnici přeběhl bobr, opravdický, živý, nedvojsmyslný, nezamřížovaný, má placatý ocas.\nVečer ležíme ve speciálně upraveném letišti pro sedm osob, pijem červené a koukáme na Clinta Eastwooda s bouchačkou. Chudák Jana – soužití s šesti chlápkama, statečná to žena.\nRáno se po jednom, s tváří agentů FBI, krademe z pokoje. Přejíždíme širokou Mississippi s ostrůvky a kolesovým parníkem. Sirupčík dělá na řidiče Pacovského každých třicet sekund falzetem "Kwuť ", aby zabránil mikrospánku.\nAnderson, Indiana. Klub A 1 Records je vlastně velká prodejna CD s prostorem pro hraní, zajímavé. Předkapela Johnny Socko je dobrá, ska. Mají na sobě nejotřesnější chemlonové a silonové oblečky těch nejdebilnějších střihů a nejukrutnějších barev, skvěle u toho blbnou. Je tu plno lidí, odvazujou se. Nejroztomilejší je trumpeťák, který vypadá jak přerostlé miminko, dloube se při hraní v nose a hopká, a zpěvák, který si udělal klobouk z krabice od pizzy, kterou jsme před tím jedli. Dar sponzora. Pizza Pepe je nadčasově lahodná (pod podmínkou, že to budem říkat, nám ji dali). A pak my, opět nádherný koncert, přídavky, výměna adres a triček s kapelou, atd…\nPřed spaním, zatímco se Jana sprchuje, recitujeme perverzní improvizace.\nRanní únik z motelu, pravá americká makrobiotická snídaně – sýr, vajíčka, slanina, toasty a moře kávy.\nMalá myšlenka po ránu:Člověk může žít v krátkém čase na mnoha různých místech, pokud se často stěhuje.\nJedeme. U oprýskaného baráku chlápek nahazuje motorovou pilu. Eisenhower Memorial Bridge. Je nádherně. Když je člověk v cizině, umí se dívat nově i na prosté věci, jako je motorová pila. Fairmount – rodiště Jamese Deana, chlápka, kterej se uměl opřít o zaprášenej patník nejlíp ze všech Američanů.\nDalší malá myšlenka (dneska to zapisovateli pálí):Vynálezce brzdových světel si zaslouží svůj honorář.\nNa dopravním návěstí visí netopýři. "To je divný", pochybuje účetní. No, je to divné. Hatíček spí a má červenou hlavu. Láďa má v očích zasněný výraz, asi se mu stýská po rodném domku, čistém chlebu, propečené studánce a startkách. Před náma šňůra angličáků, vlastně američáků. Zatímco zbytek kapely přízemně myslí na to, kdy už bude čůrání, zapisovatel brilantně uvažuje o tom, zda Ibsen v Divoké kachně použil adekvátní symbolickou techniku vzhledem k formě. Typické. Hergot, kdy už bude to čůrání. Malinko dementníme. Náčrt rozhovoru Peťky se zapisovatelem:\nP: "Kvíklák měchouří?"Z: "Síměj kastěn kostěje…"P: "Mitlevuje útvěj?"Z: "Chro chro chro, kwuť. Krupák čurky murky."P: "Kwuť kwuť."\nČururu! Koupili jsme si sladkůstky, Hatíček se ptal zapisovatele, jako co ho má rád. Jako řepu. Všude kukuřice, jsme obklíčeni. Vyhořelý domek, Ohio welcomes you. Mění se čas o hodinu, čtyřiadvacátý stát naší cesty.\nVčera večer, když už všichni leželi, Arník volal z hotelového telefonu domů. Rozpumprlíkován úspěchem koncertu a J. Beamem, naším spolubydlícím, mluvil s dvanáctiletou dcerou.\n"Co škola?" předvídá Peťka."A co škola?" říká vzápětí Arnošt."Počasí dobrý?" zkouší to Peťka.Arne: "A jaký máte počasí, dobrý? Jo? Ne?""Tak se měj" hádá Tóma.Arne:"Hele, pořádně to rozjeďte!" T & P zvedají obočí. Otec vskutku radí školačce "Hele, pořádně to rozjeďte"?\n"Snad už to nějak vydržíme, tuhle cestu…" dodá hlava rodiny, přihne si a rozkošnicky se protáhne na posteli.\nPlesk! O sklo našeho věrného Dodge se rozplácla další vykrmená americká moucha. Touhle dobou o tisíce kilometrů jinde v townu jménem Zlín (tady by se jmenoval Evilville?) má probíhat natáčení našeho animovaného klipu Sněhulák. Míjíme nádherné jezero. S vodou. Hladina a tak. Kolem les se stromy a těmi věcmi, co v lese bývají. Dnes jsme si (pokolikáté už?) nekoupili meloun. Posloucháme píseň Georgia, oh Georgia on my mind a Peťka paralelně překládá: "Ó Gruzie, chci Gruzii v duši mít!" hlasem Miloše Zemana.\nToledo – fabrika na jeepy. Na kamiónu je nápis "Never underestimate an American!" Nikdy nepodceňuj Američana! Stojí za úvahu, zda to platí dejme tomu i o Pobřežních slonovincích. Nepodceňujte nepodceňování! Nemohu uvěřit, že tohle je jogurt……\nMichigan, mičinka se vyhřívá na sluníčku, my čicháme člověčinu, z výkřiku sojky poznáš jednou i sebe. Elektrárny, chladící věže, obrovská hejna ptáků, Huron River Drive. Labužník Pacovský se opět napil ze své jahodové šťávičky, kterou si veze z Texasu. Továrna Ford.\n"Napiš Ford!" ležérně houknul turista Pacovský přes své zanedbatelné rameno. Sošné atletické tělo zapisovatele je dlouhou jízdou poněkud rozlámáno.\nDetroit – továrny, Ostrava. Industriální sonáta rour s několikametrovým průměrem, prodejna "Šťastné hřebíky" (nebo nehty?), malá černoška se topí v lalocích přetlusté babičky. Věří se tady v Detroitské Tygry (hráče amerického fotbalu) a další pěkné věci. Před univerzitou Rodinova socha Myslitel. Záplatované děravé silnice nám dojemně připomínají vlast. Kouř z kanálů, hnědnoucí listí kaštanů. Hatíček se Sirupem zpívají hit "Čau lásko". Fuj. Skupinka drsných černochů na rohu, něco si nenápadně podávají, asi výměna odznáčků nebo cracku nebo žvejkaček. General Motors.\nJsme ve slavném Alvin's Detroit Baru. Zvukař je totálně holý s výjimkou zátylku, odkud mu splývá dlouhý afrocopan. Nad barem je trofej kance, kterému čouhá z tlamy lidské chodidlo. Hraje černoch, kytara sólo, pak místní band, pak my s ucházející odezvou a nakonec Twitch, parta tří špičkových hráčů a magorů. Něco mezi Zappou a Jablkoněm – ukrutnost, práce s detailem, odstředivost.\nDružba. Spíme pohodlně, v domě basáka z první kapely, což je tetovaný sarkastický mladík se zvýšenou schopností rozdávat pivo.\nK snídani lavina teplého jídla a kormidlo směr Kanada, větry jsou dobré. Tina k tomu zpívá "Ó dítě…". Věznice – neberte stopaře. Zapisovatel měl v noci lítostivé sny. Přejíždíme přes monumentální most přes Santa Clara River ústící do Huronského jezera. Vedle se buduje paralelní kolos – tuny železa trčící do vzduchu vysoko nad krajinou. Celnice, fronta, Hatíček a Honza spinkají v objetí. Hrajeme hezké hry. Například účetní Pacovský zakázal říkat nějaké slovo, dejme tomu řepa nebo negližé, a ono to ostatním přes veškerou snahu opravdu nejde. Po zrušení zákazu to je jiná! Říkáme řepa a negližé do sytosti. Řepa, řepa, řepa. To si to dnes zase hezoučce drandíme. Řepa. Hezká hra, kwuť. Zkuste žít měsíc v autě a nezblbnout. Řepa, negližé. Mlsoun Pacovský zase srká svou jahodovou. Nikdy nepodceňuj účetního.\nToronto. Ocelově modré jezero Ontario, dopravní zácpa, značka s husami, racci, dále v kompozici plachetnice, reklamy z trávy a oblázků a v popředí Arnoštův zátylek. Dnes tu hrají Rolling Stones, my ne. Čekáme na Johna, zapisovatelova známého, opět bývalý kolega, a báječně voníme dvaceticentovými doutníčky. Už je tu, jedem za jeho cabrioletem městem, které na nás působí příjemně evropsky. Hrneme se do jeho nádherného prostorného domu se starožitným tmavým nábytkem. Dobrá čtvrť.\nProcházka centrem, obchody, zahradní hospoda s živou hudbou, univerzita se zdmi porostlými břečťanem, diskotéky a bary, světla, auta a dívky s nejrůznějšími parametry. Spíme jak andělíčci, ze zdí dohlíží stará anglická plátna a kdyby hořel krb, ozývalo by se příjemné praskání. Zapisovatel má lítostivý sen.\nČtyřproudá dálnice vede do nebe. Snídáme na asfaltu parkoviště před obchoďákem, T. si sedl do žvýkačky, táhne se za ním. Arnošt řídí a s citem zpívá: "Já bych rád k Betlému." Broskvové sady. Hatíček mává brčkem a chce hrát hru s názvem Vše, co ti vysaju z ucha, je mé. Všem se za něj omlouváme. Broskve, domy, broskve, domy. Pěkný slunečný hřbitov.\nPitoreskní vesnička z 19. století vypadá jako pár normálních baráků, z rádia vyje opera. Vystupujem na pitoreskní asfalt a provádíme turismus. Turista Pacovský našel v jednom krámku plyšová zvířátka v plechovkách, a tak musíme počkat. Travnatý břeh Ontaria, průzračná voda, kamenná pevnost, lidé v černých brýlích s piknikovými koši, spousta plachetnic, křik racků a dětí, bílý altánek, chybí jen dobře vychlazené cokoli. Hatíček ponouká zapisovatele k odbrždění vozíčkáře na svahu nad jezerem.\nJsme v pevnosti Fort George z 19. století, muzeu. Naše militantní srdéčka jásají. Chlapíci v historických uniformách, všechno jako v roce 1813.\nNiagarské vodopády a turistické atrakce. Indové, spousta Indů a další Indové. Nakonec přijde Japonec. Při odjezdu sborový zpěv o starém vzpomínajícím tulákovi, teskně hučíme. Kdyby naše auto bylo na bioplyn (dejme tomu lapače v sedadlech), dojeli bychom kdykoli kamkoli. Park Ženských práv. Slunce zachází a Slovani si to šinou v dál, dokud nenajdou motel.