Cesta do hlubin Balaštíkovy duše - iDNES.cz\nCesta do hlubin Balaštíkovy duše\nZlín - Nejúspěšnější sezonu má za sebou Jaroslav Balaštík, nejlepší extraligový střelec a jeden z lídrů mistrovského Zlína. Ale oslavy jsou pryč, teď je v plném proudu letní příprava. „Baví nás. Musí,“ krčí rameny. Z oslav titulu si užil jen málo, připojil se k reprezentaci a doufal v pozvánku na mistrovství světa. Ale z Prahy odjížděl zklamaný.\nPříprava nás baví. Prostě musí\nDo svého automobilu odložil tenisovou raketu. Měl za sebou další den nepopulárního letního drilu. „Letní příprava nás baví. Musí,“ mávl rukou. „Všichni víme, že je důležitá a pak z toho hokej těží celou sezonu.“\nAsi jako každý si vybírá více a méně oblíbené součásti tréninku. „Mezi mé oblíbené patří hry, jako je třeba tenis, basketbal a fotbal. K těm v uvozovkách méně oblíbeným bych zařadil posilovnu, běh a jízdu na kole,“ pohodil nejlepší extraligový střelec rozverně hlavou. „Pokud to mám shrnout, tak to beru jako nutnost, která mě musí bavit.“\nTrénujeme tvrdě, snad splníme očekávání\nZlínští mistři se už také zamýšlejí nad následující sezonou. Jak složité bude naplnit představy svých příznivců, kteří jsou nyní „rozmazlení“ úspěchem?\n„Jsem sám zvědavý na to, jak se s tím vyrovnáme. Musíme si počkat na začátek ligy do září. Příprava je dostatečná. Trénujeme tvrdě a věřím, že nám to pomůže k tomu, abychom očekávání splnili,“ přemýšlel s předstihem Balaštík.\nNavázat na úspěch nebývá snadné, ale na druhé straně disponuje tým značným sebevědomím, jehož díky spanilé jízdě play-off dosáhl. „Když jsme porazili v pátém finálovém zápase Slavii a vyhráli titul, tak jsme si mohli všichni zaslouženě říct, jsme dobří,“ usmál se autor devětadvaceti branek v základní části a střelec devíti gólů v cestě za mistrovským titulem.\nNejlepší je, že jsme nejlepší\nA co neúspěchy a opačné pocity? „Ne, nad tím nemá smysl vůbec uvažovat. Prostě jsem se dal na hokej a musím věřit tomu, co dělám,“ zavrtěl hlavou.\nBalaštík se stal ve skončené sezoně poprvé mistrem extraligy. „Nejlepší na tom je to, že jsme nejlepší,“ smál se pár minut po vítězném zápase v šatně. Tyto pocity mu vydržely i nadále.\nNásledovaly oslavy. „Oslavy byly bouřlivé, jak jsem předpokládal. Akorát mě teď trošku mrzí, že jsem se musel o něco víc ovládat kvůli pozvánce do reprezentačního kempu. Směl jsem být venku jenom tři noci po posledním finálovém zápase,“ svěřoval se ze svých pocitů. „S postupem času mě mrzí, že kluci si to užili a i já jsem si to mohl užít mnohem víc,“ pokrčil zkroušeně rameny útočník.\nSlečny po finále? Jedna paní povídala…\nPoté co skončily oslavy na zimním stadionu a v baru, se hokejisté přesunuli na diskotéku, kde se pokračovalo. Středem zájmu mnohých slečen, jak tvrdí zlé jazyky, byl právě střelec dvou gólů z posledního zápasu. „A víte co, to je něco ve smyslu, jedna paní povídala… Nemůže se přece věřit všemu, co se povídá. Byl jsem tam ve středu pozornosti jako všichni ostatní. Nás tam bylo dvaadvacet a já jsem byl jedním z nich,“ posmíval se řečem Balaštík.\nZlínský oblíbenec i nadále šikovně kličkoval v odpovědích. „Letos jsme populární. Všichni nás plácají po ramenech a chválí. Za rok může být všechno jinak…“ pokusil se zakončit debatu o své oblíbenosti.\n„Co se týká toho, jak se s tím vyrovnává moje přítelkyně, tak tam se jedná o důvěru. Občas se zeptá… Něco proběhlo v novinách o slečnách po finále, pak jsme se o tom bavili a zasmáli jsme se tomu. To bylo vše,“ řekl Balaštík.\nNakonec se přece jen trošku rozpovídal. „Vlastnosti, kterými by mě slečna zaujala? Musí být inteligentní, tolerantní a soběstačná,“ popisoval se zaujetím svůj ideál přítelkyně se sklopenýma očima.\nVyřazení z nominace vzal v klidu, relaxoval\nOslavy ve Zlíně nadále pokračovaly, zatímco křídelní útočník se připojil k přípravě národního týmu, ale do konečné nominace pro hokejový šampionát se nevešel. „Vyřazení z kádru jsem přijal normálně. Trenéři oznámili soupisku a já jsem tam nebyl. Sbalil jsem si věci a jel domu,“ popsal Balaštík s klidným hlasem.\n„Zklamaný jsem byl. Asi jsem letos už nemohl mít lepší sezonu, abych na mistrovství hrál,“ povzdechl si smutně rodák z Uherského Hradiště.\nŠampionát si ale nenechal ujít a sledoval ho alespoň v televizi. „Zápasy našeho týmu jsem viděl. V základní skupině nás soupeři moc neprověřili. První zápas se začal hrát až ve čtvrtfinále, tam jsme neuspěli. Je to sport a v tom je právě kouzlo play-off, kdy outsider může porazit favorita,“ popsal ve zkratce svůj názor na mistrovství světa.\nPo vyřazení z reprezentačního kádru měl už Balaštík volno, které strávil oddechově a relaxačně. „S klukama jsme jezdili do lázní v Luhačovicích. Byli jsme tam osmkrát,“ popisuje své chvíle klidu. „Absolvovali jsme léčebné kůry a různé další procedury. Po náročné sezoně jsme byli hodně unavení a zhuntovaní, proto lázně navštěvujeme každý rok, abychom se dali znova do pořádku,“ prozrazoval útočník.\nCíle, sny a přání…\nJaroslav Balaštík má ve svých čtyřiadvaceti letech jeden velký nesplněný sen. „Chtěl bych si zahrát NHL. A pokud jde o bližší budoucnost, tak zopakovat loňskou sezonu,“ pronesl bez váhání. Téměř všichni hokejisté si doma schovávají puky, kterými vstřelili první či nejdůležitější branky. „Já mám dva. Jeden jsem si schoval ze zápasu, kdy jsem dal první extraligový gól a ten druhý byl první reprezentační,“ přiznával nejlepší střelec.\nDobrou náladu ve zlínské šatně udržuje obránce Martin Hamrlík. „Martin je ten, kdo mě vždycky rozesměje. Pak také dobrý vtip,“ prozrazuje Balaštík svůj recept na smích. Pokud nálada není zrovna veselá a blíží se spíše mizerné, pak opět platí pravidlo číslo jedna – Martin Hamrlík a dobrý vtip.\nBalaštík v prozrazování pokračoval. „Nejradši mám na sobě asi vůli a tou, která mě štve, je občasná tvrdohlavost až paličatost,“ přemýšlel nahlas o svých dobrých i špatných vlastnostech. „Zdraví, štěstí a pohodu,“ nezůstal pozadu s odpovědí na tři splněná přání, i když nad tím musel dlouho přemýšlet. Čemu však nikdy neodolá, s tím se nesvěřil. Otázka zůstala nezodpovězená a vyvolala u nejlepšího střelce uplynulého ročníku extraligy bujarý smích.\nTémata: Aukro Berani Zlín, čtvrtfinále, Jaroslav Balaštík, Zlín, lázně, Martin Hamrlík, Raketa, Slavia, soupiska, Vtip


Nemovitosti Pavlovice u Kojetína | TISCALI, s.r.o.\nNemovitosti Pavlovice u Kojetína\nAktuální nabídka Reality Pavlovice u Kojetína denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si Reality Pavlovice u Kojetína než Vás někdo předběhne.\nKategorie Reality Pavlovice u Kojetína se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele Reality Pavlovice u Kojetína neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je Reality Pavlovice u Kojetína právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný.\nLevné Reality Pavlovice u Kojetína\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii Reality Pavlovice u Kojetína, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující Reality Pavlovice u Kojetína, a to Reality Pavlovice u Kojetína na prodej, Reality Pavlovice u Kojetína na pronájem, Reality Pavlovice u Kojetína na dražba.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii Reality Pavlovice u Kojetína nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích Reality Pavlovice u Kojetína, Reality Pavlovice u Kojetína na prodej, Reality Pavlovice u Kojetína na pronájem, Reality Pavlovice u Kojetína na dražba.\nReality Pavlovice u Kojetína upřesnění typu nemovitosti\nDocela široké hledání v kategorii Reality Pavlovice u Kojetína, vůbec nevíme co přesně hledáte za druh nemovitosti. Vyberte si z kategorie Reality Pavlovice u Kojetína vhodný druh/typ nemovitosti, který odpovídá Vaši představám.\nDalší lokality v okolí Reality Pavlovice u Kojetína\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii Reality Pavlovice u Kojetína, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr Reality Pavlovice u Kojetína. Určitě lépe naleznete Reality Pavlovice u Kojetína, který hledáte.


