Merkel Dvoják, zbraně Olomouc, myslivost, lov, střelba, prodej zbraní Olomouc, ADDA Sentivani,\nKatalog podle produktů > ZBRANĚ > Kulové zbraně > Kulový dvoják, Kozlice > Dvoják MERKEL 140 E cal. 9,3 x 74R , kulovnice\nvýrobce: MERKEL - Suhl Germany\ncena bez DPH: 90 909 CZK\ncena vč. DPH: 110 000,00 CZK\nDvoják Merkel 140 E JAGD\nDvoják, puška se dvěmi kulovými hlavněmi vedle sebe vznikl v 19.století v Africe jako zbraň profesionálních lovců dravé a nebezpečené zvěře. Bylo to pragmatické řešení problému, jak v případě potřeby vystřelit dvě rychlé rány za sebou na krátkou vzdálenost. (v té době se jednalo o převážně o perkusní pušky-předovky) NIKDO od té doby, až do dnešních časů nemůže však očekávat, že by měl JAKÝKOLIV dvoják soustřel z obou hlavní takový, jaký mají dnes rozptyl moderní opakovací nebo samonabíjecí kulovnice. ( např. na 100.m ) Je nutné si uvědomit, že přední spoušť vybavená napínáčkem funguje úplně jinak než zadní spoušť pro druhou hlaveň, protože ta zadní je jako spoušť brokovnice. DVOJÁK je zbraň pro mířenou střelbu z obou hlavní na krátké vzdálenosti, kdy je SOUSTŘEL OBOU hlavní ještě přijatelný pro lovecké účely. (např. 50 -- 70metrů Pro střelbu z jedné hlavně + puškohled je dvoják co do přesnosti srovnatelný s jakoukoli opravdu kvalitní kulovou jednuškou. Dvoják od světově uznávaného výrobce je především ikona a nádherný kus ruční práce velmi zkušených puškařů. Je určený pro dobrý pocit a reprezentaci svého majitele, (jako např.hodinky Rolex) kdy majitel neřeší cenu. Kdo chce krásnou a výjimečnou pušku, pro náročný LOV a potešení, ten si značkový dvoják Merkel-nebo podobný pořídí. Pro současné profesionální lovce nebezpečné zvěře v Africe je i dnes dvoják stále vytouženou, prestižní a vyhledávanou puškou. Ráže opravdového dvojáku začíná od 9,3x74 R a výš. Cokoliv menšího je jen taková parodie na dvoják.\nmodel: M140/E DAmSt+M, ráže: 9,3x74R/9,3x74R , baskule-ocel pulírovaná, zdobená rytinou Arabeska. Dvouspoušť s napínáčkem u přední spouště – ( pravá hlaveň). Muška ze světlovodného materiálu, hledí se třemi světlovodnými vlákny, tento celek umožňuje dokonalé a rychlé\nzamíření. Na horní „šíně“ je tovární příprava pro otočnou montáž optiky. Na baskuli, dole nad spouštěmi jsou tzv. "ukazováky" které při pohledu na ně ukazují okamžitý stav zbraně = natažený / vypuštěný bicí mechanizmus. Pojistka je automatická Tento dvoják JE vybavený ejektory = vyhazovači vystřelených nábojnic.\nUpravený systém „Anson & Deeley“ s „Greener“ uzamčením dodává této zbrani velmi elegantní, štíhlý vzhled. ( systém A&D je ve fotoalbu u této zbraně ). Jednoduchost, technická spolehlivost, kvalita materiálů + klasická německá preciznost zpracování pak spolu dávají záruku bezchybné funkce této zbraně a dlouhou životnost. Nabízený konkrétní dvoják má velice dobrý soustřel na 50.m ! DVOJÁK NENÍ PUŠKA PRO KAŽDÉHO ! Má svoje specifika a výrobní provedení se může lišit. Prodej této zbraně vyžaduje osobní konzultaci. Taky dostatek finančních prostředků, aneb " kdo chce mít opičku, musí mít i na banány" .\nModel 140E je základním, klasickým modelem z jinak široké nabídky tohoto typu zbraně, které se od sebe liší množstvím detailů a provedení - dvouspoušťový mechanismus, vyhazovače nábojnic, automatická pojistka, příprava pro montáž, ořechové pažbení v kvalitativní třídě 4. s pistolovou rukojetí a lícnicí + gumová botka. Hlaveň 60.cm, je nejlepší volba pro silnou ráži 9,3x74 R, kdy všichni výrobci munice odvozují parametry svých nábojů právě u délky hlavní 60.cm. Střela je lépe stabilizovaná a nabere výkon lépe než u kratších hlavní. Co se týká kvality materiálů, precizního zpracování, přesnosti soustřelů, životnosti a spolehlivosti je tento model E-140 absolutně rovnocenný s jakýmikoliv dalšími ( dražšími) modely kulových dvojáků. Kdo chce „věrného spolehlivého dělníka“ ten zvolí model E140. Kdo chce dvoják honosný a přepychový , může si vybrat z nabídky dalších modelů Merkel zde níže na webu merkel.de :\nDélka hlavní: 600mm\nTřída dřeva: od 4\nDostupné také v rážích: 7x65R, .30-06 Spr, .30R Blaser, 8x57 JRS\nCena: 110.000 ,- Kč\nPŘIPOMÍNÁME a UPOZORŇUJEME, protože je to bohužel zapotřebí, že zbraně a střelivo se prodávají VÝHRADNĚ NA PRODEJNĚ = OSOBNÍ ODBĚR. Přesně podle Zákona ! Takže neobjednávejte si zbraně dobírkou.\nPŘI PRODEJI KOMPLETU - KULOVNICE + OPTIKA + MONTÁŽ = MENŠÍ SLEVA.


Hello spoření aktuálně - Tvořte s námi banku - Hello spolu\nHello spoření aktuálně\nTerka.HB ledna 24, 2020, 10:01am #1\nrádi bychom se vás dnes zeptali na vaši klientskou zkušenost se spořicími účty. Jaké parametry by podle vás měl mít ten nejlepší spořicí účet? Chceme pochopit, co je ten váš klíčový důvod pro jeho výběr a co na Hello spoření říkáte vy.\nmy v Hello bank! opravdu myslíme na lidi a při tvorbě Hello spoření tomu nebylo jinak. Jsme transparentní a féroví, a proto všem našim klientům nabízíme stejnou úrokovou sazbu 1,5 % ročně pro vklady do 300 000,- Kč. Navíc zdarma, bez podmínek a s možností čerpat vaše peníze na cokoli, kdykoli a posílat je na jaký účet si přejete. Jsme tu pro všechny drobné střadatele, kteří chtějí mít své úspory kdykoli k dispozici (24/7). Je neuvěřitelné, že naši báječnou sazbu 1,5 % pro všechny máme již déle než rok, od listopadu 2018, a patříme tak k nejstabilnějším nabídkám na trhu. Hello spoření si můžete založit opravdu snadno a online a jeho vedení vás nestojí ani „kačku“ navíc. To dá rozum. 🙂\nJaké je Hello spoření očima našich klientů?\nZákazníci si na Hello spoření nejvíce pochvalují transparentní podmínky, bez různých zvýhodnění a dalších od, do, pokud, bez… atd.\n„Hello spoření je jednoduchý produkt pro každého." "Hello spoření lze sjednat od začátku do konce online, bez papírování.“\nNaopak zákazníkům nejčastěji vadí za stropování úročení 1,5 % na 300.000,- Kč.\n„Pokud už jsem existujícím klientem, zřízení Hello spoření by mělo být na pár kliků.“\n2020 AKTUÁLNĚ, jak si vede Hello spoření ve srovnání s bankovním trhem?\nAbychom byli v obraze, pravidelně pro vás sledujeme vývoj bankovních produktů na trhu a jsme rádi, že se držíme na předních příčkách.\nDíky tomu, že některé věci naše Hello spoření prostě NEMÁ, jako zbytečné poplatky a podmínky.\nVíce se dozvíte na: MĚŠEC.CZ FINPARADA.CZ\nZAJÍMÁ NÁS, aby uměl právě to, co potřebujete…\nJaký je váš hlavní důvod – proč jste si založil/-a Hello spoření?\nJaká další kritéria / parametry nastavení by podle vás měl mít spořicí účet?\nJe něco dalšího, co byste na něm uvítali?\nNa základě vaší zkušenosti, doporučili byste Hello spoření vašim známým nebo kolegům?\nBudeme rádi, když nám napíšete svou klientskou zkušenost, jak se vám užívá a jaké bylo pořízení účtu Hello spoření přímo do sekce HELLO PODPORA.\nNapište nám co vás napadne – oceníme věcnou kritiku a každá milá pochvala nás potěší. 🙂\nVáš tým Hello spolu.\njujec ledna 24, 2020, 11:07am #2\nHello spoření jsem si zakládal v době, kdy mělo konkurenceschopný úrok. Dneska je tam úrok sice slušný, ale konkutence má lepší nabídky, není tedy důvod jedním příkazem vše poslat jinam, což jsem udělal.\nK dalším položeným otázkám - nepochopil jsem nikdy, proč banky rozlišují běžný a spořicí účet, když neúčtují poplatky za převody mezi nimi. Podle mě je toto rozdělení dnes už překonané, některé banky (konkurence) nabízí stejné úroky na běžném i spořicím účtu. Takto má člověk v bance (optimálně) dva účty což zatěžuje i bankovní systémy (vedení účtu, archivace atd). Takže bych spíš dneska sloučil účty do jednoho, případně bych nechal aspoň kartu ke spořicímu účtu, aby se nemuselo pořád převádět mezi účty, když chce člověk platit kartou.\nJinak bych HB! spoření opravdu s klidným svědomím doporučit nemohl, a to kvůli nez zcela vyhovujícímu IB a délce převodů (absence okamžitých plateb). Ale obecně tam není nic vyloženě špatného, jen jsou prostě jinde produkty lepší či příjemnější.\nHohe ledna 24, 2020, 12:00pm #3\nTaké souhlasím, že dneska rozlišování na spořící a běžný účet je skoro přežitek. Výběr kdykoliv, platby zdarma apod…u obou, tak proč jinak pojmenovávat.\nOhledně karty ke spořícímu účtu apod. to je na každém, raději mám větší peníze někde bokem, kde šance na zneužití je trochu menší, než se ztratím kartu nebo tak. To raději udělám ten převod. Nicméně pro mě ideální řešení útrácet peníze banky a pak to srovnat (Kreditní karta).\njinak co bych očekával od spořícího účtu, asi jako snad každý, aby zhodnocoval mé úspory. čili co nejvyšší procenta.\nmaminka1 ledna 24, 2020, 12:09pm #4\nRozdělení financí na běžný a spořicí účet s debetní kartou jen k tomu běžnému může naopak vyhovovat některým paranoidnějším jedincům, kteří si na běžném účtu udržují téměř nulu a přepošlou si tam potřebnou částku až těsně před placením kartou (i když nevím, jak to řeší, pokud tam mají i nějaké trvalé příkazy, nedej bože souhlasy s inkasem na proměnlivou výši částky). Zde je ovšem nevýhoda HB, že ne vždy okamžité přeposlání peněz mezi BÚ a SÚ funguje (časté výpadky bankovnictví, převod mezi účty se někdy uskuteční hned, ale není na to spolehnutí pokaždé, problémy se zasíláním autorizačních SMS apod.)\nJe to sice trochu OT, ale vážně by mě potěšilo, kdyby banka konečně odbourala ten časový rámec až D+2 při posílání peněz na úvěrový účet ke kreditní kartě. Pro začátek by stačilo aspoň v rámci své vlastní banky, třeba právě při převodu ze spořicího účtu téhož majitele na jeho konečný úvěrový účet (nejen na ten hromadný sběrný) - a nemusela by to být ani okamžitá platba, stačilo by garantovat třeba D+0 při zadání příkazu do 14 hodin.\nPokud jde o maximální výši úročené částky na SÚ 300 tisíc, připadá mi to dostatečné, protože HB se orientuje spíš na méně majetnější klientelu, kterou částečně zdědila ještě z dob Cetelemu. Kdo má peněz více, tak volí jiné prostředky k jejich zhodnocování, než je držet na spořicích účtech českých bank. Navíc je bezpečnější své úspory diverzifikovat, ne všechno držet u jediné finanční instituce, byť by měla v daném okamžiku nejvyšší zhodnocení.\nCo se týká garantovaného úročení bez nutnosti splňovat další podmínky (určitý počet plateb kartou, nějaký minimální obrat na účtu apod.), to beru jako jednu z největších výhod tohoto produktu. Ne každý se zajímá o finanční oblast a nemá znalosti, náladu nebo čas si zjišťovat, v jaké bance mají zrovna nejvýhodnější úrok a jaké podmínky musí k jeho dosažení splnit. Také se každému nechce co pár měsíců zakládat nové účty u nových bank, studovat jejich podmínky a převádět své peníze z banky do banky, jako když kočka nosí koťata. A pak zase ty samé účty rušit, aby si je za půl roku nebo za rok zase zřídil a byl tím pádem braný jako nový klient. Naopak někoho zase právě toto baví a já mu to samozřejmě neberu , někdo o tom i píše články a živí se tím.\nA poslední poznámka: už nějak banka vyřešila problém s ověřováním totožnosti žadatele o založení nového účtu online? Řešilo se to ještě na starém fóru - nějaký student si chtěl založit spořičí účet, ale neměl ještě žádný jiný, ze kterého by mohl poslat tu potvrzující platbu 1 Kč. Tenkrát měl jedinou možnost zajít osobně na pobočku a založit si to tam, což mu nevyhovovalo. Jde to dneska už i nějak jinak? Např. poslat poštou úředně ověřené kopie dvou osobních dokladů apod.