Mikael Colville-Andersen: "Les superilles són la culminació de la\nFESTIVAL INTERNACIONAL DE CINEMA CICLISTA\nL'urbanista i guru del ciclisme urbà considera que la bicicleta "retorna la democràcia als nostres carrers"\nDiumenge, 08/10/2017 | Actualitzat el 09/10/2017 a les 19:25 CEST\nLa superilla del Poblenou, un programa pilot per reduir el nombre de cotxes mitjançant limitacions per a la circulació en línia recta, acaba de bufar les espelmes sense haver aconseguit convèncer tots els veïns i comerços del perímetre. L’ajuntament reconeix que encara queden problemes per resoldre, però es mostra decidit a continuar el projecte. L’urbanista i guru del ciclisme urbà Mikael Colville-Andersen (Fort McMurray, Canadà, 1968) ha seguit de prop l’evolució de la superilla i, sense amagar el seu entusiasme, s’hi mostra crític: «És una gran idea mal executada».\nColville-Andersen ha visitat Barcelona amb motiu del Rueda, el festival internacional de cinema celebrat el cap de setmana passat que té com a protagonista la bicicleta i que aspira a consolidar-se com un referent de la cultura ciclista del sud d’Europa. Un dels emplaçaments principals ha sigut precisament la superilla del Poblenou. «M’encanta. Les superilles són la culminació de la Barcelona d’Ildefons Cerdà», assegura aquest urbanista canadenc, criat a Dinamarca.\nConscient de la polèmica que suscita el projecte, Colville-Andersen explica que el problema resideix en les infraestructures. «No es pot restringir l’ús de cotxes sense proporcionar alternatives», comenta. L’expert assegura que la solució passa per promoure l’ús de la bicicleta i del transport públic, de la mateixa manera que a Copenhaguen. Segons la seva opinió, Barcelona necessita concentrar els seus esforços a crear una verdadera xarxa per a ciclistes i deixar d’improvisar: «Existeix voluntat política. Només cal aplicar dissenys que funcionin».\nEn una de les seves últimes visites a Barcelona es va poder reunir amb Janet Sanz, tinent d’alcalde d’Ecologia, Urbanisme i Mobilitat. Colville-Andersen recorda que va ser «una gran trobada» i que li va poder transmetre la seva preocupació per la falta de focalització del consistori en mesures concretes. «El 56% dels ciclistes de Copenhaguen fan servir la bicicleta perquè és el transport més ràpid. Promoure les dues rodes en una ciutat de carrers tan amples com Barcelona hauria de ser la cosa més fàcil del món», assegura.\nSegons aquest expert en mobilitat, la prova de la capacitat de la capital catalana està en l’èxit del Bicing. «És un sistema increïble. Un dels millors del món», comenta, i afegeix que és el moment d’expandir-lo i de començar a «pensar en la bicicleta com en un transport real». En aquest aspecte, destaca que París, Londres o Sevilla són alguns exemples de bones pràctiques urbanístiques.\nLa dictadura del cotxe\nEl guru del ciclisme urbà no es considera un anticotxe malgrat que promogui mesures estrictament restrictives amb les quatre rodes. «Hem viscut una gran dictadura del vehicle durant molt temps. La bicicleta retorna la democràcia als nostres carrers», assenyala. Colville-Andersen té clar que la capital catalana necessita reaccionar si no es vol quedar enrere en aquest aspecte. Segons explica, les ciutats que tenen èxit en les polítiques d’urbanisme són aquelles que segueixen una estratègia d’actuació ben definida i que a més a més la posen en pràctica d’una manera ràpida.\nL’urbanista es mostra abans que res optimista i no dubta a agafar-se amb sentit de l’humor un dels grans reptes urbanístics de la ciutat: «Barcelona encara està intentant descobrir com connectar dues línies de tramvia. E podria aprendre del pragmatisme danès».\nColville-Andersen creu que un gran repte de la ciutat moderna és el que en diu l’última milla: que l’usuari faci el tram final del trajecte en transport públic o bicicleta. És el concepte adoptat a Barcelona per Vanapedal, firma creada per l’arquitecte Jordi Galí Manuel i tres socis i pionera en aquesta teoria, però aplicada a la cadena de distribució de mercaderies. Segons un estudi de la UE, més de la meitat dels béns que es mouen per les ciutats es podrien transportar en bicicleta. Vanapedal substitueix el camió per tricicles elèctrics. Aquest mecanisme de distribució no contamina, no fa soroll i pot carregar fins a 180 quilos de pes. Literalment, és una furgoneta de pedals.\nTemes: Urbanisme Contaminació Bicicletes


FirefoxCAT: El Firefox 2.0.0.8 dóna problemes amb Java als Vista\nescrit per Aljullu a les 15:37 a les categories Firefox 2\nFa menys d'una setmana va sortir el Firefox 2.0.0.8, ara als problemes que ja portava amb Mac OS X 10.5 hi hem de sumar problemes amb els Windows Vista.\nQuan els usuaris del nou sistema operatiu de Microsoft inicien el Firefox 2.0.0.8 i entren a una pàgina que requereix el plugin Java veuen que aquest no funciona. Suposadament el problema s'ha originat per la mala correcció d'un dels 104 bugs que es corregien amb aquesta versió, que provoca que el Java no s'iniciï correctament.\nMozilla ha dit que amb la versió 2.0.0.9 se sol·lucionarà això. Encara no hi ha data per aquesta versió, però segurametn es llançarà la setmana que ve.\nAls mateixos comentaris de la pàgina a Bugzilla un usuari en ofereix una manera de sol·lucionar-lo, us la tradueixo a continuació:\nFer clic dret sobre l'icona del Firefox i sel·leccionar "Obre com a administrador".\nS'obrirà un quadre de diàleg del Control d'Accés d'Usuari (UAC), s'ha d'acceptar.\nEntrar a algun lloc que requereixi Java, ens funcionarà correctament.\nTancar el Firefox i tornar-lo a obrir (ara no cal com a administrador). El bug s'hauria d'haver sol·lucionat.\nINFO: bug 400467\nA tot això se li han d'afegir 4 bugs més produïts per aquesta actualització: un problema amb el paràmetre "clear" a les CSS, un altre que desactiva les extensions al actualizar-les, un problema més amb les imatges, i per acabar un que pot provocar que el Firefox caigui en alguns Windows.\nFont: Difunde Firefox (1), Mozilla Links (1) i Bugzilla (1)


Les startups més innovadores en alimentació, premiades als Premis Incit'up\nLes startups més innovadores en alimentació, pre...\nLes startups més innovadores en alimentació, premiades als Premis Incit’up\nEls guanyadors de la 1a edició dels Premis Incit’up\nDilluns 19 de novembre va tenir lloc l’entrega de premis de la primera edició dels Premis Incit’up, organitzats pel Clúster Foodservice (al que participem com a socis i membres de la junta directiva) en col·laboració amb el Fòrum Gastronòmic Girona. Aquests guardons tenen com a objectiu promoure les millors startups creadores de productes o serveis innovadors que millorin els sectors de l’alimentació i la gastronomia.\nEs van presentar en total 28 startups (20 d’elles de Catalunya), i 10 van ser escollides com a finalistes per part del jurat (conformat entre d’altres per Cristòbal Aguilera, Innovation Manager de l’IRTA), després de que tinguéssin oportunitat de presentar en 10 minuts els seus projectes davant dels inversors.\nD’esquerra a dreta: Mireia Molins, Cristóbal Aguilera i Brigitte Martinez\nFinalment els guanyadors van ser en primer lloc ColorSensing (que van destacar especialment la seva col·laboració amb l’IRTA), Alimentius en segon lloc i delectatech en tercer lloc. El sopar de gala (a càrrec del col·lectiu Cuina de l’Empordanet) i l’entrega de premis es van celebrar després de la conferència del xef Joan Roca (El Celler de Can Roca). Sens dubte tot plegat va ser una gran oportunitat per a promoure i potenciar la innovació al sector alimentari i gastronòmic.\nMoltes gràcies als participants i a tothom que ho ha fet possible!