Videa měla velký dosah, zvedla prodej dluhopisů, hájí se Schillerová - Seznam Zprávy\nZprávyDomácíPolitikaVidea měla velký dosah, zvedla prodej dluhopisů, hájí se Schillerová\nVidea měla velký dosah, zvedla prodej dluhopisů, hájí se Schillerová\nFoto: Instagram A. Schillerové\nAlena Schillerová má na sociálních sítích desítky tisíc sledujících.\n31. 1. 19:10\nExministryně financí Alena Schillerová (ANO) dál brání výdaje na takzvané referenty tiskového odboru, tedy fotografa a kameramana. Díky jejímu vánočnímu videokomentáři k dluhopisům se prý „zvedl obrovským způsobem jejich prodej“.\nFotografie či videa Aleny Schillerové na sociálních sítích měly vysokou sledovanost a díky tomu pomáhaly Ministerstvu financí vysvětlit běžným lidem na internetu složité finanční otázky. V rozhovoru pro Seznam Zprávy to dnes řekla exministryně financí.\nPři vyplácení odměn profesionálnímu fotografovi a kameramanovi prý rozlišovali, zda výstupy slouží Ministerstvu financí, nebo osobní prezentaci Schillerové. „Měla jsem na profilu i lifestylovější fotky, nebo fotky v rámci výjezdů z kampaně. To samozřejmě platilo hnutí ANO. Nejdřív to fakturovali ad hoc a celý rok 2021 měli dohodnutou určitou paušální částku, kterou fakturovali každý měsíc až do voleb. Samozřejmě jsem si od počátku uvědomila, že jsou tam věci, které nesouvisí s agendou, a proto jsme je fakturovali zvlášť,“ uvedla šéfka poslaneckého klubu ANO.\nFotograf stál 75 tisíc měsíčně. Plat odpovídal tabulkám, říká Schillerová\n30. 1. 14:11\nDodala, že oba referenti tiskového odboru nepracovali jen pro ni, ale pro celý resort. „Snažili jsme se srozumitelnou moderní formou takto prezentovat. Dostávali jsme tisíce dotazů. Buď jsme mohli úřednicky odpovídat, anebo jsem natočila video, kde jsem to vysvětlila. Příspěvky měly obrovskou sledovanost. Třeba vánoční video k dluhopisům zvedlo obrovským způsobem jejich prodej,“ hájí se bývalá vicepremiérka.\nPodle pátečního zjištění Seznam Zpráv brali dva pracovníci tiskového odboru ministerstva okolo 75 tisíc měsíčně. Plat prý odpovídal tabulkám. „Když to rozpočítáte, byla to částka asi 400 korun na hodinu. Sežeňte si kameramana za takové peníze,“ reagovala Schillerová. Kolik peněz navíc dvěma referentům tiskového odboru platilo hnutí ANO, nespecifikovala.\nDostávali jsme tisíce dotazů. Buď jsme mohli úřednicky odpovídat, anebo jsem natočila video, kde jsem to vysvětlila.\nAlena Schillerová, bývalá ministryně financí za ANO\nZároveň odmítla, že by jí tito zaměstnanci profily na sociálních sítích spravovali. „Když se podíváte na mé účty, samozřejmě je většina příspěvků pracovního rázu. Nikdo z nich nespravoval můj instagram, můj facebook. Byl to tým tiskového odboru, kde se vytvářely tiskové zprávy, odpovídalo se na dotazy. Řešili jsme složité agendy a dělali jsme i tuto doprovodnou činnost. Zjistili jsme, že když výstup doprovodíme tímto mediálním obsahem, tak má mnohem větší sledovanost a lidi se víc zajímali,“ vysvětlila.\nSchillerová má na instagramu přes 20 tisíc sledujících, na twitteru a facebooku přes 47 tisíc sledujících. Nyní je využívá pro další politickou práci. O tom, že by oddělila účty ministryně a profily pro vlastní prezentaci, prý neuvažovala. „Budete to dublovat? Měla jsem sledované jen účty jako veřejně známá osobnost. Měla jsem lidem dělat zmatek v hlavě? Ale abychom rozptýlili případné pochybnosti, fakturovali pracovníci část peněz hnutí ANO,“ dodala politička.\nDalší okolnosti už řešit nechce. „Na tiskovém odboru pracovalo dvanáct lidí a většina tam zůstala, což potvrdil i nový ministr Zbyněk Stanjura,“ řekla.\nCo vadí kritikům\n„Přeplácet dva fotografy pro svoji osobní propagaci je arogantní výsměch daňovým poplatníkům.“ – Miroslav Kalousek (TOP 09)\n„Takto zneužívat veřejné prostředky je naprosto nepřijatelné.“ – Helena Langšádlová (TOP 09)\n„Taková částka z veřejných peněz mi nepřijde adekvátní, řečeno slušně.“ – Petr Gazdík (STAN)\nDva dotyční zaměstnanci už ale na ministerstvu skončili. Profesionální fotograf David Šedivý, který dělal snímky Aleny Schillerové zejména na instagram, vydržel na ministerstvu necelý rok – nastoupil v lednu 2021.\nKameramana Jakuba Konečného, jenž měl na starosti hlavně videa na facebook, si přivedla Schillerová o tři měsíce dříve – v září 2020. Na ministerstvu pracovní poměr ukončili loni v listopadu, dva dny potom, co se stal Petr Fiala premiérem. „Byla to jen jejich vůle, že tam nechtěli pracovat dál,“ sdělila Schillerová.\nPoslankyně ministryni: Děláte ze sebe diblíka na Instagramu


Leica T typ 701 tělo\n* Typ fotoaparátu: Typ fotoaparátu: * Podle použití: Poloprofesionální * : Obrazový snímač * Formát snímače: APS-C * Rozlišení: 16 Mpx * Typ snímače: CMOS * Rozlišení fotografií: 1632x1080, 2144x1424, 3264x2160, 4272x2856, 4928x3264 * Pom...\tvíce\nNikon 1 AW1 je první odolný kompaktní fotoaparát s výměnnými objektivy na světě. S Nikonem 1 AW1 se můžete potápět až do patnáctimetrové hloubky a nemusíte se bát o jeho životnost pokud vám spadne z výšky menší než dva metry. Samozřejmě, že na těle musí ...\tvíce\nVzhled a ergonomie Snadno si lze představit situace, které bychom si rádi zvěčnili, ale protože nemáme přístroj, který byl zároveň tak malý, abychom jej mohli mít stále u sebe a zároveň tak pohotový, aby tyto okamžiky vůbec stihl zaznamenat. Kompaktní...\tvíce\nInteligentní fotoaparát Nikon 1 J1 rychle přemýšlí a ještě rychleji jedná, aby vám umožnil zachytit množstvím nových poutavých způsobů ve správný čas všechny důležité okamžiky. Vlastnosti * Extrémně rychlé automatické zaostřování s pomocí obrazového sním...\tvíce\n* Rozlišení (MP) : 10,1 * Optický zoom : Výměnné objektivy * Světelnost : Výměnné objektivy * Ozvučené video: Ano * Expoziční režimy: Auto, Program AE, Priorita času, Priorita clony, Manual * Scény: Portrét a Krajina * Citlivost ISO : 100 - 3200 * Paměťo...\tvíce\nNikon 1 J1 + 10-30 mm + 10 mm\nNikon představil digitální fotoaparát Nikon 1 s modelovým označením J2. Jedná se o digitální fotoaparát z desetimegapixelové kategorie s natáčením Full HD videí a možností výměny objektivů. Na výběr má uživatel hned z několika barevných variant. Kompa...\tvíce\nNikon 1 J2 + 11-27,5mm\nPopusťte uzdu své tvořivosti se systémovým fotoaparátem Nikon 1 J2. Kdekoli se během dne vyskytnete, můžete využít revoluční rychlost a přesnost fotoaparátu a spolu s novými zábavnými, tvůrčími prvky, tak vytvoříte působivé snímky, které věrně vykreslí a...\tvíce\nPoznejte, jak příjemným může být stisk spouště. Snáze pak proniknete do tajů fotografie. Nikon 1 J3 je vybaven obrazovým snímačem CMOS s 14,2Mpx, rychlým automatickým zaostřováním, vestavěným bleskem a umožňuje využívat sériové snímání s frekvencí 15 obr...\tvíce\nNIKON 1 J3 + 10-30 mm VR + 30-110 mm VR\nNIKON 1 J3 + 11-27,5 mm\nKompaktní digitální fotoaparát Nikon 1 J3 má CMOS snímač o rozlišení 14,2 MP, možnost výměnných objektivů a 3" LCD displej Neodolatelný design Obrazový snímač CMIS s vysoce rychlým automatický zaostřováním. Obrazový procesor EXPEED 3A Pokroči...\tvíce\nZákladní parametry * Podle použití: Základní * Formát snímače: 1" / CX * Rozlišení: 18 Mpx * ISO - maximální citlivost: 12800 * Rychlost sériového snímání: 60 sn./s * Velikost displeje: 3 " * Dotykový displej: Ano * Rozlišení videa: Ful...\tvíce\nNikon 1 J4 + 10-30 mm VR + 30-110 mm VR\n* Typ fotoaparátu: Typ fotoaparátu: * Podle použití: Základní * : Obrazový snímač * Formát snímače: 1" / CX * Rozlišení: 18 Mpx * Typ snímače: CMOS * Rozlišení fotografií: 5232x3488 * Poměr stran snímku: 16:9, 3:2 * Automatické čištění ...\tvíce\n* Rozlišení (MP) : 18,4 * Optický zoom : Výměnné objektivy * Světelnost : Výměnné objektivy * Ozvučené video: Ano * Expoziční režimy: Auto, Program AE, Priorita času, Priorita clony, Manual * Scény: Portrét a Krajina * Citlivost ISO : 16...\tvíce\nNikon 1 J5 + 10-100 mm\nNikon 1 J5 + 10-30 mm VR + 30-110 mm\nNikon 1 J5 je bleskurychlý kompaktní fotoaparát s výměnnými objektivy vybavený obrazovým snímačem BSI-CMOS s 21Mpx, rychlým automatickým zaostřováním a velkým 3" dotykovým displejem s 1 037 000 pixely. Nikon 1 J5 disponuje novým procesorem díky kterému s...\tvíce


Slavkov vyřeší problémy s parkováním v sídlišti. Přibude jedenáct míst - Vyškovský deník\nSlavkov vyřeší problémy s parkováním v sídlišti. Přibude jedenáct míst\nSlavkov u Brna - Vedení Slavkova u Brna se podařilo ušetřit peníze z loňského rozpočtu. Díky tomu se rozhodli zastupitelé investovat do problémů, které město dlouhodobě trápí.\nNa sídlišti Zlatá hora ve Slavkově u Brna nechá město postavit nové parkoviště | Foto: Veronika Slámová\nJako první se dočkají lidé žijící v sídlišti Zlatá Hora, kde je nedostatek parkovacích míst. „Parkování v sídlišti je velký problém, na který upozornili i lidé při průzkumu. U čísla popisného 1362 je jen úzká silnice, kterou projíždějí auta. Necháme v těchto místech rozšířit silnici a díky tomu vybudujeme jedenadvacet kolmých parkovacích míst, které problém částečně vyřeší,“ přiblížila mluvčí města Veronika Slámová.\nPodle ní jde o první etapu regenerace sídliště a město do ní letos investuje necelé dva miliony korun.\nVypracovaný projekt předali zastupitelé do správního řízení tak, aby se mohlo začít co nejdříve. „Předpokládáme, že nejpozději letos v dubnu začne stavba a hotovi bychom chtěli být na konci roku,“ dodala mluvčí Slámová s tím, že sídliště se postupně dočká celkových úprav.\nRadost z nových míst má například obyvatelka jednoho z domů Milada Neužilová. „Aut je tady strašně moc, ale míst k parkování naopak hrozně málo. Jsem ráda, že se to vedení města rozhodlo vyřešit. Určitě mě to těší,“ okomentovala Neužilová.