\nMuf ledna 24, 2020, 8:39pm #5\nKaždý by měl v rámci svých možností spořit, a část prostředků odkládat v podobě peněz. Nejdůležitější kritérium je pro mě úrok. Jinak mi docela vyhovuje oddělený spořící účet, na němž se mi nepletou běžné transakce a provozní zůstatek s úsporami. Na SÚ poskytovaném HB se mi líbí jednoduché podmínky stejné pro všechny. Úrok zdaleka nedosahuje úrovně inflace, ale ve srovnání s konkurečními nabídkami není špatný. Jinak ale využívám SÚ jen částečně, většinu úspor mám v investicích.\nDůležitý je úrok, ten by měl být slušný. Nic víc není třeba řešit. Ostatní je nadstavba. Když už, tak ale...\nSpoření je užitečné, ale pro lidi s průměrnými příjmy znamená nutnost přemýšlet nad výdaji, případně si něco odříct. Proto bych uvítal, kdyby existovaly kreativnější spořící produkty, které baví a motivují dávat peníže stranou. Například nové spořící cíle mBank. Úrok nic moc, ale systém různých cílů a různých metod spoření motivuje ke spoření. Podobně, byť méně sofistikovaně fungují obálky v AirBank. Už jsem v minulosti uváděl, že se mi líbí impulzivní spoření na jedno kliknutí v aplikaci, podobně spoření s postupně narůstající prémií, spoření s výherní loterií apod.\njisy ledna 24, 2020, 11:51pm #6\nNějakou kreativitu, jak píše Muf, naopak rozhodně nechci, spíše mě to obtěžuje. Rozhodně mi stačí běžné schéma:\nBÚ (placení příkazů, výběry z bankomatu) + SÚ (spoření bez různých “obálek” a podobných nesmyslů, pokud možno s co nejvyšším úrokem ) + kreditka (s bonusem, bez měs. poplatku, na placení v obchodech a e-shopech).\nZazněly tady výtky k IB u Hello banky, podle mých zkušeností ale na tom HB není tak špatně - dnes bych ji řadil do horní třetiny. Pamětníci, co zažili třeba Mbanku a její (tehdy) nové bankovnictví, vědí své. A třeba Unicredit banka, ČSOB, atd atp. …\nCo by rozhodně měla HB doladit, je propojení běžného a kreditního účtu - ta prodleva, než se úhrada připíše na kreditní účet, by rozhodně být neměla !\njisy ledna 24, 2020, 11:56pm #7\nTak jsem nechtěně smazal část (začátek) mého příspěvku, ale znovu se mi ho nechce tvořit … Nemožnost oprav svého příspěvku mi vážně vadí …\nMuf ledna 25, 2020, 12:52pm #8\nJá bych si představoval třeba dva spořící produkty: Jeden jednoduchý a jeden kreativní…\nEmPe1 ledna 29, 2020, 11:15am #9\nMyslíš tou kreativitou třeba to, co předvádí ING Bank? 😆\nTedy tu akci 2% na 6 měsíců, každý měsíc z nové částky 100k? A po 6 měsících pravidelného zvyšování zvážit okamžik, kdy vše kvůlu poklesu celkové úrokové míry vše poslat jinam?\nMuf ledna 29, 2020, 11:42am #10\nNabídka ING je příklad toho, jak by spoření vypadat nemělo. To jsem samozřejmě neměl na mysli. Přístup české ING dlouhodobě nechápu. Podstata mého návrhu spočívá v poznatku, že spoření není u mnoha lidí otázkou racionálního posouzení, takže motivace přes emoce u nich může mít pozitivní efekt.\nROlda února 4, 2020, 11:08am #12\nSpořící účet v podání HB je normální produkt jako jinde. (Bohudík, mBank bych opravdu nevytahoval.) Moment. by stačilo mít o (jednu) desetinu vyšší úrok a byl by pro tisíce lidí násobně atraktivnější. Sám ho nemám, ale stejnou sazbu bych mohl mít v dalších 3 bankách (AirBank, Moneta a Richee). Ne, nevlastním všechny (znalí poznají, kter-ý/é z té trojky ano). A s minimem snahy lze mít jinde více.. (V podstatě jediným kritériem je úrok a vymýšlet obálky a další kudrlinky je zcela zbytečné).\nKruciální pro banku musí být, přimět uživatele mít ji jako banku hlavní (či aspoň na bedně, v případě exotů s mnoha účty). Ono dost možná i je, ale zda se to daří - to je jiná.\nMojmír února 4, 2020, 12:04pm #13\nProti současnému konceptu Spořícího účtu HB nemám námitek, horní limit 300 000 Kč je asi dostatečný, i když bych se nebránil navýšení např. na 500 000 Kč. V době svého založení patřil s 1,5% mezi špičku. Od té doby je tu ovšem možnost aktuálního zhodnocení 1,6-1,7%, o zmatečných projektech ING a dalších se 2-3 % nemluvě. Proto bych osobně navrhoval drobné zvýšení o 0,2-0,3 %. V současné době mi SU slouží víceméně jen jako "překladiště" prostředků pro následný jednoduchý přesun na Kreditní účet.\nPokud je tedy ve vašem zájmu zvýšit přísun prostředků od klientů na spořící účty, tak jednoznačně mírným zvýšením úrokové sazby. Nejrůznější hry na obálky, krátkodobé akce zvýšeného úročení nebo nabalování stále nových typů spořících účtů s dodatky "+ nebo max" dle mého k ničemu nevedou a bance se jejich příprava nevyplatí.\nPatrikChrz února 4, 2020, 1:25pm #14\nHello spoření jsem si zakládal v době, kdy to byl konkurenceschopný úrok. Ne, že by 1,5 % bylo úplně tragické, ale mám lepší nabídky:\nSberbank - nad 1 milion úrok 1,7 % (na celou částku)\nCreditas - 1,6 % bez dalších podmínek (plus 1,5 % na běžném účtu Richee do 300 000 Kč, tedy jako Hello, navíc ale s platební kartou a bezplatnými výběry ze všech bankomatů v tuzemsku i v zahraničí)\nTrinity 1,58 % bez podmínek (já mám ještě retenční nabídku 2 % na první milion při celkovém zůstatku minimálně 1,5 milionu)\npak je tu ještě Expobank s 1,6 %, ty ale nemám rád, poté, co jsem vytáhl letenky z toho jejich švindl-bonus-systému mi vypověděli účet\nParametry, jaké by měl mít spořící účet? Konkurenceschopná úroková sazba bez dalších podmínek, nulová výpovědní lhůta, žádné poplatky.\nUvítal bych, kdyby z něj šla okamžitě splatit kreditní karta (bez té 2 denní prodlevy)\nMirekM února 4, 2020, 7:12pm #15\nZvýšit úrok minimálně na 1,7 % a také by neškodilo zvednout limit minimálně na 500.000,- Kč. Žádné další opičárny.\nMuf února 5, 2020, 7:24am #19\nZ hlediska klienta je co nejvyšší úrok prioritou. O tom není pochyb. Otázkou ale je, zda banka stojí o úrokové turisty, kteří okamžitě, jak někde jinde zvednou úrok o desetinu procenta, přesunou statisíce pryč. Spíše bych řekl, že banka chce věrné klienty. Další věc, jestli typický klient HB, který neutratí za měsíc více než 15 tisíc a často používá kreditní kartu jako úvěrový produkt, má takové úspory, aby pro něho mělo vůbec smysl řešit rozdíl mezi 1,5 a 1,7%.\nmaminka1 února 5, 2020, 11:08am #20\nDalší věc, jestli typický klient HB, který neutratí za měsíc více než 15 tisíc a často používá kreditní kartu jako úvěrový produkt, má takové úspory, aby pro něho mělo vůbec smysl řešit rozdíl mezi 1,5 a 1,7%.\nMám dojem, že HB se stále ještě nezbavila dědictví z dob Cetelemu a její většinový klient je právě takovýhle. O tom něco vypovídá i to, že 65 % klientů má nastavené jako odměny na kreditce výběr z bankomatu a Terka psala, že 98,7 % z toho zbytku, kteří mají nastavené jako odměny platby u obchodníků, neutratí měsíčně ani těch 15 tisíc korun. Je škoda, že některé věci ze starého fóra jsou už navždy ztracené (možná že pro banku je to naopak dobře ) . Dost se tam o tom nejednou diskutovalo. Banka tedy bude přizpůsobovat svou nabídku i marketingové akce požadavkům, potřebám i úrovni finanční gramotnosti svých většinových klientů. My pravidelní přispěvatelé do tohoto fóra (a řada z nás i na jiná fóra) tu žijeme v přesvědčení, že většina lidí toho ví (skoro) stejně jako my nebo má aspoň motivaci a schopnosti na to, aby si to jinde dohledala. A pak se divíme, že to tak není. Tahle banka nemá ambice stát se nějakým skokanem roku, nositelem technologických novinek, ale asi ani bankou pro úrokové turisty. Takže já jsem ráda, že mám možnost si svobodně vybrat svou banku a z její nabídky si vybírám jen to, co mi připadá pro mě výhodné.\nEmPe1 února 7, 2020, 2:20pm #21\nNo těch 98,7% do 15 tisíc má dnes logiku. Budu-li chtít víc, pořídím další kreditku (manžel/manželka), jsem na 30. A nebo na nákupy něčeho většího (např. elektroniku, bílou techniku) použiju prémiovou kreditku jiné banky, kde sice třeba nedostanu 1% zpět, ale prodlužuje se záruční doba na zakoupené zboží. Případně to "zaplatí" storno poplatky z letenek, ale to jsem nikdy nevyužil, tak to teď přesně nevím. Těch 15.000 prakticky využiju na běžné nákupy, sem-tam nějakou drobnost na internetu.\nvlazy února 23, 2020, 6:08pm #22\nHello spoření jsem si založil někdy v listopadu 2018 kvůli úroku a kvůli ůroku jsem loni svoje úspory přesunul jinam ke konkurenci kde je úrok o trochu větší. Tím HB nevyužívám ani pro placení kartou když v ní nemám peníze a není tak čím platit a kreditku mi tato banka odmítla dát. Hello spoření není špatný produkt, ale trochu ho kazí nekonkurenceschopný úrok který má pro mnohé lidí význam. Nevidím nic neuvěřitelného a báječného na tom, že sazbu 1,5% má HB už více než rok hlavně v době kdy ji některé jiné banky už dávno překonaly. Jsem zvědavý jestli tuto údajně báječnou sazbu HB bude držet nadále pokud v budoucnu ČNB začne snížovat úrokové sazby a nebo bude mezi prvními kdo úroky sníži.\npowery dubna 9, 2020, 7:03am #23\nTak kdy budete snižovat úroky na spořáku (jako je teď hit)? 😜\nZměna úrokové sazby na Hello spořicím účtu\nTerka.HB dubna 9, 2020, 7:39am #24\nMyslíme na vás i nyní, stále vám za uložení vašich úspor vyplácíme skvělý úrok 1,5 % ročně do 300 000,- Kč, a to bez dalších a zbytečných podmínek.\nNáš - váš spořák je držák! 🙂


Chraňte svoji pleť před mrazem! | Zkracovátko.cz\n12.1.2022 spravce Krása a móda, Zdraví a životní styl 0\nStejnou péči, kterou věnujeme naší pokožce v létě, bychom jí měli dopřát i v zimě! A to dokonce ve větší míře. Ostré slunce, mráz, suché topení i nedostatek vitamínů, které přijímáme ve stravě v kombinaci s nižším pitným režimem… To vše se na naší pleti dokáže podepsat.\nNejčastějším příznakem není jen pocit suché a napnuté kůže, ale především nerovnoměrný tón pleti – jako třeba začervenání, rozšířené póry či drobné vrásky a otoky kolem očí, které značí, že si pleť žádá důkladnější péči o oční okolí.\nZákladním stavebním kamenem je kvalitní krém. Právě zimní období si žádá vydatnou péči. Zapomeňte proto na séra s lehkou strukturou a volte přípravky mastnější a hutnější, jenž vaši tvář jak vyživí, tak především ochrání. Cílem by pro vás měly být pečující produkty na bázi tuku a oleje, které pleť hydratují, vlhkost v pokožce uzamknou a zabrání její ztrátě.\nPéče pouze zvenčí však nestačí. Nezapomínejte proto ani na pitný režim! A protože máme v zimním období menší pocit žízně, vyzrajte na sebe tak, že si v práci či doma na stůl postavíte džbánek vody s ovocem či neslazeným zeleným čajem, který vám dodá nejen vitalitu, ale i antioxidanty. Pozor také na skrytý cukr! Chladné počasí láká k zahřátí ve formě svařáku, bombardina se šlehačkou či jiných dobrot, avšak slazené nápoje dokáží napáchat na naší pleti pořádnou neplechu. Nejčastěji se nám pak tyto dobroty připomenou výskytem pupínků. Každý večer si pleť proto vyčistěte gelem a dopřejte si klidně každý druhý den hydratační masku.\nVaší pozornosti by neměl uniknout ani dekolt, kterému byste měli věnovat stejnou péči jako obličeji a nešetřit na něm! Také ruce jsou díky menšímu trendu nošení rukavic velmi namáhány a ozvou se, až je bohužel pozdě – svěděním, rozpraskáním kolem nehtového lůžka či drsnými bílými mapami. Pořiďte jim proto mastný krém a několikrát za den je jím ošetřete. Jednou za týden je rozmazlete olejovým zábalem, který můžete nechat klidně přes noc, jen si na ruce nasaďte bavlněné rukavičky, které si můžete pořídit právě speciálně na tyto kúry.\nA zima ani mráz vaši krásu neohrozí.