\nPlížíme se z něj pod krycími jmény Ibišek, Orchidej, Hovado, Spytihněv a Prdeláč. Snídaně v blbé hospodě. Déšť, šero, šedá rozplizlá silnice, ospalá neděle. Samá rovina. Kapky na skle. Ponuře mlčíme, čteme si, má-li kdo co, nebo spíme, má-li kdo co. Osťa řídí. Policie! Jeli jsme příliš rychle, o 20 mil, předvolání k soudu – hezký den. Jsme chudí a budeme ještě víc. Jedem na Boston a hustě prší. Mraky dosedly zadkem na dálnici, stěrače neví, ke které straně se přiklonit – sem tam, sem tam.\nMaine, už neprší. Podzimně zbarvené stromy, auta předčasně rozsvěcují reflektory, obloha je z šedé cupaniny. Jedeme a jedeme a jedeme, pořád les. Zapisovatel má nutkání vyskočit z auta, svléknout se do naha a zmizet v mlžných lesích.\nPortland. Hrajeme v ulici Hnědá 13, je zima, přesná zima. Za barem chlápek jako vzducholoď s holí, vypadá, že v životě rozsedl už pěknou řádku Harleyů. Po fazolích a kávě se nálada lehce zlepšuje. Zvukař opět nemá skoro žádné stojany a mikrofony, město je mrtvé, jen lezavý vítr táhne ulicemi. V šerém baru sedí pár lidí, z toho dvě holky vypadají jak třídolarové štětky a zbylé osazenstvo jako jejich klientela. Aspoň v novinách je fotka a článek. Zvukař narychlo vyrábí stojany z různých tyčí, starých paliček a lepící pásky. Vypadá jak Zombie, je odbarvený a má kruhy pod očima. Odpovědi na otázku "Co si myslíš o dnešním večeru?":\nPeťka: "Hnědá 13."Hatík: "Snažím se nemyslet."Pac: "Zlomím rekord v prodeji CD."Arník: "Nádherný!"Láďa: "Hnědá 13." (nezávisle na P.)Jana: "Podle zkušeností to bude výborná šou."\nNáš anděl strážný suší křídla na topení a trochu kašle.\nKoncert je nakonec docela milý. Přišlo sice málo lidí, ale byli velmi příjemní, navzdory zvuku, který se podobal zvukaři. Barman, původem Ital, sloužil čtyři roky u mariňáků, nás obdařil whiskou, kterou servírovala otřesně oblečená holka s náušnicí v jazyku. Účetní Pacovský usnul ve stoje. Hotel jsme hledali tři hodiny. Žádný vhodný, kam by se mohl vplížit nenápadně takový dav, nešlo najít. Na normální nebyl rozpočet. Čas jsme si krátili zpěvem písní Ivana Mládka. Řidič a hotelový podvodník Pacovský byl velmi statečný, nakonec našel hotel "Medvědí právo" a tak se ve čtyři ráno kácíme do postelí jak stromy pod pilou.\nV poledne nás probral pořad v televizi, kde se před kamerami rozcházeli partneři, případně si odhalovali svá netušená sexuální zaměření nebo existenci dalších partnerů. Vkusné.\nPochopitelně zase v autě.\n"Podzim jak svině napravo", hlásí romantik souboru Hatík. Barevnými stromy prosvítá slunce, vzduch je chladivě svěží, pokud nesedíte v naší pojízdné plynové komoře. V motoru a břišních dutinách vrčí. Život je sen a naopak. Projíždíme kouzelným přístavním městečkem a marně hledáme jídlo.\nMassachussetts. Slaná vůně. Plánujeme, že ze Sirupčíka uděláme country hvězdu s uměleckým jménem Bloody Tlachenka.\nBoston. Všechna americká města jsou si podobná – proudy aut, předměstí a mrakodrapy, ale kousek přístavu, v němž jsme zahlédli mezi ostatními loděmi i obrovitý trojstěžník, dává městu celkem půvab. Nákupy drobností, měsíc se mezitím stačil vyšpulit na obloze. Do motelu jsme se tentokrát podhrabali, část šla kanálkem od sprchy.\nVeřejná prádelna, přecpání v čínské restauraci, všem je tradičně špatně. Ve Fortune Cookies, sušenkách s předpovědí, zapisovateli vyšlo, že kola Štěstěny se začínají točit v jeho směru, Peťkovi, že je srdcem starý mládenec, Arnošt bude mít schůzky s Náhodou, Hatík může získat žvaněním přízeň okolí, Láďa zažije tajnou lásku, účetní zůstane chlapcem a Jana bude obdařena silou.\nJsme v New Yorku. Kruh se uzavřel, projeli jsme 30 amerických států a před námi je poslední týden. Jedem kolem obrovského hřbitova a věznice s ostnáčem. Spíme u Petra jako před měsícem, T., A., H. v káře.\nDen v NYC. Turismus, focení, Broadway.\nKlub Brownie's, hraje se tu nejvíc punk a trash. Dorazilo pár kamarádů z Prahy a náš vydavatel Patrick, který se srdečně směje pokutám, které jsme posbírali, a navrhuje je ignorovat. Hrajem druzí z pěti kapel, koncert je celkem fajn, po přídavku se na pódium vyšplhal jakýsi šílený sešlý děd a pět minut řval, než ho odvedli.\nJedeme do české hospody Zlatá Praha. Z jukeboxu tu zní ukrutné německé a české písně, na zdech jsou fotky s podpisy českých umělců socialistické éry. Účinkoval tu Gott, Vondráčková a další, zatímco Američané dojídali pravý český knedlick. Šimek s Krampolem budou exhibovat v neděli.\nVaříme domácí stravu. Náš ubytovatel tady v NYC hraje fotbal za klub Cochavamba (bolivijské město v podhůří La Paz) a pracuje v televizi. Slunce se soustředěně opírá o omlácené zdi Brooklynu. Naproti se skví polorozpadlý krám s ojetými a zavšivenými hadry – seventh hand. Zatažené posprejované rolety a přičmoudlí chodci. Oblíbeným sportem zdejších drsných typů prý je ukrást auto a nabourat policejní vůz. Airbagy policajtům znemožní pronásledovat prchajícího sportovce.\nUžíváme si chronické dopravní zácpy a pak se silueta New Yorku pomalu ztrácí v zadním okně. Letiště Newark a přístav s gigantickými parníky. Krajina je široko daleko zprasená průmyslem. Pseudogotická katedrála mezi dálnicemi, kouřící tovární silueta, zadrátovaný horizont, betonová romantika. Už druhý den masově trpíme bolestí hlavy. Pohybujeme se v prostoru a čase.\nPhiladelphia. Hrajeme jako předkapela legendárního ska bandu The Selecter z Británie. Stl zvriat. Očekáváme sál velikosti Lucerny, ale Nick's je jen malý klub tak pro 150 lidí. Přišlo jich však jen pár desítek. Barman nemá nos a chová se jak lampasák. Hrajeme 40 minut, jsme ve formě a lidi jsou skvělí. Sál se však neplní. Po nás nastupují Skeletons z Californie, dobře zahrané, ale trochu nuda. Lidi reagují vlažněji a někteří dokonce odcházejí. The Selecter mají v obličeji leccos zapsáno, dokonalý nářez, perfektní sehranost, zvuk lepší než z nahrávek, které známe. Černá zpěvačka skvěle frázuje, jede to. Klávesák hraje v uniformě Bundeswehru. Hity Three minutes hero a James Bond, škoda, že pro pár lidí. Ani se nepřidává, lidi se vytrácejí. Tlacháme se zbylými, třeba s krásnou holkou, která nás zná proto, že jí kdysi její boyfriend napsal dopis z Prahy na druhou stranu našeho plakátu. Nebo s dvěma holkama z Plzně, které si tady koupily auto a brousej po Státech. Nebo s novinářkou z Time, která o naší cestě píše článek.\nWashington. Do postelí se potácejí jen naše shrbené stíny. Po měsíci opět v domě z červeného pískovce.\nZapisovatel tohle z malého černého zápisníku diktuje Sirupčíkovi do počítače, oba se mírně hrbí. Za okny doznívá léto. Hatíček ofocuje těch 15 článků o nás, které jsme zachytili, aby měl co ukázat vnoučatům (jednou). 8 000 mil se na nás moc nepodepsalo, až na to, že tady v pokoji nadskakujem na židlích a tiše vrčíme.\nRadujeme se. Právě vyšel pochvalný článek ve Washington Post, šestnáctý. Citace z textů a takové ty řeči o kořenech naší hudby. Kořeni naší hudby. Voláme na číslo, kde má znít ukázka z naší desky a ve sluchátku chrastí Máma.\nNa zahradě leze elektrikář po sloupu a Arnošt pod ním hraje na banjo. Bavíme se pětistránkovým dopisem od choromyslného fanouška z Texasu, který nám radí, jak prorazit. Například ať zpíváme ve východoevropských krojích.\nZase turismus, Capitol, muzea, z nichž to o americké historii je hloupounké a neuvěřitelně špatné (i když vystřihovánka prezidenta Clintona s rodinou ve spodním prádle s možností různě kompletovat oblečky se nám moc líbila) a to s moderním uměním je naopak zajímavé.\nBlack Cat. Poslední koncert turné. Velký sál. Skvělá večeře v šatně a spousta občerstvení. Předkapela docela dobrá, zatím se zaplnil sál – 300 lidí!! Vrháme se na pódium jako ukrajinský partyzán po cigaretě, čas se tříští ve splašeném rytmu, koupeme se v přílivu potu, snažíme se do několika desítek minut nahustit celé naše nedomrlé životy, chemlonové dětství, pokoutní pubertu, nevýrazný střední věk a infantilní stáří. Tóma se propasíroval vnitřkem sága, Honza svírá místo paliček kyje a zarůstá srstí, Petr rve struny supím pařátem, Láďovi se basa v rukou mění v obrovského rozžhaveného mrožího samce, Jana chrlí čtyřmetrové plameny z hrtanu a Arnošt trestá klávesy se šklebem sodomizovaného mnicha.\n"Nevěřte nikomu, kdo má dvě nosní dírky." Lidem se prodlužují ruce, těla pravidelně překonávají gravitaci, která je drží na podlaze, mhouří oči a prudkým opakovaným přibližováním dlaní k sobě vydávají krátké suché štěkavé zvuky.\nVálíme se po vavřín, rochníme z triumf, těšíme z úspěch.\nKončí naše bizarní šňůra a tudíž i narcistní deník. Čeká nás rodný Bangkok. Nemůžem uvěřit, že tohle je Amerika. Nikdy nepodceňujte jogurt!!!\nWashington, DC, 29. září 1996\nNa webu je právě 10 návštěvníků.