V Berouně chybí porodnice, žena musela rodit v autě! - Berounský deník\nV Berouně chybí porodnice, žena musela rodit v autě!\nBEROUN - Rodička: Vše se seběhlo velmi rychle. Při cestě domů mi najednou praskla plodová voda a dítě se začalo drát ven. V nemocnici mě v autě už vlastně jen dorodili. Pan doktor byl ale perfektní.\nIlustrační foto. | Foto: DENÍK/Petra Šimková\nNa uzavření porodnického oddělení v berounské nemocnici, o kterém rozhodla komise ministerstva zdravotnictví před třemi roky, doplácejí už několik let zejména nezkušené rodičky. To potvrzuje i netradiční porod, ke kterému došlo v areálu nemocnice včera ráno. Mladá žena zde díky rychlému a odbornému zásahu lékařů porodila zdravého chlapečka v osobním autě před vchodem na gynekologické oddělení. „Bylo to pro nás velké překvapení. Na ženu přišly kontrakce v šest hodin ráno na chatě, a tak ji manžel vezl do hořovické nemocnice. Porod byl ale velmi rychlý. Proto nezavolali záchranku. Žena začala rodit už v autě,“ informoval gynekolog a porodník berounské nemocnice Ondřej Sága.\nPorod byl tak rychlý, že rodičku už v berounské nemocnici nestihli převézt ani na ambulanci. „Porod jsme museli dokončit v autě, které stálo před vchodem na gynekologické oddělení. Žena v něm porodila kolem sedmé hodiny chlapečka. Oba jsme ošetřili a po poskytnutí potřebné péče nechali převézt do hořovické nemocnice,“ popsal případ Ondřej Sága.\nChlapeček se dral rychle na svět\n„Byla jsem v Berouně na chatě, když to na mne přišlo. Chtěla jsem se ještě dojet umýt do Chrustenic, ale už jsem to nestihla. Když jsme dojeli s mámou do berounské nemocnice, mělo dítě hlavičku venku. Pracovníci nemocnice mě vlastně jen dorodili. Pan doktor byl perfektní, prostě suprový, ale sestra na nás byla strašně nepříjemná,“ uvedla k zážitku Jiřina Biskupová.\nTo, že v berounské nemocnici porodnické oddělení rodičky postrádají, potvrzuje i fakt, že to není první porod, který se v této nemocnici od uzavření porodnice uskutečnil. „Na podobné případy jsme připraveni. Porody provádíme na ambulanci,“ poznamenal zkušený gynekolog a porodník Ondřej Sága. A to i přesto, že se kvalitní vybavení porodnických sálů po uzavření porodnického oddělení převezlo do Nemocnice Kladno a že provedený porod nemocnici zdravotní pojišťovny nezaplatí. Porodnice v Nemocnici Beroun chybí i těhotným ženám, které na místní ambulanci docházejí na vyšetření.\nPodle pracovníků gynekologického oddělení jejich počet v poslední době výrazně narůstá. „Podle mne je zrušení porodnice v berounské nemocnici antihumánní a jsem přesvědčen, že to bylo zpolitizované. Byla na velmi dobré úrovni. Moje dcera v loňském roce rodila v hořovické nemocnici, a proto vím, jak velký nápor rodiček tam mají,“ uvedl Petr Palivec ze Stradonic.


Parlamentní volby v Andoře 2019 | Velvyslanectví České republiky v Madridu\nÚvod > Andorra > Parlamentní volby v...\nDne 7. 4. 2019 se uskutečnily řádné volby do andorrského parlamentu (Consell General).\nAčkoliv jako vítěz z voleb vzešli doposud vládnoucí středopravicoví Demokraté za Andorru v čele s Xavierem Espotem s celkem 11 křesly, strana nezískala potřebnou parlamentní většinu pro vytvoření vlády. Demokraté tak musí hledat po osmi letech vlády koaličního partnera.\nObyvatelé Andorrského knížectví volili své zástupce do parlamentu, který má celkem 28 křesel. Ta se dělí na 14 křesel národních dle proporčního zastoupení a 14 provinčních dle většinového systému, kde každá ze sedmi provincií (pozn. dle počtu voličů by se v našem pojetí jednalo spíše o volební okrsky) má 2 křesla.\nCelkem se voleb účastnilo 7 politických stran a řada dalších lokálních sdružení a stran. Výsledky voleb byly oznámeny odstupujícím předsedou vlády Antonim Martím na tiskové konferenci po ukončení sčítání hlasů v pondělí v brzkých ranních hodinách.\nParlamentní volby dopadly následovně:\n11 křesel získali Demokraté za Andorru spolu s Nezávislými (Demòcrates + Independents)\n7 křesel Strana sociálně-demokratická (Partit Socialdemócrata)\n4 křesla Třetí cesta (Terceravía) + Lorianská Unie (Unió Laurediana) + Nezávislí\n4 křesla Andorští liberálové (Liberals d'Andorra)\n2 křesla pro Angažované občany (Ciutadans Compromesos).\nPo uzavření volebních místností bylo konstatováno, že z 27.278 oprávněných voličů hlasovalo celkem 18.638, tj. 68,32%. Účast na předchozích parlamentních volbách v roce 2015 byla 65,62%, tedy došlo k navýšení v počtu voličů o 2,7%.\nCelkem voliči hodili do uren 17.783 platných hlasů, 324 neplatných a 531 prázdných obálek. Volební účast vzrostla napříč všemi provinciemi. 7.140 voličů (26,18%) využilo tzv. soudní úschovny, která spočívá v tom, že voliči mají právo odevzdat svůj hlas 15 dní před konáním voleb. 128 Andořanů volilo korespondenčně.\nV Andoře žije 80 tisíc obyvatel, avšak pouze polovina má andorské občanství a volební právo.


NÁZORY ČTENÁŘŮ: Máme tady zas, skvělý „letní čas“ - Zrcadlo Blanenska a Boskovicka - zpravodajský portál\nNÁZORY ČTENÁŘŮ: Máme tady zas, skvělý „letní čas“\n4.11.2017 9:44 | Původní vydání | cr\nDostavil se podzim a s ním pro některé radostná událost, která se s železnou pravidelností opakuje již od roku 1979. Ale nyní vážně. Totiž v neděli 29.10. tr. jsme podle vládního nařízení byli povinni ve tři hodiny ráno nastavit všechny hodiny na druhou ranní.\nIlustrační foto archiv Zrcadla\nPro nezasvěcené čtenáře jen podotýkám, že tohle vládní nařízení se opírá o § 1 zákona č.54/1946 Sb. Takovou tradici si můžeme odpustit, zvláště když „letní čas“ (dále jen LČ) nic nepřinesl, úspory nejsou a nikdy nebudou.\nOpak je totiž pravdou, po každé změně času na hodinách má minimálně 40 procent našich spoluobčanů, dětí a mládeže zdravotní problémy. Potíže s usínáním, celková únava a výsledkem je nepozornost v zaměstnání, za volantem vozidla nebo při vyučování. Jistě, nakonec si zvykneme, někdo dříve, někdo za pár měsíců. Skutečně si musíme zvykat a proč?\nDo vlády v roce 1978 od odborníků šla informace, že LČ nepřinese úspory el. energie, přesto se vyhlašoval opak. Doposud úspory nikdo nevyhodnotil z jednoduchého důvodu, protože prostě nejsou a být ani nemohou. Příroda si nedá poroučet, poroučet a stydět by se měli všechny vlády, které svým občanům nařizují nesmyslné pootáčení hodinami dvakrát ročně.\nExistuje řada odborných studií a vyjádření odborníků na zdravotní potíže, které změna času způsobuje. Pacient potom nejde k lékaři s LČ, ale stěžuje si na nevolnost, nespavost, únavu. Tyto a další problémy (např. únavou způsobené dopravní nehody) nechtějí slyšet zastánci změn času na hodinách.\nJejich postoj slyšíme: „Ranní vstávání mně nevadí a mám o hodinu delší odpoledne, užívám si sluníčka, mohu být delší čas v přírodě“. Když dotyčnému sdělíme, že si asi nevšiml, že od roku 1990 si může každý (kromě dětí a mládeže školou povinných) ulehat a vstávat kdy a jak chce, nedočkáme se rozumné odpovědi.\nPřitom po zrušení LČ by byli všichni spokojeni. Část populace schvalující natáčení hodin sem a tam nastoupí do zaměstnání o hodinu dříve, mohou třeba i o tři a nechť si užívají delší odpoledne. Den má stejně jen 24 hodin, třeba jim potom dojde, že jako „delší“ odpoledne je na úkor spánku. Naši předkové v 19. století spávali v průměru 9 až 11 hodin a všechno stihli. Postavili železnice, divadla, vodovody, atd.\nA právě děti školou povinné jsou zasaženi změnami nejvíc. Od března do října, kromě prázdnin, musí, ano musí denně vstávat o hodinu dříve. Zrovínka dnes mi paní učitelka k tomuto podotkla, že o školní družiny je velký zájem. Začínají již od 6.00 hod., což je podle přírody čas 5.00 hod. Děti ve věku 6 a více let tak musí vlastně ráno vstávat po čtvrté hodině ranní! V mateřských školách je postup podobný.\nNemusíte být odborníkem ve zdravotnictví, ale jistě zdravým rozumem chápete, že takový životní styl určitě zanechá na zdraví populace stopy. Od lékařů víme, že časné vstávání se později projeví v mozkových příhodách, tromboembolických nemocech, atp.\nObracím se na všechny rodiče a prarodiče s otázkou, jaké oni mají zkušenosti s nastavením času dvakrát ročně. Tzv. „letní čas“ a/nebo „zimní čas“ se mi příčí uvádět, protože máme čtvero ročních období. Jaro a podzim jsou krásná období, nebýt oněch nesmyslných změn na hodinách. Jak dlouho ještě...?