referendum | Stem.cz\nHodnocení kampaně MZV se symbolem uzlu na vlajce EU\nZaznamenala česká veřejnost kampaň MZV zvoucí k referendu o vstupu do EU s motivem uzlu? Tři z pěti českých občanů kampaň zaznamenali. Lidé, kteří kampaň se symbolem uzlu zaznamenali, ji většinou považují za zdařilou. Necelá třetina občanů má ke kampani kritické výhrady a pětina nemá na kampaň jasný názor. Téměř dvě třetiny občanů, kteří znají kampaň s motivem uzlu, se domnívají, že její výzva je jasná a srozumitelná: nezapomenout na referendum. Číst dále\n16.6.2003 My a svět\tarmáda,Evropská unie,referendum\nPovědomí veřejnosti o průběhu referenda o vstupu do EU\nDvoutřetinová většina české veřejnosti si uvědomuje do Evropské unie je závazné a politické vedení státu se výsledku hlasování musí podřídit. Výrazná většina občanů je informována o tom, jak bude probíhat hlasování o přistoupení naší republiky k Evropské unii. Jednoznačná většina občanů je tři dny před referendem informována o umístění příslušné volební místnosti pro hlasování o vstupu do EU. Dvoutřetinová většina lidí si je vědoma skutečnosti, že nedostane domů hlasovací lístky a vyzvedne si je až ve volební místnosti. Číst dále\n11.6.2003 My a svět\tEvropská unie,referendum\nVlivy na rozhodování občanů v referendu o vstupu do EU\nNejčastěji lidé přihlížejí k názorům svých příbuzných, přátel a spolupracovníků. Čtvrtina občanů uvedla, že se do jejich rozhodování značným způsobem promítne vládní informační kampaň. Pětina populace se bude řídit doporučením politické strany, která má jejich sympatie. Doporučením oblíbené politické strany se budou _x000B_v rozhodování o vstupu do EU nejčastěji řídit stoupenci KSČM. Ženy častěji než muži budou naslouchat názorům svých příbuzných. Číst dále\n11.6.2003 My a svět\tEvropská unie,referendum,rozhodování voličů\nZdroje informací před referendem o vstupu do EU\nNa počátku května občané nejčastěji uváděli, že informace o vstupu do EU budou čerpat z médií, především z televize. Ostatní zdroje informací, které vyžadují aktivnější přístup, bude využívat významně nižší část populace. Třetina veřejnosti uvedla, že bude informace vyhledávat na internetu nebo na besedách a diskusích. Zhruba pětina občanů prohlásila, že využije nabídky veřejných knihoven, Regionálních evropských informačních středisek a informační telefonní linky. Číst dále\nHodnocení kampaně „Vítejte ve společenství“\nLidé, kteří kampaň „Vítejte ve společenství“ zaznamenali, ji většinou hodnotí jako zdařilou. Třetina občanů kampaň kritizuje a pětina nemá na kampaň jasný názor. Kampaň je hodnocena podobně v různých věkových a vzdělanostních skupinách. Rozdíly v hodnocení kampaně jsou především mezi lidmi různé politické orientace. Stoupenci KSČM ve výrazné většině kampaň za zdařilou nepovažují. Číst dále\n9.6.2003 My a svět\tarmáda,Evropská unie,referendum\nPocity veřejnosti spjaté se vstupem do EU\nPocity spjaté se vstupem do EU se významně promítají do ochoty občanů zúčastnit se referenda o vstupu.Ti lidé, kteří do „evropské budoucnosti“ naší země pohlížejí s optimismem, jsou v jednoznačné většině připraveni ji aktivně podpořit účastí v referendu o vstupu do Unie. Číst dále\n26.5.2003 My a svět\tEvropská unie,pocity,referendum\nPocity veřejnosti spjaté_x000B_se vstupem do EU\nS blížícím se termínem referenda se pocity veřejnosti spjaté se vstupem do Evropské unie příliš nemění. Jen mírně posilují příznivá očekávání. Více než polovina občanů nyní očekává vstup do EU s nadějí nebo optimismem. Číst dále\n23.4.2003 My a svět\tEvropská unie,pocity,referendum\nPostoje k referendu o EU\nPodpora vstupu do EU dále mírně stoupá. Oslabuje se skupina odpůrců integrace Číst dále\n25.3.2003 My a svět\tEvropská unie,referendum


Historie Domu u parku ( ) Jakub Huška - PDF\nDownload "Historie Domu u parku (1887 2010) Jakub Huška"\n1 Historie Domu u parku ( ) Jakub Huška Olomouc 2014 Úvod 1\n2 Příběh našeho domu je nerozlučně spojen s historií Nové Ulice. Hluboko v minulosti bychom se však s tímto názvem nesetkali. Na dnešním katastrálním území existovalo několik obcí nebo spíše předměstských ulic, které ležely na významných cestách vedoucích z Olomouce na západ. Od počátku 16. století se tyto předměstské lokality souhrnně nazývaly Střední Předměstí. Při silnici počínající u litovelské městské brány (dnes konec Riegrovy ulice a ulice 8. května) a směřující na severozápad k Litovli a dále do Čech vzniklo v první polovině 15. století předměstí Vozovka (Wagendrüssel). Většina obyvatel Vozovky se živila zemědělstvím. V průběhu třicetileté války ( ) byly však tyto předměstské části postiženy válečnými operacemi a ze strategických důvodů byly několikrát srovnány se zemí. V druhé polovině 17. století došlo k obnovení jejich zástavby. Nemnoho movitějších měšťanů a šlechticů využívalo zdejších polí a zahrad nejen jako zdroj zemědělských surovin, ale i jako místo pro skromná venkovská sídla, která byla využívána zejména v letních měsících k odpočinku a společenské reprezentaci. Zásadním zlomem ve vývoji všech olomouckých předměstí bylo rozhodnutí císařovny Marie Terezie posílit pevnostní systém města. Za tímto účelem bylo nutné vytvořit cca 1 km široké předpolí pevnosti, které by bylo prosté kamenných nebo masivnějších staveb. Z těchto důvodů byly vojenským erárem vykoupeny pozemky pod většinou domů Středního Předměstí a domy byly následně strženy. Zdejší obyvatelstvo se buď přestěhovalo do Olomouce, nebo se usídlilo v předměstských obcích, které byly posunuty dál od města Nová Střední Ulice (dnes střední část ulice I. P. Pavlova s centrem u kostela Panny Marie Pomocné) a Nová Zelená Ulice (dnes střední část Brněnské). Tím na dlouhých 120 let zaniká osídlení kolem silnice k Litovli. Sjednocení západních předměstských částí do dvou homogenních lokalit vedlo k tomu, že se pro ně postupně začalo užívat zkráceného pojmenování Die neue Gasse či pouze Neugasse. Komplikací pro obyvatele žijící v nejbližším okolí Olomouce, respektive olomoucké pevnosti byla i stavební omezení, která dovolovala stavět pouze nízké a jednoduché přízemní domy hlavně z nepálených cihel. Počátkem 19. století byla dále zpřísněna stavební uzávěra zavedením tzv. demoličního reversu. Každý, kdo si chtěl postavit obytný dům nebo hospodářskou budovu, musel podepsat tuto listinu, kterou se zavazoval, že na příkaz armády na vlastní náklady do čtyř týdnů svou stavbu odstraní. Dlouho tudíž jedinou stavbou v jihozápadním směru od Olomouce byl Rudolfův a Johannův park vzniklý ve 20. letech 19. století z popudu olomouckého arcibiskupa a rakouského arcivévody Rudolfa Jana ( ). Ten mimo jiné stál u počátků Rudolfových hutí později známých též jako Vítkovické železárny. Tento park ležící na katastrálním území města Olomouce tvořil hranici mezi městem a obcí Nová Ulice (od roku 1848 politicky samosprávnou obcí). Vojensko-administrativní překážky zabraňovaly až do zrušení olomoucké pevnosti urbanistickému rozvoji nejen Nové Ulice, ale i samotné Olomouce. V průběhu druhé poloviny 19. století sílily hlasy volající po odstranění pevnostního opevnění a uvolnění výstavby v nejbližším okolí historického centra. Nejprve došlo na bourání bran. Litovelská brána byla srovnána se zemí v roce K definitivnímu zrušení olomoucké pevnosti došlo až v roce 1886 a s tím skončila i omezení spojené s demoličním reversem. Právě počátkem 80. let 19. století počíná rozvoj obce Nová Ulice, která, jak už bylo uvedeno, se do té doby rozkládala výhradně kolem císařské silnice vedoucí z Olomouce do Prostějova a dál do Vídně. Existoval zde proslulý zájezdní hostinec U černého orla, který byl dlouho jediným podobným zařízením na Nové Ulici. Zbourání litovelské brány znamenalo zlepšení komunikačního přístupu do města. Předtím byla hlavním vstupem pro příchozí 2\n3 ze západu Střední nebo jinak nazývaná Terezská brána. V důsledku probourání litovelské brány byla vybudována ulice nesoucí název Stromořadí (Allestrasse, dnešní Palackého ulice) navazující na rohu Dolní Fröhlichové (dnes Krapkova ulice) na císařskou silnici. Tato významná komunikace spojovala Olomouc s Vídní a Prahou. Vedla od jihozápadu přes Novou Ulici (dnes ulice I. P. Pavlova), třídu Korunního prince Rudolfa (dnes Wolkerova ulice) a na rohu této a Dolní Fröhlichovy byla křižovatka s odbočkou k Terezské bráně, resp. do Olomouce. Odtud pak cesta do Prahy pokračovala po Dolní Fröhlichově podél parku a poté probíhala Horní Fröhlichovou (dnes Litovelská ulice) k Litovli (viz příloha 1). To dosvědčuje, že náš dům byl postaven na velmi lukrativní křižovatce císařské silnice. Význam této lokality ještě umocnilo vybudování železniční tratě z Olomouce do Senice na Hané v roce 1883, která byla později prodloužena až do Prostějova. Johann a Amálie Englischovi ( ) Budoucího významu této lokality si byl určitě vědom i restauratér Johann Englisch ( ) první majitel a stavitel Domu u parku. 19. října 1879, několik let před samotným zbořením litovelské brány, kupuje pozemky (č. 419, 419/1, 420/1, 420/2, 420/3, 433/3) a stavební parcely (č. 106/1, 106/2, 106/3, 105, 153 a 179), na nichž byl později dům postaven. Kvůli stavebním omezením postavil na pozemcích číslo 419 a 420 pouze pivnici (Schankhäuser) s krytou kuželovou dráhou a proskleným pavilonem (Glashaus), vše z hrázděného zdiva, aby tak vyhověl dosud přísným požadavkům armády. Musel samozřejmě podepsat demoliční revers (30. září 1881) a složit zástavu v hodnotě 207 zlatých. Tuto nejstarší budovu můžeme vidět na regulačním plánu stavitele Karla Starého z roku 1883 (viz příloha č. 2). Englischova venkovská restaurace, kolem níž dosud nestála žádná rozsáhlá zástavba, byla zejména v letních měsících využívána k menším či větším společenským akcím olomouckých měšťanů. Z těch významných jmenujme například slavností rozloučení olomouckých důstojníků a nejvýznamnějších německých spolků s velitelem zdejší posádky plukovníkem rytířem Johannem von Neuwirth z července U této příležitosti byla zahrada restaurace ozdobena lampiony a hudební doprovod zajišťovala vojenská kapela, která hrála mimo jiné u této příležitosti zkomponovaný Neuwirthův pochod. Odcházející velitel obdržel od svých podřízených mnoho darů. Jak uváděla novinová zpráva, v pozdějších hodinách se do oficiálního programu vmísilo také mnoho divokosti. Vše bylo korunováno ohňostrojem, který zakončil tuto část zahradní slavnosti. Účastníci této oslavy se pak za zvuku vojenské zvonkohry a lampionového průvodu odebrali do Kafé Hirsch na Horním náměstí. Kromě toho se zde konaly menší reprezentativní akce německých měšťanských spolků. Několikrát se zde sešli členové olomouckého Mužského pěveckého spolku (Männergesangverein) nebo zde starosta Olomouce uvítal představitele brněnských německých spolků. Kromě schůzí německých spolků zde probíhala i shromáždění českých organizací. V roce 1885 se v Englischově restauraci konalo setkání, na němž vystoupil významný český liberálně-konzervativní politik František Ladislav Rieger ( ). U této příležitosti byl přednesen požadavek na výstavbu českého Národního domu v Olomouci. Až do počátku 20. století však české spolky své akce konaly spíše v blízkém hostinci U města Prahy (dnes pošta na rohu Tř. Svornosti a Litovelské ulice; do roku 2006 zde bylo kino Lípa). Zdá se však, že v této době ne všichni hosté hodnotili úroveň této zahradní restaurace kladně. Kupříkladu v olomouckých novinách Die Neue Zeit z července 1882 nacházíme článek o výletě členů 3\n4 německého tělovýchovného spolku Turnverein, tzv. turnerů, kteří se po cvičení v přírodě uchýlili do Englischovy restaurace. Autor novinového článku si stěžoval na to, že útulnost tohoto podniku byla upozaděna konáním samozvané hudební produkce a doporučoval majiteli restaurace, aby takové zábavy netrpěl, jinak se může stát, že počet jeho hostů klesne k nule. Opusťme nyní však na chvíli venkovské pohostinství Johanna Englische a seznamme se blíže se samotným Johannem a jeho rodinou. Johann se narodil 25. května 1839 v Šumperku jako šesté dítě Josefa Aloise a Františky Englischových. Jeho otec byl rolníkem a vlastnil zemědělskou usedlost č. p. 271 na předměstí Šumperka (dnes ulice Slovanská). Englischovi sem přišli na konci 20. let 19. století z Břidličné, kde byl Johannův děd Franz Englisch dědičným rychtářem, což býval jeden z nejmocnějších a nejbohatších rolníků na vsi. Do Olomouce se odstěhoval nejspíš někdy před rokem Jedním z hlavních důvodů, proč právě do Olomouce, byl nejpravděpodobněji ten, že zde žil už jeho starší bratr Josef Englisch (nar. 1831). Josef byl obchodníkem (Spezereiwarenhändler) a v roce 1867 zakoupil za rakouský zlatých dům na rohu Dolního náměstí a Dolní Ulice (dnešní Lafayettova) č. p. 51/38. Úspěšně se prosazoval i ve zdejší lokální politice. V letech 1880 až 1892 byl členem obecního výboru. S tehdejším politickým životem byl úzce svázán i spolkový