Gent per Valldoreix | Tota una història per descobrir, ple de gent per conèixer | Pàgina 2\nMolt atrevit calumniant, el President Puig de l’EMD de Valldoreix\nPublicat el 21/04/2017 per gxvdx\nNo sabríem definir si és imprudència o l’atreviment d’aquell que és inconscient, i amb el que està caient! el que porta al President de l’actual govern convergent a Valldoreix a embrutar el govern progressista anterior en El TOT St. Cugat número 1558 del passat mes de març dient que a l’arribar a l’EMD va tenir que “rentar la roba bruta”, sense més concreció. Pel que corre pel poble sembla que no té fre i en diu de gruixudes en les distàncies curtes, ho té fàcil considerant que visita les cases quan fa la seva feina d’instal·lador -tot i cobrar una dedicació exclusiva a l’EMD.\nVeiem que ara ja s’atreveix a escampar descrèdit a través de la premsa local. El que sí són dades concretes per que hi ha proves contundents dels jutjats com són les Sentències que obligaven a enderrocar set cases i set piscines que es van construir irregularment a Valldoreix quan els governs convergents a Valldoreix i a St. Cugat entre el 1999 i el 2002.\nA part d’aquestes sentencies judicials hi podem afegir altres que no van tenir conseqüències legals com les dues cases il·legals de la que encara ara és regidora de l’Ajuntament de St. Cugat la Sra. Pellicer, suposem que ara pel PDCAT.\nO la construcció de l’Església Evangèlica sense haver-se aprovat el Pla Especial d’equipaments. Per no allargar-nos ens quedem aquí.\nI Puig que està fent una pèssima gestió amb els diners de tots nosaltres cedint el terreny de l’estació, o fent obres milionàries al Pg del Nard per tapar errors, s’atreveix a anar desacreditant a tort i a dret escampant l’ombra de la sospita contra l’anterior govern progressista a Valldoreix.\nPotser algú l’hauria d’aturar.\nPublicat dins de Valldoreix\t| Etiquetat com a gestió EMD, transparencia\t| Envia un comentari\nEl President de l’EMD de Valldoreix SR. JOSEP PUIG i el seu govern utilitzen la majoria de CIU per contractar unes obres al Camí de la Salut, que tot apunta que ha de pagar PROMUSA\nAixí s’especifica en el Conveni signat l’any 2012 entre l’Ajuntament, Promusa i una empresa privada amb qui Promusa li compra els seus terrenys al Camí de la Salut (Monmany), en forma de permuta per valor de més de VUIT MILIONS D’€ (?).\nEl detall econòmic de dita operació apareix en l’Informe del Gerent de Promusa Sr. Lluís Hosta on fa constar a més dels bens objecte de la permuta que obté dita empresa, el valor dels mateixos, descomptant-li del total import el valor de les obres d’urbanització que aquesta s’havia compromès a fer al Camí de la Salut (Conveni 2006). Entenem que Promusa el 2012 es va subrogar d’aquesta obligació al descomptar a dita empresa privada el valor de les obres esmentades.\nGent per Valldoreix fa quasi un mes que va enviar una carta a la Secretaria-Intervenció, al President de l’EMD i el seu govern alertant del fet, manifestant-nos preocupats per un possible mal ús del diners públics. L’import de les obres ja s’ha consignat en el Pressupost i sembla que es volen contractar d’immediat. La manca de resposta a dia de la data fa créixer el nostre temor sobre possibles irregularitats.\nLa carta esmentada ja està publicada en aquest blog\nUn seguit de cessions a l’Ajuntament de St. Cugat. Cessió de competències; cessió del patrimoni públic de més valor (terrenys a l’Estació de Valldoreix). Una sentència desfavorable per una contractació irregular en les instal·lacions esportives. Una dedicació exclusiva retribuïda del President que ens suggereix una possible competència deslleial per l’activitat que compatibilitza en la seva empresa d’instal·lacions, o com a mínim dubtes sobre l’aprovació de la dedicació exclusiva aprovada només pels Vocals de CIU. Només ens faltava als valldoreixencs que l’actual govern de l’EMD (CIU) destini quasi 300.000€ per urbanitzar un carrer que ha de pagar un tercer.\nTampoc oblidem que el President de l’EMD de Valldoreix Sr. Josep Puig és Conseller de Promusa, i ens preguntem perquè no li ha reclamat la realització de les obres d’urbanització al Camí de la Salut compromeses el 2012? El President Puig va manifestar en una Audiència pública que no urbanitza dit camí si no que, hi vol fer tanques, carril bici, senyalització, asfaltat… No hi ha cap dubte que juga amb la nostra intel·ligència. O potser estem parlant simplement d’impunitat? Què hem de veure més els ciutadans de Valldoreix del nostre govern local?\nGent per Valldoreix ha presentat una instància dirigida a la Secretaria de l’EMD demanant que no es carreguin als pressupostos de Valldoreix els 217.819,16€ corresponents a l’arrangement del Camí de la Salut que correspon pagar a PROMUSA tal com s’explica l’escrit adjunt:\nDivendres vinent, 9/10, el nostre company Josep Lluis Salazar ens parlarà de l’Acord de Paris COP 21 canvi climàtic, pressuposts de carboni i justicia climàtica per càpita.\nJosep Lluís Salazar Mañez és Advocat, MBA internacional-economista, especialista en avaluacions d’impacte ambiental.\nHa treballat a l’estranger, a l’ONU, en un programa de medi ambient, sobretot a Nairobi (Kenia), després a la Unió Europea en gestió i legislació ambiental.\nL’acte es farà a les 19:30 a la Sala del Casal de Cultura o la la NEC\nDonem resposta a l’escrit juny 2016 de la Directora de l’Escola Bressol de Valldoreix\nPublicat el 07/07/2016 per gxvdx\nBenvolguda Sra. Gil, permeti’ns que li diguem amb tota la amabilitat que els seus escrits ens han sorprès. En cap moment hem posat en qüestió la tasca de l’equip de professionals de l’Escola Bressol de Valldoreix que fa temps que coneixem i reconeixem. Si ho haguéssim fet entendríem la seva resposta, o la de la resta de l’equip si això s’hagués produït, però no ha estat així. Creiem que ha estat prou clara la nostra denuncia centrada al nostre entendre en una mala política econòmica del govern de l’EMD que afecta aquest servei públic. És evident que vostè no té competències en l’aprovació dels pressupostos públics, això pertany als que tenen responsabilitats polítiques.\nÉs innegable que una substitució àgil, d’un dia per l’altre, per garantir dues professionals per classe és possible, només depèn de la voluntat del govern de l’EMD de posar-hi els recursos econòmics necessaris, en això es centra la nostra denúncia.\nPubliquem l’escrit que ens ha enviat la Sra. Gil, Directora de l’Escola Bressol de Valldoreix, el juny 2016\nLes professionals de l’Escola Bressol, evidentment hem estat i estem contractades per l’administració, no perdem de vista que som una escola municipal, no privada, per tant qui sinó ens ha de contractar?\nCom que algunes de nosaltres portem més de 30 anys a l’escola, hem estat contractades per tots els equips de govern que durant aquests anys han passat per l’EMD, i cada vegada ens hem hagut d’adaptar als canvis que ha proposat l’administració de torn i els hi ben asseguro, que moltes vegades no han estat del nostre gust i n’hem vist de tots colors.\nLa directora no tapa forats, gestiona. De la feina de direcció s’en diu gestió, tapar forats és feina de paleta i jo de paleta no en sóc.\nLa setmana passada l’EMD ens va dir el mateix dia que teníem una reunió que no disposàvem de l’espai públic concedit (Sala Taller Artesans) perquè el pintaven. Tots sabem que la pintura no s’encarrega ara per ara, i menys en l’administració pública, d’ un dia per l’ altre. L’avís telefònic va ser al matí del dia de la reunió, i si trobaven algú bé i si no també. Tant fàcil com és enviar un e-mail amb l’antelació suficient que ens hagués permès informar a tots els assistents que la reunió es desconvocava. Vam acabar fent la reunió en un lloc poc adequat i en condicions molt incomodes.\nL’anterior reunió, també amb l’espai concedit la vam tenir que fer enquibint-nos en un racó de la Sala Taller Artesans perquè ens hi vam trobar altres dues reunions que es feien en el mateix moment. Ningú ens havia informat al respecte.\nEns referim a l’article deL Sr. Casajoana al TOT Sant Cugat núm. 1517 maig 2016 titulat “La tensió continuada”. Un article amb to agressiu totalment allunyat del rigor informatiu. La seva facilitat en desvirtuar la realitat es preocupant especialment venint d’algú que va tenir un càrrec públic a l’Ajuntament de St. Cugat.\nQue el Sr. Casajoana digui que “una associació veïnal ha presentat recentment un recurs contenciós .. fantasma” és un intent de minimitzar la interposició d’un Recurs contenciós contra el govern de St. Cugat per part de varies formacions polítiques i dues associacions veïnals que van considerar suficients els indicis sobre possibles irregularitats en el tràmit de la “Modificació del Pla General Metropolità (PGM) Zones verdes, Pl Estació i Can Monmany de Valldoreix, Can Cabassa, Mirasol i Can Busquets, La Floresta”. Atribuir-ho a una sola associació veïnal és indigne i demostra mala fe quan sap perfectament que ara ja són tres les plataformes ciutadanes i tots els partits polítics de la oposició que han donat suport a l’argumentari de dit Recurs. Algun argument de pes ha de constar en el Recurs per tanta adhesió.\nUn gran nombre d’associacions, entre elles GENT PER VALDOREIX, i partits polítics creiem que la modificació demanada per l’Ajuntament de Sant Cugat del PGM per resoldre el problema de les zones verdes de Valldoreix te una sèrie de mancances que cal esmenar, i per això hem produït aquest vídeo:


El departament defensa que l'empresa no rebrà cap compensació econòmica per suspendre el servei\nEl Banc d’Espanya recomana un augment “dràstic” dels rastrejadors EFE\nSanta Coloma de Gramenet / BarcelonaPunt final al polèmic contracte del departament de Salut amb Ferroser, l'empresa filial de Ferrovial que gestiona el telèfon d'emergències 061, per al seguiment dels contactes estrets de positius de covid-19. Després de set mesos en actiu i de l'allau de crítiques polítiques i sanitàries entorn de la seva adjudicació, la consellera de Salut, Alba Vergés, ha anunciat aquest dilluns que el 31 de gener s'acabarà el contracte d'obra i servei amb aquesta empresa de forma anticipada. Inicialment, Ferroser s'havia d'encarregar de la gestió fins al 31 de maig, però a partir de l'1 de febrer serà l'Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT) qui assumirà les funcions del seguiment de la pandèmia. "Volem un sistema integral i integrat de rastreig, de gestió directa", ha defensat el secretari de Salut, Marc Ramentol.\nFins ara els contactes estrets de positius rebien una trucada des d'un call center de la mateixa empresa que gestiona el 061 per donar informació sobre possibles llocs de contagi i traçar les cadenes de transmissió. El secretari general de Salut, Marc Ramentol, ha explicat que el contracte amb Ferrovial ha acabat i no es renovarà, però que en cap cas s'ha rescindit, per la qual cosa "no hi ha indemnitzacions" o compensacions econòmiques per a l'empresa. En efecte, segons el facultatiu, la finalització estava prevista en una clàusula que permetia aturar el servei quan comencés la campanya de vacunació, una condició que va complir-se ahir diumenge amb l'administració de les primeres dosis en una desena de residències de gent gran. Així, Ferrovial no percebrà cap indemnització de cap tipus, segons ha reiterat Ramentol.\nAixí mateix ho ha confirmat l'empresa en un comunicat, en què ha subscrit les paraules de la conselleria. "El contracte arriba a la seva fi atès que s'ha assolit un motiu de finalització recollit en la clàusula tres: l'arribada de la vacuna. Per tant, el contracte no ha sigut rescindit, sinó finalitzat", han insistit des de Ferrovial, que han reconegut que ja han iniciat els tràmits per trencar aquesta relació amb el Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM). "L'inici de la vacunació marca l'inici d'una nova etapa", ha assegurat Vergés, que també ha destacat que el Parlament va votar a favor de l'anul·lació del contracte al juny.\nLa fi del polèmic contracte ha trigat gairebé set mesos a materialitzar-se. El seu contingut, que es va adjudicar sense concurs i per la via d'urgència emparant-se en les mesures d'emergència de l'estat d'alarma, ha estat desconegut fins ara. I precisament aquest mètode va generar una allau de crítiques des del moment que va fer-se pública l'adjudicació.\nPocs dies després que entrés en vigor, el juny passat, el Govern va comprometre's a rescindir-la immediatament. La portaveu d'ERC, Marta Vilalta, va anunciar que la conselleria de Salut faria marxa enrere en l'externalització del contracte que s'enfilava –com a màxim– als 17,7 milions d'euros. Aleshores Vergés no va voler pronunciar-s'hi i no ho va fer fins a l'agost, quan va admetre que s'estava treballant per reforçar el rastreig al marge de Ferroser.\nA partir del febrer, però, Salut engegarà un nou programa de gestió pública per assumir directament el rastreig de contactes. Per fer-ho, contractarà directament el personal que es farà càrrec del seguiment, que estima que anirà dels 450 als 750 treballadors "en funció de les necessitats epidemiològiques del país". La majoria d'ells tindran un perfil de gestor administratiu, però per cada vint d'ells es garantirà un epidemiòleg o un titulat superior en una especialitat de salut pública per enfortir la coordinació entre els diferents territoris amb l'ASPCAT.\nLa previsió és que aquests treballadors s'obtinguin mitjançant una borsa de treball creada pel mateix departament. Amb tot, les autoritats sanitàries tampoc descarten que es puguin contractar professionals que ja treballen amb Ferrovial "si la situació ho requereix". De fet, des de l'empresa s'assegura que es "facilitarà" que les persones contractades fins ara de forma temporal puguin posar-se a disposició del departament en aquesta nova estratègia.\nLa inversió per "ampliar les tasques de la gestió de contactes", en paraules de Vergés, ascendeix als 19 milions d'euros, segons han concretat els responsables de Salut. "Ens permetran ser més àgils i fer un servei més individualitzat per seguir encara millor les cadenes de transmissió", ha afirmat Vergés. A més, el nou equip també organitzarà i programarà les proves diagnòstiques a aquests contactes estrets per alliberar l'atenció primària d'aquest tràmit; faran un cribatge emocional per derivar els usuaris als psicòlegs del 061 en cas que sigui necessari, i identificaran les potencials necessitats socials dels contactats per assegurar-se que tots poden complir les quarantenes i aïllaments preventius.\nSalut defensa el contracte\nSegons Ferrovial, en els sis mesos que ha gestionat el rastreig dels contactes, s'han format i contractat prop de 800 persones al servei del SEM. "A principis de juny el servei va iniciar amb 230 professionals i en els moments de més contagis [la xifra] s'ha situat entorn dels 800 gestors de contactes", afirma en un comunicat, en què també subratlla el fet d'haver seguit un total de 812.668 contactes estrets de 187.228 positius de covid.\nVergés ha destacat que el sistema de rastreig a Catalunya ja té més de 3.000 persones dedicades al seguiment de contactes i que, en poc més de mig any, s'han fet 1,5 milions de trucades. En aquest sentit, Ramentol ha defensat que el contracte amb Ferrovial durant aquests mesos "ha sigut necessari fins ara" i que responia a la necessitat "urgent" de comptar amb una estructura de seguiment de contactes estrets. El contracte va entrar en vigor al juny i a priori tenia una durada màxima d'un any, fins al 31 de maig del 2021.


PRÁCTICAS ATENCIÓN AL CLIENTE Y ADMINISTRACIÓN - PIMEC Jobs\nPRÁCTICAS ATENCIÓN AL CLIENTE Y ADMINISTRACIÓN\nEmpresa dedicada a la comercialización de hortalizas, ubicada en Montornès del Vallès, precisa incorporar una persona en prácticas para la atención al cliente, soporte administrativo.\nEmpresa dedicada a la comercialització de llavors hortícoles, ubicada a Montornès del Vallès, precisa incorporar una persona en pràctiques per atenció al client, suport administratiu al departament comercial i finances.\nPosició molt polivalent que donarà suport en vàries àrees:\nCOMPRES: Suport al departament d'operacions d'exportació i importació. Principalment suport a la documentació, utilitzant incoterms i entenent els processos de transport aeri/marítim.\n- Logística: transport internacional de mercaderies (marítim i terrestre)\n- Suport administratiu i atenció al client al departaments comercial\n- Suport puntual al departament magatzem-logística\nFINANCES/ COMPTABILITAT: Atenció administrativa a clients i proveïdors.\n- Facturació de Clients i Proveïdors\n- Comptabilitat Bàsica i gestió de cobraments i pagaments\n- Gestió i arxiu documental.\nCONTROLLING: Anàlisis 360º de rentabilitat amb Power BI.\n- Documentació de processos de tots els departaments.\nFormació i/o Experiència en alguna de les àrees següents: ADMINISTRACIÓ I FINANCES //COMERÇ INTERNACIONAL // LOGÍSTICA I TRANSPORT. Estar en disposició de formalitzar un contracte en pràctiques. Anglès nivell B2. Domini Microsoft Office i experiència professional amb Excel. Coneixements ERP.\n-Mitja jornada de 9 a 13h.\n-Contracte de pràctiques de 6 mesos amb possibilitat de pròrroga.