Avast, Kaspersky, McAfee a Tren Micro uspěly v testu | RMOL.CZ - Web denní potřeby ICT resellera\nNezávislá organizace NSS Labs zveřejnila výsledky testu, ve kterém v srpnu porovnávala schopnost třinácti bezpečnostních produktů s cílem zjistit, jak dobře jsou schopny odrazit útoky na systémy.\nZarážející jsou výsledky zejména u HTTPS protokolu, dnes hojně používaného. Někteří výrobci v této oblasti neposkytují ochrany žádné nebo jen omezené. Značky Avast, Kaspersky, McAfee a Tren Micro uspěly na 100 % ve všech testech.\nShrnutí výsledku testování:\nUživatelé, kteří se opozdí s patchováním operačního systému nebo jiných komponent se vystavují zvýšenému riziku ohrožení.\nPouze 4 z 13 produktů zablokovaly všechny útoky, prevence proti expoitu zůstává výzvou pro většinu výrobců.\nVíce než polovina produktů nedokázala ochránit koncové stanice před útoky prostřednictvím HTTPS přesto, že tyto útoky byly blokovány při komunikaci přes HTTP protokol, což je závažný nedostatek pro klientské AV/HIPS (host intrusion protection systems).\nVe firemních prostředích, kde je aplikována BOYD politika se zpožděná instalace patchů na klientských zařízeních promítá do bezpečnosti celé podnikové sítě.\nNSS Labs vědci nejsou jediní, kteří testují bezpečnostní produkty - zločinecké organizace mají také sofistikované testovací procesy s cílem určit, který produkt rozpozná jaký malware a jak je možno ochranu obcházet.\nPrvní test zjišťoval, které antivirové produkty by mohly zablokovat zneužití dvou současných vysoce rizikových zranitelností a určit, v jaké fázi je antivir schopen zastavil útok. Zablokoval antivir exploit od zaktivování zranitelnosti nebo byl prostě obsah exploitem doručen? Avast, AVG, Avira, Eset, Kaspersky, McAfee, Norton a Trend Micro blokovaly oba útoky proti CVE-2012-1889.\nTestování probíhalo na těchto produktech:\nTrend Micro Titanium + Internet Security\nDetailní výsledky dalších testů najdete zde.\nComguard, Avast, AVG, Eset, Kaspersky, Trend Micro\nComguard distributorem Brocade\n21. 6. 2013. (redaktor: Richard Voigts, zdroj: Comguard)\nDistributor Comguard zahájil spolupráci s Brocade Communications na dodávku zařízení pro sítě LAN a představuje na českém a slovenském trhu strategii pro datová centra pro propojování fyzických a virtuálních infrastruktur. Brocade přišel se strategií „On-Demand Data Center“ pro škálovatelnou a automatizovanou síťovou architekturu a podporuje technologii OpenFlow. Čtěte více\nComguard získal nového investora OnyxCapital\n6. 5. 2013. (redaktor: Petra Piscová, zdroj: Comguard)\nComguard oznámil vstup nového finančního investora, private equity společnosti OnyxCapital, specializující se na investice do malých a středních firem. Čtěte více\nComguard: McAfee Cloud Identity Manager a One Time Password\n20. 2. 2013. (redaktor: Petra Piscová, zdroj: Comguard)\nComguard uvedl na trh nové řešení v oblasti zabezpečení a řízení přístupu, McAfee Cloud Identity Manager a McAfee One Time Password. Čtěte více