život. Josef Englisch byl významným členem německého tělovýchovného spolku Turnverein a stál také u zrodu Gewerbe-Verein des Olmützer Handelskammerbezirkes (Živnostenský spolek obvodu olomoucké obchodní komory). Můžeme pouze spekulovat, zdali pozice jeho staršího bratra neulehčila Johannovi Englischovi získaní důležitých informací o budoucích plánech rozvoje města nebo případně neusnadnila jednání o koupi pozemků na Nové Ulici. Johann Englisch se na rozdíl od svého bratra aktivně do zdejšího politického života nezapojil. O jeho spolkových aktivitách toho moc nevíme, ale zdá se, že byl váženým členem olomoucké měšťanské společnosti. S ohledem na své podnikatelské aktivity v blízkosti Johannova parku nás nepřekvapí, že byl aktivním členem spolku pro zvelebování olomouckých parků, tzv. Die Gesellschaft der Parkfreunde. Na jeho renomé ve zdejší středostavovské společnosti poukazuje i skutečnost, že byl v průběhu 70. a počátkem 80. let kontinuálně volen do poroty olomouckého krajského soudu. Kromě bratrovy pomoci se mohl spolehnout i na rodinu své manželky, resp. její finanční zázemí. V devětadvaceti letech si Johann Englisch vzal o sedmu let mladší Amálii Prosser ( ), adoptivní dceru vdovy Josefíny Grieblerové. Amálie se narodila do rodiny knížecího bednářského mistra Ignáce a Amálie Prosserů z Moravské Třebové. Josefína Grieblerová byla Amálinou tetou z matčiny strany. Adoptovala svou neteř kvůli tomu, že sama neměla v důsledku pozdního sňatku a brzké smrti manžela žádné potomky. Josefína zdědila po svém choti právovárečný dům č. p. 206/2 v Michalské ulici v hodnotě rakouských zlatých. Adopce tedy měla zajistit její neteři majetek, který mohla nabídnout svému budoucímu manželovi jako věno. Johann Englisch a Amálie Prosser byli oddání ve farním kostele sv. Michala 18. srpna Mladý manželský pár bydlel v již jmenovaném domě č. p. 206/2. V přízemí tohoto domu provozoval Johanna Englisch hostinec s výčepem plzeňského piva, rakouských vín a se stolními hrami. Historie tohoto domu a také zdejšího výčepu sahá přinejmenším do 15. století. Do hostince se na rozdíl od současnosti nevcházelo ze Ztracené, ale z Michalské ulice. Od 80. let ho Johann Englisch nevedl sám, ale podnik pronajímal různým zdejším hostinským. V 90. letech nesl hostinec název Erste Pilsner Bierhalle a od počátků 20. století se mu říkalo U Brejníka nebo U Englischů. U Brejníka proto, že v té době byla restaurace propachtována Johannu 4\n5 Brejníkovi. Posledním nájemcem za doby, kdy dům vlastnila rodina Englischů byl Julius Baumgarten. Poté, co se rodina Englischů dostala do finanční tísně, byl dům i s hostincem prodán jejímu největšímu věřiteli Olomoucké spořitelně (Olmützer Sparkasse). Asi od roku 1997 zde existuje restaurace U Kejklíře. Johann s Amálií měli pět dětí dva syny Artura (nar. 1869) a Johanna (nar. 1871) a tři dcery Amálii (nar. 1873), Josefínu (nar. 1875) a nejmladší Hedwigu (nar. 1888). Oba synové následovali profesní dráhu svého otce. Nejstarší Artur nejprve vedl od počátku 90. let v době otcovy nemoci restauraci v Domě u parku a od roku 1894 odešel do hlavního města Uherského království Budapeště, kde pracoval jako číšník. Další zprávy o něm nemáme. Naopak mladší Johann zůstal v Olomouci. Od roku 1902 krátce vedl restauraci své matky v Domě u parku. Po skončení 1. světové války se s ním setkáváme jako s nájemcem hostince v Lafayettově ulici č. p. 9. V této době si také počeštil jméno na Jana Engliše. Později na konci 30. let provozoval restauraci ve stejné ulici v domě č. p. 10 (dnes Rockstar Café & Bar). S výjimkou Josefíny jsou osudy zbývajících dcer neznámy. Josefína se v roce 1895 ve dvaceti letech provdala za o sedmu let staršího drogistu Huga Przerovského z dolnorakouského St. Pöltenu. Rodina Przerovských pocházela z města Brumova poblíž Valašských Klobouků. Na svatbu Josefíny a Huga přijel z Brna rovněž i Hugův strýc významný moravský liberální politik a právník Adolf Promber ( ). Jeho účast na oddavkách svého synovce vzbudila pozornost i u zdejších německých novinářů. Josefína se pak po svatbě přestěhovala za svým manželem do St. Pöltenu. Podle sčítání lidu z roku 1880 víme, že domácnost Englischových v domě na ulici Michalská byla tvořena kromě samotné rodiny Johanna Englische dalšími jedenácti osobami. Šlo převážně o lidi spjaté s provozováním hostince, tj. dva číšnici, pohostinský učeň, nádeník, kuchařka, dvě pomocnice v hostinci, pomocnice v kuchyni a k tomu tři služky, které se staraly nejspíš pouze o samotnou domácnost. U maloživnostníků, jakým byl i náš Johann Englisch, bylo tehdy obvyklé, že zaměstnanci žili v domácnosti svého zaměstnavatele. V rodině se hovořilo německým jazykem, pouze dvě osoby uváděly jako obcovací řeč slavisch, pod čímž si můžeme přestavit nejspíš hanácké nářečí. V domě ještě žila adoptivní matka Josefina Greisler. V ostatních částech domu žili další nájemníci. Jak už bylo výše uvedeno, od konce 70. let provozoval Johann Englisch na Nové Ulici zahradní restauraci. V roce 1881 kupuje pozemky pod touto restaurací. V době platnosti demoličního reversu nemohl Johann Englisch uvažovat o výstavbě honosnější restaurace či jiné budovy. V průběhu první poloviny 80. let ovšem již zastupitelstvo Nové Ulice začalo plánovat budoucí rozvoj této části obce. Uvažovalo se o tom, že by v blízkosti nově vzniklé ulice Stromořadí a železniční trati byla vybudována vilová čtvrť ( cottage-viertel ). Obdobný cíl měl taktéž německý spolek Pokrok (Fortschritt) z Nové Ulice, v jehož statutu bylo uvedeno, že spolek usiluje v teritoriu Nová Ulice o: vybudování vzhledných stavebních míst, vytvoření zdravějších obydlí se zahradami, zavedení společného osvětlení a kanalisace, vytvoření místa odpovídajícího svým účelem potřebám chodců stejně jako požadavku na veřejné ulice a náměstí osázené stromy. Všechny tyto záměry směřovaly k tomu, aby v této lokalitě vznikla moderní vilová čtvrť podle soudobých parametrů a vkusu. Vzory byly hledány hlavně ve vilových čtvrtích císařské Vídně. Ke konkrétní realizaci těchto plánů došlo až z popudu Spořitelního a založenského (úvěrového) konsorcia Všeobecného rakouského spolku úředníků v Olomouci (Spar- und Vorschussconsorcium des I. allgem. österr. Beamtenvereines). To zadalo v roce 1882 českému architektu a staviteli Karlu Starému ( ) vypracovat urbanistický plán této lokality. Sám Starý si zde v roce 1885 postavil svou rodinnou vilu (dnes 5\n6 Litovelská č. p. 7). Konečně v roce 1886 konsorcium koupilo od novoulické obce větší díl stavebních pozemků v blízkosti dnešního nádraží Olomouc město, kde posléze začala podle urbanistického plánu vznikat nová čtvrť. Ta získala své jméno Úřednická či Úřední čtvrť (Beamtenviertel) podle realizátora tohoto stavebního projektu. Právě v době, kdy bylo v nejvyšších vládních a armádních kruzích jednáno o zrušení olomoucké pevnosti a poté co Karl Starý vypracoval urbanistický projekt, se rozhodl Johann Englisch postavit na základě návrhu Franze Langera na svých pozemcích trojpodlažní palácový obytný dům s restaurací v přízemí. V březnu 1887 požádal novoulickou obec o stavební povolení. Ta neměla žádných výhrad a vydala příslušný výnos. Situace se ovšem záhy zkomplikovala, když se proti tomuto rozhodnutí vehementně ohradilo město Olomouc a podalo proti němu odvolání. Olomoucké samosprávě vadilo na Langrově projektu hlavně to, že nerespektoval budoucí směr ulice Stromořadí, neboť fronta domu nešla s ulicí rovnoběžně, nýbrž byla mírně lichoběžná. Nakonec došlo ke kompromisu a v červenci 1887 vydalo místodržitelství v Brně (mimo jiné nejvyšší stavební úřad na Moravě) Johannu Englischovi definitivní stavební povolení. Stavba byla zkolaudována necelý rok nato. U novostavby stály rovněž i hospodářské budovy, které ještě dokreslovaly zdejší venkovský kolorit. V nich byl ustájen nevelký počet hospodářský zvířat kůň, kozy, krávy a prasata a na dvoře byly dokonce dvě desítky včelích úlů. Ve vyšších podlažích domu bylo několik nájemních bytů. Připomeňme si nyní některé z jejich obyvatel. Podle sčítání lidu z roku 1890 žilo v celém domě 30 osob v sedmi domácnostech/bytech. Samotný majitel domu Johann Englisch se svou manželkou Amálií však zde nežil. Nadále bydleli ve svém olomouckém domě v Michalské ulici. Funkcí správce domu a vedoucího restaurace vykonával Johannův nejstarší syn Artur. Dále zde žili živnostníci jako hostinský Wenzel Wikopal, obchodnice s ovocem Františka Jahnová a početná rodina stavitele Franze Langera, který byl autorem již zmíněného projektu Englischova domu. Langer postavil v průběhu 90. let 19. století v Úřednické čtvrti několik honosných vil. Jednou z nich byl jeho vlastní barokizující dům z let (dnešní ul. Mozartova č. p. 6). Ostatní nájemci byli středně zámožní lidé z řad inteligence. Bydlel zde vrchní inženýr u dráhy Leo Weber se svou manželkou a služkou. Dále bychom tu našli malou domácnost Moritze Reinigera ( ), profesora židovského náboženství na olomoucké měšťanské škole. I další byt byl obýván učitelskou rodinou, a to rodinou profesora Emila Seysse ( ). Seyss se narodil ve městě Jaroslav v Haliči. Nejprve učil na gymnáziu ve Vilachu v Korutanech, kde poznal i svou budoucí manželku Augustu. Odtud se rodina v roce 1882 přestěhovala do Jihlavy. Seyssova kariéra vrcholila v roce 1889, kdy byl jmenován ředitelem německého státního gymnázia v Olomouci. V roce 1907 přesídlila rodina do Vídně, kde později Emil Seyss umírá. Rodinu profesora Seysse nechvalně proslavil jeho nejmladší syn Artur Seyss-Inquart ( , viz příloha č. 3). Studoval na gymnázium v Olomouci a po odchodu rodiny do Vídně studoval práva na zdejší univerzitě. Během 1. světové války sloužil v rakousko-uherské armádě, kde dosáhl hodnosti podplukovníka v záloze. Od roku 1921 vykonával advokátní praxi. Od počátku 20. let byl činný i v politice první rakouské republiky. Ve 30. letech se jeho politická kariéra úspěšně rozvíjela. Artur Seyss-Inquart se v této době angažoval v rakouských organizacích, které měly velmi blízko k národně-socialistickému hnutí a německé straně NSDAP. V roce 1938 nakonec vstupuje do této strany a stává se její vůdčí osobností v Rakousku. V březnu téhož roku na naléhání Adolfa Hitlera musel tehdejší rakouský ministerský předseda jmenovat Seyss-Inquarta ministrem vnitra. Krátce na to pod tlakem hitlerovského Německa musel odstoupit samotný rakouský předseda vlády a 6\n7 novým premiérem byl ustanoven právě Seyss-Inquart. Jen o dva dny později vyhlašuje tzv. Anšlus Rakouska, tj. připojení této země k hitlerovskému Německu. Poté se stává říšským ministrem bez portfeje a vstupuje rovněž do elitní SS, kde dosáhl hodnosti SS-Obergruppenführer. V období 2. světové války vykonával funkci říšského komisaře v obsazeném Nizozemí, kde byl zodpovědný za deportace zdejších Židů (asi ) a organizaci nucených prací. Ve své poslední vůli z dubna 1945 jmenoval Adolf Hitler Seyss-Inquarta dokonce ministrem zahraničí. Po skončení války byl souzen norimberským soudním tribunálem, který ho za válečné zločiny odsoudil k trestu oběšením. Akt byl vykonán 16. října Podle sčítání z roku 1900 měl Dům u parku téměř stejný počet obyvatel. Tehdy zde bydlelo 25 osob. Snížil se ovšem počet bytů, lépe řečeno domácností. Místo sedmi bytů v roce 1890 zde na počátku nového století bylo evidováno už jen pět domácností. Kromě toho pozorujeme, že během jedné dekády se velmi proměnilo složení zdejších nájemníků. V domě zůstala pouze rodina židovského učitele Moritze Reinigera a ostatní lidé se sem v průběhu 90. let přestěhovali. Do domu u parku se nastěhovala i rodina majitelů v čele s už ovdovělou třiapadesátiletou Amálií Englischovou. V jejich domácnosti žila kuchařka třicetiletá Hermína Daniel původem z Boskovicka a šestnáctiletá Paulina Ott, která byla prodavačkou v obchodě s tabákem Amálie Englischové, jenž se nacházel v domě č. 132 na ulici Stromořadí (dnes hostinec U Fleka). Vdova po Johannu Englischovi nadále v přízemí domu provozovala restauraci. Tu vedl na počátku 20. století Jakob Meixner (nar. 1854) původem z Holešova, který rovněž v domě bydlel se svou početnou rodinou. Dále tu přebýval major rakousko-uherské armády Ernst Juch se svou manželkou a služkou. Nakonec posledními novými nájemníky byla židovská rodina Davida Adolfa Grätzera. S touto rodinou, jak níže uvidíme, byly spojeny další osudy Domu u parku. V čase, kdy se uskutečnilo sčítání lidu, byla už víc než sedm let majitelkou Domu u parku vdova po Johannu Englischovi Amálie. Její manžel umírá ve čtyřiapadesáti letech v září 1893 v Luhačovicích, kde podstupoval léčebnou kůru. Podle lékařského ohledání byla příčinou skonu srdeční vada. Víme, že byl minimálně od konce roku 1890 těžce nemocen, kvůli čemuž nemohl plnohodnotně vést svou restauraci. Možná z těchto důvodu pronajal restauraci jistému Emanuelovi Krejčíkovi, který ji vedl jen do srpna 1892, kdy ji opět provozoval sám Johann Englisch. Samotný Englischovů pohřeb nám opět dokazuje jaké váženosti a respektu si tato rodina v Olomouci vydobyla. Poté, co farář od sv. Michala požehnal v domě na Michalské ulici tělo nebožtíka a rakev ozdobena skvostnými smutečními věnci byla naložena na vůz pohřebního spolku Pietas, vydal se za vozem, jak psaly zdejší noviny, impozantní pohřební průvod. V jeho popředí šli členové pohřebního spolku nesoucí věnce, následování duchovními z kapucínského kláštera a od sv. Michala. Za rakví kráčeli truchlící členové rodiny a velký počet smutečních hostí. Průvod se přes Horní náměstí a ulicí Terezskou (dnes ulici Pavelčákovou) dostal na císařskou silnici (dnes Havlíčkova) vedoucí k městskému hřbitovu (dnes výstaviště Flora), kde byla rakev uložena do rodinné hrobky. Po smrti manžela, konkrétně v březnu 1896, se Amálie rozhodla restauraci v Domě u parku opět pronajmout, a to Floriánu Fleischerovi, který předtím pracoval jako číšník ve významných olomouckých hotelích Goliath a Lauer na Horním náměstí. Víme rovněž, že přípravnu zdejších pokrmů měla na starosti jeho žena a k pití se nabízel plzeňský a dolanský březňák nebo rakouská a uherská vína. Hudební program obstarávala v letních měsících vojenská kapela 93. pěšího regimentu. 