Back Estàs aquí:Home Activitats Cultura Notes de premsa Un intercanvi oportú, útil, profund i beneficiós: la FICB organitza la formació de professors voluntaris a Espanya\nLa directora de l'Oficina de Treball del Professorat Voluntari de Hanban, Guo Qiaoyang, ha indicat que en aquest primer curs de formació dirigit als / les professors / es a Espanya ha comptat amb un total de 96 participants arribats / des de diferents Instituts Confuci i Aules Confuci. Per a aquesta ocasió, Hanban va encomanar la tasca d'organització del curs a la FICB.\nL'obertura de l'esdeveniment va tenir lloc el dia 3 de novembre a l'històric i impressionant paranimf de la Universitat de Barcelona. El rector de la UB, Joan Elias, va assistir a l'acte per donar la benvinguda als / les participants. Els codirectors de la FICB, Chang Shiru i Javier Orduña, la responsable d'Educació de l'Ambaixada Xina a Espanya, Zhong Xiwei, i la directora de l'Oficina de Treball per al Professorat Voluntari de Hanban, Guo Qiaoyang, van intervenir durant la sessió inaugural.\nUn cop acabat l'acte a la tarda, el Consolat General de la R. P. Xina a Barcelona va celebrar a la seva seu una recepció en la qual, al costat de tots els professors voluntaris, també va participar el rector de la UB. La Cònsol General de la Xina a Barcelona, Lin Nan, va oferir una càlida acollida a totes les professores i professors participants.\nEn aquesta ocasió, les sessions de formació van estar impartides per formadors de la pròpia FICB, a excepció d'un formador procedent de l'Aula Confuci de Màlaga. Amb la seva aproximació pràctica i animada a la formació, aquests ponents, que es compten entre els millors treballadors de la FICB, van posar de manifest la capacitat formativa que s'ha gestat en el propi Institut Confuci de Barcelona.\nLa formació va estar dividida entre conferències temàtiques generals i conferències per grups. Els temes van variar entre els coneixements generals sobre seguretat i els mètodes de gestió, les estratègies interculturals, l'ensenyament del xinès com a segona llengua en l'ensenyament primari i secundari a Espanya, els recursos per a l'ensenyament de la llengua xinesa i el seu ús, els mètodes d'ensenyament basats en els interessos dels estudiants, els mètodes per gestionar i dissenyar activitats en classes amb alumnes joves, la gestió de classes amb grups multiculturals, la formació de mètodes de gestió i comunicació eficients, l'ensenyament dels caràcters xinesos en nivells inicials basada en el mètode POA, el disseny d'activitats per a classes infantils, els mètodes d'ensenyament que combinen l'activitat i la tranquil·litat, les mesures per gestionar classes de primària i secundària, l'organització i desenvolupament d'activitats culturals, etc. La riquesa i varietat temàtica dels continguts va estar sempre basada primordialment en l'experiència del propi professorat de la FICB. Els professors voluntaris participants van manifestar el profit que n’han tret de les sessions i van coincidir la necessitat i utilitat de la formació, a més d'agrair l'acurada organització i preparació per part de Hanban i de la FICB.\nGràcies als esforços de Hanban, l'Ambaixada de la Xina a Espanya, els diferents Instituts Confuci i les administracions educatives xineses i espanyoles, l'auge per l'estudi de la llengua xinesa a Espanya no ha parat de créixer i el nombre d'estudiants inscrits en els exàmens de nivell de llengua xinesa acumulen anys situant-se al capdavant d'Europa per número d’inscrits. Fins a la data, hi han a Espanya 8 Instituts Confuci i s'han obert un total de 9 Aules Confuci. Per ara, hi ha uns cent professors voluntaris de Hanban a Espanya i uns 10 professors localment contractats que impulsen la llengua i la cultura xineses. Des de la seva creació, la FICB organitza cada any una formació de professors adreçada a Catalunya i altres zones d'Espanya. Més de mil docents han passat per aquesta formació, tots ells amb experiència en els Instituts Confuci d'Espanya. En aquesta ocasió, la formació no només ha proporcionat indicacions adequades sobre l'ensenyament per als professors voluntaris de Hanban recentment incorporats, sinó que, a més, ha ofert una oportunitat de comunicació i contacte en profunditat entre el professorat de l'Institut Confuci, les universitats, la ambaixada i el consolat.