Komunistka Vostrá si z nich utahuje: Logika ustupuje do pozadí, jejich bárka je patrně děravá a pluje podivnými vlnami - Pražský patriot\nKomunistka Vostrá si z nich utahuje: Logika ustupuje do pozadí, jejich bárka je patrně děravá a pluje podivnými vlnami\n20. prosince 2018 21:22\n„Logika v případě dalšího projednávání EET a Pirátů ustupuje do pozadí. V první fázi souhlasili, při dnešním jednání však Piráti svou bárku obrátili směrem zcela opačným. Jejich názory doznaly značných kotrmelců. Obstrukce, které používají, jen zdržují konstruktivní a pragmatická jednání. Jejich bárka je patrně děravá a pluje podivnými vlnami."\nReakce Miloslavy Vostré, poslankyně a předsedkyně Rozpočtového výboru Poslanecké sněmovny Parlamentu ČR, k dalšímu projednávání EET a k Pirátům


Když v "Liďáku" řinčí zbraně, Škromach zůstává v klidu | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Zprávy » Když v "Liďáku" řinčí zbraně, Škromach zůstává v klidu\nSociální demokracie po odchodu Jiřího Paroubka z čela strany ztratila svou železnou disciplínu a už nevystupuje jako jeden muž. To již dávno není tajemství. Stejně tak, že na jedné straně stojí úřadující místopředseda Bohuslav Sobotka, podporovaný vlivným Davidem Rathem, na druhé straně místopředseda Michal Hašek, který má v zádech dalšího místopředsedu Milana Urbana. Záhadou však je na čí stranu se přidá oblíbený místopředseda Zdeněk Škromach.\nStínový ministr práce a sociálních věcí je u členů ČSSD ve velké oblibě. Dokáže s každým vyjít, stále se usmívá a působí dojmem bodrého Moraváka, kterým skutečně je. Škromach je velice aktivní, jeho kritika vládní politiky nepostrádá pádné argumenty, své politické soupeře neuráží, nenadává jim.\nNení pochyb o tom, že inteligentní Škromach má situaci ve straně dokonale zmapovanou. „Mám obavu, že pod vlivem povolebních emocí může nastat velmi silný vnitrostranický zápas. Zdá se, že ten proces už započal," řekl už začátkem června. Jakýkoliv náznak sympatie k jedné či druhé straně však nelze zaznamenat.\n„Je předčasné o tom hovořit," odpověděl Škromach na dotaz ParlamentníchListů.cz, kdo by se mu víc líbil v čele strany. „Do sjezdu zbývá mnoho času, teď se musíme soustředit na podzimní volby. Jejich výsledek pak může ovlivnit rozhodování o tom, kdo by se měl stát předsedou," prohlásil vyhýbavě Škromach.\nByl vždy loajální\n„Já názor pana Škromacha neznám, musíte se zeptat jeho," sdělil David Rath. A naprosto stejně odpovídali i další. Zdá se, že svůj názor si Zdeněk Škromach nechává pro sebe. To nakonec potvrdil jeden z politiků ČSSD, který nechtěl být jmenován. „Zdeněk Škromach se od roku 1996 pohybuje ve vysoké politice. Byl loajální k Zemanovi, Špidlovi, Grossovi i Paroubkovi. On chce být s každým zadobře. Podle mého názoru nikoho výrazně nepodpoří. I když je pravda, že tentokrát je situace v ČSSD trochu jiná než v minulosti. Pravdou zůstává, že Zdeňkův vliv ve straně je veliký a i mezi lidmi je oblíbený," sdělil politik.\nŠkromach: Klaus má dovolenou každý den, tomu se to mluví


Nadace OKD oslavila 25. ledna 10 let svého působení - Sociální služby - vozíčkář a informace: Magazín Vozka - o životě a pro život na vozíku - časopis\n29. ledna 2018, 17.57 | Karviná (Karolína Preisingerová), (dz)\nV letošním roce čeká nadaci vstup do nového desetiletí. Je zkušenější a stala se pro mnoho organizací významným finančním partnerem nejen v kraji.\n„Nastartovali jsme spoustu myšlenek, které si nyní žijí už vlastním živostem. Neziskové organizace nám dávají důvod, aby nadace stále zachovala svůj cíl,“ sdělila Karolína Preisingerová, ředitelka Nadace OKD.\nNadaci OKD založila firma OKD, a.s., společnost s dlouholetou tradicí a silnou vazbou na region. Chtěla přinést novou perspektivu a především světové standardy obvyklé v mezinárodním podnikatelském prostředí. Od nadace očekávala, že prostředky získané od jednotlivých dárců svědomitě, systematicky a nanejvýš transparentně rozdělí ve prospěch těch nejlepších projektů a mezi ty, kteří to nejvíc potřebují. Tento cíl nadace stále plní a neupustí od něj ani v budoucnu.\n„Při organizování celého výročí jsme vycházeli z podstaty celé nadace a tou je vzájemná spolupráce a téměř rodinné vztahy s námi podpořenými organizacemi. Cílem je tedy nejen oslavit 10 let, ale předně poděkovat všem, bez kterých by dnes nadace nebyla tím čím je,“ řekla administrátorka programu Kateřina Tůmová Blablová.\nKontakt na Nadaci OKD:\nPoslat článek\tDiskuse (0)\tTisk\tAutor: Admin Klient\tPřečteno: 599x


Nikonblog.cz > Roztomilá krakatice v novém časopisu FOTO č. 31\n„Pravděpodobně nejrozšířenějším a nejnebezpečnějším zvířetem, na které městský člověk narazí, je zvíře fotografované. Jeho čeleď zvaná ‚roztomilí‘ žije převážně na sociálních sítích, kde žere nekontrolovatelné množství lajků“, píše ve svém úvodním textu k tématu Martina Grmolenská, které věnujeme Zvířatům ve fotografii a jehož hlavní hvězdou je Johan Simen, autor roztomilé krakatice na titulní straně časopisu FOTO č. 31.\nZvířátka na fotografii najdete také v oceněném souboru Radka Kalhouse, kterého vám představíme v rámci profilu anebo na snímku Filipa Jandourka, který se ocitl na předměstí Dháky zvaném Ashulia, jedné z nejznečistěnějších průmyslových lokalit v Bangladéši.\nŠpičkovou reportážní fotografii nového vydání zastupuje Antonín Kratochvíl a jeho největší gangster, jakého kdy Amerika poznala. Muž, který na obchodu s heroinem vydělával milion dolarů denně. Víme to jen díky fotografiím Antonína Kratochvíla, který jej pomohl objevit. Příběh muže podsvětí, kterého Kratochvíl zachytil na svých fotografiích, nadchl režiséra Ridleyho Scotta natolik, že o něm později natočil oscarový film.\nMezi vzácné hosty čísla můžeme zařadit také fotografa Krzysztofa Gierałtowského, který patří k pamětníkům druhé světové války a Varšavského povstání, pamatuje si detailně i to, jak vznikaly jeho portréty slavných osobností, a i s odstupem několika desítek let umí příběhy za nimi se zaujetím, krásně a barvitě vylíčit. Jeho zvučný hlas se nesl chodbou Moravské galerie, kde se stále vitální Krysztof Gierałtowski zastavil na své cestě do Bratislavy.\nA ještě jedna poznámka na závěr — skvělý text Martiny Grmolenské k tématu Zvíře ve fotografii, si přečtěte až poté, co si osaháte doprovodný obrazový materiál. Obsahuje spoilery.