7\n8 Na základě projektu architekta Jacoba Gartnera ( ) se Amálie Englischová v roce 1896 rozhodla přistavět k dosavadnímu obytnému domu dvorní křídlo s reprezentativním společenským a divadelním sálem, a zvýšit tak atraktivnost zdejší restaurace. Podsálí bylo projektováno jako moderní železobetonová konstrukce s předpokládaným komerčním využitím. Kromě toho byla v zahradě nově postavena kuželová dráha. Během března a dubna téhož roku byl starý sál stržen a na podzim byl dokončen nový. Stavební práce prováděla firma Aulegk und Zapletal. Autor návrhu Jakob Gartner byl židovského původu (narodil se v Prostějově) a před 1. světovou válkou patřil k významným rakouským architektům. V Olomouci projektoval několik zajímavých staveb, z nichž jmenujme především olomouckou synagogu postavenou v letech 1895 až 1897 v historizujícím, tzv. maursko-orientálním stylu (dnes parkoviště na Palachově náměstí). Další sakrální stavby pro židovské obce zbudoval v dalších moravských, slezských a rakouských městech synagogy v Hlohovci (1890), Trnavě (1891), Vídni (1891), Holešově ( ), Opavě ( ), Přerově (1898), Vídni-Simmeringu ( ), Vídni-Brigittenau ( ), Bohumíně ( ), Prostějově ( ), Vídni-Margaretenu ( ) a nakonec v Kroměříži ( ). Bohužel mnoho z těchto staveb bylo zničeno během vlády nacistického režimu. Takový osud potkal i olomouckou synagogu, která byla v březnu 1939 vypálena a posléze stržena. Dále v roce navrhl budovu Ústavu pro vzdělávání dívek hraběte Pöttingena v Olomouci. Kromě těchto veřejných staveb se Gartner v Olomouci podílel na stavbě soukromých domů. Zmiňme zejména vilu (dnes ul. Vídeňská č. p. 2) majitele novoulické sladovny a dlouholetého předsedy místní židovské náboženské obce Eduarda Hamburgera ( ). Další nájemní domy a vily postavil ve spolupráci se stavitelem Moritzem Fischerem na dnešní Masarykově třídě a Vídeňské ulici. Po Floriánu Fleischerovi provozoval od roku 1898 Englischovou restauraci Karel Strnad, který předtím vedl restaurace v Grandhotelu a hotelu Radecky v Brně a důstojnického kasina ve Lvově. Strnad ohlásil převzetí Englischovy restaurace v olomouckých novinách. Z reklamy se mimo jiné dovídáme něco málo o tom, na co se mohli návštěvníci těšit: čepovati se bude vedle vína nejlepšího tu- i cizozemského znamenitý březňák z pivovaru právovárečných měšťanů v Olomouci, a doporučuji též známou dobrou vídeňskou kuchyni co nejvřeleji. Po Strnadovi hospodu po několik let provozoval už zmíněný Jakob Meixner a po něm ji krátce vedl Amáliin syn Johann. Od února 1906 byla restaurace propachtována karvinskému pivovaru Heinricha hraběte Larisch-Mönnicha ( ). Členové této slezské rodiny patřili v 19. a v 1. polovině 20. století k významným slezským podnikatelům. Kromě potravinářského průmyslu byli rovněž aktivní v těžbě černého uhlí. Vlastnili v ostravsko-karvinské oblasti několik dolů. Dále podnikali v koksárenském a chemickém odvětví. Někteří členové tohoto rodu dosáhli i vysokých politických postů. Poté, co byla Englischova restaurace pronajata karvinskému pivovaru, nesl podnik název Karvinská pivnice (Die Karwiner Bierhall). Jejím vedoucím byl vídeňský restauratér Viktor Gruber. Návštěvníkům byly k občerstvení nabízeny jak karvinská piva značky Kaiserbier nebo Granatbräu, tak i Pilsner Urquell a dolnorakouská vína. K jídlu byla podávána tzv. vídeňská kuchyně, což byly pokrmy z různých koutů Rakouska- Uherska. Englischova restaurace byla od doby, kdy byl postaven náš Dům u parku, vyhledávanou destinací nejen pro milovníky dobrého piva, vína, místní kuchyně či kuželek, ale rovněž místem s bohatým společenským a kulturním životem. Na základě novinových zpráv můžeme sledovat, jaké kulturní události se zde konaly, a které 8\n9 spolky ji využívaly pro své schůze a slavnosti. Velmi často zde o sobotách probíhaly koncerty místních vojenských kapel. Ještě před výstavbou nového reprezentačního sálu se v restauraci několikrát do roka konalo vystoupení kočovných divadelních společností. Kupříkladu v červenci 1892 zde účinkovala společnost hudebního komika Josefa Steidlera ( , viz příloha) z Vídně. Šlo spíše o lidovou zábavu a kabaret, kdy diváky kromě lidových písní a krátkých hereckých etud bavili další členové Steidlerova ansámblu břichomluvec, mimik a další obratní umělci. V roce 1906 zde dokonce sídlilo stálé německé lidové divadlo nesoucí název Deutsches Volkstheater, které mělo v plánu uvádět prostší divadelní kusy, frašky, veselohry a zpěvohry. Bohužel nic bližšího o jeho další existenci nevíme. Kromě toho zde různé, převážně německé, spolky z Nové Ulice a Olomouce pořádaly schůze a taneční zábavy. Už výše zmíněný spolek novoulický zvaný Pokrok (Fortschritt) u Englischů na počátku 90. let 19. století organizoval nejedno shromáždění či taneční zábavu. Například v říjnu 1896 se u příležitosti otevření nově vystavěného sálu uskutečnil taneční věneček tohoto spolku. Občas se v zdejších prostorách odbývaly taneční večery stolní společnosti Fidelio. Na všech těchto akcích hrály obvykle vojenské kapely z olomoucké posádky. S Englischovu restaurací jsou rovněž spajaty dějiny cyklistického sportu v Olomouci. Místní První olomoucký cyklistický klub (I. Olmützer Radfahrerclub) právě zde, až do vybudování cyklistické dráhy, často konal své schůze a sportovní podniky. V roce 1896 byl na Litoveské ulici zorganizován cyklistický závod a při startovní čáře vznikla dokonce i provizorní tribuna pro diváky. Po skončení závodu se jeho účastníci přesunuli do blízké restaurace, kde byli dekorování vítězové a večer se konala taneční zábava. U Englischů se v roce 1896 též uskutečnilo velké shromáždění cyklistických klubů severomoravské oblasti. A v roce 1897 zde proběhla část slavnosti u příležitosti svěcení spolkového praporu a hlavně otevření nové cyklistické dráhy (dnes prostor mezi hotelem Clarion a prodejnou Albert). K dalším spolkům, které v restauraci u Englischů často mívaly své schůze, patřila ženská sekce Prvního olomouckého spolku vojenských vysloužilců (I. Olmützer Militär-Veteranenverein), Klub holičů (Friseurklub) nebo Svaz německé severní Moravy (Bund der deutschen Nordmährens). Všechny zde uvedené spolky a organizace nám jasně naznačují, že se na přelomu 19. a 20. století v Englischově restauraci a později v Karvinské pivnici scházeli především němečtí středostavovští obyvatelé Olomouce a Nové Ulice. Občas se v německých novinách setkáme s tím, že Karvinská pivnice byla považována za německý hostinec ( deutsche Gastwirtschaft ). Snad k tomu přispěla i skutečnost, že majitel karvinského pivovaru a nájemce zdejší restaurace Heinrich hrabě Larisch-Mönnich patřil k předním německým podnikatelům a politikům monarchie. Roku 1908 se však situace zásadně mění. Tehdy opět došlo, jako již po mnohokráte, ke změně nájemce Englischovy restaurace. Hrabě Larisch-Mönnich se rozhodl pronajmout svou koncesi Hanácko-rolnickému pivovaru v Těšeticích, a. s. Reklama z ledna 1908 inzerovala nově otevřenou Těšetickou restauraci (později nazývanou Těšetickou pivnicí) následujícím textem: Bývalá Karvinská nyní Těšetická restaurace na Úřední Čtvrti v Olomouci (Englišův dům) zadává na masopust ku zábavám tamní velký elegantní sál. Pivo výtečné, restaurační místnosti útulné. Tato akciová společnost vznikla v roce 1898 jako sdružení obcí z Těšeticka. Zejména tyto podniky vlastněné českými samosprávami a záložnami měly velký politický význam v soutěži s moravskými Němci. Přestože české etnikum tvořilo před 1. světovou válkou skoro dvě třetiny obyvatel Moravy, díky tehdejšímu 9\n10 volebnímu systému, kde voliči odvádějící vyšší daně disponovali silnějším hlasem, než jejich finančně slabší sousedé, měli Češi menší politický vliv, než bohatší německá menšina. Proto byla podpora českých podnikatelů a podniků také otázkou politickou. Zjednodušeně řečeno, čím víc byli Češi a české firmy bohatší a prosperovaly, tím víc rostla politická síla českého národa. Z těchto důvodů bývaly podnikatelské aktivity Čechů vnímány německou minoritou jako snahy usilující o omezení jejich politické moci. Možná proto byla tak běžná věc jako změna nájemce Englischovy restaurace hodnocena některými německými novináři zásadně negativně. Německý deník Mährisches Tagblatt psal, že v důsledku propachtování Englischovy restaurace těšetickému pivovaru ztratili místní Němci další hostinec, kde mohly německé spolky pořádat své sešlosti a obával se navíc, že nový nájemce bude ztrpčovat život zdejším Němcům obdobně jak to činí sousední český hostinec U města Prahy. V reakci na to české noviny Našinec uveřejnily pouze lakonickou, o to však výstižnou zprávu: Karvinskou pivnici pronajal od 1. ledna 1908 těšetický pivovar. Tím opět přibyl v Olomouci nový český hostinský podnik. A skutečně, po převzetí Englischovy restaurace těšetickým pivovarem zcela opadl zájem německých spolků o tento podnik. Na druhou stranu sledujeme od roku 1908 zvýšený zájem českých organizací, i když nemůžeme říct, že by se doposud české spolky zdejšímu místu vyhýbaly. Například během roku 1904 zde proběhly dva sportovní závody Českého athletického klubu. Zdá se však, že Češi spíše preferovali jiné novoulické hostince, jako třeba U zlaté koule nebo U města Prahy. V těchto místech se však převážně scházely politické a kulturní spolky z měšťanského prostředí maloživnostníků, maloobchodníků a inteligence (úředníků, učitelů, právníků, duchovních atd.). Potvrzují to slova hostinského U města Prahy z jedné žádosti, kde uváděl, že v tomto podniku na rozdíl od Těšetické pivnice soustředěny jsou spolky středních vrstev. Od 60. let ovšem v českých zemích pozvolna vznikala vůči těmto dosavadním představitelům českého národa opozice z řad dělnictva, která byla organizována jednak v jednotlivých odborových sdruženích, jednak v politických stranách jako například v Sociálně demokratické straně českoslovanské v Rakousku (zal. 1878, její nástupnickou organizací je současná ČSSD). V roce 1872 vznikl Slovanský dělnický spolek, jenž patřil k vůbec prvním dělnickým spolkům v Olomouci, a jeho činnost byla nepolitická a zaměřoval se na sociální osvětu svých členů. K největšímu rozmachu českých dělnických organizací v Olomouci došlo v prvním desetiletí 20. století, kdy jich vznikla víc než desítka. Převážná část z nich byla místními pobočkami větších svazů s působnosti v českých zemích. Od roku 1908 se v Těšetické pivnici odehrávaly schůze zdejších českých dělnických spolků. Kupříkladu hned v březnu téhož roku zde proběhla manifestační schůze, na jejímž programu byly tyto body: Nedělní a sváteční klid; Zkrácení doby pracovní. Dělnická tělovýchovná jednota (DTJ), která se ustavila v roce 1908, využívala tamní dvůr k veřejným cvičením. Dále zde několikrát přednesl svůj projev Rudolf Bechyně ( , viz příloha), významný sociálnědemokratický politik a novinář. Původně byl zaměstnán jako strojní zámečník, ale později se vypracoval ve schopného publicistu a politika. V této době byl redaktorem prostějovského Hlasu lidu a od roku 1911 se stal poslancem v celostátním parlamentu. Po celou dobu tzv. První republiky byl poslancem a dokonce zasedl v několika vládách jako ministr. Po okupaci Československa uprchl do Anglie, kde se aktivně zapojil do odboje. Popularita zdejšího výčepu, jenž se stal místem hojných manifestací, přednášek a táborem lidu, vedla nakonec k tomu, že se od roku 1908 v úřední korespondenci a novinových zprávách setkáváme s alternativním 10\n11 názvem Těšetické pivnice Dělnický dům (Arbeiterheim). Někdy v této době vzniklo Družstvo dělnického domu v Olomouci, které sdružovalo přes 20 odborových dělnických organizací. Tento spolek