Capelles i capelletes de carrer a Nules - Nulespèdia\nTítol Capelles i capelletes de carrer a Nules\nData de publicació Dimarts 24 de maig de 2022\nLa religiositat oficial i popular ha deixat a Nules un patrimoni riquíssim i singular, començant per la seua quantitat: en total comptem amb catorze edificis religiosos, més huit capelletes de carrer, tot això en un primer recompte. Es poden veure ubicades en el mapa següent:\nEn esta ocasió ens deixarem fora els temples majors, que mereixen una atenció individualitzada. Són l’església parroquial de Sant Bartomeu i Sant Jaume, l’església de la Immaculada, l’església del Convent de la Sagrada Família i l’antiga església de la Sang; també l’ermita de Sant Xotxim, l’ermita del Calvari o l’antiga ermita de Sant Miquel -actual Museu de Medallística-; la capella de la Mare de Déu de la Soledat, la capella la Mare de Déu del Carme a la mar, i finalment també deixem per a un altra ocasió la xicoteta i moderna capella dedicada a la Mare de Déu dels Desemparats, situada al Grup Primer de Maig. Tots ells mereixen un relat històric, formal i iconogràfic.\nDe moment ens centrarem en les capelles i capelletes (amb retaules ceràmics o amb imatges escultòriques), tant les que es troben a l’abric d’un edifici, com la de Sant Antoni, Sants de la Pedra (Abdó i Senén, també dita “dels santets”), Sant Blai i Sant Miquel; com les que tenen imatge en fornícula, com Sant Jaume, Sant Francesc d’Assís, Sant Bartomeu, Santa Bàrbara i el Crist del Salvador, i els retaules ceràmics de Santa Bàrbara de nou, de Sant Cristòfol i de Santa Natàlia (esta dins d’una fornícula oberta).\nEs queden fora també altres imatges que es poden trobar pel terme, generalment modernes, a vegades presents en pous de reg o fins i tot en alguna rotonda. Afortunadament la generositat i el patrimoni no s’acaben i hi ha material per a altres publicacions.\nTambé hem deixat per a una altra ocasió molt pròxima una publicació sobre el patrimoni de Mascarell: l’església de Sant Agustí i les imatges de Sant Roc, Sant Miquel, la Cova Santa i la Mare de Déu del Carme.\nA més de la recerca pròpia, hem utilitzat com a font algunes de les informacions que es van donar en la Ruta de les Capelles que es va fer el diumenge 5 de desembre de 2021, guiada per Juanma Gavara i Josep Jordà i organitzada per l’Ajuntament de Nules i la Comissió tècnica de patrimoni. Va ser una ocasió única per a trobar-se amb alguns dels protagonistes d’esta devoció, que es fan càrrec de mantindre les capelles i les seues festes en tot el seu esplendor. Quedaria per fer una descripció i una interpretació completa de les festes i les rutines del manteniment, de les que anirem ocupant-nos tant com podrem.\nFinalment, es pot trobar més informació sobre patrimoni religiós nuler a la pàgina web de la parròquia, https://sanbartolomeysanjaime.es/\nSants de la Pedra (“dels santets”)\nImatges i retaules\nSant Frascesc d’Assís\nUna inscripció sobre la llinda de la porta de la capella de Sant Antoni ens informa del seu origen: Se hizo a expensas de los devotos de San Antonio año 1870. En realitat esta és una constant: les capelletes menors es fan gràcies a la devoció i a la generositat del veïnat, que es fa càrrec del seu manteniment: neteja, tapets, flors, ciris, llums o ornamentació en general.\nLa porta de la capella de Sant Antoni té la mateixa reixa de forja que la dels Sants de la Pedra, exactament el mateix disseny, i estes dos comparteixen el mateix model d’espiells (o espieres, reixetes o finestrons) que la de Sant Miquel -distints a Sant Blai, que és anterior i els té més menuts-. Suposem que això, i la similitud en les façanes, indica que es van fer quasi simultàniament, potser per una moda alimentada pel fervor religiós de les lluites polítiques del segle XIX, especialment pel carlisme.\nA Nules es creu que bona part de les capelles, com passa encara en Mascarell, podrien haver estat sobre l’antiga muralla; en tombar-la se’n farien altres, de manera que la major part estan al voltant de la vila. Així és en els cassos de les capelles de Sant Antoni, Sant Miquel, Santa Blai, Sants de la Pedra, Santa Bàrbara, Sant Bartomeu o Sant Jaume. La dificultat d’esta teoria és que les capelles estan fetes abans de tombar la muralla definitivament en 1887. Sabem que en 1874, en la tercera guerra carlista, les muralles les va descolmar Cucala en 24 de juny, i que el general Montenegro va iniciar la seua reconstrucció en 8 de juliol. De moment ho deixem com un misteri.\nA la guerra civil es van tabicar totes les portes de les capelles, la qual cosa també les va preservar. El major enemic d’estes estructures va ser el “desarrollisme” dels anys 60 i 70, la modernització urbana i social, en què es va iniciar un canvi civilitzatori que va deixar obsolets costums i formes de vida.\nAntigament a les festes de les capelles de carrer es feien “novenes”. Algun xiquet rodava pels carrers amb una campaneta cantant “Acudiu, acudiu, que la campaneta ho diu, el que no acudirà no resarà a la novena de…”, i la gent, sobretot dones i xiquets, eixien i anaven a la capella. La direcció de l’oració l’establien les “resadores”, que coneixien els gojos i les oracions. La vespra de la festa es vetlava el sant: hi anava tot el veïnat, amics i familiars del carrer, i s’adornava la capella amb flors i llums, entre d’altres elements. Es feia un porrat de cacaus, tramussos i faves, a més de cantar i fer diferents actes pietosos.\nL’endemà, el sant que tenia peanya es portava a l’església cerimonialment, i el que no en tenia es portava en braços. Des del campanar es tocava a missa amb sermó, que tenia el seu propi toc. Es feia la missa i es beneïa els pans o allò que fóra típic de cada festa, com els bescuits, que encara es fan, per exemple, al carrer Sant Antoni. El dia de la festa del sant, a migdia es coïen i es portaven els bescuits al carrer, algunes dones els feien espectaculars, amb “volaos” o guarniments de merengue, i de fins a tres pisos d’alçada. D’esta manera qui feia la festa li donava el bescuit a qui la faria l’any següent: el pis de baix era per al que havia fet la festa, el següent per al que l’havia de fer a l’any venint i el darrer per al retor.\nLa capella de Sant Antoni és un temple menut, amb volta de canó, entre cases particulars. La façana és llisa, sense més detalls que un òcul que s’obri al centre i l’espadanya amb campana i penell que corona sobre la cornisa. La porta de fusta inclou dos amples espiells envidriats i enreixats.\nL’interior és molt reduït, amb un altar adossat i una fornícula daurada de vidre entre columnes quadrangulars amb la imatge de Sant Antoni Abad.\nSe celebra missa en esta ermita el dia de la festivitat del sant, 17 de gener. Durant esta jornada tenen lloc diversos actes organitzats pels clavaris del carrer Sant Antoni, entre els quals destaca la benedicció tradicional d’animals.\nSants de la Pedra (o capella “dels santets”)\nCom l’anterior, és una nau estreta amb volta de canó, òcul i espadanya, i amb el mateix tipus de porta i idèntica reixa. Les imatges de l’interior són del segle XVIII, abans de la construcció de la capella, potser regal d’algun particular; són els Sants de la Pedra [Abdó i Senén], Sant Sebastià i Sant Fabià. La capella es coneix també com la dels santets per la mida de les imatges, que resulten menudes per a la seua fornícula, com si no correspongueren ahí. Durant la guerra les van amagar en un corral i després van ser restaurades. Una dada també interessant és que la campana està signada per Traver, d’Artana, i anomenada “Antonio”, potser perquè va ser un Antoni qui la va pagar.\nExemple d’artesania modesta però virtuosa és el tapet de la capella, fet manualment per la veïna Pilar Viciedo, “Pilar la Vicieda”, i que es pot veure en la foto.\nSant Abdó i Sant Senén van ser eliminats del calendari catòlic -com Sant Cristòfol, altre a qui s’honra encara al nostre poble-, per la falta d’informació sobre la seua existència. Tradicionalment es conta que els sants de la pedra eren dos bessons que enterraven als cristians que no havien rebut sepultura, per la qual cosa se’ls considera patrons dels enterradors. D’origen persa, van ser martiritzats.\nLa capella de Sant Miquel Arcàngel és de les més menudes, però conserva tota la festa. Pareix que originalment la capella va ser construïda l’any 1754, adossada a la muralla, però quan esta es va tombar en 1887 es va utilitzar l’habitació d’una casa, tal com encara es pot veure en l’actualitat, de fet és important el marc arquitectònic i urbanístic. Conserva elements originals, com ara el paviment de fang, la porta amb la reixa i el cimbalet (la campaneta). El dia de la festa es fa una missa i es diu un sermó. La tradicional vetla ja no es fa. Tots els dimecres a les sis del matí, Vicente el capeller obre la capella per a tots els fidels que passen cap al mercat; es neteja i es canvien els ciriets; amb el poquet que es trau de les llumetes es fa la festa. En este tipus de capella de carrer és important la festa familiar i veïnal que es du a terme, més encara en una zona tan despoblada com és la vila. A l’altar veiem la talla de Sant Miquel Arcàngel, del segle XVIII, armat i protegint-nos contra el dimoni.\nEls capellers fan el manteniment de la capella, el dia de la festa acudeix el veïnat, l’ajuntament i els municipals (del que Sant Miquel és patró), fan un xicotet convit i es canten els gojos.\nEns contaren a la Ruta de les Capelles que hi ha un costum a Nules que anomenaven “els llanderols”. Se solien fer a Sant Miquel i Sant Joan, i recordaven a la gent que havien de pagar “els lloguers”. A les cases sempre hi havia cassoles que els xiquets arrossegaven pels carrers per així avisar al veïnat.\nAltra mostra de la devoció a Sant Miquel en Nules és l’existència de l’antiga ermita de Sant Miquel, també dita “el Fort”, actual seu del Museu de Medallística.\nFou Gilabert de Centelles, senyor de Nules, al seu darrer testament, l’any 1365, qui ordenà la construcció d’un xicotet ermitori a la vora de l’hospital (l’actual edifici del CEAM) consagrat a Sant Joan Baptista i Sant Joan Evangelista. En el seu moment va ser seu de la confraria de la Preciosíssima Sang, i en el segle XVI, quan es va quedar menut, es va construir el temple de l’església de la Sang (l’actual Museu d’Història). La capelleta va continuar funcionant, va ser reformada l’any 1721 i canviaren la seva vocació a Sant Blai, patró dels mals de gola. Dels elements que s’han conservat, el retaule major és l’únic que es va salvar en guerra, i prové de l’església major. També es va salvar la campana, la porta i la decoració. El crist jacent era articulat, però ara és diferent.\nL’hospital va passar a ser escola i parvulari, gestionats per les monges de la Consolació, per la qual cosa fins als anys 70 la capella va ser semipública. A partir d’aquell moment, va quedar a disposició del poble.\nÉs la capella més gran de les que hem vist, dins té un altar, caben banquets i està coberta per una cúpula, amb una decoració composta per petxines. Darrere de l’altar s’aprecien uns esgrafiats, restes de la decoració antiga.\nEl retaule major respon a la tipologia de retaule barroc del segle XVIII: tres carrers amb predomini del central, parells de columnes salomòniques i de sanefes plenes de garlandes i ornamentació floral. El carrer central està dedicat a la imatge de Sant Blai, talla d’Enrique Giner, i l’acompanyen la Mare de Déu amb el Jesuset i el Cor de Jesús. A les parets laterals podem veure la imatge de Santa Àgueda, patrona de les Ames de Casa, que fan ací la seua festa; a la Mare de Déu del Lourdes en una fornícula, i les estacionetes del Via Crucis.\nLa capelleta de Sant Bartomeu és una de les fornícules amb imatge més singulars del poble. Es va construir molt baixeta, amb una cornisa baix i una dalt en forma de teuladeta. A dins tenim la imatge del patró de Nules, que des de l’antiguitat li havia dedicat tres dies de festa en què es feia tota mena d’actes, com ara bous, balls, missa, curses de carros… Un fet curiós és que els bous es corrien de manera gratuïta, ja que se’ls deixava pasturar a les terres del Bovalar, terres comunals. Sant Bartomeu és un dels dotze apòstols, i fou martiritzat.\nLa capella és interessant, ja que s’ha conservat perfectament. No només la importància que té la capella com a element decoratiu, sinó també el conjunt que fa amb la casa del costat, casa tradicional conservada. Segurament esta casa és de les poques o l’única que ha conservat una barana de fusta. És tan important tindre cura de la capella com del seu entorn.\nÉs una capella de principis del segle XX, amb una imatge escultòrica de Sant Jaume Apòstol feta a la postguerra. Es troba en una fornícula amb cornisa baix, aler i coberta de teula, i dos columnes corínties. Darrere de la imatge hi ha una finestra que es pot obrir des de l’interior de la casa, però pareix que a l’origen hi havia un retaule ceràmic que van col·locar els propietaris, encara que després posaren l’escultura per a que hi haguera imatge a la capella. Actualment el retaule encara es conserva al menjador de la casa. Les capelles són comunals perquè les seues despeses les assumeix el veïnat; en este cas la capelleta s’està deteriorant perquè els propietaris de la casa han deixat de fer-se càrrec del seu manteniment i volen que la imatge de Sant Jaume se’n vaja a l’església.\nAcí es representa a Sant Jaume en imatge eqüestre, en figura de “matamoros” encara que l’espasa i el moro falten a la capella.\nInsistim de nou en la importància del context per a estes capelletes: l’adaptació a l’ornamentació i als colors de la façana, que aporten una gran riquesa als nostres carrers.\nAl carreró de darrere de l’església, en la casa cantonera feta en el canvi de segle del XIX al XX, trobem la capelleta de Sant Francesc d’Assís, una fornícula senzilla amb cornisa, teuladeta i un parell de columnes dòriques a cada banda. La imatge del sant pareix recent, i respecta la iconografia habitual: el cordó amb els tres nucs (que representen la pobresa, la castitat i l’obediència), el crucifix, el saial i els estigmes, a més d’un llibre.\nSense cap dubte, la façana de la casa i la capelleta de Sant Francesc s’enriquixen mútuament i augmenten la seua noblesa. De la casa hem de destacar la porta de fusta, els finestrals amb reixes de forja, balcons i ampits de fundició, guardamalletes de fusta i persianes antigues, i les cornises, teuladetes i rebaixos de les finestres.\nPer a Santa Bàrbara hi ha dos elements: d’una banda un retaule ceràmic situat a l’ampit d’una casa; de l’altra, una fornícula discreta que es pot veure uns quants edificis més a l’esquerra.\nEn la visita guiada se’ns deia que, possiblement, el retaule antic seria el de ceràmica pintada, una obra singular del segle XIX declarada Bé de rellevància local, segurament pintada a Onda. Destaca per la proporció que té. Podria ser que el retaule formara part de la casa antiga, i que es conservara en fer les reformes en la postguerra. Per seguir amb la festa es va construir una altra capella, la que es veu a l’altra banda, molt més moderna. Esta segona inclou una fornícula senzilla amb una imatge en què es mostren els atributs habituals: la torre (on va estar tancada la santeta) i la palma del martiri.\nCarrer “la Caixa”, anys 50. A l’esquerra es pot veure l’antic magatzem de la Cooperativa Agrícola “Sant Josep”, amb la fornícula per al Crist del Salvador. Col. Tomás Miralles.\nEn el Rodacarrers de 2021 vam sentir contar la història de la festa del Crist del Salvador. La capelleta està situada al carrer Cervantes, anomenat popularment “carrer de la Caixa” perquè en els anys 50 esta entitat va construir una tira de cases “fora poble” i un magatzem d’adobs agrícoles; sobre este últim edifici, com veiem en la imatge, estava la fornícula amb la imatge, era una capelleta amb cornisa i teuladeta, amb dos columnes salomòniques. Al tombar el magatzem i fer un edifici modern es va conservar la imatge del Salvador en un espai neutre i estret.\nLa imatge del Salvador es va pagar entre tot el veïnat, amb un esforç especial d’un mestre anomenat Olegario que també era veí.\nEn origen la festa del Salvador se celebrava el dia sis d’agost (ara es fa en abril), en què concloïa la novena i es feien festes amb revetlla, organitzada per Pedro Tel. Com en altres carrers també es feien bescuits, tal com es veu a la foto.\nCarrer de “la Caixa” als anys 50. Dones i xiquetes porten bescuits per a la festa del Salvador. Tomàs Miralles va identificar algunes de les presents, però sense indicar la posició en la foto: Tere “la Sena”, Maria Teresa i Mari Carmen Rubio i Inés. Col. Tomàs Miralles.\nTal com es digué en la visita, existeix documentació sobre una capella de Sant Cristòfol al carrer Major, no se sap exactament a on. També sabem que hi havia capelles que van desaparèixer, com la de la Mare de Déu del Roser (la confraria de la qual es fa fundar en 1616, com vam veure a Les confraries de Nules i Mascarell l’any 1770), o com la de la Mare de Déu, de què es va parlar en la ruta de les capelles i de la que es conserven distints elements a l’església parroquial.\nConcretament de Sant Cristòfol hi ha un modern retaule ceràmic al seu carrer, signat per “A.Benedito”. A Nules la devoció es mantingué de diferents maneres: hi havia costum, per exemple, de posar una imatge seua darrere de la porta. I a més, Nules compta amb una de les primeres festes amb benedicció de vehicles del nostre entorn, tal com contava Pepe Gavara, fill del fundador de la festa, i tal com es pot veure en la seua col·lecció de fotos.\nUna capelleta al carrer Santa Natàlia o “camí Calvari”. De nou al Rodacarrers de 2021 es va parlar d’esta imatge, dels dubtes sobre si es tracta de Santa Natàlia de Constantinoble o de Santa Natàlia de Còrdova, màrtir; pareix que és el primer cas, i que no es feia festa en la seua data, l’1 de desembre, possiblement pel fred i perquè la gent estava molt embolicada en la collida de la taronja i el treball als magatzems.\nLa capella de Santa Natàlia és un retaule ceràmic instal·lat en una fornícula oberta, construïda sobre la façana d’una casa en què vivia una dona anomenada Natàlia. Tant ella com la seua família es van fer càrrec de la llum de la capelleta, que antigament s’encenia des de dins de casa. Esta família era qui es feia càrrec de la neteja, qui li feia el ram quan a la festa i qui arreplegava els diners entre el veïnat per a dir-li una missa en la Residència per als difunts del carrer.\nCompartix esta publicació\nFranc Ortiz, fotografia expressionista als nostres carrers Vicente Molés Mechó, ‘el Rutllo’, artesania dels carros i de la...


ARAMULTIMÈDIA - Tothom a ballar en la II Fira Modernista d'Alcoi\n28/03/2018 - 12:19 Escrit per RUBÉN LLEDÓ\nARAMULTIMÈDIA, dimecres 28 de març de 2018\nRubén Lledó - 28/03/2018\nEixe és l'objectiu que persegueix l'Ajuntament, el Grup de Danses Carrascal i AECC. Una de les primeres novetats de la II Fira Modernista d'Alcoi (se celebrarà entre el 17 i 23 de setembre de 2018) és el Curset de balls 'Junts Ballarem Modernisme'. Aquest té l'objectiu d'aprendre els passos bàsics dels balls del segle XIX per evitar que "hi haja més gent mirant que ballant, com va ocórrer l'any passat", segons ha indicat la regidora de Turisme, Lorena Zamorano. Tota la informació sobre els cursets de ball i futures activitats es pot consultar al Facebook Oficial de la Fira Modernista d'Alcoi. ARAMULTIMÈDIA també va avançar altres activitats com és el cas dels tallers de confecció de vestits modernistes. Alguns dels balls que s'assajaran seran les masurques, polques o vals. Tots ells seran en parella i això significa que ja pertanyen al segle XIX, com ha indicat Rafa Sempere, del Grup de Danses Carrascal. Pel que fa als dies d'assaig, a la seu d'aquest grup, seran els dilluns (9 i 16 d'abril; 7 i 21 de maig; 4, 18 i 25 de juny; 3, 4, 10 i 12 de setembre) de 18:30 a 20 h. Els cursets són gratuïts i estan dirigits a qualsevol tipus de persona. L'edat no importa. Maria Teresa Alberola, presidenta d'AECC Alcoi, convida a tothom i ha destacat que "malgrat que hagen passat una malaltia, volen demostrar que podem fer el que fan la resta de persones".