Konkurence bank - Euro.cz\n04. listopadu 2008, 16:14 - Miroslav Seidl\n04. listopadu 2008, 16:14\nPoštovní spořitelny se dnes profilují jako plnohodnotné bankovní ústavy\nPoštovní bankovnictví je disciplína, které se ve světě věnuje mnoho bank nebo samotných pošt. Jde o druh bankovnictví, jehož základ tvoří maximální dostupnost a produkty pro širokou veřejnost. Na některých místech světa přitom poštovní banky představují jedinou možnost, jak spravovat finance, získat úvěr nebo převádět peníze. Na stejných principech jako nejlepší světové poštovní banky jsme se rozhodli vybudovat poštovní spořitelnu i u nás.\nProdej bankovních produktů prostřednictvím poštovní sítě má ve světě dlouhou tradici. Například Evropané považují korespondenční bankovnictví za plnohodnotný způsob distribuce bankovních služeb. Poštovní spořitelny dnes lze nalézt v takových rozdílných zemích a ekonomikách, jako jsou Norsko, Itálie, Belgie či Německo. Služby poštovního bankovnictví se však neomezují jen na Evropu. Lze je objevit na všech kontinentech. Poštovní banky například umožňují „bankovat“ i indiánům v brazilských pralesích, obyvatelům Keni nebo Arménie. Z porovnání jejich dosavadního vývoje vyplývá, že všechny poštovní banky spojují obdobné věci, z nichž se odvozuje jejich nezanedbatelný obchodní úspěch. Poštovní spořitelny se svou nabídkou zaměřují primárně na retailový trh, tedy na drobnou klientelu včetně menších a středních podnikatelů. Systematicky se snaží hledat skulinky na trhu a oslovovat cílové skupiny, které velké banky často opomíjejí. A charakterem služeb doplňují bankovní trh. Oproti běžné bankovní síti však mají několik významných odlišností, především v distribuční síti.\nPoštovní spořitelny se snaží profilovat jako spolehlivé, důvěryhodné a zejména přátelské instituce. To byla správná cesta k oslovení klientely, na kterou se velké banky zpočátku vůbec nezaměřovaly. Začínající drobný živnostník byl pro ně především rizikovým subjektem, který neměl dost vlastních prostředků jako rezervu pro podnikání a ani další majetek k ručení za půjčky. Živnostníci proto dlouhou dobu chodili pro úvěry do bank zcela zbytečně. Navíc samotná povaha živnostníků jim často kvůli uniformitě a neosobnímu přístupu bránila vstoupit do odosobněného světa velkých bankovních korporací.\nOproti tomu cesta na poštu pro ně byla naprosto běžná a přirozená. Stačilo navodit přátelskou a méně formální atmosféru a dodat specifickou nabídku služeb. Tímto způsobem začaly vznikat produkty šité na míru drobným podnikatelům, specifickým profesím, studentům, důchodcům i tělesně postiženým. A to byl okamžik, kdy se poštovní spořitelny začaly stávat nepříjemnou konkurencí bankovnictví.\nVíc než běžná banka\nPoštovní spořitelny se dnes profilují jako plnohodnotné bankovní ústavy, které jsou úzce propojené s poštovním odvětvím. Podařilo se jim vybudovat kvalitní a přátelskou značku, která klientům nabízí portfolio běžných bankovních služeb, obohacených o významnou přidanou hodnotu. Tou je především rozsáhlá distribuční síť rozšířená o pobočky pošt, což dramaticky zvyšuje dostupnost služeb. Klienti proto mohou řešit své záležitosti i ve večerních hodinách a především o víkendu. To je standard, které běžné bankovní ústavy zpravidla nemohou zajistit. Díky napojení na poštovní pobočky navíc lze na jednom místě vyřídit i záležitosti, které s bankovními službami bezprostředně nesouvisejí. Poštovní spořitelny navíc běžně vysílají obchodní zástupce do terénu – přímo za klienty, kteří si většinu produktů mohou sjednat, aniž by opustili pohodlí domova nebo kanceláře.\nDalším společným rysem poštovních spořitelen v Evropě je snaha konkurovat inovačním přístupem a především cenami. Body navíc získávají za výhodné úrokové sazby na spořicích účtech a oproti tradičním bankám si ani neúčtují mnoho poplatků. Rychlý rozvoj on-linových služeb v poslední době pak znamená, že poštovní spořitelny definitivně přestaly být doplňkem bankovnictví a ve věku moderních technologií se stávají lídrem bankovního trhu.\nA jejich zákazníci to vědí. Němečtí klienti charakterizují svou poštovní spořitelnu jako důvěryhodnou a moderní instituci, která nabízí široké spektrum finančních produktů. Italové pro změnu oceňují zejména inovace a jako výhodu zmiňují konkurenceschopné ceny.\nTo je směr, kterým se ubírá i Poštovní spořitelna. Během relativně krátké doby se jí podařilo z doplňkových služeb na poštovních přepážkách vyrůst do plnohodnotné bankovní společnosti, která je schopná nabízet plné spektrum bankovních, pojišťovacích i investičních služeb, ať už vlastních či v rámci partnerské sítě Poštovní spořitelny. Intenzivně se snaží najít skuliny i díry na českém trhu a maximálně je pokrýt. Ať už jde o zaměření na mladou klientelu a respektování faktu, že od své banky očekávají víc než jen běžný servis, nebo vnímání potřeb zcela specifických cílových skupin. Poštovní spořitelna chce v tomto ohledu být průkopníkem na českém trhu. Jako první banka v ČR před nedávnem otevřela pobočku s vietnamsky hovořícím poradcem, zřídila cenově výhodný účet pro hendikepované nebo seniory a spolu s mateřskou ČSOB založila novou bankovní službu cashback.\nJednou z priorit Poštovní spořitelny je otevřený a férový vztah s klienty. Proto se přihlásila ke Kodexu chování mezi bankami a klienty. Ten klade důraz na přesné vymezení práv klienta. A upravuje vztahy mezi bankou a retailovým klientem vydané v roce 2005 Českou bankovní asociací. Proto má také pro své klienty k dispozici nezávislého ombudsmana, aby hájil jejich oprávněné zájmy a dbal na poskytování kvalitních bankovních služeb.\nPoštovní spořitelna si jako bankovní ústav uvědomuje svou společenskou a sociální odpovědnost, a proto se v posledních letech stala významným partnerem vědeckých a kulturních projektů. Podporovala například komerčně i umělecky zajímavé filmy, jako jsou Vratné lahve, Pusinky či Tobruk, jež přispívají k dobrému jménu české kinematografie ve světě. Hlavními aktivitami udržitelného rozvoje jsou potom projekty, které cíleně vytvářejí pracovní prostor pro zdravotně či sociálně znevýhodněné osoby. Tuto koncepci dokládá spojení s Družstvem invalidů Ergotep, které pro Poštovní spořitelnu zajišťuje výrobu a distribuci marketingových materiálů a v nově vytvořeném administrativním centru zpracovává některé bankovní operace.\nSrovnání evropských poštovních spořitelen přichází v době, kdy pracujeme na formulování nové vize Poštovní spořitelny. Rádi bychom využili příležitostí, které nabízejí technologické možnosti, doba komunikační revoluce a zásadně se měnící životní styl všech generací. Poštovní spořitelna by těchto momentů měla dokázat využít a stát se samozřejmou a často i nepostřehnutelnou součástí všedního života svých klientů i neklientů. Jedním z prvních příkladů tohoto směřování je PaySec, nedávno představený systém pro mikroplatby na internetu. Poštovní spořitelna se také chystá jako vůbec první banka v ČR spustit TV Banku. Další činy budou následovat, protože Poštovní spořitelna chce být vnímaná jako banka, pro niž jsou inovace na prvním místě.\nPoštovní spořitelny vycházely z tradiční poštovní sítě.\nVytvořily novou a moderní značku, která odpovídá standardním bankovním službám.\nVe svých počátcích oslovovaly skupiny, které banky opomíjely.\nNavíc začaly nabízet produkty šité na míru drobným podnikatelům, specifickým profesím, studujícím nebo tělesně postiženým.\nVybudovaly kvalitní a přátelskou značku, která klientům nabízí portfolio běžných bankovních služeb, obohacených o určitou přidanou hodnotu.\nNa trhu se postupně objevila silná bankovní značka, která dokázala klienty oslovit konkurenceschopnými cenami a výhodnými úrokovými sazbami.\nOproti velkým bankám si poštovní spořitelny neúčtují mnoho poplatků.


Jak vařit bramborovou kaši v mléce\nPšeničná kaše: přínosy a škody\nJak si vybrat pšeničné krupice v obchodě?\nJak vařit pšeničnou kaši s mlékem?\nPšeničná obilovina na mléce v multi-sporáku\nJak vařit pšeničné obiloviny? Stojí to za to namočit? Odpovědi na tyto a další otázky jsou zajímavé pro mnoho lidí, kteří se rozhodnou přidat toto jídlo do své stravy. Pšeničná kaše je připravena na základě pšeničných obilovin. Ve skutečnosti je to tvrdá pšenice, zpracovaná zvláštním způsobem. Je užitečný při řadě onemocnění a přispívá k normálnímu trávení.\nPšeničná obilovina: přínosy a škody\nJedná se o starou krupici, o níž se lze zmínit v Bibli. Nicméně zajímavé vlastnosti a chuť tohoto produktu století starého výběru jsou zajímavé.Jsou způsobeny chemickým složením pšenice:\nVysoký obsah vitamínů B, který pomáhá normalizovat činnost nervového systému, imunitu. Významně zlepšuje proces metabolismu a metabolismu. Krupice\ntaké obsahují přírodní antioxidanty. Zejména se uvolňují vitamín E a kyselina askorbová, které pomáhají chránit tělo před volnými radikály.\nU pšenice je mnoho užitečných stopových prvků: vápník, hořčík, draslík, fosfor a mnoho dalších.\nTato kaše je výživná a proto se doporučuje používat jako snídani. Jedna část pokrmu vám umožní vytvořit pocit plnosti po dlouhou dobu. Současně je tento produkt poměrně snadno strávitelný.Tento proces však není tak rychlý, jak by se na první pohled mohl zdát. Je nasycený "pravidelnými" sacharidy, což výrazně snižuje glykemický index takového kaše. To zase dělá pšeničné obiloviny skvělý produkt pro ty, kteří trpí cukrovkou.\nČím větší jsou drcené zrna, tím více živin, které ušetří.\nPoužití pšeničné kaše ráno se doporučuje nejen dospělým. Pšeničná obilovina s mlékem je také užitečná pro děti. V některých případech je předepsáno posílení těla, oslabené na pozadí nemoci. S jeho pomocí můžete rychle získat sílu a energii, což je také důležité při intenzivních fyzických aktivitách.\nPřečtěte si také: Letní jídlo pro každou chuť - cukrárna\nJe důležité si uvědomit, že pouze čerstvé zrní jsou vhodné pro vaření kaše. Produkt musí mít trvanlivost nepřesahující 14 měsíců.Je žádoucí, aby krupice nebyla starší než šest měsíců.Pozornost by měla být věnována tomu, zda se zrna drží dohromady.\nNejméně dobré v obilí, které nevyžaduje vaření.Produkt je vločka určená pro okamžité vaření.\nPokud chcete použít pšeničné obiloviny k nasycení těla hodnotnými látkami, měli byste je odmítnout. Vyberte si největší zrna - jsou nejužitečnější.\nPšeničná krůta z jarní pšenice jsou obzvláště užitečná, ale nelze je nalézt vždy v regálech. Pokud kupujete obiloviny na podzim, měli byste upřednostnit zimní pšenici. Na rozdíl od staré plodiny má vyšší hodnotu pro zdraví.\nK přípravě tak jednoduchého, ale zároveň chutného a zdravého jídla je zapotřebí minimální množství ingrediencí.Jmenovitě: pšeničné krupice\n- jedna sklenice;Cukr\n- podle chuti;Mléko\n- jeden a půl šálků;\nvoda - jeden a pol poháry;\nPřečtěte si také: Možné chutě pro občerstvení z rajčat a lilek\nNyní se podívejme blíže na to, jak vařit obilné pšenice s mlékem.\nVroucí vodu, přidejte do ní sůl a cukr.\nPšeničnou kaši nalijte do vody. Dejte ho do ohně.Doba vaření je asi 5 minut.\nDo mléka přidejte mléko a přivede se k varu.\nJak vařit pšeničnou kaši s mlékem? Jakmile přidáte všechny přísady do kaše, měli byste vařit na nízké teplotě až do úplného vaření.Předpokládaný čas je 15 minut.\nNyní víte, jak vařit pšeničnou kaši. Chcete-li zlepšit chuť kaše, je třeba nechat trvat na tom. Mělo by však být poznamenáno, že by se nemělo doručovat příliš chladno, protože ztrácí příjemnou konzistenci. Do něj můžete přidat olej, stejně jako ovoce, bobule nebo sušené ovoce. Pokud je nádoba připravena k dietním účelům, můžete tyto ingredience nahradit zeleninou.\nPšeničná obilovina s mlékem v multi-sporáku\nPokud chcete vychutnat chuť pšeničných obilovin, pak je zcela možné použít multi-sporák. Tento recept je jednoduchý.Podívejme se podrobněji na to, jak se pšeničná kaše připravuje tímto způsobem.\nK tomu je třeba připravit následující seznam komponent:\npšeničná obilovina - jedna šálka;Mléko\n- 550 ml;\ndalší přísady - sušené ovoce, bobule, med, ovoce nebo ořechy.\nPšeničná obilovina je nepostradatelným zdrojem důležitých vitaminů skupiny B, E. Obsahuje také vitamín E, který podporuje regeneraci pokožky a pomáhá udržet mládí.\nTento produkt je nasycený kyselinou listovou, který je nezbytný pro všechny, kteří plánují těhotenství.Pšeničná kaše je také místem, které posiluje imunitní systém. Tím, že přinesete takový produkt do vaší stravy, můžete ochránit své tělo v zimě před chladem.\nPřečtěte si také: Studie o metodách sklízení petrželky a jejich uchování čerstvých pro zimní období\nTakže pro přípravu kaše z pšeničné obiloviny je potřeba provést následující jednoduché kroky:\nMyš umyté obiloviny umyjeme v pomalém sporáku.\nPřidejte, chcete-li ochutnat sůl, olej, cukr.\nNaplňte kaši mlékem a zavřete víko.\nZvolte režim "Kashi" v závislosti na konkrétním modelu spotřebiče.\nČekání na ukončení procesu vaření, ale neotevírejte víko po dobu nejméně 10 minut.\nPřidejte hotový výrobek na desky a ozdobte je dalšími součástmi: bobule, ořechy.\nNežádoucí účinky při konzumaci pšeničných obilovin jsou individuální.Poškození závisí na frekvenci užívání přípravku, konkrétním způsobu přípravy. Toto jídlo se nedoporučuje v následujících případech: Obnova\npo těžkých operacích;Gastritida\n, zvláště pokud je kyselost výrazně snížena;Nesnášenlivost\nLidé, kteří mají nadváhu nebo mají tendenci zahrnovat pouze dietní jídla ve své stravě, by neměli jíst pšeničnou obilovinu s máslem nebo cukrem. Pokud dojde k individuální intoleranci laktózy, pak v procesu vaření by mělo být také mléko vyloučeno z receptu.