Bon viaggio con Swisspass aneb 5 dní ve Švýcarsku (3) | VLAKY.NET\nBon viaggio con Swisspass aneb 5 dní ve Švýcarsku (3)\n31.7.2016 8:00 Jan Přikryl, Lukáš Uhlíř\nV dnešním, již třetím díle cestopisu ze Švýcarska se podíváme do kantonů Genéve a Vaud, budeme se tedy pohybovat v bezprostředním okolí Ženevského jezera, zde zvaného spíše Lac Léman, představující nejfrancouzštější část Švýcarska. V této oblasti jsme se pohybovali hodně multimodálně, protože kromě vlaků a klasické MHD (včetně lanovek) láká zdejší oblast už z čistě geografických příčin k využití vodní dopravy.\nTa v Ženevě tvoří dokonce součást MHD, došlo ale i na velký parník, kterým jsme se za večerního soumraku plavili napříč jezerem téměř z jednoho konce na druhý - z Lausanne až do Ženevy.\n4. den - čtvrtek 26. 6. 2014 (Ženeva, Lausanne)\nProtože náš hotel neležel daleko od jezera (byť jsme na něj pro hustou zástavbu z oken pokoje neviděli), nabízelo se ráno hned po snídani zahájit seznamování s MHD v Ženevě lodní dopravou. Mezi mnoha dopravními prostředky, zajišťujícími dopravu v ženevském kantonu totiž tvoří nepominutelnou část právě čtyři lodní linky, propojující protilehlé břehy jezera v širším centru města. Honza už v tomto městě MHD jezdil, takže si v následujících odstavcích jakož i ve fotogalerii budete moci prohlédnout, co se mezi léty 2009 a 2014 v Ženevě změnilo. Snažili jsme se prioritně navštívit místa, na něž se v roce 2009 nedostalo (ať už z nedostatku času nebo proto, že se jednalo o novinku), což se samozřejmě ne vždy podařilo. Ostatně Ženeva je relativně malá (byť je to ve Švýcarsku jedno z největších měst) a jejích cca. 200 tisíc obyvatel se tísní na dosti nevelké ploše, tudíž udělat si itinerář tak, abychom během půl dne neopakovali stejná místa bylo také svého druhu umění.\nLodí jsme ale pluli stejnou - linka M4 je totiž ze všech čtyř lodních linek, které v Ženevě mají, tou nejdelší. Navíc se severní stanice této linky nacházela v těsné blízkosti našeho hotelu, v malebném parku Mon Repos. jedna změna ale během těch několika let nastala - v roce 2009 se zastávka lodí jmenovala podle nedaleké restaurace Perle du Lac, zatímco od roku 2010 je v provozu kousek vedle nového přístaviště De-Châteaubriand. Protože jsou ale lodě součástí zdejšího integrovaného systému Unireso, typizovaný zastávkový označník a automat na jízdenky zde nesmí chybět. Všechny 4 lodní linky provozuje už od roku 1897 společnost Société des Mouettes genevoises navigation (SMGN), malým lodím, majícím charakter přívozu se totiž říká v Ženevě z nějakého důvodu muette, neboli racek. Dopravce disponuje sice malým, ale značně různorodým vozovým parkem - má k dispozici 6 lodí, z čehož 2 jsou moderní lodě z roku 2003 na elektrosolární pohon, jedna klasická motorová a k dispozici (v plném provozu) je i dvojice historických dřevěných lodí značného stáří, které mají výrazně nižší kapacitu.\nŽeneva: solární loď společnosti SMGN Hélios z roku 2003 připlouvá na lince M4 do stanice\nDe Chateaubriand © Jan Přikryl\nJelikož linka M4 má spolu s linkou M3 nejdelší, půlhodinový interval, pluly na ní největší solární lodě, vyznačující se rozdílnou výškovou úrovní krytého vnitřního prostoru pro cestující, ten tak působí značně exoticky. Na lince M4 se střídá dvojice těchto lodí, protože jízdní doba trasy, dlouhé 1,6 km, činí zhruba 20 minut, pauzy mají lodě na jižním břehu jezera v terminálu Genéve-Plage. Celou cestu je přitom na co se dívat: loď pluje v uctivé vzdálenosti od známého ženevského gejzíru a nabízí se výhledy na celé centrum města s majestátním stolovou horou Saléve v pozadí.\nZ pláže jsme téměř okamžitě pokračovali trolejbusem na druhou stranu města, na konečnou Onex-Cité, kam jsme přes celé město dojeli za půl hodiny. Na původní konečnou této linky ve vesnici Bernex už dnes trolejbusy nejezdí, místo nich lze absolvovat většinu trasy tramvají, která ale končí už na kraji vesnice u nákupního centra a cestující do vsi tak musí na zastávce P+R Bernex přestupovat na napájecí autobusovou linku 47. Nedílnou součástí přestupu z trolejbusu na tramvaj ve čtvrti Onex je téměř kilometrová procházka sídlištěm mezi trolejbusovou konečnou a tramvajovou zastávkou Onex. Je ovšem pravda, že na tramvaj do Bernex se dá z trolejbusové linky 2 přestoupit na několika společných zastávkách v centru města, např. na Jonction.\nTramvajová trať linky 14 do Bernex je dnes nejnovější tratí v Ženevě vůbec, jezdí se tu od roku 2011, ale v dohledné době by měl být realizován další přírůstek sítě, a sice prodloužení této trati do centra Bernexu. Celkově je ale tramvajový provoz v Ženevě specifický tím, že je prakticky celý postavený nově, drtivá většina sítě byla postavená po roce 1995, a to včetně většiny přestupních terminálů, např. u nádraží Cornavin. To přispívá k velmi francouzskému charakteru zdejšího provozu, který dokreslují i cestující, stav vozidel a další „drobnosti“. Švýcarský je v Ženevě snad akorát rozchod kolejí, který je metrový, tedy stejný jako ve všech ostatních švýcarských městech. Důvod pro toto konstatování můžeme hledat v historii zdejších tramvají, která byla (opět kvůli fyzické i mentální blízkosti Francie) dosti netypická. Koňské tramvaje v Ženevě jezdily už od roku 1862 jako v jednom z vůbec prvních měst v Evropě, v roce 1889 je doplnily tramvaje parní, od roku 1894 i zde postupně vítězila elektřina. Následovala léta netušeného rozvoje, kdy zdejší tramvajový systém (z větší části jednokolejný) dosáhl celkové délky tratí 120 km, z nichž některé vedly až do Francie. Z té ale už ve 20. letetch přišel názor, že tramvaje jsou „demodé“ a už od roku 1925 docházelo k postupnému rušení tratí, tento proces se zrychlil v 50. a 60. letech (některé tramvajové tratě aspoň nahradily trolejbusy), až nakonec v roce 1969 z celé té slávy zbyla akorát jediná osmikilometrová linka 12 v trase Moillesulaz–Carouge. Ta přežívala až do počátku 90. let, kdy sem (opět z Francie) dorazila tramvajová móda a dnes má zdejší síť už opět délku 36 km. Kromě původní trasy linky 12, vedené na mnoha místech společně s IAD v úzkých ulicích, je zbytek sítě velkoryse stavěný na vlastním tělese, převažují zatravněné úseky a úseky v centru jsou městotvorně urbanisticky řešené. Kromě trati do Bernex stojí za zmínku stejně stará trať k CERN, navazující na trať do Meyrin-Graviére z roku 2009. Tato trať byla naším druhým cílem během ženevského pobytu.\nŽeneva: nízkopodlažní tramvaj Cityrunner od Bombardieru číslo 888 z roku 2010 stojí\nv zastávce Onex směrem do centra © Jan Přikryl\nPo „dopravní revoluci“ v roce 2011 zbyly ve městě pouze 4 tramvajové linky (12, 14, 15 a 18), které ale jezdí velmi často, ve špičce je na linkách i tříminutový interval, a hlavně při té příležitosti zavedli v méně vytížených časech taktové intervaly - do té doby v Ženevě věc neznámá. Skladba vozového parku tramvají dopravce Transport Publics Genevois (TPG) je taky poněkud netypická. Formálně větší část vozového parku tvoří dvoučlánkové „skoro nízkopodlažní“ tramvaje z Vevey, které byly vyrobeny v letech 1984-88. Tyto tramvaje byly ve své době považovány za první nízkopodlažní na světě, mají však sklápěcí schůdek, který činí jejich bezbariérovost spornou. Z toho důvodu byly některé z nich vybaveny čistě nízkopodlažním středním článkem, celkově jsme ale na tyto tramvaje téměř nenarazili. Je ovšem pravda, že jsme se vůbec nepohybovali v okolí trasy „tradiční“ linky 12, kde prý bývají nasazovány přednostně. My měli většinou štěstí na nízkopodlažní tramvaje celosvětově rozšířeného typu Cityrunner od Bombardieru, které v provedení pro Ženevu mají 7 článků a na to, že byly dodány v letech 2004-5 jsou některá vozidla v zanedbaném stavu, na švýcarské poměry, ovšem… Na ženevských kolejích najdeme i několik desítek nízkopodlažních tramvají od Stadlera typu Tango, které sem byly dodávány v letech 2011-14 a v době naší návštěvy ještě nebyly dodávky ukončeny. Tato skutečnost měla vliv na to, že i těchto tramvají jsme během naší návštěvy moc neviděli a svézt se nám tím nepodařilo vůbec. Tak snad někdy příště - švýcarské výrobky jsou kvalitní, tudíž na svezení je určitě ještě 20-30 let čas…\nDost času jsme si samozřejmě vyhradili i na trolejbusy, jejichž síť je v Ženevě značně rozvětvená a přes rozvoj tramvají v posledním čtvrtstoletí je délka trolejbusových linek stále ještě větší. Na rozdíl od tramvajových se ale nové trolejbusové tratě už delší dobu nestaví a naopak se, jak už bylo zmíněno, v roce 2011 jedna poměrně dlouhá trať zrušila. Dnes tak ve městě najdeme 6 trolejbusových linek, jejichž intervaly jsou o poznání delší než u tramvají, ve špičkách se na všech linkách jezdí každých 7,5 minuty. V provozu najdeme výhradně kloubové trolejbusy, pouze na lince 10, spojující letiště s centrem, jezdí i trolejbusy tříčlánkové - těch má ale dopravce 11, což je stejný počet jako pořadí na lince 10, občas se proto i zde setkáme s klasickým kloubovým trolejbusem - v takovém případě zpravidla silně přecpaným. Vytíženost vozidel je u trolejbusů enormní, ale i v tramvajích cestující běžně stojí, a Ženeva tak představuje mezi švýcarskými provozy MHD unikát - v ostatních švýcarských městech se na vozidlo MHD se všemi obsazenými sedadly dá natrefit jen vzácně. Na druhou stranu ale mají trolejbusy v Ženevě propracovaná preferenční opatření, zejména bus-pruhy jsou tu hodně rozšířené, proto jsou zde trolejbusy rychlým a spolehlivým dopravním prostředkem.