Bestia Bebé i el vol motoritzat del rock independent argentí\nEls argentins actuen a Barcelona enmig d'una gira 'low cost' d'onze dates en dotze dies per l'Estat\nBestia Bebé i el vol motoritzat del rock independent argentí Bestia Bebé (Promo)\nMadridCançons de dos minuts o poc més, melodia dolça, riff de guitarra enèrgic i tornades repetides com un mantra. Cantades pel públic, semblen himnes de futbol. I Amaia surt a l'escenari: "Lo quiero mucho a este muchacho...", canta. Va passar a l'octubre de l'any passat a la Sala Vol: els Bestia Bebé van gaudir de valent mentre desenes d'argentins residents a Barcelona "se sentien durant una estoneta a casa", explica Tom Quintans, cantant, lletrista i guitarrista del grup, que mesos abans havia gravat les guitarres i la bateria del disc d'Amaia produït per Santiago Barrionuevo, cantant i frontman d'Él Mató a un Policía Motorizado, un dels grups en espanyol del moment que lidera i obre portes pel salt internacional de la nova generació de rock alternatiu argentí al món.\nAquest dimecres, els Bestia Bebé tornen a Barcelona per tocar a l'Imagincafé enmig d'una gira que els ha portat per Mallorca, Sevilla, València i, per partida doble, a Madrid, on dilluns a la nit van tocar per als fans a la sala Wurlitzer i on diumenge van créixer una mica com a teloners de Carolina Durante en una sala Riviera amb les 2.500 entrades exhaurides. "Mai havíem tocat davant de tanta gent", explica Quintans, que somriu recordant com un públic en què "només tres o quatre se sabien les cançons" va vibrar i aplaudir enèrgicament el seu directe. Encara els quedarà Lleó, Pamplona, Santander, Burgos i Bilbao en només quatre dies.\nLa banda no pot ni vol negar l'estret lligam amb Él Mató a un Policía Motorizado, que apadrinat a l'estat espanyol per Los Planetas (Jota va cantar amb ells i amb Amaia a l'últim Primavera Sound) i també promocionat per una menció a una cançó dels Carolina Durante, que justament va oferir als Bestia Bebé tocar amb ells quan els van veure tocar a un festival a Galícia. "Esclar, són amics i ens obren les portes", reconeix el Tom, però la clau de la filosofia musical i la manera de fer independent d'ambdós grups està en Laptra, una discografia que "funciona com una cooperativa": els grups que publiquen disc són els propietaris.\nLa punta de llança de la discogràfica és sens dubte Él Mató, però els precursors van ser 107 Faunos, un banda on per cert toca el germà de Tom Quintans, cantant de Bestia Bebé. Las Ligas Menores, que també han estat per l'estat espanyol al maig i a l'octubre d'aquest any i als quals Los Planetas van dedicar també una versió, són l'altre grup del segell que ha aconseguit saltar l'Atlàntic, que costa més d'ultrapassar des de Llatinoamèrica fins a Espanya.\nEn un país, l'Argentina, "on el futbol és present en tota la societat", recorda Quintans, és del tot comprensible que "moltes vegades es coregi els grups com si fossin equips de futbol" o que es versioni una cançó de Creedence Clearwater Revival en forma de càntic (el ja mític "Brasil, decíme qué se siente..." del Mundial 2014), o que Quintans cantés a la Vol amb la samarreta del Barça. "És clar que era especial venir a la ciutat de Messi", reconeix.\nA Madrid i a Barcelona, com a la majoria de destinacions de l'estat, els Bestia Bebé dormen en cases d'amics (peruans, argentins, espanyols...) i malgrat lligar onze dates en dotze dies (amb descans només el 25 i un concert al migdia del dia 1 a Burgos i un a la nit a Bilbao), encara no saben si tornaran a perdre-hi diners com a l'última gira. "Hi vam perdre més que a la guerra, però va ser com una festa de graduació", bromeja el Tom. "Al final de la gira farem els números, això és com tenir una pime, ens arrisquem".\nI aquesta essència de petita banda que assaboreix petites victòries i les aventures pròpies dels humils, cotxes llogats i vols improvisats, que es llegeix també a les seves lletres, els porta a viatjar sense bateria i anar-la demanant als locals i grups d'amics o a enfadar-se quan s'adonen que s'han oblidat de pagar l'última hora de l'aparcament al carrer davant el pis del barri treballador de Delicias on s'allotjaven.\nAmaia: “El so del meu disc em recorda a les primeres cançons de La Oreja de Van Gogh”\nSi hi ha una cantant que connecti el món de la gent normal i el de les estrelles mediàtiques sota els focus, és sens dubte Amaia. El Tom es mostra satisfet del disc que va ajudar a gravar, però contrariat pel fet que "van posar malament els crèdits" al disc, accident impensable en un segell petit com el seu. Expressa la seva admiració perquè "molts podien esperar que fes reggaeton o el que demani la gent i va decidir fer el que ella volia, i això té molt de mèrit per a algú que ve d'un talent show". La filosofia, fer el que t'agrada sense fixar-te en el mercat, és la mateixa.\nL’alentiment de l’economia amenaça la reelecció de Cameron\nLa Reial Societat obre la jornada rebent un incòmode Llevant\nVermaelen rep l'alta mèdica\nEl Madrid s'il·lusiona amb Chicharito, a les portades de la premsa esportiva


Actualitzada 27/09/2021 a les 06:16\nFa uns 30 o 40 anys, o fins i tot més, les cues eren un indicador de la gran afluència de turistes al nostre país. Aleshores tots sabíem que els caps de setmana, ponts, vacances tant de Nadal, Setmana Santa o a l’agost calia evitar el cotxe per poder moure’t per Andorra. En aquells moments ja es considerava que la nostra xarxa viària ja començava a estar al límit. Des d’aleshores s’han millorat les carreteres però cada cop la circulació s’ha convertit en un mal de cap per a molts ciutadans. En un moment en què l’augment dels preus del lloguer expulsa els ciutadans a viure lluny del centre, fa que cada cop la circulació a les parròquies altes empitjori, de forma fins i tot insuportable. Matí, migdia i nit hem de suportar cues i més cues, i dedicar part del nostre temps a la carretera. I els que em coneixen saben que cada dia vaig en transport públic d’Ordino a Escaldes, però no m’escapo de la tortura d’haver de patir unes cues llarguíssimes desesperants. I mentre mires per la finestra de l’autobús veus cotxes amb 1 persona, alguns amb dos. Uns aprofiten i truquen per telèfon. Alguna es maquilla. D’altres revisen el Twitter o el Facebook. Fins que aconseguim passar la rotonda del túnel dels Dos Valires. Però un cop el camí es fa més lleuger, arribem a la cua per entrar a Escaldes. I torna el desànim de veure el que encara falta fins a arribar al destí. I això dia rere dia. Fa pocs dies escoltava a la televisió que l’OMS alertava de l’augment de la contaminació, sobretot a les ciutats, i ha rebaixat els límits acceptats fins ara. A més alertava del risc per a la salut de les persones que té la contaminació, la qual responsabilitza de provocar més de 7 milions de morts prematures al món. Les nostres valls tenen una orografia que afavoreix que la contaminació es mantingui més temps entre nosaltres. La rebaixa del preu del transport públic, com a mínim aparentment, no ha motivat més ciutadans a fer el canvi. Potser també ajudaria disposar d’una planificació de les obres més entenedora per als ciutadans. Ja podem reclamar que es mantinguin les muntanyes, els camps i l’entorn, però si no comencem a assumir que és responsabilitat de tots conservar-ho, cada cop hi haurà més cotxes i caldrà fer obres per ampliar la xarxa viària amb l’impacte sobre l’entorn. I no ens podrem queixar, tots en serem responsables.\nVella normalitat va dir..Les dades són prou eloqüents. També podríem afegir les del tabac i l'alcohol. Mentres no col.lapsem els hospitals i les UCI el nostre deure ciutadà és seguir consumint desenfrenadament.\nTotalment d'acord, a més, Govern parasita i viu carregant d'impostos amb aquestes substàncies mortiferes.\n#3 Vella normalitat\nSARS-contaminació-19 va dir..-Segons l'OMS, a nivell mundial 4,7 milions de persones han mort pel coronavirus sumant el 2019, 2020 i 2021.\nConeixem les conseqüències que està tenint a nivell de llibertats.\n-Segons l'OMS, a nivell mundial, 7 milions de persones moren per la pol·lució cada any.\nConseqüències a nivell de llibertats?\n* Compte amb el que dedueixi de l'anterior o pot passar de ser un crític cientifista a un conspiranoic terraplanista.\nLes dades són prou eloqüents. També podríem afegir les del tabac i l'alcohol. Mentres no col.lapsem els hospitals i les UCI el nostre deure ciutadà és seguir consumint desenfrenadament.\n#2 Hipocresia nivell EPIC\nA veure si ho entenc, la il•lustríssima Sra. Ministra de Medi Ambient escriu al diari queixant-se de les cues i advertint del problema de la contaminació pero ella és desplaça amb el seu cotxe personal... PERDONA??!?!?\nDoni exemple Sra. Ministra, vostè mes que ningú hauria d'agafar el transport públic!!! Son nomès 30 eurets!!\n-Segons l'OMS, a nivell mundial 4,7 milions de persones han mort pel coronavirus sumant el 2019, 2020 i 2021.


Busca qui t'ha pegat (al dia): Els motius d'Aguirre\nDescartat (per la pròpia Aguirre) un empitjorament del càncer que patí, de la llista de motius que ha donat, entre ells “la llegada de los nietos” (!), per explicar la seua dimissió com a presidenta de la Comunitat Atòmica de Madrid, hi ha dues frases de la seua compareixença de premsa que ens indiquen el nivell de destrellat d'esta política.\nLa primera: “Llevo mucho tiempo pensando en esto”. En dimitir, s'entén. I ho diu qui fa menys d'un any i mig encapçalava la candidatura autonòmica i fa només deu mesos encara participà en la campanya de les Eleccions Generalíssimes. I tan tranquil·lament.\nEl resultat democràtic més immediat és que els madrilenys tindran un president autonòmic que no han votat i que caldrà sumar a una alcaldessa de drap que també anava dintre de l'herència de Gallardón, al costat dels milions de deute municipal.\nPerò és, sense cap de dubte, allò de “Siempre he tenido claro que la política era una actividad temporal” i allò de “A partir de ahora me dedicaré, no sé muy bien a qué (!), soy funcionario del Estado y pediré el ingreso” el que podria resumir el grau de duresa de la cara d'esta política.\nEn primer lloc, per allò d'assegurar tan feliçment que la política era una “actividad temporal”, quan l'ecs!presidenta ha encadenat càrrecs públics des de 1983 i ha estat regidora de la Villa y Corte (només durant 13 anys), ministra d'Aznar en la primera legislatura, presidenta del Senat durant tres anys més i, finalment, des de 2003 ama i senyora de la Comunitat Atòmica de Madrid.\nEn resum: 29 anys empalmant sous i càrrecs públics a les administracions local, autonòmica i estatal.\nEspere que algú li haja dit que enguany els funcionaris no cobraran la paga extra de Nadal, que els han retallat el sou i que molt probablement per a l'any que ve tindran el salari congelat, però si ningú ho ha fet no passa res, perquè la veritat és que no tardarem massa a vore Aguirre en nòmina d'alguna empresa privatitzada.\nEn realitat, i deixem-nos d'històries, Aguirre marxa perquè tot indica que la situació econòmica està pitjor del que molts volen reconéixer i perquè el que queda de legislatura serà un via crucis criminal per a qualsevol amb responsabilitat de govern. I ja ens sabem la història de les rates i el naufragi.\nHi ha una cosa que em desconcerta molt de tota esta història, i es la seua actitud. Que haja eixit fotuda (o al menys ho pareix)i no chulapona (com de costum) em fa pensar que o 1) s'ha vist obligada a fer-ho o 2) mereix un oJJJJcar a la millor actuació de la seua vida.\n17 de setembre de 2012, a les 18:00\nTota la raó en el comentari que em precedeix, alguna cosa no encaixa en aquest docudrama.\n17 de setembre de 2012, a les 21:52\nFrederic Johnson Esteve ha dit...\nBoníssima la teua anàlisi i la lucidesa amb què ataques tots els flancs (se'n diu flanc o flam?) de la senyoríssima.\n17 de setembre de 2012, a les 23:21\nHola anònims: crec que és més fàcil. Vol fugir perquè el vaixell s'afona. Poden haver unes altres causes que hagen ajudat a que prenga esta decisió, però crec que eixa és la principal.\nFrederic: quan fan referència a un diputat es diuen 'flams'. De tota la vida ;)\n18 de setembre de 2012, a les 12:14