Nalezeno 67254 pracovních pozic.\nExpedient, distribuční pracovník - Klíčany, Středočeský kraj\n2022-03-04 - LeMi e-shop s.r.o. - www.easy-prace.cz\nVhodné pro Absolventy (minimálně Vyučení vzdělání). Směnnost Turnusové služby Pracovní období od 1.4.2022 (19000 - 25000 Kč)\n2022-01-29 - STAVÍME REKONSTRUUJEME s.r.o. - www.easy-prace.cz\nPopis pracovní nabídky Místo pracoviště: ~ U Expertu 131, 250 69 Klíčany Prvotní kontakt: ~ e-mail: použijte odpovědní formulář Vhodné pro Cizince. Směnnost Dvousměnný provoz Pracovní období od 23.12.2020 (25000 - 30000 Kč)\n2022-01-27 - Ondřej Bačina - www.easy-prace.cz\nVhodné pro Cizince. Směnnost Pružná pracovní doba Pracovní období od 21.1.2022 (17000 - 18000 Kč)\n2022-01-29 - Ondřej Bačina - www.easy-prace.cz\nVhodné pro Cizince. Směnnost Pružná pracovní doba Pracovní období od 1.1.2022 do 30.6.2022 (17000 - 18000 Kč)\n2022-03-15 - Ondřej Bačina - www.easy-prace.cz\nVhodné pro Cizince. Směnnost Pružná pracovní doba Pracovní období od 1.5.2022 do 31.10.2022 (17000 - 18000 Kč)\nPopis pracovní nabídky Místo pracoviště: ~ U Expertu 131, Klíčany Prvotní kontakt: ~ tel.: použijte odpovědní formulář Zaměstnanecké výhody: ~ stravenky Vhodné pro Cizince. Směnnost Jednosměnný provoz Pracovní období od 10.10... (20000 Kč)\n2022-02-19 - STAVÍME REKONSTRUUJEME s.r.o. - www.easy-prace.cz


Sestry šly hned po očkování zpět za pacienty, na odpočinek nebyl čas - regiony.impuls.cz\nSestry šly hned po očkování zpět za pacienty, na odpočinek nebyl čas\n4. ledna 2021 13:02\nRáno začalo očkování zdravotníků, záchranářů, hasičů a policistů Karlovarského kraje. Ve třech očkovacích centrech karlovarské, sokolovské a chebské nemocnice se nechali mezi prvními vakcinovat zdravotní sestry a lékaři, kteří se starají o covidové pacienty.\n„Nepřemýšlel jsem ani vteřinu, očkování je jediná šance jak si poradit s pandemií. Obával jsem se zároveň vlastního výpadku v případě, že bych onemocněl nebo šel do karantény,“ vysvětlil vedoucí lékař intenzivní péče karlovarské nemocnice Robert Janda, proč se nechal očkovat mezi prvními.\n„V případě, že onemocní lékař nebo sestra, pro zbytek personálu to znamená dramatické navýšení práce,“ dodal.\nSpolečně s ním se nechalo v karlovarské nemocnici během první hodiny naočkovat i několik zdravotních sester z jeho týmu. Některé šly hned zpátky na covidové oddělení.\n„Rozhodně by bylo lepší, aby si šly sestřičky po očkování domů lehnout, ale teď není, kdo by je nahradil,“ sdělil lékař.\nOddělení intenzivní péče karlovarské nemocnice se zaplňuje podle Roberta Jandy v posledních dnech ještě rychleji než během vrcholící druhé koronavirové vlny loni v říjnu.\n„Tehdy jsme přijímali jednoho pacienta za dva dny, teď jsme oddělení zaplnili téměř na sto procent za pouhých pět dní,“ upozornil lékař.\nPodle předsedkyně představenstva Karlovarské krajské nemocnice Jitky Samákové je právě očkování jediné východisko z krize.\n„Momentálně je stav naší intenzivní péče před kolapsem, situace je v tuto chvíli nejhorší v nemocnici v Chebu. Rozšířit počet lůžek problém není, limitující se nedostatek personálu,“ upozornila Samáková.\nAkutně jsou podle ní opět zapotřebí v nemocnicích medici a studenti zdravotnických škol. „Hejtmani všech krajů o tom teď jednají s Ústředním krizovým štábem,“ dodala.\nIndex rizika v protiepidemickém systému PES v Karlovarském kraji stoupl na hodnotu 96 bodů. Nejhorší situace je nyní na Chebsku, kde za posledních sedm dní přibylo 630 lidí s koronavirovou nákazou, v přepočtu na 100 tisíc obyvatel je to 688 nakažených. Index rizika se tam čtvrtým dnem drží na nejvyšší hodnotě 100 bodů.\nOd února vakcíny i pro seniory\nO vakcínu je mezi zdravotníky velký zájem, očkovat se jich chce nechat podle Jitky Samákové až osm z deseti. Karlovarská nemocnice zatím dostala první dávku vakcíny, tedy jedno plato se 195 ampulemi. Z každé lze použít až šest očkovacích dávek. První zásilka by tak měla vystačit na očkování zhruba tisícovky lidí.\nDalší dávky by měly dostat nemocnice v kraji ve čtvrtek, během ledna se pak očekávají ještě další tři závozy. Nemocnice chtějí očkovat zhruba 100 lidí denně.\n„Prioritní je pro nás zajistit akutní zdravotní péči v nemocnicích, ale také v zařízeních následné péče a v domovech pro seniory. Proto budeme v první fázi očkovat i zájemce z těchto profesí. Platí to i pro praktické lékaře a ambulantní specialisty,“ dodal Josef März, uvolněný zastupitel Karlovarského kraje pro oblast zdravotnictví.\nZahájení dobrovolného a bezplatného očkování zájemců z řad veřejnosti se předpokládá s největší pravděpodobností od února 2021.