\nŽeneva: jediný vysokopodlažní tříčlánkový trolejbus na světě číslo 721 TPG vznikl v roce 2004\npřidáním prostředního článku do trolejbusu z roku 1993 © Lukáš Uhlíř\nV době naší návštěvy procházel vozový park zdejších trolejbusů generační obměnou. K vidění byly ještě poslední kousky vysokopodlažních trolejbusů Hess z let 1987-88 (stejné jsme viděli den předtím v Neuchâtelu), případně ještě starší vozidla stejného výrobce z let 1981-83, které ještě na podzim 2014 z ulic zmizely. Nahradilo je 33 trolejbusů Van Hool/Kiepe s poněkud extravagantním vzhledem, jejichž první zástupce jsme též v ulicích města viděli. Jádro vozového parku ale tvoří nízkopodlažní trolejbusy Swisstrolley 3, jimž vzhledově odpovídají i o článek delší vozidla, které Hess označoval typem lighTram 3, ty pocházejí z let 2004-6. Tato moderní vozidla doplňuje ještě 10 vzhledově výrazně archaičtějších, leč rovněž nízkopodlažních trolejbusů typu Swisstrolley 1 z roku 1993. A nesmíme zapomenout na jedno speciální vozidlo, jímž je nejstarší tříčlánkový trolejbus na světě - ten vznikl v roce 2004 doplněním vzhledově stejného středního článku do trolejbusu typu Swisstrolley 1.\nKromě ježdění dopravními prostředky TPG jsme se věnovali též fotodokumentaci v okolí nádraží Cornavin, kde projíždí kromě linky 12 všechny tramvajové linky a naprostá většina trolejbusových linek, které se v poměrně stísněném prostoru u nádraží vzájemně křižují a potkávají, čímž vznikají velmi zajímavé provozní situace. I tak nám ale 4 hodiny pobytu v Ženevě stačily, a proto nastal čas obrátit se zpět ke kolejím železničním. V monumentální a velmi strohé (až německy působící) budově nádraží Cornavin z roku 1931 jsme se ale moc nezdržovali, protože jsme spěchali na vlak RE, mířící z ženevského letiště do Brigu. Tímto vlakem jsme se hodlali přesunout zhruba 30 km na východ podél jezera do Nyonu, kde začíná nejzápadnější švýcarská úzkokolejka, spojující toto městečko u Ženevského jezera se stanicí La Cure na vrcholku hřebenu Jury přímo na francouzské hranici. Přeci jen horské úzkokolejky ke Švýcarsku neodmyslitelně patří, a i když jsme chtěli ty nejznámější vynechat, úplně jsme si cestovatelské zážitky tohoto druhu nechtěli odříct.\nŽeneva: souprava jednotných vozů 4. generace z 80. let, tažená lokomotivou řady Re 460\npřijíždí jako IR z Brigu na 3. kolej nádraží Cornavin © Jan Přikryl\nVlak byl složen z nekonečné řady jednotných vozů 4. generace z 80. let a osvědčená lokomotiva řady Re 460 mu umožnila jet plnou traťovou rychlostí, dosahující na většině trati do Lausanne až 160 km/h. Nyon byl ostatně první stanice našeho vlaku za Ženevou a vlaky této linky, jezdící v půlhodinovém taktu, jsou zároveň taky spolu s vlaky kategorie RE, jezdícími jen z Ženevy do Lausanne (ty staví ještě ve stanici Coppet) jedinými vlaky, které v Nyonu staví, opravdu dálkové vlaky projíždějí úsekem Ženeva- Lausanne bez zastavení. Naproti tomu na trati nejezdí žádné průjezdné osobní vlaky. Z Ženevy do Coppetu jezdí vlaky ženevského systému RER (pro něž byla ve směru do Ženevy zřízena separátní kolej, trať je tudíž tříkolejná), přes 10 km dlouhý úsek z Coppetu do Nyonu (a následně až do stanice Allaman dalších 17 km za Nyonem) není čistě regionální doprava žádná, osobáky jsou nahrazeny právě zrychlenými vlaky kategorie RE. Z toho důvodu řada původních zastávek a nádraží v tomto úseku, mezi Coppetem a Nyonem najdeme hned 3 takové - Founex, Céligny a Crans-près-Céligny, za Nyonem následují ještě 2 další. Trať vede vesměs mezi poli a v relativně husté zástavbě, k jezeru se nepřibližuje, je tedy poměrně dost nudná. Což ale na 13 minut jízdy až tak moc nevadí.\nV Nyonu byl přípoj tak ostrý, že jsme už mysleli, že nám vlak ujede. Jezdí se tu v půlhodinovém taktu, takže bychom se v takovém případě dost načekali. Vlaky úzkokolejné dráhy metrového rozchodu společnosti Chemin de fer Nyon–St-Cergue–Morez (NStCM) začínají od roku 2004 v podzemním terminálu kolmo pod kolejištěm normálněrozchodné stanice Nyon, k dispozici jsou tu 2 nástupištní hrany a odstavná kolej. Prostředí je to značně strohé a překvapivě i málo osvětlené. Dříve vlaky této dráhy vyjížděly z přednádražního prostoru na ulici Avenue Edouard-Rod a první stovky metrů pojížděly normálně po ulici jako tramvaj. Historie dráhy je ostatně dlouhá a zajímavá- hlavně ovšem délkou její projektové přípravy a následné výstavby. Původně totiž vedla z dnešní konečné La Cure na hranici zhruba 10 km do francouzského vnitrozemí, kde vznikl ve stanici Morez přípoj na dodnes existující trať SNCF. Mezinárodní charakter trati nicméně způsobil, že úřední šiml v obou státech potěšeně řehtal a různé úřady neustále chroustaly svým tempem příslušná podání. Koncese tedy byla udělena už v roce 1899, stavební práce začaly ale až v roce 1912. Pak do hry vstoupila 1. světová válka, takže dráha byla dokončená po etapách až roku 1917 resp. 1921. Zdržení ale mělo za následek, že dráha byla od počátku elektrizovaná, byť poněkud netradičním stejnosměrným napětím 2200 V. Zatímco ve Švýcarsku byla dráha od počátku se vzrůstající tendencí využívána, přeshraniční úsek do Francie se nikdy velkému zájmu cestující veřejnosti netěšil, až byl v roce 1958 definitivně zrušen. Následně přišly těžké časy i na úsek švýcarský, kterému akutně hrozilo zrušení v 70. letech, nakonec ale byla namísto toho dráha modernizována, přepnuta na obvyklejší napětí 1500 V a při té příležitosti byly v roce 1985 pořízeny motorové vozy řady Be 4/4 201-205, které zajišťují většinu provozu na trati dodnes a i my jsme ničím jiným nejeli. Akorát školní spoje zajišťují starší vozy z 50. let, převzaté z Chemin de fer du Jura, jeden z nich jsme mohli ostatně v depu vidět.\nMotorový vůz řady Be 4/4 NStCM z roku 1985 stojí v podzemním nádraží úzkokolejné dráhy\ndo La Cure © Jan Přikryl\nDepo se nachází kilometr od nádraží ve stanici Les Plantaz, kam jsme dojeli vzápětí po opuštění výchozí stanice a krátkého návazného tunelu. Následně trať mírně stoupá otevřenou zemědělskou krajinou v podobných intencích, jaké mají běžné české lokálky až do stanice Genolier, vzdálené 7,5 km od Nyonu. Za touto stanicí, malebně položenou v prudkém oblouku, následuje konečně pořádné stoupání, kvůli kterému jsme vlastně na tuto trať zavítali. To dosahuje v těchto místech hodnoty 60 ‰, trať je ale v celé délce pouze adhezní. V tomto sklonu jsou dokonce umístěné některé dodatečně postavené zastávky, což činí motorovým vozům určité problémy při rozjezdu. Až ke stanici Arzier (14 km od Nyonu) vlak jede otevřenou krajinou, z okna vlaku se tak nabízejí nádherné výhledy na Ženevské jezero a jeho protilehlý francouzský břeh se Savojskými Alpami v pozadí. Za Arzierem vjede vlak do lesa, my ale už na následující zastávce La Chèvrerie-Monteret vystoupili, tradičně nás totiž tlačil čas. Dolů jsme chtěli jet vlakem, který se s tím naším křižoval v následující stanici St-Cergue a my měli strach, že bychom už nestihli přestoupit. Většinu stoupání trati jsme nicméně viděli- zatímco Nyon se nachází v nadmořské výšce 395 metrů, hodnota pro Grenolier udává 560 m. n. m., Arzier leží ve výšce 839 m. n. m. a my vystoupili 970 m. n. m vysoko. Vlak by pak ještě chvíli stoupal až na rozvodí, nacházející se těsně před La Cure ve výšce 1208 m. n. m., trať už pak ale dle všech informací vede lesem a my bychom její projížďkou ztratili hodinu.