se v roce 1910 dostal do sporu s německou samosprávou Nové Ulice, která několikrát v Těšetické pivnici nepovolila z důvodu možného rušení nočního klidu v Úřední čtvrti konáním tanečních zábav. Kromě dělníků se proti tomuto jednání samosprávy odvolali taktéž hostinští z Těšetické pivnice a U města Prahy. Nemůžeme přehlédnout, že v pozadí tohoto sporu stála tehdejší animozita mezi německou politickou reprezentací Nové Ulice a dynamicky se rozvíjejícími českými spolky. Na přelomu první a druhé dekády 20. století si zdejší Těšetickou pivnici vyhlédli i čeští divadelníci. Důvodem bylo to, že česká hospoda na Nové Ulici U města Prahy, kde se tradičně konaly inscenace českých kočovných divadel, byla v roce 1911 koupena německou samosprávou Nové Ulice a podnik byl přejmenován na Stadthof (Městský dvůr). Nový vlastník zásadně nepůjčoval tyto prostory českým spolkům a divadelníkům, proto se začalo uvažovat o tom, že by se novým jevištěm pro české hrané představení stal právě sál Těšetické pivnice. Česká strana z Úřední čtvrti ovšem nedokázala získat v exekuční dražbě Englischův dům, když byla předstihnuta židovskou firmou Salomon Grätzer, která v roce 1910 nemovitost koupila. Změna majitele však naštěstí nevedla jako v případě hostince U města Prahy k vyloučení českého divadla. Grätzerové umožnili ambicióznímu divadelnímu řediteli Bedřichu Jeřábkovi ( ) přenést tradici divadelních představení kočovných družin do nových prostor. Jeřábek svou společnost založil v roce Předtím působil jako herec a režisér zejména v pražském divadle Uranie. Jeho soubor se především zaměřoval na klasická dramata Williama Shakespeara a Friedricha Schillera a dále na závažnější hry soudobých autorů Henrika Ibsena, Gerharta Hauptmanna, Maurice Maeterlincka a dalších. Původní české hry společnost uváděla jen málokdy. Do dějin českého divadla v Olomouci se tento kočovný soubor zapsal svým hostováním, které proběhlo na podzim roku 1911 v Těšetické pivnici, resp. v reprezentačním sále. Bedřich Jeřábek musel ještě před zahájením samotného divadelního provozu upravit zdejší prostory. Změny spočívaly v rozšíření dosavadního jeviště, zavedení elektrického osvětlení a v úpravě hlediště, které mělo po adaptaci kapacitu tři sta míst k sezení, čtyři sta ke stání v přízemí a tři sta ke stání na galerii. Pro návštěvníky z Hodolan, Holice a okolí měly dle domluvy vždy po inscenaci čekat tramvaje. Nejprve byly hrány komedie soudobých českých a zahraničních autorů. Veseloherní představení doplňovala bohatou nabídkou vážnějších dramat autorů L. N. Tolstého, Hermanna Sudermanna a Henrika Ibsena. Ohlasy zdejšího publika na repertoár Jeřábkova ansámblu byly spíše chladné. Mnohá představení se potýkala s nízkou návštěvností a dokonce jedno představení muselo být zrušeno. Dle novinových recenzí byla hlavním důvodem neúspěchu konkurence dalších kočovných společností a také počínající zájem lidí o kinematograf. Dalším problémem byly technicky nevyhovující prostory sálu, hlavně špatná akustika a malé jeviště. Později zde další divadelní soubor už nevystupoval. Rodina Grätzerů ( ) V čase, kdy se z původně středostavovské Englischovy restaurace pozvolna stávalo centrum olomouckého dělnického hnutí, se její majitelka dostala do finanční tísně. V roce 1908 musela Amálie Englischová prodat dům a hostinec v Michalské ulici Olmützer Sparkasse. Právě u tohoto finančního ústavu si půjčil její zesnulý manžel vysoké peněžní částky na stavbu našeho Domu u parku. Neschopnost dostát svým závazkům vůči olomoucké spořitelně a dalším menším věřitelům vedla nakonec 11\n12 na podzim 1909 k uvalení exekuční dražby na dům na Nové Ulici. Celkové pohledávky upsané na Dům u parku dosáhly výše cca rak. korun. V březnu 1910 ve dražbě získala tuto nemovitost židovská podnikatelská rodina Grätzerů. Přesněji to byla firma s názvem Salomon Grätzer, která za ní vyplatila rak. korun. Zakladatel této firmy Salomon Grätzer ( ) se narodil v Jevíčku Davidu a Roze Grätzerům. Na počátku 60. let si vzal za ženu Ernestinu Borg ( ) původem z Vídně. V této době už žili novomanželé v Mohelnici, kde se jim narodili synové David Adolf ( ), Leopold ( ), Heinrich (1873?) a dcery Katarina (1875?) a Jeanette (?). Rodina se někdy před rokem 1885 přestěhovala do Litovle. Prameny neuvádějí, čím se Salomon živil v 60. a 70. letech. První zmínka v obchodním rejstříku o jeho podnikatelských aktivitách pochází až z poloviny 80. let. Konkrétně v roce 1885 byla u krajského soudu v Olomouci zapsána firma s podnázvem Salomon Grätzer, která se specializovala na výrobu papíru a od počátku 20. století i lepenky a dehtu. Papírna a tedy i sídlo firmy bylo v Litovli (dnes průmyslový objekt na Karlovské 967). Ve stejných prostorách později existovala i druhá firma Salomona Grätzera zabývající se výrobou a prodejem vánočních ozdob. Přesnou dobu vzniku neznáme, ale můžeme předpokládat, že vznikla mezi léty 1885 až V obchodním rejstříku máme první zprávy o této firmě až od roku V době kdy firma Salomon Grätzer kupovala Dům u parku, již její zakladatel víc než deset let nežil. Po smrti otce převzali řízení obou podniků jeho synové David Adolf (spolu se svou manželkou Emilií) a Leopold. V roce 1914 došlo k rozdělení majetku mezi těmito bratry. Davidovi zůstala firma na výrobu vánočních ozdob a Leopold si ponechal papírnu v Litovli. Nejspíš hned po získání této nemovitosti Grätzerové uvažovali o tom, jak využít sklady pod sálem. Problémem však byly malé rozměry podsálí. Z tohoto důvodu přistoupili v roce 1912 k rozšíření dosavadních komerčních prostor. Původním záměrem Grätzerů bylo vybudování rozsáhlého dvouposchoďového skladovacího a výrobního objektu, který by rozdělil dvůr na dvě části. Dále mělo dojít k výstavbě jednopatrové obytné budovy v průjezdu do dvora a k adaptaci přízemních prostor, to znamená i restaurace na kanceláře firmy (viz příloha č. 6 8). Nakonec bylo od této podoby projektu z neznámých důvodu upuštěno a proběhla jenom poměrně menší úprava skladů ve dvoře a přestavba stávajícího Gartnerova křídla, které bylo rozšířeno směrem do dvora. V suterénu bylo nově zbudováno schodiště do sálu a výčep k obsluze zahrádky ve dvoře. V patře vzniklo plochostropé přísálí. Během roku 1913 se do přízemních prostor pod sálem přesunula výroba vánočních ozdob, která tu zůstala až do roku Zmiňme dále, jaký byl následující osud obou Salomonových synů. Nejstarší syn Salomona David Adolf Grätzer se v roce 1887 oženil s Emilií taktéž rozenou Grätzerovou ( ). Do roku 1893 žili v Litovli a poté se nejprve přestěhovali do Olomouce a po pěti letech na Novou Ulici do našeho domu. Měli syny Richarda (nar. 1889) a Waltra (nar. 1893), kteří se pak vyučili obchodnické živnosti a po 1. světové válce vykonávali tuto profesi v Olomouci. Richard se později uchytil jako obchodník v Lošticích a Walter odešel za štěstím do Vídně. David kromě toho, že byl od roku 1914 vlastníkem firmy na výrobu vánočních ozdob, založil v roce 1905 v Mohelnici podnik na výrobu lepenky, dehtových výrobků a izolačního materiálu a poblíž Loštic ve Vlčicích filiální papírnu. Těsně před svou smrtí v roce 1920 předal obě firmy svým dvěma synům. V těžkých poválečných letech tyto podniky spíše skomíraly a v roce 1922 na ně byl dokonce uvalen konkurz. V roce 1926 byly obě firmy definitivně vymazány z obchodního rejstříku. 12\n13 Podnikání Davidova mladšího bratra Leopolda bylo o poznání úspěšnější. V roce 1895 si vzal Kamilu (Camille) Spitzerovou ( ) původem z Jevíčka, tedy z rodiště i jeho otce Salomona. Víc než patnáct let žili v domě vedle litovelské papírny. Na Novou Ulici se přestěhovali až po získání Domu u parku v roce V Litovli se jim narodili dva synové Siegfried (později Vítězslav, ) a Otto ( ) a tři dcery Helena (1897?), Elza (1899?) a Irena (1901?). Poté co v roce 1914 převzal řízení litovelské papírny, se tento podnik úspěšně rozvíjel, což umožnilo Leopoldovi v roce 1920 postavit si moderní vilku na rohu Dvořákové a Žilinské (dnes Žilinského 126/7). Od roku 1935 se stali Leopoldovými veřejnými společníky jeho dva synové Siegfried a Otto. Po mnichovské krizi a vzniku tzv. druhé republiky byla pozice židovského obyvatelstva v českých zemích čím dál labilnější. Grätzerovi se snažili zachránit svůj rodinný podnik tím, že se na začátku března 1939 jen několik dní před příchodem nacistických vojsk a vyhlášením protektorátu Čechy a Morava snažili prosadit u krajského soudu jako samostatného prokuristu jejich firmy Emila Tylšara. K tomu však nakonec nikdy nedošlo, i když ještě v září 1939 podal Siegfried krajskému soudu přípis, ve kterém žádal o vyřízení této věci. Po příchodu nacistických armád a správy došlo k zavedení velmi přísných protižidovských zákonů, tzv. norimberských. Během června 1939 byly v protektorátu uplatněny nejprve vůči židovskému majetku. Ten byl vyvlastněn a převeden do rukou nežidovských správců a později prodán novým plnoprávným majitelům, tzv. arizován. Během října 1939 přešla do nucené správy Grätzerova papírna v Litovli a správou majetku byl pověřen nejprve Rudolf Ziegler a později Hugo Patsch. Nakonec v roce 1940 byla papírna prodána Josefu Eisenmaierovi. Současně s tím došlo i k fyzické perzekuci rodiny Grätzerů, kteří následovali osud dalších několika milionů Židů a jiných obětí nacistické zlovůle. V červenci 1942 byl Leopold, jeho žena Kamila a syn Siegfried deportováni do koncentračního tábora v Terezíně, kde byli rozděleni a následně posíláni do různých vyhlazovacích táborů v dnešním Polsku a Bělorusku, kde byli všichni zavražděni. Mladší syn Otto byl deportován z Olomouce už v září 1939 do německého Buchenwaldu, kde jeho stopa končí. Naštěstí se části rodiny Grätzerů podařilo přežít kataklyzmatické roky války. V roce 1947 žádaly dcery Siegfrieda Grätzera Eva Weinsteinová a nezletilé Anita a Brigita v zastoupení svých poručníků o nacisty zabavený majetek. Po skončení války byla nad papírnou na základě tzv. Benešových dekretů ustavena národní správa. K restituci však v důsledku politických změn po únoru 1948 nikdy nedošlo. V roce 1951 papírna v Litovli definitivně zanikla. Odboráři ( ) Finanční těžkosti Davida Adolfa Grätzera a jeho synů na začátků 20. let se samozřejmě dotkly i našeho domu. Na nemovitosti byla od března 1921 zapsána půjčka Kč od Ústřední záložny rolnické v Olomouci, kterou se nejspíš snažili bratři Grätzerové umořit starší hypotéku od Wiener Bankverein a nesplacené pohledávky za odběr uhlí pro své podniky. Nakonec se v létě 1921 rozhodli vyřešit své finanční problémy prodejem Domu u parku. Eminentní zájem o tuto budovu samozřejmě projevovaly olomoucké dělnické organizace, které, jak jsme již výše ukázali, zde měly před 1. světovou válkou své neformální centrum. V srpnu 1921 došlo mezi firmou S. Grätzer a Svazem kovodělníků v Československé republice k dohodě o koupi této nemovitosti. Prodejní cena činila Kč. Na tomto místě si řekněme něco o historii tohoto významného odborového sdružení. 