Do Širáku bude možné jít na film za cenu jednoho piva - Hradecký deník\nDo Širáku bude možné jít na film za cenu jednoho piva\nHradec Králové - Letní kino v krajské metropoli začne promítat 1. června, v pátek promítne filmy za dobrou cenu.\nLetní kino Širák začne promítat od 1. června až do 31. srpna. Pro milovníky biografu mají jeho provozovatelé příjemnou zprávu. Vstupné se zvyšovat nebude. V pátek dokonce bude možné zajít na film za vstupenku v hodnotě ceny jednoho piva.\n„Myslím, že letní kino jde v dnešní době zase do obliby. V loňském roce jsme měli velmi dobrou návštěvnost a doufáme, že tomu tak bude i letos,“ řekla Julia Špalková z Hradecké kulturní a vzdělávací společnosti, která má provoz kina na starosti. Z pokladnice filmových distributorů je připravena pestrá škála kinematografických lahůdek.\nPo celou dobu letní produkce se v kině bude promítat vždy od středy do soboty. Středy a čtvrtky budou patřit převážně napětí a dobrodružství, pátky budou spíše pro hloubavější a náročnější diváky. Na plátně v tento den najdou místo oceněné festivalové snímky. Soboty budou patřit filmům pro ženy a filmovým hitům. Letní kino Širák patří k tradičním záležitostem města. Sledování filmů pod noční oblohou má své kouzlo. Pořadatelé se navíc svým návštěvníkům snaží vyjít vstříc tím, že v případě nepřízně počasí půjčují deštníky a teplé deky. Letos se jeho příznivci mohou těšit na filmy Alois Nebel, Poupata, Čtyři slunce, Vyměřený čas a další.


Diskuse: Požár loděnické fabriky na vinyly zdrží výrobu, ale firma to ustojí - iDNES.cz\nurčitě se to "samovznítilo" od odhozeného vajglu. kuřáci by měli být zaměstnáni snad jen v ocelářském průmyslu, prostě tam, kde nehrozí požár od vajglů..........\nJe generalne reditel GZ!!!! Zase nespravne informace.\nRe: Zdenek Pelc\nZase špatně Jamesi !!! Byl to jeho syn, JUDr. Zdenda Pelc, šéf personálního....\nNo, to je mozne!! Jsem zapomel, ze tam dela i jeho syn!! Dik za opravu.


Průvodce pro turisty se zrakovým postižením - Národní park Šumava\nŠumava pro všechny - Průvodce pro turisty se zrakovým postižením je publikace, díky níž si zrakově postižení lidé mají možnost představit, jak velké území zabírá Národní park Šumava a Chráněná krajinná oblast Šumava a kde se nacházejí jejich nejznámější turistické cíle a vrcholy.\nSeznamuje čtenáře s historií oblasti, přírodou a turistickou nabídkou. Kniha je napsána v Braillově písmu a její přílohou jsou unikátní reliéfní mapy celého území s vyznačenými cíli.\nPrůvodce je výsledkem spolupráce Správy NP a CHKO Šumava (odpovědný redaktor: Lenka Dvořáková) s Národní radou osob se zdravotním postižením (odborný konzultant: Jiří Vencl).\nVelké poděkování patří i panu Davidu Linkovi - výtvarníkovi, grafikovi a autorovi unikátních ilustrací knih pro nevidomé, jehož dílem jsou reliéfní mapy.\nA zejména Knihovně a tiskárně pro nevidomé K. E. Macana v Praze, kde knihu vytiskli a zkompletovali. Tuto příspěvkovou organizaci a knihovnu, kterou zřizuje Ministerstvo kultury České republiky založil nevidomý hudební skladatel Karel Emanuel Macan, po němž je pojmenována.


Capital for you | Prezentace Emitenta | Centrum Dluhopisů - Dluhopisy.cz\nCapital for you, s.r.o.\nEmitentem korporátních dluhopisů je mladá společnost specializující se zejména na realizaci velkých developerských projektů na území Prahy a Středočeského kraje. Za sebou má již mnoho takových úspěšných projektů, které realizuje vždy od počáteční myšlenky, přes následný výběr lokality a stavebně-právní procesy až po finální stavbu.\nTakovým projektem jsou právě "Řadové domy Liblice" ve Středočeském kraji nedaleko Českého Brodu. Zde plánuje společnost Capital for you vystavět dvanáct rodinných domků, včetně inženýrských sítí, které následně rozprodá prostřednictvím realitní společnosti REMAX. Počáteční náklady na výstavbu chce pokrýt právě touto emisí dluhopisů.\nVedle developmentu se Capital for you věnuje také klasické realitní činnosti jako je koupě, prodej a pronájem nemovitostí. Funguje také jako zprostředkovatel s vynikajícím právním servisem, včetně vyřízení veškerých nutných úkonů na úřadech.\nVizualizace projektu Liblice\nDluhopis Capital for you 9/2018 veřejná upsaná prohlédnout prezentaci dluhopisy již nelze objednat\nIČO: 046 34 560\nVýpis z ORpdf54.24 KB


Maďarská centrální banka snížila základní úrokovou sazbu na 3,20 % | Investičníweb.cz\n26. 11. 2013 14:02 | redakce\nMaďarská centrální banka snížila základní úrokovou sazbu na 3,20 %\nMaďarská centrální banka v úterý snížila základní úrokovou sazbu o 0,2 procentního bodu na nové minimum 3,2 %. Banka tím chce podpořit ekonomiku v době, kdy spotřebitelské ceny rostou pomaleji a na světových trzích jsou nadále k dispozici levné peníze.\nSnížení úroků je v souladu s očekáváním většiny analytiků v anketě agentury Reuters. Centrální banka snižuje úroky stabilně od srpna 2012, aby pomohla ekonomice. Od té doby již hlavní sazbu snížila šestnáctkrát. Hlavní úroková sazba se tak z tehdejších sedmi procent snížila o více než polovinu.\nNejnovějším snížením se hlavní sazba dostala do blízkosti tří procent. O této úrovni guvernér banky György Matolcsy v červenci hovořil jako o pravděpodobném dnu v současném cyklu uvolňování měnové politiky.\nSnižování základní sazby a program měnových stimulů ve výši až 2,75 bilionu forintů by mohlo ekonomice pomoci. Maďarsko příští rok na jaře čekají parlamentní volby a lepší stav ekonomiky by byl vítanou zprávou pro premiéra Viktora Orbána.\nMaďarská centrální banka snížila základní úrokovou sazbu na 3,20 % Co se děje Doporučená témata Nejnovější videa Výběr z trhů


Pardubický kraj: Stánek Východních Čech dostal stříbrnou medaili | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Zprávy » Tiskové zprávy » Pardubický kraj: Stánek Východních Čech dostal stříbrnou medaili\n20. 2. 2018 7:34\nKe 100. výročí republiky se letos expozice nesla v duchu prvorepublikové kavárny. Ta zaujala porotou veletrhu natolik, že jí udělila stříbrnou medaili. Na třetím místě skončil krásný stánek z Řecka a za celkového vítěze byla odbornou porotou vybrána prezentace Itálie.\nV Praze byla také vyhlášena anketa s názvem Kraj mého srdce. Tu pravidelně v několika kategoriích vypisuje redakce časopisu Kam po Česku a společnost Incheba Expo Praha.\n„Zdá se, že kategorie „Koně a koňské stezky“ je šitá jako na míru právě pro náš kraj, protože se nám zde už podruhé podařilo získat první místo. I v ostatních kategoriích se ale nemáme za co stydět, protože turistická nabídka Pardubického kraje je opravdu rozmanitá,“ uvedl radní Pardubického kraje zodpovědný za cestovní ruch René Živný.\ncestovní ruch , kraj Pardubický , ocenění , veletrh , TZ


AKU foukač Verdemax SA20 | CreditShop.cz\nAKU příslušenství Verdemax 20V\nDomů › Zahradní technika › AKU technika › AKU program 20V › AKU foukače › AKU foukač Verdemax SA20\nAKU foukač Verdemax SA20\nTyp: AKU technika\nPopis produktu: AKU foukač Verdemax SA20\nRozmanitost zahradního sortimentu Verdemax splňuje veškeré požadavky jak profesionálů tak i hobby uživatelů. V souladu s ochranou životního prostředí nebízí také Verdemax AKU nářadí s novou baterií Samsung 20 V Li-ion. Líbivý design a zaručená spolehlivost činí toto nářadí nepostradatelné pro práci na zahradě. Pro vyšší výkonnost je možné také použít 20 V, 4 Ah baterii k dokoupení.\nKapacita baterie: 2 Ah.\nMaximální plocha: 300 m²\nProud vzduchu: 0 - 150 km/h\nObj. číslo: 4345\nSoučástí balení je nabíječka + baterie Li-ion 20V 2Ah.\nVíce obrázků produktu: AKU foukač Verdemax SA20\nDoporučené příslušenství a běžný spotřební materiál pro: AKU foukač Verdemax SA20\nLi-ion baterie 20V-4 Ah Verdemax 1 990 Kč Kč s DPH\nNabíječka na 2x Li-ion baterii 20 V, Verdemax 890 Kč Kč s DPH