Les empreses càrnies gironines busquen nous mercats exteriors per contrarestar el veto rus - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a Les empreses càrnies gironines busquen nous mercats exteriors per contrarestar el veto rus\nL’actual veto a Occident imposat per Rússia afecta a productes com la fruita o la llet. El sector de la carn pateix un bloqueig per part del mercat rus ja des de la primavera de l’any passat, quan el país va imposar un primer veto per a aquest producte. El sector esperava que les fronteres s’obrissin aquest any, però davant del nou veto, aquestes empreses s’han esfumat. Algunes empreses garrotxines han declarat a les càmeres d’Olot Televisió que havien arribat a estudiar la possibilitat d’introduir el seu producte a Rússia, una possibilitat que actualment ja ha quedat descartada.\nDe fet, al sector carni gironí no li ha quedat una altra que resignar-se davant el perllongament del veto rus. Desprès d’un any i mig sense poder exportar a Rússia, les empreses de la demarcació han obert nous mercats per seguir venent els seus productes a l’exterior. Tot i així, els preus competitius que hi ha a Catalunya i la qualitat que tenen els productes han fet possible que s’hagin obert aquests nous mercats tot i haver de reduir una part del marge de benefici per l’augment de les despeses en el transport. A més, cal afegir-hi que des de la Unió Europea no s’ha ofert cap ajuda com ha passat en els productors de fruita. Ara, consideren que la obertura d’aquest mercat és purament una decisió política. De fet, quan es van retirar les homologacions per seguir important carn de porc a Rússia van al·legar motius sanitaris, malgrat que hi havia una intenció clarament política.\nDetingut un home mentre fugia després de robar en una casa del Pla de Dalt d’Olot\nAquest dilluns, en la seva visita a la Garrotxa, el president de la Cambra de Comerç de Girona Jaume Fàbrega ha dit que la variant d'Olot, les Preses i la Vall d'en Bas no pot esperar més i que no fer res per resoldre els problemes de mobilitat de la comarca…\nLa Garrotxa és una comarca amb nombrosos productors de carn processada, que veuen ara com la Organització Mundial de la Salut cataloga els seus productes com a carcinògena. Els productors demanen tranquil·litat als consumidors, i consideren que comparar la…


Casal de la Dona - Ajuntament de Lleida: Xerrada de L’advocada respon... sobre els drets laborals de les dones a la Casa de Andalucia\nXerrada de L’advocada respon... sobre els drets laborals de les dones a la Casa de Andalucia\nLa regidora de Drets Civils, Cooperació i Igualtat, M. Rosa Ball, ha presidit aquest dimecres una nova xerrada del taller mensual L'advocada respon... del programa Activa't al Casal. En aquesta ocasió, aquest taller itinerant s’ha traslladat a la Casa de Andalucía, a petició de l’Àrea de la Dona d’aquesta entitat, que celebra aquesta setmana les seves jornades culturals.\nLa xerrada, a la qual van assistir prop de 40 persones, tractava sobre “Els drets laborals de les dones”. La va impartir l’advocada laboralista Yasmina Gonzàlez, que ha descrit la situació de les dones al llarg del segle XX, des d’un punt de vista laboral i social. També ha fet un estudi comparatiu entre homes i dones i ha parlat de les prestacions que afecten les dones, en el marc del dret laboral actual.\nEl proper taller itinerant serà l’Espai Salut, que tindrà lloc el 18 de març i, coincidint amb la proximitat del Dia Mundial del Limfedema (6 de març), comptarà amb la presència de responsables de l’Associació LimfeLleida i de professionals de la medicina especialistes en aquesta patologia crònica. L’acte està obert a totes les persones interessades en el tema. Més informació al Casal de la Dona (Pl. Fanalets de St. Jaume, s/n, telèfon 973 700 461).


▷ ⭐Definició de espatllar⭐ - Significat, Exemples i Sinònims\nelcorrector.cat » Definició de espatllar\nDefinició de espatllar\nara pots descobrir La definició i uns quants exemples de com utilitzar la paraula espatllar, en aquesta col·lecció de rectificacions ortogràfiques pots descobrir com es pot utilitzar en un text Veritable aquest mot i utilitzar un dels sinònims que et recomanem de la llista completa que pots trobar aquí a més pots veure la seva Definició perquè et sigui molt més fàcil comprendre què significa espatllar.\nAlterar el bon estat, el correcte funcionament, la bona marxa, d’algú o d’alguna cosa. La pluja ens va espatllar la festa. S’ha espatllat la tele i hauré de veure el partit al bar.\n¿Cóm es diu espatllar en castellà? / ¿Cómo se escribre y se dice espatllar en catalán?\nSi vols aprendre com es diu en castellà espatllar has de saber que la seva traducció és espatllar pots descobrir en la nostra lloc web més exemples en català perquè et sigui més simple contextualitzar-la en espanyol.\nExemples de com utilitzar espatllar\nImmediatament després de la cimera de Lisboa es va produir un deteriorament […] econòmic que va fer esclatar la bombolla de […] Internet i va afectar injustificadament a la […] confiança a curt termini en l’economia del coneixement, la qual que va tenir un efecte de dòmino en sectors com les telecomunicacions.\nLi volen donar un paquet explosiu perquè ho […] dipositi i faci esclatar dins del col·legi.\nAquestes substàncies desprenen vapors que […] poden inflamar o esclatar.\nPer a molts, el nostre país era com una caldera plena de […] vapor a punt d’esclatar.\nla pluja va espatllar la inauguració de l’estadi.\nLa guerra, val a dir-ho, és superdeterminada; […] és a dir, pot esclatar per molt diferents causes.\nEl sistema financer en la seva totalitat […] està a punt d’esclatar.\nEl 6 de maig, el Parlament belga va pronunciar la seva dissolució obrint la via a les eleccions anticipades del 13 de juny, al terme de les […] quals, flamencs i francòfons hauran renegociar els termes de la seva cohabitació so […] pena de portar el país a esclatar.\nAixò pot […] suposar molts estalvis a llarg termini, ja que evita que torni a esclatar el conflicte.\nNo obstant això, aquestes […] estructures poden esclatar i deixar cicatrius […] en els pulmons.\nNo obstant, la […] frustració popular pot esclatar, sense que s’exclogui […] una explosió de violència, depenent del comportament dels militars.\nTambé es va destacar que el marc elaborat per l’assistència a les víctimes en el context de la Convenció s’aplicava igualment a […] els drets i necessitats de les víctimes d’altres restes explosives de guerra, incloses les […] submunicions sense esclatar.\nPodrien tornar a esclatar nous brots de violència política o criminal i tornar a […] produir disturbis civils.\nL’existència d'[…] municions sense esclatar és un tema preocupant […] per als encarregats de la distribució d’ajuda.\nja n’estic tipa, que m’espatllis les coses; se m’ha espatllat el despertador i m’he adormit.\nNo és lògic que seguim actuant com si res passés mentre que […] està a punt d’esclatar una guerra.\nA mesura que creixem, la nostra cartera de problemes es va engruixant fins […] omplir-se i gairebé esclatar.\nAl pati de la família Kvaraia van aparèixer projectils sense esclatar.\nLa necessitem en qualsevol zona en què s’hagin perpetrat actes de violència i en […] la qual pugui esclatar la violència.\nAquesta situació probablement causi […] descontents que poden esclatar en conflictes.\nL’alça del preu entre gener i […] novembre es va interrompre només a l’agost, en esclatar la crisi dels deutes hipotecaris «suprimeix» […] en el mercat financer […] dels Estats Units, però la tendència alcista va retornar al setembre.\nPerò quines són les […] crisi que poden esclatar en 2011?\nAhir es va complir el 31 aniversari de la […] matança dels passatgers i tripulants de l’avió […] cubà fet esclatar en ple vol, […] i ens endinsem en el desè aniversari […] del cruel i injust empresonament dels cinc herois antiterroristes cubans.\nEn Girón, on van subestimar al nostre poble, no van estar ni tan sols 70 […] hores, ia la Crisi d’Octubre a punt […] va estar el món d’esclatar, com a conseqüència […] dels plans d’agressió imperialistes […] i la fermesa del nostre poble.\nEls seus projectes estan inundats d’imatges, cartells, pantalles, canvis d’escala, […] dispositius espacials, altaveus i rètols […] lluminosos que fan esclatar els límits de […] la ciutat moderna tradicional, apropant-[ …] a la imatgeria posterior de les ciberciutats.\nDes del punt de vista humanitari, han […] contemplar-se també mesures preventives relatives a l’ocupació responsable de les armes […] que puguin deixar municions sense esclatar.\nAquesta norma, discutida per països cada vegada més nombrosos, és […] la qual acaba d’esclatar a Cancún, i hi ha […] de ser conscients d’això si es vol reconstruir alguna cosa.\nSi parlar de valors ja era titllat de reaccionari fins fa ben poc […] (i ara veurem si dura massa el parlar positivament), parlar de virtuts […] per a molts ja és per esclatar a riure.\nEl 8 de gener […] de 2008, es va fer esclatar per control remot […] un artefacte explosiu improvisat al pas d’un vehicle de […] la FPNUL a la principal carretera costanera que uneix Beirut i el Líban meridional, als afores de la població de Sidó.\n(A) es col·locaran càrregues explosives en el tub, en un dels muntatges del bressol a la curenya superior i en els […] pals i es faran esclatar de manera que


Jesus Christ Superstar » FOMENT HORTENC\n« Gràcies Pastorets 2018\nBanner JesusChrist Superstar »\nDesprés de l’èxit i de l’experiència viscuda amb Les Misérables, us presentem el musical Jesus Christ Superstar, amb un equip de 60 actors/actrius cantants i ballarins, i set músics, tot en viu i en directe.\nJCS és una òpera rock, amb lletra de Tim Rice i música d’Andrew Lloyd Webber, que parla dels interrogants polítics i interpersonals de Judes i Jesús, en la seva darrera setmana. Apareixen actituds i sensibilitats del segle XX, com al·lusions iròniques a la vida moderna, a més de la descripció política dels fets.\n📅 Febrer 9, 10, 15, 16, 17, 23 i 24 (matí i tarda)\n⏰ dissabtes 21h, diumenges 18h, divendres 21:30h, matinal 24/2 11:30h\n🎟 Socis 12€ / No socis 15€ / Descompte per grups >10persones 13€\nVenda d’entrades a partir del 8 de gener a les 19h (online i presencial). Descompte per grups únicament disponible de manera presencial.\nLINK VENDA D’ENTRADES (a partir del 8/1 a les 19h)\nEstrenada oficialment l’any 1971, aquest cop arriba al Foment Hortenc basada en la versió realitzada per la gira del 40è aniversari del musical: Arena Tour 2012, arranjada per l’actor, músic i compositor Tim Minchin.