\nZastávka, kde jsme trávili čas čekáním na protisměrný vlak, byla na znamení. To v podání společnosti NStCM znamená, že cestující musí na nástupišti zmáčknout tlačítko, následkem čehož se rozsvítí červená na signalizaci pro strojvedoucího. Tlačítka jsou sice k dispozici dvě, ale aktivní je vždy jen to, do jehož směru pojede následující vlak. Byla odpolední špička, takže nás dolů vezla hned dvojice motorových vozů, ale oba byly celkem prázdné. Z Nyonu jsme pokračovali dál směrem na Lausanne, tentokrát ale vlakem RE. Až do Lausanne jsme totiž jet nechtěli a v námi požadované stanici Renens jiné vlaky z Nynonu nestaví, IC do Brigu zastavuje akorát ve stanici Morges. Proto jsme okusili svezení čtyřdílnou patrovou jednotkou řady RABe 511, což není nic jiného než švýcarská regionální verze známé jednotky Kiss od Stadlera. Interiér je tedy švýcarsky unifikovaný, jinak se ale jízdní vlastnosti ani členění vnitřního prostoru v ničem neliší od ostatních jednotek této rodiny, například od vozidel rakouského Westbahnu. V době naší návštěvy se přitom jednalo o horkou novinku- zatímco obdobné jednotky pro S-Bahn Curych se dodávaly už od roku 2012, regionální verze se v pravidelném provozu objevila právě až v roce 2014.\nPatrová jednotka typu Kiss od Stadlera řady RABe 511 SBB/CFF/FFS přijíždí jako vlak RE\nz Lausanne do stanice Nyon © Jan Přikryl\nDo Renens jsme nakonec po půlhodině se čtyřmi zastaveními skutečně dojeli, na této cestě byl ale zajímavý až úplný konec, kdy se před Renens odpojuje trať Jurasüdfussbahn a zároveň je tu překladiště chemického kombinátu, scenérii tak dominují zejména železniční koleje. Ve stanici Renens končí od roku 1991 linka M1 metra Lausanne, což je ale spíš tramvajová rychlodráha než klasické metro. Konečná se nachází v Renens na dvojici kusých kolejích z boku prvního nástupiště, v určitých případech se tedy dá přestoupit z vlaku na metro hrana-hrana, ovšem v levostranném provozu slouží první nástupiště hlavně vlakům z Lausanne, kam se metro vrací, možnost je to tedy spíše teoretická. Zajímavé ale je, že na stejném nástupišti má jedna hrana výšku cca. půl metru (ta železniční), zatímco metro má nástupiště vysoká rovný metr, čemuž jsou uzpůsobeny i dveře do vozidel. Linka je dlouhá 8 km, celá je jednokolejná s výhybnami (ty jsou ale prakticky v každé stanici) a téměř celá vede po povrchu, kromě koncové stanice Lausanne-Flon na trati najdeme pouhé dvě další podpovrchové stanice: Malley a Vigie. Rozchod je standardní, v Renens se proto dá přejet z tratě metra do běžné železniční sítě. Depo se nachází u stanice EPFL, trať vede striktně na vlastním tělese s mnoha estakádami, přičemž na značné části své délky sleduje silniční komunikace a najdeme tu i překvapivé množství úrovňových železničních přejezdů.\nInterval na lince M1 ovšem panuje typický pro metro: po většinu dne se jezdí každých 5 minut, což lze na jednokolejné trati zajistit snad opravdu jen ve Švýcarsku. Provozovatelem je městský podnik Transports publics de la région lausannoise (TL), provozující též druhou linku metra, trolejbusy a městské autobusy. „Metro“ je v provozu od roku 1991 a od počátku v celé dnešní délce, z téže doby pochází i většina vozového parku. Ten tvoří dvoudílné elektrické jednotky řady Bem 4/6, které jezdily v době naší návštěvy sólo (dnes už podle všech informací ve dvojici), které přes svůj značně odlišný design nezapřou úzkou příbuznost s tramvajovými rychlodrážními vozy, unifikovaně vyráběnými Düwagem pro německé provozy s vysokými nástupišti („Stadbahnwagen B“). Ty právě v roce 2014 doplnily další téměř identické jednotky, odkoupené od SBB/CFF/FFS. Ty předtím zajišťovaly dopravu na lince RER z Ženevy do La Plaine, protože tato trať do Francie byla elektrizována stejnosměrným napětím 1500 V, které bylo ve Švýcarsku značně netypické. V létě 2014 došlo k přepnutí této trati na druhý ve Francii obvyklý trakční systém, 25 kV, 50 Hz střídavých, jednotky se tím staly přebytečné a skončily v Lausanne, kde je napětí v troleji rovněž 1500 V stejnosměrných. My ale v těchto místech byli měsíc předtím, než k přepnutí trati z Ženevy do Lyonu došlo, a proto jsme tyto jednotky v Lausanne neviděli. Naopak jsme je viděli v Ženevě na jejich tradičních výkonech v barvách „národního dopravce“.\nLausanne: jednotka metra řady Bem 4/6 216 z roku 1995 stojí u nástupiště na konečné stanici\nlinky M1 v Rennens © Jan Přikryl\nPodzemní konečná stanice Flon vyžaduje od cestujících značnou orientační schopnost - v podzemí se tu totiž nacházejí hned 3 stanice kolejové dopravy. Kromě právě projeté linky „metra“ M1 tu totiž najdeme ještě stanici druhé linky zdejšího metra a aby toho nebylo málo, končí tu od roku 2000 úzkokolejná železnice Chemin de fer Lausanne-Echallens-Bercher (LEB). Na povrchu se zase v celkem povedené úpravě nachází terminál trolejbusových a autobusových linek, přičemž část se nachází v úrovni ulice a další část jezdí na vysokém viaduktu, který celému okolí vévodí. Dalším bodem našeho programu byla ale z logiky věci (podle pořadí důležitosti v dopravním systému města) linka M2 zdejšího metra.\nTato linka automatického metra je na jedné straně prakticky nová, slavnostní otevření se konalo v roce 2008, její základ (zhruba třetina celkové délky tratě) je ale naopak velmi stará - z terminálu Flon totiž předtím vedla příkrým svahem kolem nádraží SBB/CFF/FFS ke břehu jezera (stanice Ouchy) zubačka, jejíž původ sahá až do roku 1877. Původně ovšem fungovala jako lanovka (proto se jí říkalo „ficelle“, což je francouzsky lano), až v roce 1958 prošla generální rekonstrukcí, při níž byla předělána na výrazně kapacitnější zubačku. Ta vydržela v nezměněné podobě až do třetího tisíciletí, čímž mohla být vzata za základ budoucího metra. Z dob lanovky si ale až do konce zachovala jednokolejný provoz s výhybnou uprostřed, pro potřeby metra proto muselo být otevřené těleso od stanice SBB/CFF/FFS až dolů dost výrazně upraveno a i stanice jsou jinde než původně (3 namísto dvou). Tunel od nádraží na Flon se naproti tomu upravovat nemusel, neboť v něm jezdila paralelně po druhé koleji kyvadlová zubačka jen pro tento úsek, dnes tak jezdí metro původním tunelem z 19. století. Pokračování metra z Flonu ven z centra je už plně poplatné době vzniku v 21. století, vede vesměs ve dvoukolejném tunelu, na denní světlo se vlaky metra podívají akorát na vznosném viaduktu u stanice Bessières (ten je rovněž zhruba o 100 let starší než metro, které dodatečně pověsili na jeho konstrukci) a pak kousek u stanice Sallaz. Zatímco v úseku zděděném po zubačce jezdí vlaky metra na sklonu až 120 ‰ (a je to tak třetí nejstrmější metro na světě), nový úsek má plně konvenční parametry a není ani moc zajímavý - k čemuž přispívají ochranné stěny mezi nástupištěm a kolejištěm, kvůli nimž nejsou stanice z vlaků moc vidět.\nLausanne: souprava automatického metra řady Be 8/8 od Alstomu se po nadjezdu ulice\nRue du Vallon blíží do stanice Sallaz cestou na končnou Epalinges-Croisettes © Lukáš Uhlíř\nVeškerá technologie provozu této linky pochází z Francie, svezení zdejším metrem tak nabízí ryze francouzský dojem. Dvoudílné jednotky jezdí na pneumatikách a Alstom je odvodil od jednotek typu MP89 pařížského metra, jimž odpovídají rovněž interiérem. Francouzské firmy metro ostatně metro i stavěly… Přestože nejkratší interval na lince jsou 3 minuty, jezdí vlaky ve špičce až havarijně plné, což zapříčinilo, že ve fotogalerii bohužel nenajdete dokumentaci nejhezčího úseku od nádraží k jezeru. Před projetím tohoto úseku jsme si totiž dali v místním McDonaldu večeři, a když jsme pak sjížděli k jezeru, byl vlak tak plný, že jsme se k čelnímu sklu jednoduše nedostali. Nezbývá tedy, než opět odkázat na starší zdroje.\nPřed večeří se ale ještě dostalo na další, tentokrát plošně velmi rozsáhlý dopravní systém, na trolejbusy. Ty v Lausanne jezdí už od roku 1932 a od těch dob se systém na území města jen rozšiřuje, když pomineme mezitím zrušené tratě meziměstského charakteru - poslední byla linka 20 do Montheron, zrušená v roce 1994 jako poslední regionální linka (která tak byla i financovaná) ve Švýcarsku. Na území města ovšem najdeme trolejbus v téměř každé ulici, a i když se tu drží racionální pravidlo, že na každé větvi jezdí jen jedna trolejbusová linka, celkem v ulicích města napočítáme 10 linek. Interval na každé lince je jiný, většinou se pohybuje okolo deseti minut, někdy i méně. Značně netradiční je trasování většiny linek, které je pro trolejbusy velmi vhodné - zástavba Lausanne se z větší části rozkládá na strmých kopcích nad jezerem, trolejbusy proto jezdí po strmých komunikacích nahoru a dolů, celkem často využívají i různé estakády a viadukty, postavené primárně pro IAD. Vozový park sice směřuje ke švýcarské unifikaci, zatím ale vykazuje jednu specialitu, kvůli které jsme si na trolejbus pěkně počkali. Kromě obligátních kloubových trolejbusů Swisstroley 3 a 4 z roku 2009/10 resp. 2012/13 tady najdeme též staré vysokopodlažní trolejbusy s vlekem. Vlečné vozy mají v Lausanne dlouhou tradici, používají se nepřetržitě od 60. let, poslední generace těchto vozidel, pořízená v letech 1990- 2006 v nízkopodlažním provedení, byla ale primárně určena k zajištění bezbariérovosti na spojích, zajišťovaných starším trolejbusem. Těch už ale ve městě moc nezbývá, jedná se o vozidla domácího výrobce NAW z let 1986-90 (s velmi archaickým designem), lze tedy v dohledné době očekávat konec této speciality.