13\n14 Kovodělnické odborové hnutí patří k jedné z nejstarších odborových organizací v českých zemích. Dělnické podpůrné spolky vznikaly již v 60. letech 19. století, ale teprve zákonem o právu spolčovacím a zákonem koaličním z roku 1867 byl legalizován vznik a další existence těchto sdružení. První kovácké odbory vznikaly přirozeně v centrech strojního průmyslu v Liberci, Brně a Praze. V 90. letech došlo k seskupování místních spolků do regionálních nebo dokonce celorakouských organizací. V roce 1908 byla založena samostatná česká organizace pod názvem Svaz českých kovodělníků v Rakousku (později Svaz kovodělníků v Československé republice) všeodborově zastřešená Odborovým sdružením českoslovanským. To se pozvolna stalo nejsilnější platformou českého a po roce 1918 i československého odborového hnutí. Z kováckého prostředí pocházelo i několik významných prvorepublikových sociálnědemokratických politiků a ministrů. V době protektorátu došlo k sjednocení všech odborových organizací do jedné. Tato struktura pak kontinuálně přešla do poválečného období, kdy jedinou centrální odborářskou organizací byla Ústřední rada oborů, která byla roku 1946 přetransformována na Revoluční odborové hnutí (ROH) v čele s pozdějším komunistickým prezidentem Antonínem Zápotockým ( ). ROH se poté spíše než ochráncem práv pracujících stává poslušným nástrojem KSČ a jejího politického režimu. Teprve na začátku roku 1990 dochází ke zrušení ROH a předání pravomocí i majetku nástupnickým organizacím, které byly nově zastřešeny pod Českomoravskou komoru odborových svazů (od roku 1993). Ke správě majetku jednotlivých odborových sdružení vzniklo v roce 1990 občanské sdružení Majetková, správní a delimitační unie odborových svazů (MSDU OS), které v letech 1990 až 2010 spravovalo i náš Dům u parku. V Olomouci vznikly kovácké odbory ve srovnání s vyspělejšími českými průmyslovými centry poměrně později. Bylo to zapříčeno hlavně tím, že zde dlouho neexistoval žádný strojírenský závod, což bylo dáno i zdejšími obecnými specifikami. Na jedné straně pevnostní charakter města velmi bránil rozvoji moderního průmyslového podnikání a to vedlo k tomu, že podniky vznikaly spíše v blízkém okolí. Na druhou stranu se v průběhu posledních dekád 19. století Olomouc a jeho okolí stávalo centrem potravinářského průmyslu. Další odvětví zde měla dlouho spíše okrajový význam. To se začalo postupně měnit krátce před 1. světovou válkou, kdy v letech vznikly na lukách za Řepčínem Moravské ocelárny a železárny, které se nejprve specializovaly na kovářskou výrobu vidlí a vozových náprav, později se podnik rozšířil o slévárnu šedé litiny a v roce 1913 o slévárnu oceli. V blízkém sousedství Olomouce, resp. našeho Domu u parku, tak vyrůstal důležitý hutnický podnik, který do roku 1914 zaměstnával přes stovku dělníků. Moravské železárny však nebyly v okolí Olomouce ojedinělým projektem. Skoro ve stejnou dobu vznikla slévárna v Hodolanech (od roku 1947 součást národního podniku Sigma-pumpy). Teprve tento rozvoj strojírenství na Olomoucku vytvořil příznivé podhoubí ke vzniku olomoucké kovodělnické odborové organizace, která se později začlenila do Svazu kovodělníků. Místní kováci měli až do koupě Domu u parku své centrum v Řepčíně. Svaz kovodělníků v nově nabytém domě umístil kanceláře své vlastní organizace a také dalších odborových sdružení. Bratři Grätzerové se proto v kupní smlouvě zavazovali, že ihned vyklidí tři místnosti s dvěma předsíněmi v přízemí budovy, dále že do ledna 1922 opustí sál v přízemí, jakož i veškeré místnosti v prvním poschodí, zahradu s verandou a nakonec společenský sál. Z toho důvodu se musela z podsálí a přilehlých místností vystěhovat výroba vánočních ozdob firmy S. Grätzer. Přeměna obytných částí na kanceláře byla rovněž umožněna tím, že zde nyní bydlelo výrazně méně nájemníků, než v předválečném období. V únoru 1921 byly podle sčítání lidu v domě pouze tři domácnosti. Bydlel zde dosud Walter Grätzer se svou manželkou, 14\n15 posluhovačkou a obchodním příručním. Další byt měla v pronájmu vdova Rosa Berntová se svými dcerami. Poslední byt obýval kapitán československé armády Engelbert Balzer se svou ženou a dívka žijící u nich v podnájmu. Reprezentační sál byl v době 1. republiky nadále využíván k nejrůznějším společenským akcím: plesům, sobotním tanečním večerům, odpoledním společenským čajům a silvestrovským veselicím, které zde pořádaly jak německé, tak české spolky. Zdejší prostory si pronajímali nejrůznější taneční mistři pro výuku společenských tanců: např. Škola tance baletního mistra Luise Morana Lehkého nebo maitrè de danse Beppo Rašín, který v roce 1926 vydal knížku Tango: Teorie nejoblíbenějšího a nejpopulárnějšího moderního tance v internacionálním stylu. Ve druhé polovině 20. století se zde konaly převážně odborářské konference a školení. Restaurace v Domě u parku se změnou vlastníků rovněž nezanikla. Svaz kovodělníků obdobně jako předcházející majitelé propachtoval hospodu zdejším hostinským. Nevíme, kdy přesně skončil nájem těšetického pivovaru, avšak roku 1913 se Těšetická pivnice přestěhovala do přízemí domu na rohu dnešní ulice Palackého a Krapkovy (dnes restaurace U Fleka). V období let se v Domě u parku vystřídalo mnoho hostinských: Aloisie Bejczi, Karel Pelišek, Ottilie Kolaříková, Václav Lintner a Karel Straka (který však svou koncesi dále pronajímal třetí osobě). Posledním živnostníkem, jenž měl hostinec v nájmu, byl v letech Antonín Němec. Po únoru 1948 ovšem došlo k likvidaci samostatných maloživnostníků, kteří byli buď nuceni vstoupit do komunálních podniků, nebo své živnosti museli kvůli tomu, že s nimi hospodářský plán nepočítal, uzavřít. V důsledku to vedlo k obecnému poklesu řemeslných, obchodních a koncesovaných živností. Tato restrukturalizace se dotkla i restaurace v Domě oborů. Na přelomu roku 1949 a 1950 došlo nejspíš k jejímu uzavření a později v roce 1952 byly prostory kuchyně, výčepu a restaurace adaptovány na klubovnu Krajského klubu techniků a zlepšovatelů. Je to patrné i na plánu z roku 1951 (viz příloha č. 9), kde byly některé zdi restaurace odstraněny a vznikla tak poměrně velká zasedací síň. V přední části restaurace vznikly rovněž kanceláře. Již v roce 1946 zanikla krytá dřevěná zahrádka (viz příloha č ), která se nacházela vedle vjezdu do dvora a na její místo byly postaveny garáže. Pohostinství v Domě u parku bylo opět obnoveno až na počátku 90. let, ovšem na úplně jiném místě. V roce 1992 došlo k úpravě zadního dvorního traktu (v místech, kde kdysi bývala Valihrachova tiskárna, viz příloha č ) a vznikla zde kavárna a vinárna, kterou provozovali sami odboráři. Roku 1996 byly tyto prostory pronajaty Kamilu Buchtovi, který podnik změnil na pivnici s názvem Pod padákem. V této době na dvoře vyrostla dřevěná stavba s výčepem a venkovním posezením. V roce 2000 se hospoda přejmenovala na Wild West Ranch Restaurant. V témže roce se v jejich prostorách mimo jiné konal olomoucký hudební festival Los Bigbítos, který předtím probíhal na Letním kině. Tato akce však zde na dlouho nezakotvila, poněvadž vedla k stížnostem místních obyvatel na hlasitou hudbu a všeobecný hluk linoucí se ze zahrádky. Později se skomírající restaurace proměnila v bar s výherními automaty. Poté, co v roce 2010 odbory odprodaly celý objekt společnosti Dům u parku, s. r. o. a následně započala současná rozsáhlá rekonstrukce dvorního traktu, tato hospoda zanikla. Kromě restaurace zde od roku 1924 ve skladovacích prostorách navazujících na jednopatrové Gartnerovo dvorní křídlo sídlila knihtiskárna Linografie. Tato firma byla v témže roce zapsána u Krajského soudu v Olomouci jako veřejná společnost. Jejími spoluvlastníky byli nejprve Bohumil (někdy též Bohuš) 15\n16 Valihrach a František Tomeček, oba typografové z Hodolan, později k nim přistoupil Josef Sýkora, strojmistr z Olomouce. Od roku 1932 až do zániku byl jejím jediným vlastníkem Bohumil Valihrach. Podle dochovaných statistik šlo o velmi malou knihtiskárnu zaměřující se na produkci drobných knih, plakátů a tiskovin (viz příloha č. 15). Některá díla z Valihrachovy tiskárny jsou ovšem dodnes bibliofily a sběrateli ex-libris vysoko hodnocena. Jmenujeme jen některé z nich: Píseň písní: velepíseň Šalamounova (1934), Vůl tu a oslík šedivý (1937), Vánoce 1939: B.V.O.F.B (1939), Z Hané (1940), Kosa nabróšená (1947), Prodavač kalendářů a chodec (1948) a Národopisné obrázky z Čech a Moravy: vhodné pro slavnosti pod širým nebem i pro uzavřené místnosti, pro školní a spolkové akademie (1948). Několik dní po únorových událostech roku 1948 byla nad všemi soukromými olomouckými knihtiskárnami a typografickými podniky zavedena národní správa. Ke konci roku 1950 ukončila svou činnost rovněž i Valihrachova knihtiskárna. V důsledku sloučení krajů olomouckého a šumperského byla nucena Krajská odborová rada v Olomouci rozšířit své sekretariáty o další místnosti, což postihlo zejména komerční nájemce mající v domě sklady. V roce 1949 byly za tímto účelem do přízemí pod sálem vestavěny příčky s chodbou, které původní halu změnily na nepřehledný sled kanceláří se střední, přímo neosvětlenou chodbu. Rekonstrukci projektovaly Československé stavební závody, závod Prostějov. Změnil se i název. Místo Domu odborů či Dělnický dům se začalo užívat pojmenování Dům odborových služeb. Sídlili zde samozřejmě převážně jednotlivé složky ROH. Kupříkladu v 60. a 70. letech zde mělo své sklady Kožedělné družstvo a dále podle telefonního seznamu z konce 80. let zde byla kancelář ROH - Okresní odborová rada Olomouc (předseda, politicko organizační úsek, péče o pracující, statistika a informace, hospodářské a finanční oddělení), předseda OVOS školství, Okresní správa nemocenského pojištění, ochrana a bezpečnost zdraví při práci, OVOS zemědělství a nakonec Práce ROH středisko odborového tisku a literatury. Dům u parku byl v letech spravován KOR v Olomouci a po sloučení olomouckého a ostravského kraje v Severomoravský kraj se sídlem v Ostravě přešlo vedení na KOR v Ostravě. Po likvidaci ROH v roce 1990 přešel majetek na MSDU OS, který ho v roce 2010 kvůli hospodářskému ozdravení odborů prodal společnosti Dům u parku. Závěr Tímto se v dějinách našeho domu dostáváme k jeho aktuální současnosti. Jak jsme mohli sledovat, už od počátku byla existence této stavby úzce spjata s rozvojem Olomouce, zejména pak Nové Ulice. Vybudováním Domu u parku téměř doslova počíná urbanistický boom, který proměnil západní předměstí Olomouce k nepoznání. Po obou stranách Čechova a Smetanova parku vyvstaly vily, nájemní domy a veřejné stavby, které odpovídaly tehdejším představám o zdravém bydlení v moderním městě nejen po architektonické stránce, ale i díky svému urbanistickému řešení. Viděli jsme taktéž, že ve zdech a na zahradě místní restaurace probíhal čilý společenský ruch. Setkávání u dobrého piva, jídla nebo hudby bylo mnohdy propojeno s politickými, sociálními a nacionální hnutími a otázkami tehdejší doby. Restaurace, pivnice a kavárny se stávaly centrálními místy tehdejšího politického života, kde se mohli prostí občané seznámit se soudobými myšlenkami a názory a také i významnými osobnostmi politiky a kultury regionálního či celostátního významu. Podnik v Domě u parku prošel zajímavým vývojem od německé středostavovské venkovské restaurace k českému dělnickému či odborovému hostinci, což se 16\n17 podepsalo také na vnímání této stavby. Dělnický charakter, jenž nakonec převážil, tak (ne)úmyslně vytlačil z místní paměti vzpomínky na minulé události a také na osoby, které zde předtím žily. Skromně doufáme, že tento text napomohl osvětlit některá opomenutá místa z dějin Domu u parku. Seznam nájemců a provozních v restauraci Dům u parku Johann Englisch starší Emanuel Krejčík Johann Englisch starší Johann Englisch/Jan Engliš mladší Josef Piskoř Florián Fleischer Karel Strnad Jakob Meixner 1902??? Johann Englisch/Jan Engliš mladší Karvinský pivovar hraběte Larisch-Mönnich Hanácko-rolnický pivovar v Těšeticích ??? Aloisie Bejczi Karel Pelišek Ottilie Kolaříková Václav Lintner Karel Straka a jeho manželka Antonín Němec odboráři Kamil Buchta 17\n18 Měna a mzdy Rakousko Uhersko Měna: V letech 1857 až 1892 se platilo zlatou rakouskou měnou (Gulden österreicher Währung, zkr. ö. W.). 1 zlatka měla 100 krejcarů. V roce 1892 (osmileté přechodné období) byla zavedena korunová měna: 1 rakouská koruna se rovnala 100 haléřům. Převodní kurz mezi starou a novou měnou byl 1:2, tj. 1 zlatý=2 koruny. Odtud hovorové označení pětka pro 10 korun. Mzdy: Nejvíce informací o mzdách máme z období před 1. světovou válkou. V textilním průmyslu byla kolem roku 1900 průměrná mzda 1 koruna denně, ale existovaly také podniky, kde se vyplácelo i 3 koruny denně. Od roku 1906 se mzdy zvýšily a největší část textilních dělníků pobíralo plat mezi 11 až 17 korunami týdně. Ve stavebnictví se mzdové poměry na počátku 20. století lišili podle oboru a regionu. Např. zedníci v Praze si denně vydělali 3,80 korun a v Českých Budějovicích 3 koruny. Pomocní stavební dělníci, kteří byli zaměstáni v Praze, měli denně 2,60 korun, v Českých Budějovicích 2,20 korun. Další profese: Průměrná denní mzda dělníků v pivovaru 2,20 korun, strojírenských dělníků 4,20 korun nebo obuvnický dělník 3 koruny. Foukač skla si za týden vydělal 60 až 80 korun a hutník 4,15 korun a havíř koruny za směnu. Pro srovnání v roce 1910 stál v Praze 1kg černého žitného chleba 30 halířů. V zemědělství mladší čeledín za rok vydělal 40 až 80 korun (měl jěště k tomu byt a stravu), děvečka měla až 115 korun, starší čeledín ročně vědělal 165 až 350 korun. Výšší mzdy než dělnicí měli úředníci: hospodářský správce si měsíčně vydělal 150 korun a kancelista 90 korun. Republika Československá Průměrná mzda: 1919 horníci Kč/měs. dle kategorie práce zaměstanci Kč/měs. zemědělští dělníci Kč/měs. + deputát Válečné škody a Odborový dům Hlášení KOR o válečných škodách na Odborovém domě z 27. září roku 1946: Veškeré škody uvedené v dotazníku, které utrpěla Krajská odborová rada v Olomouci v důsledku mimořádných poměrů, oddůvodňujeme takto: 18\n19 Dne 18. května 1945 dostala Krajská odborová rada příkaz od Národního výboru (Dr. Řehulka) okamžitě vyklidit dům, ve kterém má své kancelářské místnosti pro Rudou armádu. Obsazení domu a všech místností stalo se s takovým urychlením, že nebylo možno z kanceláří odnésti věci nebo je zajistiti tak aby nemohly býti poškozeny nebo zcizeny. Tak se stalo, že nenalezli jsme po opětovném vyklizení domu pěněžní hotovost ve stole ved. tajemníka nebo přenosný kufříkový stroj a mnoho jiných drobností, které jsme ani v hlášení škod neuvedli. Obsazením domu, které trvalo téměř dva měsíce, vznikly pak KOR další značné škody na majetku a to hlavně na inventáři a kancelářském zařízení. Veškeré dvéře, skříně a stoly pokud