Máš sama sebe vůbec ráda? - Krásná.cz - Holky holkám!\nAbychom se ve svém životě cítili dobře, potřebujeme k tomu jistou dávku sebevědomí. Jak ale rozeznat, jestli jsem či nejsem sebevědomá?\naktualizováno 31.03.2018, 00:09 | 31.03.2018, 00:09 | / krasna.cz/Kateřina Chytra pro skola-pro-zeny.cz\nSe zdravou sebedůvěrou souvisí také zdravá sebeláska. Jedno podporuje druhé a nedají se od sebe oddělit. Máte se skutečně ráda?\nVztah sama k sobě poznáte především tak, když si zanalizujete svůj vnitřní dialog. Jaký je, jaký používáte slovník? Když posloucháte hlas ve své hlavě, říká vám pozitiva či negativa? Nezřídka jsme samy k sobě velmi kritické, častujeme se neslušnými slovy a trestáme se vinou za běžné chyby. Někdy vlastně ani žádný dialog nevedeme a ve shonu běžných dní nevěnujeme sami sobě a svým myšlenkám žádnou pozornost. Pokud je tomu tak, vaše sebeláska se dá rozhodně vylepšit!\nZkuste se bavit sama se sebou, jako s nejlepší kamarádkou. Chvalte se, oslovujte sama sebe co nejpříjemněji a odpouštějte si. Při ranním odchodu do práce nebo do školy se nastartujte pohledem do zrcadla a řekněte si něco hezkého.\nJak se chováte ke svým potřebám?\nKaždá žena má své potřeby a touhy. S příchodem partnera, následně manžela a dětí však své tužby odsouvá na druhou kolej. Vše ostatní je pak na prvním místě a žena se snaží potěšit a uspokojit spíše potřeby svých blízkých. Stává se vám, že pro milovaného uvaříte, avšak pokud jste sama, týden večeříte jen chleba s máslem?\nVe zdravé sebelásce na sebe nezapomínáme! I vedle svých blízkých si proto plňte své představy. Uvařte a načančejte jídlo, povečeřte i sama při svíčce, sama pro sebe se doma oblékněte do hezkého oblečení a staré tepláky nechte ve skříni.\nV neposlední řadě se ptejte sama sebe, jaký vztah máte ke svému tělu. Pohladíte se někdy, nebo jen tvrdě a bez úmoru cvičíte. Snažíte se své tělo neustále vylepšovat, aniž byste respektovaly jeho potřeby odpočinku? Jaké jídlo jaké kvality svému tělu poskytujete? Ke zdravé sebelásce nepatří ani přehnané přejídání, ale ani přehnané cvičení a umělé vylepšování.\nDopřejte svému tělíčku zdravé potraviny, zdravý pohyb, který vás těší. Pohlaďte svá stehna i bříško ve sprše, hýčkejte se a naučte se mít ráda taková, jaká právě teď jste. Lásku, kterou svému tělu projevíte, vám vrátí zpět. Konečně se pak ve svém těle budete cítit dobře.


Blesky olympus levně | Mobilmania zboží\nblesky olympus  •  metz blesky 52 olympus  •  olympus stojanek pro blesky flst 1\nBlesk Olympus FL-900R je vysoce výkonný blesk který má konstrukci odolávající prachu, stříkající vodě a mrazu (do -10°C) a zároveň je kompaktní a lehký. V kombinaci s fotoaparáty a objektivy odolávajícími vlivům počasí řad OM-D a M.ZUIKO PRO si již nebudete muset dělat hlavu s focením v obtížném prostředí. Tento vysoce výkonný špičkový blesk se vyznačuje maximálním směrným číslem (GN) 58. Kombinace obrazového procesoru zabudovaného ve fotoaparátu (TruePic) se synchronizační technologi...\n18 151 Kč Více informací\nNespoutaný, flexibilní a vždy připravený. Fotoaparát Olympus E-M10 Mark IV si užívá každý den stejně jako vy. Spontánní vycházka po městě. Odpoledne v přírodě. Noc ve víru velkoměsta. A váš selfie fotoaparát musí být samozřejmě všude s vámi. Takže můžete naplno prožít každý moment. A sdílet se světem poutavé snímky ve vysoké kvalitě. Nový společník na každý den Malý rozměry ale velký výkonem - kompaktní a lehký Olympus E-M10 Mark IV může být všude s vámi. Přibalte ho do batohu. Hoďte si j...\n20 601 Kč Více informací\nNespoutaný, flexibilní a vždy připravený. Fotoaparát Olympus E-M10 Mark IV si užívá každý den stejně jako vy. Spontánní vycházka po městě. Odpoledne v přírodě. Noc ve víru velkoměsta. A váš selfie fotoaparát musí být samozřejmě všude s vámi. Takže můžete naplno prožít každý moment. A sdílet se světem poutavé snímky ve vysoké kvalitě. Kromě bohaté nabídky příslušenství najdete v balení také objektiv M.Zuiko Digital ED 14-150 mm F4-5.6 . Nový společník na každý den Malý rozměry ale ve...\n27 812 Kč Více informací\nNespoutaný, flexibilní a vždy připravený. Fotoaparát Olympus E-M10 Mark IV si užívá každý den stejně jako vy. Spontánní vycházka po městě. Odpoledne v přírodě. Noc ve víru velkoměsta. A váš selfie fotoaparát musí být samozřejmě všude s vámi. Takže můžete naplno prožít každý moment. A sdílet se světem poutavé snímky ve vysoké kvalitě. Kromě bohaté nabídky příslušenství najdete v balení také objektivy M.Zuiko Digital ED 14-42 mm EZ 1:3.5-5.6 a M.Zuiko Digital ED 40-150mm F4-5.6 R . Nov...\n25 751 Kč Více informací\nNespoutaný, flexibilní a vždy připravený. Fotoaparát Olympus E-M10 Mark IV si užívá každý den stejně jako vy. Spontánní vycházka po městě. Odpoledne v přírodě. Noc ve víru velkoměsta. A váš selfie fotoaparát musí být samozřejmě všude s vámi. Takže můžete naplno prožít každý moment. A sdílet se světem poutavé snímky ve vysoké kvalitě. Kromě bohaté nabídky příslušenství najdete v balení také nejtenčí zoomový „pancake“ objektiv na světě M.Zuiko Digital ED 14-42 mm EZ 1:3.5-5.6 . Objektiv...\n23 177 Kč Více informací\nPocketWizard Plus IV je kompatibilní s většinou Canon, Nikon a Panasonic fotoaparáty a blesky, stejně jako některým Fuji a Olympus zařízením. To umožňuje fotografům fotografovat s nasazeným bleskem v režimu TTL, a mezitím může spouštět dálkový ovladač v manuálním režimu. Perfektní nastavení pro svatební fotografy\nBlesk Metz 64 AF-1 Digital, vrchol mezi blesky Metz, disponuje plně otočným hlavním reflektorem, doplňkovým sekundárním reflektorem, automatickými a TTL zábleskovými režimy, motorickým zoomem a dalšími funkcemi, které zpříjemňují jeho používání a usnadňují dosažení výtečných výsledků. Tak například směrné číslo bylo zvýšeno na hodnotu 64 pro citlivost 100 ISO a 200 mm ohniskovou vzdálenost, což činí z blesku, 64 AF-1 Digital, jednu z nejsilnějších kompaktních zábleskových jednotek na světě. Co ...


Výběr jehličnanů do zahrady z hlediska textury a barevnosti - Magazinzahrada.cz\nZahrada > Rostliny > Stromy > Jehličnany > Výběr jehličnanů do zahrady z hlediska textury a barevnosti\nPro estetický dojem a celkový půvab jehličnanů v zahradě je velmi důležitá jejich textura i barevnost. Jehličnany nabídnou každé zahradě zajímavá zákoutí a pohledy, pokud budeme dobře vybírat podle intenzity jejich vybarvení a s ohledem na barevnost jejich jehlic...\nSouvisející články: Výběr jehličnanů do zahrady z hlediska textury a barevnosti\nBressingham Gardens, Norfolk. Zdroj: archiv redakce\nAbies alba - jedle bílá. Zdroj: archiv redakce\nZahrada jehličnanů zůstane zelená i v zimě. . Zdroj: archiv redakce\nThuja plicata - zerav obrovský. Zdroj: archiv redakce\nZahrada v Hampton Court, design AMENITY TREES & LANDSCAPES. Zdroj: archiv redakce\nAbies nordmanniana - jedle kavkazská. Zdroj: archiv redakce\nJehličnany je vhodné kombinovat s listnatými dřevinami. Zdroj: archiv redakce\nPinus nigra - borovice černá. Zdroj: archiv redakce\nChamaecyparis pisifera - cypřišek hrachonosný. Zdroj: archiv redakce\nSciadopitys verticillata - pajehličník. Zdroj: archiv redakce\nPseudotsuga menziesii - douglaska tisolistá. Zdroj: archiv redakce


Pronájem, Komerční prostory obchodní, 30 m², Karviná-Nové Město Moravskoslezský kraj, Karviná, tř. Osvobození mapa 12 000 Kč (za měsíc)\nVelice rádi Vám zprostředkujeme pronájem obchodních prostor, které se nachází na frekventovaném místě tř. Osvobození, Karviná-Nové Město.\nNyní je v těchto prostorách prodejna Vodafone.\nJedná se o prodejnu, chodbu, sklad, kuchyňku a sociální zařízení.\nPoznámka v ceně plus měsíční zálohy na služby\nČíslo zakázky N80104\nPlocha kanceláří30 m²