\nLausanne: na zastávce Bessières v ulici Rue Caroline stojí souprava trolejbusu NAW\nčíslo 788 TL s vlekem na lince 7 směr St-François © Jan Přikryl\nPomalu se ale přiblížil večer a nastal čas na poslední bod našeho dnešního programu, ovšem náležitě dlouhý. Čekala nás totiž plavba po jezeře v celé jeho délce až do Ženevy. I na lodě společnosti Compagnie générale de navigation sur le Lac Léman (CGN) totiž platí Swisspas a Ženeva je od Lausanne vzdálená 60 km, což poklidným „námořním“ tempem chvíli trvá. Přístaviště lodí se nachází v parku hned vedle konečné („dolní“) stanice metra M2 Ouchy, Když jsme přijeli, velký parník Montreux už kotvil u mola, ale dost dlouho trvalo, než začali pouštět na palubu, ještě se čekalo na připlutí přípojné lodi z jižní strany jezera, zřejmě z Vevey. Na rozdíl od motorové přípojné lodi nás očekával klasický kolesový parník, což je v jízdním řádu zvlášť vyznačeno- jízdní řád společnosti CGN přitom tvoří součást „modrého“ železničního výtisku Kursbuchu SBB. Náš parník Montreux byl přitom nejstarší z celé dnešní flotily této společnosti, pocházel z roku 1904 a svou secesní nádherou byl opravdu impozantní. Samotná společnost je ale ještě mnohem starší, funguje od roku 1875 a klasické parníky z dob zahájení provozu jezdily po Ženevském jezeře ještě dlouho po 2. světové válce. Ani Montreux už ale dávno není původní, byť se tak loď snaží turistům prezentova t- od roku 1957 má dieselektrický pohon a po poslední rekonstrukci v roce 1998 dostal dálkové řízení pohonu z kapitánského můstku, přičemž pracující písty může každý cestující obdivovat z paluby. Poněkud staromódně je nicméně loď rozdělená na třídy, takže na horní palubu majitelé Swisspasů nemůžou - to je totiž 1. třída. Na zádi této paluby najdeme všem přístupnou luxusní restauraci, tam jsme ale teď nezavítali.\nDozvěděli jsme se totiž o lehké modifikaci programu - zatímco v Kursbuchu byla inzerována přímá plavba až do Ženevy, teď nám personál při vstupu na palubu sdělil, že si zhruba ve dvou třetinách trasy ve francouzském městě Yvoire přestoupíme. Zatím jsme si vychutnávali plavbu podél švýcarského břehu s několika zastávkami. Mezi Lausanne a Morges je břeh poměrně plochý, pak se začaly zvedat kopce, porostlé vinicemi, po celou dobu jsme přitom měli nádherný výhled na protilehlý francouzský břeh s vysokými štíty Savojských Alp, v dáli se ztrácel konec jezera u Montreux. Během zastávky v Morges jsme mohli pozorovat početnou skupinu cvičící prostná, která se připlutím a následným pobytem parníku v těsné blízkosti nenechala vůbec nijak vyrušovat. Z Morges jsme si to namířili napříč jezerem na jeho protilehlý břeh, někdy během následující půlhodiny plavby jsme překonali francouzskou hranici a pak už jsme mohli sledovat blížící se panoráma středověkého centra Yvoire.\nParník Montreux stojí v přístavišti Ouchy v Lausanne © Lukáš Uhlíř\nDo města jsme ale ani nevkročili, stačilo přejít pár kroků přes molo na opačnou stranu a tam už stál podobný, jen o něco menší parník Savoie. Ten byl sice o 10 let novější než předchozí Montreux, ale na jeho vzhledu to prakticky poznat nebylo, kdyby nebyl tento parník znatelně užší, mohl by se klidně považovat za sesterskou loď Montreux. V Yvoire to šlo ráz na ráz, sotva cestující přestoupili, loď vyplula, stejně jako Montreux na protilehlém kotvišti- ten naší plavební dráhu křížil, neboť se vracel do Lausanne. Když manévry skončily a Montreux zmizel v dálce, namířili jsme si to zase přes jezero do Nyonu. V nastávajícím soumraku nastal čas okusit zdejší pohostinství- nic totiž není tak dobrého jako sklenice kvalitního vína na přídi pěkné lodi. Honza se tedy vydal do restaurace, jestli by neměli nějakou lahev, která by se dala vypít mimo prostory poněkud snobsky působící restaurace. Víno samozřejmě měli, ovšem číšník zdůraznil, že to „levné“, jehož láhev vyjde na 85 CHF, se prý moc nedá pít, a proto jej nedoporučuje. Mnohem lepší prý je místní červené za 115 CHF - měl pravdu. Tím pádem ovšem zůstalo jen u jediné lahve, neboť tyto ceny jsou přeci jen poněkud vyšší, než je Středoevropan zvyklý… Nebýt těch cen to ovšem byl požitek náramný!\nPo několika dalších zastávkách se v dálce začala blížit Ženeva. To se v nastávající tmě poznalo podle zářícího centra města a hlavně podle vysoko stříkajícího gejzíru v jezeře - francouzsky se tomu říká Jet d´Eau. Ten totiž stříká nonstop, a i když je umělý (technicky souvisí se soustavou místních vodovodů), už je taky pěkně starý - stříká tu totiž už od roku 1891. V Ženevě lodě CGN plují zpravidla až do centra, tak jako v našem případě, kde kotví ve stanici Genéve-Mont-Blanc u výtoku Rhôny. My ale vystoupili už zastávku předtím, která se jmenuje Pâquis podle nedalekého zábavního mola. Tam to touto večerní hodinou žilo společenským životem a atmosféra ženevského letního večera silně připomínala Středozemí. Však jsou Francouzi mediteránní národ… My ale nechali loď odplout a odebrali se do hotelu - bylo to jen pár bloků pěšky a přeci jen bylo už dost po desáté večerní. Zbýval už jen odpočinek před dalším dnem, v pořadí už třetím, v němž nám platil Swisspass.


Průměr: 3.5 (321)\nVíce než hodinu Snadné Na asi 20 rohlíčků\nEnergie 2822 kcal\nčokoládová poleva 1 bal\nkakao holandského typu 10 g\n1 Předehřejte troubu na 150°C, plech potáhněte papírem na pečení. V míse smíchejte vejce, ořechy, cukr a hladkou mouku. Promíchejte, směsí naplňte cukrářský sáček (nebo sáček z pevného igelitu s ustřiženým rohem) a přímo na plech tvarujte rohlíčky. Pozvolna je pečte do světle hnědé barvy, trvá to asi 20 minut. Rohlíčky by měly být upečené, ale stále pružné. Ještě zatepla je sundejte z plechu a nechte vychladnout.\n2 V hrnci přiveďte k varu vodu a postavte na něj ohnivzdornou misku tak, aby se dnem nedotýkala hladiny. Dejte do ní vejce, krupicový cukr a kakao a vyšlehejte na krém. Až trochu vychladne, zašlehejte do něj máslo. Krém dejte vychladit. Upečené rohlíčky rozložte na tác nebo talíře.\n3Část krému dejte do cukrářského sáčku a rychle ho nastříkejte na rohlíčky – krém v rukou rychle povoluje a má pak tendenci stékat. Ozdobené rohlíčky opět důkladně vychlaďte (můžete je i nechat trochu namrazit) a pak je smočte v čokoládové polevě.\nByly vyborne, jen se nedozily\nByly vyborne, jen se nedozily Vanoc. Doporucuju dělat rohlíčky male nebo lépe dvojnásobne množství.\nSarko prosim Vas na kolik\nSarko prosim Vas na kolik rohlicku je tato davka? Mam to delat zrovna ze dvou davek?\nMilá Mirko, nejsem Šárka, ale\nMilá Mirko, nejsem Šárka, ale ráda Vám odpovím. :) Z této dávky připravíte přibližně 20 rohlíčků.\nMně to vyšlo na 60 kousků 5cm\nMně to vyšlo na 60 kousků 5cm velkých rohlíčkú a krému bylo tak na polovinu.\nDobry den,nevim,kde jsem\nDobry den,nevim,kde jsem udelala chybu,ale krem mi z rohlicku stekal.I kdyz jsem ho nechala namrazit a nazdobene rohlicky jsem ihned odnasela na balkon do chladu,tak mi stejne povolil a rohlicky pak vypadali jako nevzhledna placka.Muzete mi poradit,kde je asi problem?\nDobrý den, Barboro, bohužel\nDobrý den, Barboro, bohužel tohle cukroví je velmi citlivé na teploty. Rohlíčky musí být před nanášením dokonale vychladlé (a klidně je strčte před nanášením krému za okno (pokud je venku zima a není mokro), máslo do krému je potřeba zašlehávat změklé, ale ve chvíli, kdy je vaječná pěna o stejné teplotě jako máslo (tedy pokojové). Jedna čtenářka nám dokonce psala, že nanáší krém na rohlíčky v bavlněných rukavicích, protože krém v sáčku jí v teplejších rukách taje. Po nanasení krému zase dejte rohlíčky pořádně vychladit (za okno, do lednice, do mrazáku). A rozdělte si je třeba na dávky, ať se vám rohlíčky čekající na namočení do čokolády nerozpustí. Rozhodně si nechte zdobení rohlíčků na chvíli, kdy nebude rozpálená trouba a nebude zbytečně zvedat teplotu v kuchyni. Držíme palce, ať jsou rohlíčky na druhý pokus dokonalé, redakce Apetitu\nU mě zabodovaly, hned jak se\nU mě zabodovaly, hned jak se objevily v časopisu. Byla to taková láska na první pohled. Od té doby je peču každé Vánoce, i když je to piplačka... A vždy rovnou z dvojité dávky ;)\nProsím, ten balíček polevy je\nProsím, ten balíček polevy je na namáčení a opravdu jen lžíce mouky? Děkuji\nDobrý den, paní Procházková, ano, přesně tak, balíček polevy je na namáčení (můžete ovšem samozřejmě použít rozpuštěnou čokoládu). A lžíce mouky sedí, více jí není potřeba :-)!\nKrásné svátky, redakce Apetitu\nDnes jsem je vyzkoušela. A od\nDnes jsem je vyzkoušela. A od teď je zařadím do dalšího druhu na Vánoce. Výborné díky. Z.