je pro urychlené vyklizení domu nebylo možno již otevříti, byly pak násilím otevřeny, při čemž vznikly velké škody na nábytku. Dlouhým ubytováním vojska v kancelářích byly také poškozeny stěny v takové míře, že po odchodu vojsk bylo nutno všechny kanceláře znovu vymalovati. K rozbití skla a poškození krytiny došlo pak při osvobozovacích bojích o Olomouc. Seznam archivní a tištěných pramenů Státní okresní archiv Olomouc: - fond Archiv města Nová Ulice (AM Nová Ulice), karton Shromáždění a spolky , - fond AM Nová Ulice, kart. Kultura fond AM Nová Ulice, kart. Průmysl v obci fond AM Nová Ulice, kart. Tělovýchova a sport fond AM Nová Ulice, kart. Soukromá výstavba fond AM Nová Ulice, kniha Sčítání lidu fond AM Nová Ulice, kn. Sčítání lidu fond AM Nová Ulice, kn. Sčítání lidu fond AM Nová Ulice, kn. Tanzlizenz fond AM Nová Ulice, kn. Tanzlizenz\n20 - fond Okresní úřad Litovel (OÚ Litovel), kart. Papírna fy Salomon Grätzer v Litovli a Července (1949). - fond OÚ Litovel, kn. Sčítání lidu 1880 Litovel: olomoucké předměstí. - fond OÚ Litovel, kn. Sčítání lidu 1900 Litovel: olomoucké předměstí. - fond Sčítání lidu 1921, kn. Nová Ulice. - fond Archiv města Olomouc, kn. Sčítání lidu fond Společenstvo hostinských a kavárníků v Olomouci, kn. Matrika členů. Zemský archiv Opava: - fond Krajský soud (KS) Olomouc, kart. Knihtiskárna Linografia B. Valihrach. - fond KS Olomouc, kart. D. Grätzer. - fond KS Olomouc, kart. Johann Englisch. - fond KS Olomouc, kart. S. Grätzer. - fond KS Olomouc, kart. Salomon Grätzer. - fond Krajská odborová rada (KOR) Olomouc, kart. Budova KOR nájemní smlouvy fond KOR Olomouc, kart. Budova KOR Stavební odbor Magistrátu města Olomouce, kart. Palackého 75/21. Tištěné prameny: Peyscha, Franz. Orientirungs-Schema der königl. Hauptstadt Olmütz sammt der neuen gassenweisen Nummerirung, mit eine Einleitung. Olmütz, Adress-Buch der königl. Hauptstadt Olmütz und ihrer Vororte. Olmütz Adress-Buch der königl. Hauptstadt Olmütz und ihrer Vororte. Olmütz Adress-Buch der königl. Hauptstadt Olmütz und ihrer Vororte. Olmütz Adress-Buch der königlichen Hauptstadt Olmütz und ihrer Vororte. Olmütz Adressenanzeiger der kgl. Hauptstadt Olmütz der Vororte und der Stadt Neugasse für Olmütz První český adresář města Olomouce a okresu. Olomouc Adresář vel. Olomouce a okolí. Olomouc Adresář velkého Olomouce a venkovského okresu s plánem Olomouce. Olomouc Adresář velké Olomouce a okolí. Olomouc Adresář velké Olomouce a okresu. Olomouc Seznam použité literatury Čermák, Miloslav. Olomoucké hospody, zájezdní hostince, hotely, vinárny a kavárny v minulosti. Olomouc Ledvina, Tomáš. Představení českých divadelních společností v Olomouci v letech Magisterská diplomová práce Univerzita Palackého v Olomouci. Olomouc Mlčák, Leoš. Stavebně historický průzkum dvorní části domu Palackého č. 21/75 v Olomouci. Olomouc


Z restaurace musel provozovatel vypakovat myši - Kolínský deník\nStřední Čechy – Velmi nemilé překvapení. Těmito slovy hodnotí středočeští hygienici kontrolní návštěvu restaurace na Rakovnicku, jež svou prezentací na internetu láká návštěvníky na výbornou domácí kuchyni a rozhodně nemá pověst podniku, kde by se scházeli lidé, kteří mají v oblibě prostředí nižších cenových skupin. Dnes už je vše v pořádku, jak hygienici ověřili při opakované návštěvě – první kontrola z posledního lednového dne ale přinesla odhalení stavu, pro který hygiena našla jednoznačné pojmenování: hrubé hygienické nedostatky.\nKontrolory zaskočil zejména pohled do skladu. Trus hlodavců se tam našel nejen na podlaze, ale i regálech – a dokonce i v originálně balených potravinách. Ukázalo se, že myši měly pré, jelikož prostor nebyl před nimi dostatečně zabezpečený – a zaostával i úklid. Potěšující pohled nenabídla ani okna, na jejichž rámech nebylo možno přehlédnout plíseň, stejně jako znečištěné obklady, podlaha v kuchyni a technologické vybavení. Bližší obhlídka ještě odhalila uložení surovin při nevhodných skladovacích podmínkách. A výhradám neunikla nejen podoba kuchyně, ale i její fungování – v tomto případě kvůli zanedbávání práce podle stálých postupů založených na zásadách HACCP (jde o analýzy rizika a stanovení takzvaných kritických kontrolních bodů), jejichž dodržování má v kuchyních především bránit možné kontaminaci pokrmů kontaktem se syrovými surovinami.\nHygienici nařídili nejen provedení deratizace a vyřazení potravin, s nimiž se hlodavci mohli dostat do kontaktu, ale dočasně byla zastavena i příprava pokrmů. Všechna nařízená nápravná opatření provozovatel splnil, přičemž hygienici chválí jeho přístup: „Vyvinil maximální součinnost.“ Bez pokuty se to ale neobešlo.\nAutobusy mládnou a snižují se. A má být líp


Řez do tuhého on Apple Books\nKariéru soudní lékařky začínala Judy Melinek na mimořádném místě a v mimořádném čase. Měla za sebou teprve pouhé dva měsíce praxe coby newyorská soudní lékařka, když došlo k útokům z 11. září 2001. Vyšetřovala těla obětí anthraxových obálek, které vyděsily Spojené státy o měsíc později.\nV listopadu 2001 byla u identifikace obětí havárie letu 587, který se zřítil v Queens. Během dalších dvou let měla Judy „na pracovním stole“ 262 lidí i jejich částí. Oběti vražd, nehod, sebevrahy. Těla znetvořená, těla ve větším či menším stupni rozkladu.


Tým pro Vancouver může růst. Česko dostalo k dispozici pět míst - iDNES.cz\nTým pro Vancouver může růst. Česko dostalo k dispozici pět míst\nAleš Razým | foto: ČTK\nOlympijská výprava pro Vancouver se může rozrůst na 93 osob. Mezinárodní lyžařská federace FIS totiž přidělila Česku dalších pět míst: 2 pro běžce na lyžích, 2 pro akrobatické lyžování a 1 pro sjezdaře. Na scénu se tak zřejmě vrátí i ženská běžecká štafeta.\n"Lyžařská federace přerozdělila kvóty, které jiné státy nevyužily. Proces schvalování jmen právě probíhá," řekl šéf české výpravy František Dvořák.\nTéměř jisté je, že do běžecké party bude zařazen Aleš Razým, který už s týmem kouče Miroslava Petráska odletěl do Kanady na přípravný kemp. Druhé místo pro klasiky by mělo náležet některé z žen do štafety. "Rozhoduje se mezi Klárou Moravcovou a Evou Skalníkovou," dodal Dvořák.\nAkrobaté mají jen dva náhradníky, takže se do týmu zřejmě dostane boulařka Tereza Vaculíková. Skokanku Martinu Konopovou vedení úseku odmítlo nominovat.\nV letošní sezoně česká reprezentantka nezasáhla ani do jednoho podniku Světového poháru, závodila naposledy před rokem 14. února v Moskvě.\nÚsek alpského lyžování z trojice jmen Petra Zakouřilová, Tereza Kmochová, Adam Zika vybral první jmenovanou.\nJména navržená svazem lyžařů schválí předseda Českého olympijského výboru Milan Jirásek do čtvrtečních deseti hodin dopoledne.\nTémata: Český tým, František Dvořák, Ostatní sporty na ZOH 2010, Vancouver, Adam Zika, Aleš Razým, Český olympijský výbor (ČOV), Klára Moravcová, Miroslav Petrásek, Tereza Vaculíková, ZOH


Nejlepší básníci musí hladovět • RESPEKT\nNejlepší básníci musí hladovět\nBásník, malíř, dramatik a překladatel LAWRENCE FERLINGHETTI se narodil r. 1919 v New Yorku. V roce 1955 založil nakladatelství City Lights, které se zaměřilo na vydávání mladých amerických autorů. Proslulým se stalo po vydání sbírky Allena Ginsberga Kvílení (1956), které upozornilo na tehdy neznámou beat generation.Ferlinghetti je autorem třinácti básnických sbírek, dvou novel a experimentálních her, překládá francouzskou a italskou poezii. Českým čtenářům jeho poezii objevil - podobně jako další básníky beat generation - na počátku 60. let Jan Zábrana, jehož překlady napomohly tomu, že se poetika „zbité generace“ stala jedním z iniciačních zdrojů a posléze i symbolů obnovující se svobodné české kultury. Zábranovy překlady vycházejí v úplnosti teprve nyní, u příležitosti básníkovy první návštěvy Prahy. V těchto dnech u nás poprvé vyšly také dva soubory jeho divadelních her (tři z nich v evropské premiéře uvedlo divadlo Vpřed). Ferlinghetti se v Praze minulý týden zúčastnil Festivalu spisovatelů a Beat Generation Fest, který pořádala Jazzová sekce.\nJste básník světového věhlasu, vaše knihy stále vycházejí - jen Lunaparku v hlavě se jen v Americe prodalo přes milion výtisků. Mohl byste žít ze své slávy. Vy si ale nedáte pokoj, stále zkoušíte nové věci. Překládáte, malujete, tady v Praze jste si tiskl nějaké litografie, napsal báseň a esej… Proč si v klidu a pohodě neužíváte slávy?\nZdá se mi, že má sláva a popularita je…\nKoupit vydání 18/1998\nVyšlo v Respektu 18/1998\nFerlinghetti a tři sta knedlíků\nŠpatný krok ve slepé uličce


Afterpárty Rozletu se blíží! | Seznamovací kurz Rozlet PEF ČZU\nVáclav Lohr Aktuality 07.10.2017 | 0\nAutorka: Maruška Šimpachová Pechrová\nČas letí a nechce se ani věřit, že už je to měsíc, kdy se prváci seznamovali na Rozletu PEF. Je na čase si připomenout atmosféru večerních párty a to na Afterparty. Bude se konat 18. října od 20 hodin – a kde jinde než na Céčku.\nAfterpárty Rozletu PEF je otevřená všem účastníkům, kteří kurzem za dosavadní čtyři roky existence prošli. Nenechte si tedy ujít příležitost setkat se s lidmi, se kterými jste strávili super čtyři dny a zažili legendární párty. Přijďte si připomenout, jaké to na Rozletu bylo, a také podělit se o první dojmy ze školy. Blíží se totiž začátek semestru, a v době konání akce tedy už letošní prváci zažijí vysokou školu naostro. Věříme, že jim seznamovací kurz nástup na PEF ulehčí, protože minimálně už díky poznávací hře v areálu vědí, kde najdou SIC nebo třeba menzu. 🙂\nPříspěvek sdílený Rozlet PEF (@rozletpef), Zář 14, 2017 v 5:29 PDT\nA co vás na párty v Céčku čeká? Bude se hrát legendární beer pong? Otestujete si zase vaše znalosti v party kvízu? A budou párky v rohlíku? To je velké překvapení – tak přijďte a dozvíte se to přímo na místě. 🙂 Určitě ale můžeme prozradit, že na vás čeká velká porce zábavy, taneční hity a hudba v podání našich skvělých osvědčených DJ. Určitě nebudou chybět instruktoři a organizátoři, a to nejen letošního, ale i minulých ročníků. Takže neváhejte a přijďte! Vstupné je pro bývalé účastníky seznamovacích kurzů Rozlet PEF zdarma!\n2017 afterparty párty rozlet 2017 Rozlet PEF\nPředchozí: Předchozí příspěvek: Rozlet PEF 2017\nDalší: Další příspěvek: První pomoc


Největší taneční festival Beats for Love letos hudebně přitvrdí - iDNES.cz\n22. dubna 2016 9:03, aktualizováno 9:03\nNejvětší taneční festival ve střední Evropě Beats for Love oznamuje nové hvězdy. Dolní oblast Vítkovice se v létě promění v ještě větší kotel. Podle pořadatelů bude program dvojnásobně kvalitnějším oproti rekordnímu předchozímu ročníku.\nFestival zároveň přitvrdí, pozval představitele drsnější hudební scény. „Mezi novými jmény je Angerfist, jež se jako jeden z mála hardcore umělců pravidelně objevuje ve světovém žebříčku Top 100 DJs v anketě DJ Mag. Pozvali jsme Gridloka, který je obrovským pojmem a legendou drum and bassu a v nabídce je také světová hvězda house číslo jedna Mark Knight,“ říká Kamil Rudolf, ředitel festivalu.\nHolandský hardcore umělec Angerfist několik let po sobě pravidelně boduje v prestižní světové anketě DJ Mag. „Loni obsadil ve světové konkurenci vynikající 38. místo. Mimo to vystupuje na akcích jako Tomorrowland, Defqon.1 či Decibel Outdoor Festival,“ říká Kamil Rudolf. V Ostravě se Angerfist představí na scéně Devastator CZ Hardcore and Hardstyle.\nDalší hvězdou letní show bude americký Gridlok. „Grindlok je skutečným průkopníkem a zůstává jedním z nejuznávanějších umělců svého stylu,“ říká Rudolf.\nTančit se v Ostravě bude ale také ve stylu house. Letos se podařilo oslovit špičku této scény Marka Knighta z Velké Británie, mimo jiné majitele stanic Toolroom Records a Toolroom Radio, které poslouchá více než 13,5 milionu lidí po celém světě.\nNa své si v Dolní oblasti Vítkovice přijdou i milovníci electro house a stylů bigroom a trance. Vystoupí Arno Cost z Francie, který spolupracoval se slavným Davidem Guettou. Přijede i skotský Mark Sherry, spolupracující pro změnu s velikánem trance music Arminem van Buurenem. Fanoušky progressive trance čeká exkluzivní vystoupení německých DJs a producentů, Ronskiho Speeda a Marca van Galea.\nPořadatelé také pečují o novou scénu Live stage. Představí se na ni živé hudební projekty různých stylů. Vystoupí zde česká skupina Prago Union společně s kapelou Champion sound. Pozitivní ohlas přineslo i francouzské uskupení Iphaze. Navíc na této scéně vystoupí Klara, čerstvá držitelka Ceny Anděl v kategorii zpěvačka roku.\nNa léto se ale mohou těšit také příznivci techna, i tato scéna posiluje. V Ostravě se poprvé ukáže Cristian Varela ze Španělska i řecký techno DJ a producent Axel Karakasis, posiluje také Urban stage, hip hop zastoupí Mike Spirit. Beats for Love se koná od 30. června do 2. července.\nTémata: Beats for Love, Vítkovice, Ostrava, Francie, Španělsko, Velká Británie, Love, Prago Union, interpret, Umělec, anketa, Moravskoslezský kraj