Serveis > Habitatge i Vida independent\nPer tal d'afavorir l'autonomia i vida Independent dels Joves i adutls amb DI, hem encetat diferents projectes:\nPROJECTE JOVES I AMICS. Formació puntual per a la vida independent\nPretén formar a adolescents i joves amb i sense DI, en les habilitats socio-emocionals i de vida a la llar, necessaries per a poder accedir a un habitatge compartit.\nUn dissabte al mes i un cap de setmana per trimestre, realitzen activitats per afavorir les habilitats socials, emocionals i millorar l'aprentatge de les tasques pròpies de la vida a la llar.\nAls joves més madurs i els joves sense DI, aspirants a mediadors, se'ls forma en les estratègies necessaries per a intervenir com a mediadors.\nPONT A LA NOSTRA LLAR. Pis pont per a la formació pràctica de joves:\nAquest projecte iniciat a l'octubre del 2010 –inclòs dintre del SEPAP de Vida autònoma i independent- consisteix en un pis per a la formació i aprenentatge per a la vida independent, en el qual els joves en grups de tres o quatre joves en companyia d'un educador/a hi fan estades puntuals.\nAnys 2010 i 2012\nAnys: 2010, 2011, 2012, 2013, 2104, 2015\nLA NOSTRA LLAR. Habitatge:\nProjecte acollit al programa d'Autonomia a la propia llar de la Generalitat de Catalunya. En aquest moment comptem amb un habitatge amb suport en el qual hi viuen 4 joves, tres noies i un noi. Compten amb el suport d'una psicologa per ajudar a resoldre conflictes de relació, una psicopedagoga per a col.laborar en l'organització de tasques de la llar i una educadora-mediadora per col.laborar en les tasques que estan en procés d'aprenentatge i mediar.\nConveni Autonomia a la Pròpia Llar\nGRUP D'AUTOGESTORS: "CARAI" (Colla d'Adutogestors per la Reflexió, Autonomia i Independència)\nEl grup d’autogestors "CARAI" pretén proporcionar als joves un espai que els permeti expressar i manifestar les seves necessitats, opinions i desitjos, prendre decisions, promoure la reflexió, aprendre a decidir què volen fer i ser... es a dir promoure l’autogestió i autodeterminació de les persones que formen part del grup.\nAny 2012 :Mitjançant Down Catalunya\nAndi - Down Sabadelll, Atenció a persones amb la Síndrome de Down i limitacions intel·lectuals similars * Nota Legal * Política de cookies * Nif: G60515912 * Contacto * Mapaweb * Produït per Anunzia


Evolució i mestissatge de la música Gnaoua. – és mediterrani\nEvolució i mestissatge de la música Gnaoua.\nJoan Casares, Maria Lamata\nA què ens referim amb la Paraula Gnaoua\nL’origen etimològic de la paraula Gnaoua no està clar. Alguns històriadors tals com MuriceDelafosse (1870-1926) contemplen la possibilitat que provingui de la similitud fonètica amb la paraula Ghana, i que per tant es refereixi a la comunitat provinent d’allà. Posteriorment hi ha altres hipòtesis que aposten per vincular la paraula Gnaoua amb el color de la pell dels esclaus, que era negre enlloc de blanca com els Berbers.\nA part de l’origen etimològic no definit quan parlem de la paraula Gnaoua ens podem referir a tres conceptes diferents:\nA la comunitat ètnica d’esclaus de durant els segles XV i XVI van emigrar del que coneixem com els actuals Mali, Burkina Fasso i Senegal cap al Maghreb, per servir a les dinasties Marroquines que llavors ocupaven la zona que va des d’Algèria fins al sud del Marroc.\nA la comunitat que creu en una corrent alternativa a l’Islam tradicional anomenada Sufisme. Aquesta corrent prové dels deixebles del profeta Muhammud i té una base mística que creu de sanació de l’ànima i en l’acostament a Alà a través de rituals.\nA la música Gnaoua que és aquella que es troba en els rituals sacres d’aquestes comunitats que hem mencionat.\nLa música Gnaoua:\nÉs interpretada pels sacerdots de la comunitat entre els quals hi ha el cap de ceremònia (Gnaoua Maleem) que toca el Guembere i guia el cant en forma de pregunta-resposta amb els demés que l’acompanyen amb altres instruments, la veu i la dansa.\nTé una instrumentació típica vinculada.\nÉs rítmicament molt repetitiu i cada cançó pot arribar a durar molt (entre vint minuts i més de dues hores) degut a que té la finalitat de portar al malalt (d’esperit o de cos) en un estat hipnòtic.\nInfluències de l’entorn:\nInfluència de la música del nord d’Àfrica\nLa música dels Gnawa havia estat sempre lligada als seus rituals i mai s’havia presentat com a una manifestació artística, de cara a un públic obert. És per això que aquesta s’havia mantingut gairebé inalterada i no havia rebut la influència de factors musicals externs.\nA partir dels anys 70 del s.XX la música Gnawa comença a abandonar el seu caràcter religiós i s’adapta a altres contexts profans. No pels propis Gnawa, que no abandonen les seves creences, sinó per l’interès que desperta la música Gnawa a músics d’altres cultures que volen incorporar certs elements d’aquesta en el seu repertori. Això també coincideix en un moment on la música Gnawa, per tal de sobreviure, accepta una visió més comercial de la seva tradició i en permet la fusió amb altres gèneres amb una finalitat purament artística. Aquest és el cas de grups com Nass al-Ghiwan i Jil-Jilala que mesclen la música dels Gnawa amb altres tradicions marroquines i creen una música popular del Marroc, aconseguint un èxit d’audiència absolut, que els dura durant tots els anys 70 i 80. En el cas de Nass al-Ghiwan es dóna la particularitat que un dels seus integrants, Abd-El Rahman Paco, era un cap Gnawa que coneixia les particularitats de la música Gnawa i les va transmetre al nou gènere que va popularitzar el grup.\nAls anys 90 creix aquesta tendència, i alguns grups aprofiten la tradició cultural clarament Gnawa, que té un caràcter de reivindicació de la cultura pròpia, com és el cas del grup Nass Marakech. Ara bé, aquests incorporen en la seva formació altres instruments que no són típics de la música dels Gnawa, com altres percussions del continent africà, mandolines, tabla de l’Índia, i fins i tot instruments de percussió llatina.\nAmb tot això, la tendència dels últims anys ha estat la d’obrir la música Gnawa a un públic internacional i aquesta ja s’ha conegut en la seva faceta més comercial, mentre que, per altra banda, els rituals Gnawa segueixen celebrant-se a porta tancada i sense participar d’aquest fenomen turístic massificat.\nInfluència de la música occidental i afro-americana.\nAmb el moviment dels drets civils dels anys 60 molts músics i intel·lectuals afroamericans veuen en l’Àfrica les seves arrels culturals i adopten elements d’aquesta cultura. Tot el moviment artístic del Black Power, el Free-Jazz i l’avantgarde, el pop-rock de l’època Hippie, etc. són exemples de moviments culturals que han fet una recerca al continent africà. D’aquesta manera trobem músics de renom internacional que fan numerosos viatges cap a l’Àfrica i que cada vegada provoquen un intercanvi cultural més intens, deixant ells també la seva emprempta en la tradició africana. Aquest és el primer cop que la música dels Gnawa rep un interès extern al de la pròpia comunitat o al de les cultures que conviuen quotidianament amb la comunitat Gnawa des del seu origen en el moment que es van assentar a les ciutats del nord de l’Àfrica.\nUn clar exponent d’aquest fenòmen intel·lectual és Randy Weston (Nova York, 1926). Als anys 60 s’interessa per la música d’arrel Africana com a conseqüència de la seva busca identitària sorgida del moviment pels drets civils dels afroamericans. Incorpora elements de música africana als seus discs i s’acaba convertint en ambaixador cultural dels EUA a l’Àfrica. Després d’un viatge el 1967, decideix establir-se a Tangier. Des de llavors ha incorporat la música dels Gnawa a les seves composicions i enregistraments, amb més de 30 àlbums al seu nom. En aquests ha col·laborat amb músics com Abdellah El Gourd. És destacable el seu disc “Spirit! The Power Of Music”, el qual va enregistrar amb el seu quintet “Randy Weston African Rhythms Quintet”, juntament amb dos grups d’ètnia Gnawa com són els “Gnawa Musicians Of Marrakech” i “Gnawa Musicians Of Tanger” (entre els quals hi ha Abdellah El Gourd, esmenat abans). Aquest és un concert en directe enregistrat a una església de Brooklyn, Nova York, el setembre de 1999.\nPer altra banda, El Gourd també ha col·laborat diverses vegades amb Archie Shepp (Florida, 1937). Aquest comença a aparèixer en l’escena del jazz avant-garde dels anys 60, enregistrant amb músics com John Coltrane. Va ser dels músics més involucrats en la lluita pels drets civils dels afroamericans, fent una sèrie de discs dedicats a la música africana, des del 1965. Aquests incloien bandes de percussió de nadius africans. El 1969 va participar a la gira de cultura pan-africana a Algiers. Allà va conèixer alguns caps Gnawa establerts a les petites comunitats que es trobaven en aquesta ciutat.\nLa música Gnawa també ha tingut relació amb altres vessants d’aquest moviment social i, sobretot, amb el boom hippie de finals dels 60. Aquest va promoure una recerca de músiques exòtiques, moltes vegades impulsades per l’interès de crear una música més avantguardista i representativa de la psicodèlia emergent. És per això que músics Gnawa van ser cridats per col·laborar amb els músics de rock i pop més coneguts de l’escena internacional. Noms com Jimi Hendrix, Carlos Santana, Led Zeppelin, Johnny Copeland i Peter Gabriel sonen com a pioners en la fusió amb música del nord de l’Àfrica que més tard acabarien catalogant dins les etiquetes de World Music, en el boom que va generar als anys 80.\nFinalment, amb l’acceptació i l’èxit comercial del gènere catalogat com World Music en el circuït discogràfic, molts músics abanderats d’aquest gènere acudirien al Marroc per la seva riquesa musical. És a partir d’aquí que trobem iniciatives com el festival de música d’Essaouira, on els Gnawa obren les portes de la seva cultura a músics d’altres llocs del món i marquen l’objectiu d’establir diàleg musical entre l’estil autòcton i les propostes extrangeres.\nFestival de música Gnaoua a Essaouira.\nEn els anys més recents el Marroc ha volgut potenciar la sortida comercial de la música Gnawa, vista la situació d’aquest gènere, amb totes les col·laboracions que aquests han ofert als músics occidentals.\nÉs per això que, al 1998, el govern organitza el primer World Music and Gnaoua Music Festival, a la ciutat d’Essaouira, al sud del país. Aquest s’idea amb la voluntat d’obrir la música gnawa a tots aquests gèneres musicals que han buscat la seva essència per complementar-se. Amb aquest objectiu tan típic de l’etiqueta “World Music”, el Festival d’Essaouira comença a convidar músics internacionals a establir un diàleg musical amb els mestres de la música Gnawa. D’aquesta manera trobem combinacions musicals molt variades, des de músics de jazz (com els ja esmenats abans) a altres gèneres de tot el món, com el Reggae (The Wailers), la música cubana (Omar Sosa), altres músiques africanes (Doudou N’Diaye Rose del Senegal o Cheb Mami d’Argèlia), el Hip Hop (Soweto Kinch), etc.\nAquest festival ha suposat un gran èxit en totes les seves edicions i es calcula que cada any porta més de 500.000 visitants durant els 4 dies que dura el festival. D’aquesta manera, la música Gnawa ha perdut el seu caràcter original, però gràcies a això s’ha donat a conèixer internacionalment i ha assolit una fama impensable pels seus practicants més ortodoxos.\nUn apropament a la realitat Gnaoua\nDonada la possibilitat de contactar amb músics marroquins per a fer aquest treball, ens hem permès de fer una entrevista a un mànager i músic de Cabasablanca per saber el seu punt de vista sobre diverses qüestions que ens han sorgit a l’hora de fer aquest treball.\nEssent plenament conscients que la opinió d’una persona concreta no ens deixa veure la opinió general sobre el tema de la música Gnaoua i el festival d’Essaouria, volem continuar incloent el testimoni de Michy Mano per a acostar-nos a la realitat que es viu al Marroc.\nMichy Mano és músic, mànager i productor musical. A través de les influències de la música tradicional marroquina i el pop i el funk arriba a les seves mescles de música electrònica. Té 40 anys i és una persona influent en l’escena musical de Casablanca i als voltants ja que és responsable de programar en diverses sales de música en directe de Casablanca entre les quals es troba el B-Rock i també diversos hotels de prestigi com Mazagan Beach Resort.\nÉs avui dia la música Gnaoua part de la quotidianitat del marroc?\nLa veritat és que jo sóc un mal testimoni per a dir-te això. Visc a Casablanca i miro d’apartar-me de la vida rural, però suposo que sí que hi ha tradició en alguns pobles. De moment tot el que jo he vist és un circ. Els músics marroquins es vesteixen i actuen per als estrangers que venen a veuren’s.\nCom diries que afecta al poble d’Essaouria la celebració del festival de música Gnaoua?\nEl festival va molt bé, els carrers s’omplen de gent que compra i consumeix més que mai i aquest fet ajuda a tots els que estan a la cuitat a tirar endavant amb els seus negocis: restaurants, bars, locals, botigues o hotels.\nA mi personalment m’agrada força el festival i com està organitzat, però no crec en que sigui per a la gent normal. Està pensat molt occidentalment, i sobretot va dirigit a joves que es poden permetre acostar-se a Essaouira per a tenir una estona de festa.\nDiuen que la música Gnaoua prové dels esclaus, encara pesa a la població aquest orígen?\nHi ha certa part de població que té molt respecte a la cultura provinent del Gnaoua, i de la forma més mística de l’Islam. No queda gairebé ningú amb orígens purs, provinents dels primers esclaus, però sí que queda la cultura que s’ha extès més enllà del petit col·lectiu que ho lidera i són molt respectats.\nTens alguna idea de com sorgeixen els instruments típics de la música Gnaoua?\nDoncs el Guembere (així ho anomena ell) està fet amb una carbassa i pell d’ovella i els krakens diuen que imiten el soroll de les cadenes que feien els esclaus quan van començar amb aquest tipus de tradició.\nHas estat mai en algun ritual Gnaoua? Ens podries explicar com és?\nSi que vaig estar en un. Em va rebre una comunitat, no sé ben bé què celebraven. Em van deixar entrar i jo vaig voler ser molt respectuós i no vaig dir res en tota l’estona, que van ser hores ii hores. Volia conèixer la música des de dins i la veritat esque amb tot plegat, vaig entrar en un estat de trànsit molt intens. Va ser increïble!\nPublicado en Article, Paper.Etiquetado Essaouira, Gnawa, Hybridity, Morocco, Music.\nPrevious Post La música sefardita: un breu recorregut històric\nNext Post El fandando menorquí