I Louny zabavují dlužníkům peníze ze sociálních dávek - Romea.cz\nLouny, 3.6.2009 19:28, (ROMEA)\nLouny se přidaly k městům v Ústeckém kraji, která zvolila nekompromisní postup vůči dlužníkům pobírajícím sociální dávky. Při výplatě dávek v hmotné nouzi je přítomen právník města, který neplatičům část peněz navýšenou o správní poplatek ihned odebere. Poprvé radnice zvolila tento postup za asistence strážníků 26. května, vše se obešlo bez incidentů, potvrdila dnes ČTK tajemnice radnice Renáta Čapková.\nLounští obyvatelé a firmy dluží městu zhruba 12 milionů korun. V první vlně radnice vytipovala na 50 příjemců dávek z řad neplatičů. "Většina dlužníků situaci přijala v klidu. Povedlo se to nejspíš i díky tomu, že se nám podařilo termín zabavování dlužných peněz z dávek utajit před médii," uvedla Čapková.\nMěsto podle ní eviduje 140 dlužníků, kteří jsou zároveň příjemci dávek v hmotné nouzi. "Nemáme exekutora, což je k dlužníkům šetrnější. Náklady našeho právníka jsou totiž výrazně nižší než ty, jež si účtuje exekutor. Nezabíráme navíc lidem výraznou část peněz z dávek, ale podle jejich situace jen od 100 do 500 korun," popsala tajemnice.\nRadnice na nový systém vymáhání pohledávek dlužníky upozornila už v dubnu, uvedla dnes severočeská vydání Deníku a Práva. Do 15. května lidé dostali lhůtu k zaplacení dlužné částky či sepsání splátkového kalendáře. Město sráží dlužné peníze za všechny druhy pohledávek, tedy neuhrazené pokuty, poplatky za služby či nájemné. "V zavedeném systému budeme pokračovat až do umoření pohledávky každého dlužníka, tedy každý výplatní den dávek. Máme vždy jeden termín na konci každého měsíce," doplnila Čapková.\nPrvním městem, které prostřednictvím exekutora zabavilo dlužníkům peníze z dávek v hmotné nouzi přímo při jejich výplatě na magistrátu, byl v únoru Chomutov. Do konce června zahájí exekuce pohledávek také v Litvínově na Mostecku, exekutor dlužníky překvapí na ulici, na poště, v obchodě či herně.\nSPECIÁL: Exekuce sociálních dávek


ORIGO-REALITY / Vyhledávání / Pozemky - prodej / Ostatní / Jeseník / PRODEJ, POZEMKY, Jeseník\nPozemky k prodeji ostatní Jeseník\nVybírejte z aktuální nabídky Pozemků na prodej ostatní Jeseník od realitních kanceláří, ale i bez realitky. Pozemky k bydlení ostatní Jeseník jsou velmi cenné nemovitosti a najít vhodný stavební pozemek na prodej ostatní Jeseník není snadné. Velmi žádané jsou také zemědělské pozemky, nebo pozemky pro komerční výstavbu. Při výběru pozemku musíte zohlednit všechny aspekty, zejména typ parcely, který dělíme na pravidelný, nepravidelný, úzký a svažitý.\nPozemky na bydlení na prodej ostatní Jeseník\nDá se říci, že pozemků v Čechách a na Moravě ubývá, zejména stavebních pozemků k prodeji ostatní Jeseník. Volné parcely určené platným územním plánem k zástavbě vznikají na úkor kvalitní zemědělské půdy. A proto volných pozemků k bydlení na prodej ostatní Jeseník bude méně a jejich cena zákonitě poroste.


Proč si lidé přejí k svátku. Když dítě nečůrá\nProč a jak rozesílat automatickou kampaň přání k …\nK Tvemu svatku ti preju, co za penize neni k mani, stesti, lasku a splnena prani. Kdybych sem mela psat, co vse bych ti chtela prat a dat, asi by si zjistil, jak moc rada te mam, sms je kratka a ma laska k tobe hodne velka. Proto ti preji vse co si jen v zivote muzes prat a hodne doufam ze i jedno prani budu ja, libam te na licka z celeho srdicka.\nKlaus: Roušku jsem 28. října neměl záměrně, …\nNovoroční přání neboli přání k novému roku si lidé přejí s končícím starým rokem a příchodem nového roku. Blahopřání k svátku, Tip na dárek k svátku matek: Kytka, kterou si maminka může dát i …\nPřání k svátku podle jmen lenka. Chceš si hlídače nastavit podle sebe Kde se vzal, tu se vzal, najednou Jakou byste měla podle zvěrokruhu nosit a proč V této kategorii, Blahopřání k svátku, Zamilované lístečky si lidé psali už ve starověkém Římě a jejich předávání se uskutečňovalo právě v\nNejlepší popisky k fotkám, kterými zapůsobíš!\nLidé většinou zmlknou, pokud jde o přiznání kvalit těch druhých, které by tak rádi chtěli taky mít. Možná máte představu o tom, co se ostatním na vás líbí, ale tohle je důvod, proč si lidé skutečně přejí…\nPřání k svátku podle jmen lenka — lenka kořínková …\nPřání k svátku; Svatební přán Než cokoliv vzdáš, uvědom si nejprve, proč si s tím začal. Jednej tak, abys byl šťastný, ne abys ses šťastným jen zdál. Ulož si popisky k fotkám na později a svým kamarádům: Motivační popisky k fotkám.\nLegenda o svatém Martinovi: Proč ho oslavujeme …\nRef A: DF4ED74C38AB4BA48F5B8709B8B53A42 Ref B: FRAEDGE1416 Ref C: 2020-12-08T00:02:40Z\nVáclav Klaus si venku roušku nevzal naschvál a …\nBývalý prezident Václav Klaus si roušku při připomínce 28. října nevzal záměrně. Má svou představu o významu roušek, řekl v rozhovoru s ČTK. Koronavirus považuje za víc než "pouhou" nemoc a zneužití této nemoci za nástroj k přeměně světa. K otázce pandemie a současných vládních opatřeních se chce vyjádřit v knize, kterou se spolupracovníky z Institutu\nvše co mne baví - Přání k svátku\nJá si skromně přeji dnes, by štěstí, láska vešla k nám, by vánek pohodu k nám vnes, ale i to největší přání mám. To aby byli všichni zdraví, nikoho nebolelo srdíčko, to člověka pak život baví a potěší i to štěstí zrníčko. Dnes i to sluníčko vyšlo, rozhodilo své paprsky po kraji, snad nás pozdravit přišlo\nCo vám lidé tajně závidí na základě vašeho …\nk dnešnímu svátku Vám přeji hodně štěstí, pevné zdraví a dostatek volného času, který budete moci věnovat nejen svým nejbližším, ale i svým čtyřnohým kamarádům, kteří stojí vždy při vás. Hoďte vše za hlavu a dejte si alespoň dnes nohy nahoru 🙂 Miroslav ¨\nProč právě dnes? | Básničky k narozeninám a svátku …\nLidé si totiž v minulosti všimli, že vždy okolo svátku svatého Martina přišel první sníh. Proto si jeho jméno propojili s bílým koněm, který symbolizuje první sněhové vločky. Jaroslav Machovec: Tento ročník vín nebude ročník století, ale rozhodně nebude špatný\nkdyž dítě nečůráonline hry pornojako takovýtak trochu jiná knihovnicetak poslouchej textuz to tak bude asiúčetnictví finanční bonus18. kupující odpovídá za právní vady zbožíbonus bez vkladu pro ceske hrace 2019k čemu slouží rejstřík\nmusic-cb.czProč si lidé přejí k svátku


Kastrol se skleněnou poklicí Fusion 3,5 l EAN 8001586897246 Risoli 318 621 166\nPříprava potravinVařeníPečeníStolováníNápojeSkladování, přenášeníOrganizace kuchyněDomov a outdoor\tÚvodní stranaVše o nákupuKontakt\tHomeVařeníHrnce, kastroly, rendlíkyKastrolyNepřilnavéRisoli Kastrol se skleněnou poklicí Fusion 3,5 l\tKastrol se skleněnou poklicí Fusion 3,5 l EAN 8001586897246\nKód:462152Výrobce:Risoli\tCena s DPH :\nPřepočtená cena:60,49 EURPřepočtená cena bez DPH:49,99 EURDPH:21 %Dostupnost:Dlouhodobě nedostupné\nZáruka: 2 roky Objem: 3,5 l\nKastrol se skleněnou poklicí Fusion - Risoli - průměr 24 cm, nepřilnavý povrch TITANIUM, italský výrobce\nKastrol FUSION se skleněnou poklicí - průměr 24 cm je kvalitní výrobek od italského výrobce Risoli, který vyrábí ručně všechny hrnce, pánve, nádobí ze silného, vysokým tlakem litého hliníku s vnitřním a vnějším nepřilnavým povrchem. Produkty FUSION mají stěny z litého hliníku o síle 6 mm, nádobí při vaření nedoformuje.\nHrnec je opatřen nepřilnavým povrchem TITANIUM. Na nádobí FUSION používejte pouze nylonové nebo dřevěné náčiní.\nToto nádobí je vhodné na všechny druhy sporáků včetně INDUKCE!\nObjem hrnce: 3,5 l\nPoslední navštívenéRisoli Kastrol se skleněnou poklicí Fusion 3,5 l1 599,- CZK\t© www.kuchynskepotreby.cz Odebírejte novinky a získejte výhody na první nákup.


Závratě, tlak za očima | uLékaře.cz\nDobrý den, už víc jak měsíc mám problém s nepříjemnými závratěmi, při nichž se mi zvedá žaludek, točí hlava a mám nepříjemný tlak za očima, špatně se mi zaostřuje zrak. Cítím se unavená a k tomu často špiním i mimo menstruační cyklus. Od června 2012 užívám antidepresiva, která mi v září byla změněna na silnější. Můžou být všechny tyto obtíže spojené se stresem? Oba rodiče mi na jaře loňského roku onemocněli rakovinou a maminka koncem roku zemřela.\nDobrý den, stres může k vašim potížím přispívat. Jinak je ale nutné podrobné lékařské vyšetření k vyloučení jiné příčiny vašich potíží.\nZávratě, nevolnost,tlak v očích Dobrý den. Je mi 24let a již dva měsíce jsem na nemocenské kvůli silným zavratim...\nLéto nahrává drogám: chraňte před...