La qualitat serà l’eix del proper congrés de turisme asiàtic de Barcelona – Comunicatur\nHome/Fires i Congressos/La qualitat serà l’eix del proper congrés de turisme asiàtic de Barcelona\nLa IV edició del Congrés Internacional sobre Turisme Asiàtic se celebrarà els dies 23 i 24 de novembre a Barcelona, sota el títol de “Turisme asiàtic, turisme de qualitat”. Comptarà amb la participació de professionals i experts internacionals del sector que analitzaran en profunditat la situació actual del turisme asiàtic cap a Europa, així com els seus nous mercats, perfils, tendències i destinacions prioritaris.\nEl Congrés tindrà lloc al Recinte Modernista de Sant Pau i el programa es dirigeix al sector hoteler i de la restauració, comerços, operadors turístics, representants de línies aèries, responsables de promoció turística i cultural del sector públic i privat, i a tots aquells actors econòmics interessats en Àsia com a mercat emissor de turistes.\nLa regió Àsia-Pacífic, i en particular Àsia Oriental constitueixen en l’actualitat un dels mercats turístics emissors més importants del món. En 2014 van viatjar a l’estranger més de 100 milions de turistes xinesos, 17 milions de turistes japonesos i 15 milions de turistes sud-coreans, encara que només una part d’aquests viatja a Europa.\nEspanya, que s’ha consolidat com a tercera destinació turística mundial, va rebre 475.000 japonesos, 288.000 xinesos i 167.000 sud-coreans l’any passat. (Frontur-OMT). Catalunya i Barcelona acullen una gran part d’aquest flux turístic. Es tracta d’una quantitat que, si bé ha vingut incrementant d’una forma constant durant els últims anys, pot ampliar-se a tenor de l’enorme potencial de creixement del turisme asiàtic, segons el director d’Economia i Empresa de Casa Àsia, Amadeu Jensana.\nEl turista asiàtic és un turista amb alt valor afegit ja que compta amb un elevat poder adquisitiu, viatja en diferents mesos de l’any, ocasiona escasses incidències i té interès per l’art, la gastronomia, i els esdeveniments culturals de primer nivell. “Es tracta, en definitiva, d’un turisme de qualitat que hem de atreure cap al nostre país”, manifesta Jensana\nPer això, la primera jornada del congrés s’articularà a través de sessions plenàries i diferents taules rodones en què s’analitzaran les principals destinacions europees d’interès per als turistes asiàtics, els nous mercats emissors en l’actualitat i el perfil del turista asiàtic que viatja a Europa, així com el poder de prescripció de les xarxes socials i els sistemes de contractació dels diferents productes turístics a través d’internet, entre d’altres qüestions.\nEn el segon dia de Congrés s’impartiran diversos tallers de formació sobre aspectes pràctics relacionats amb el turisme asiàtic, el que constitueix una de les novetats d’aquesta quarta edició. Aquestes master class tractaran, entre altres temàtiques, sobre protocol d’atenció en els principals països emissors de turistes asiàtics i sobre el posicionament del producte turístic en canals on-line a Àsia.\nAquesta edició està organitzada per Casa Àsia, Turisme de Barcelona i l’Agència Catalana de Turisme, compta amb la col•laboració de Turespaña, la Fundació Privada Hospital de la Santa Creu i Sant Pau i el patrocini de Value Retail Management Spain i ALS / Cripta Gaudí.\nMés informació del Congrés: http://www.asiantourism.net/index.php?lang=ca\nL'atemptat de París atordeix al sector turístic europeu


El bloc de Jordi Xuclà: Un món que s’acaba\nEl bipartidisme s’esquerda- Segons l’última enquesta del CIS i d’acord amb estudis demoscòpics previs, el bipartidisme dominant en la política espanyola dels últims 30 anys s’esquerda. Això ja ho coneixem a Catalunya: en els anys vuitanta, CiU i PSC sumaven més de 100 diputats del Parlament. Ara en sumen 70. Però aquesta és una gran novetat en la política espanyola: PP i PSOE junts no arriben al 50% de la intenció de vot. Les eleccions europees d’aquí a un any, del 25 de maig de 2014, seran un banc de proves del nou sistema de partits que va emergint. En el cas del PP, tenen dos anys i mig per davant per anar governant de la mateixa manera –malament, en conjunt- o per trobar un revulsiu a través d’un canvi de govern ja que no va prou de debò el soroll pel canvi del primer ministre (la revolta del grup parlamentari pot existir en la democràcia britànica, així va caure Margaret Thatcher, però és de difícil imaginar en la cultura política hispànica, que no en la italiana, per exemple).\nA la cerca de nou líder- En el cas del PSOE, la cerca d’un nou líder es va imposant com una obligació més urgent del que era inicialment previst. Si Rubalcaba tenia previst començar el procés d’elecció d’un candidat a la presidència del Govern central després de les europees d’aquí a un any, l’estancament recomanarà jugar el tot pel tot de l’elecció d’un nou líder (a contracor de la vella guàrdia que domina el PSOE des dels 80 del segle passat) abans de les europees. Una elecció indispensable i arriscada. El candidat de Zapatero és Eduardo Madina (que sembla que ha acabat la seva enraonada meditació sobre la política i el principi de Peter) i el problema és que Rubalcaba no creu que tingui millor candidat que ell mateix. Carme Chacón s’ha perdut en un meandre de melancolia des d’aquell dia que es va abstenir per quedar malament amb tots i evaporar-se com a producte de pantalla de plasma.\nEls altres- És lògic que en aquesta crisi econòmica -que s’allarga en el temps dels rellotges fosos en la gàbia d’or de la disciplina germànica- creixin els partits allunyats de la moderació i el centre. Pugen els partits de tradició postcomunista, especialment en el Gran Madrid que ha passat del capitalisme popular de casino (tot ràpid, tot fàcil) a la mala llet i la impotència d’unes classes mitges enriquides amb peus de fang (massa totxana, massa administració de passadissos llarguíssims i uixers ociosos). Sobretot el bipartidisme s’esquerda a Madrid, curiosament, on neix un nou mapa de partits amb puixança del partit regionalista de Madrid: UPyD. Però de cares a les eleccions europees d’aquí a un any, podem trobar una amanida encara amb més ingredients. Vidal-Quadras, que se sent fora del Partit Popular, està assajant armar un partit de la dreta “sin complejos” que farà delir els tertulians del Gato al Agua, de Cadena 13, de la Cope, del radiofonista Giménez-Losantos i d’altres estralls psicològics del final de la riquesa del Gran Madrid. Mentrestant Baltasar Garzón –“el partido soy yo”- està calibrant si fer el seu pas a la política en les eleccions europees o guardar-se per les generals. Segur que les seves llargues, plàcides i peronistes estades rosades en la Casa ídem l’ajudaran a madurar el seu salt a la política. Un salt ple de rancor, és clar. Rancor cap al PSOE que no el va fer ministre – el tàndem Belloch-Garzón van ser els grans precipitadors del final del felipisme en 30 mesos d’infart-, rancor cap al PP, de qui va conèixer els seus papers més íntims (els de Bàrcenas i altres) que trencaven amb una imatge de partit allunyat de la corrupció i sota quin govern al final va ser inhabilitat per un fet absolutament escandalós i inacceptable: posar micròfons a les sales de trobada a la presó per celebrar reunions entre detinguts i advocats defensors ( l’Estat de dret i el dret a una defensa deguda van saltar pels aires). I rancor cap a les coses de la Catalunya no còmode amb l’Estat de les autonomies (no ara sinó ja fa 21 anys amb les detencions preventives d’independentistes abans dels Jocs Olímpics). I també tenim una monja zen i un anticapitalista agiprop tan inconsistent en els seus arguments de perdigonada com capaç d’impressionar cors irritats per la llarga crisi que ens degrada tant per errors propis (errors en el bon govern i les decisions ràpides que s’han de prendre ) com per dictats germànics que no es poden suportar més amb silenci i que han de tenir un contrapès amb una resposta dels governs de París i Roma. Està per veure si el govern de Madrid es dignarà a comparèixer en aquest nou eix del sud.\nClara Ponsetí- He parlat amb la professora Clara Ponsetí, professora d’economia del CSIC amb una estada de dos anys a la Universitat de Georgetown de Washington a la Càtedra Príncep d’Astúries. La professora Ponsetí no ha vist renovat el seu contracte pel segon any després de manifestar, amb gran rigor argumental, la seva simpatia per la causa sobiranista catalana. Sembla evident el paper actiu de l’Ambaixador d’Espanya als Estats Units perquè la professora Ponsetí hagi d’abandonar abans d’hora el seu destí. Un alt funcionari públic –fill d’ambaixador de Franco- ha fet caure una ciutadana del seu lloc en el món acadèmic –on la llibertat de càtedra és un dels principis essencials- per motius ideològics o per discrepàncies polítiques. Compte que la partida és forta. Dimecres que ve preguntaré al ministre Margallo durant la sessió de control al Govern de l’Estat pel cas Clara Ponsetí. Ells ho negaran, les dades de que disposo són eloqüents.\nPublicat per Jordi Xuclà a 5/06/2013 10:08:00 a. m.\nEls ex parlen\nBanalització del nazisme\nA mitja legislatura municipal\nKosovo és Sèrbia o Llanos de Luna és Sèrbia\nEl dia que vaig conèixer Giulio Andreotti


Family Cash, el supermercat valencià que en els seus tres anys de vida ha recorregut tot un camí exitós\nFer-li front a cadenes de supermercats gegants com Mercadona o Consum no és un repte fàcil. Estos dos supermercats valencians tenen un públic fidel que amb el pas dels anys ha anat creixent i una imatge de marca amb molta credibilitat. Però si d'alguna cosa té idea José Canet és de no rendir-se mai i sobretot de dirigir i crear supermercats. El qui fora un dels líders d'expansió de les Tendes Vidal i posteriorment també impulsor de Kuups Design Internacional, qui ara és la societat que s'ha quedat gran part d'estes tendes, l'any 2013 va decidir trencar amb este projecte i apostar per la creació de la seua pròpia empresa: Family Cash. Tres anys després del seu naixement ja ha assaborit l'èxit i poc ha d'envejar als seus principals competidors. Es diu prompte però compta ja amb cinc tendes pròpies a Xàtiva, Torrent, Ontinyent, Alqueria de la Comtessa i Museros; i la seua facturació creix al 200% .\nUn ferit per asta de bou en el tancament de Vila-real\nUn home ha resultat ferit aquest matí per asta de bou en el transcurs del tancament celebrat a Vila-real


Funerària Anoia - Cerimònies\nLa cerimònia de comiat, laica o religiosa, ha de ser la que la família desitgi, per això ens fem responsables de les peticions que ens demanen i busquem les millors solucions. Al mateix tanatori disposem d’un oratori amb capacitat per tres-centes persones tot i que el nostre servei s’ofereix sigui on sigui el comiat. A Funerària Anoia volem que, malgrat tot, aquest dia es converteixi en un bon record.\nCerimònia: en cas d'acte religiós, contactem amb el mossèn de la parròquia corresponent, que mantindrà una trobada amb la família per parlar del difunt i compartir aspectes de la seva vida a destacar durant la cerimònia. En cas d'optar per un acte laic, també disposem d'un professional especialitzat que, juntament amb les famílies, confeccionarà el text de record i guiarà l'acte.\nRecordatoris: fem els recordatoris totalment personalitzats, amb text i format propis.\nServeis musicals: tenim un ampli ventall d'intèrprets de gran qualitat que portaran el tipus de música que la família vulgui i per a convertir la cerimònia en un moment entranyable.\nFlors: es pot contractar l'ornament floral del nostre ampli catàleg o fer-lo a mida segons les preferències.