Declaració de fets - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nla Declaració de Fets va ser una carta que Joseph Rutherford, president de la corporació legal dels Testimonis de Jehovà, també anomenats Bibelforscher, va escriure el 25 de juny de 1933 al Canceller del Reich, Adolf Hitler, per tal d'aturar la persecució religiosa que va començar el dia 1 d'abril de 1933 a Alemanya.\nLa carta en qüestió va ser desestimada i els Testimonis van patir una de les més cruels persecucions de la història, juntament amb jueus, gitanos, i altres grups ètnics i polítics a l'Alemanya nazi.\nNo falta qui ha acusat els Testimonis de ser pro-nazis, segons el contingut de la carta, tot i que pel seu text es desprèn que el que es volia és deixar clar que els Testimonis de Jehovà eren cristians, i no pas jueus o comunistes, com s'havia especulat, i que no recolzaven els enemics d'Alemanya, sinó que romanien neutrals en temes polítics.\nVegeu texts en català sobre Declaració de fets a Viquitexts, la biblioteca lliure.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Declaració_de_fets&oldid=19941140»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 26 maig 2018 a les 14:42.


Les dones dels presidents han triat la manera d'exercir la seva funció a la Casa Blanca\nBarcelonaLa vintena esmena de la Constitució dels Estats Units també afecta la primera dama: a les 12 h del dia 20 de gener deixa de ser-ho i torna, com la Ventafocs, a ser una ciutadana. Cada primera dama ha triat la manera d’exercir la seva funció a la Casa Blanca. Ser invisible o visible. Activa o inactiva. Mediàtica o no.\nLa funció preestablerta des d'Abigail Adams, primera llogatera de la Casa Blanca, és bàsicament domèstica. Arreglar la casa al seu gust. Una Casa Blanca més petita que l’actual. Cal recordar que l’Ala Oest no existia fins a la presidència de Theodore Roosevelt i que el president i el seu equip s'hi van traslladar.\nJackie Kennedy va ser la primera a canviar els usos de la Casa Blanca. El glamur de la primera dama va obrir la porta de l’Ala Est a la música. A Pau Casals, per exemple. O a l’exposició de La Gioconda a Washington DC amb permís d’André Malraux, ministre francès de Cultura. O a iniciar la decoració i la restauració de la casa..\nPer posar més exemples, Hillary Clinton va ser més aviat una primera dama política. Un apunt: Hillary va instal·lar el seu despatx a sobre del Despatx Oval presidencial, va liderar la batalla legislativa de la llei de sanitat, fins al punt de convertir els Clinton en una parella presidencial. Michelle Obama, en canvi, va aprofitar la força mediàtica de ser primera dama per promoure programes governamentals com Let’s move, que buscava potenciar una alimentació sana i l’exercici en els joves. O la campanya a nivell global Let the girls learn (Deixeu que les noies aprenguin), per fomentar l’educació femenina.\nPerò Melania Trump s’ha convertit en una primera dama reservada, bastant invisible, callada. Sense opinió. La imatge que ha transmès s’ha assemblat a una esfinx. És la primera dama amb l’índex de popularitat més baix des de Hillary Clinton, segons una enquesta que CNN-Gallup va engegar amb Pat Nixon. Un 47% d'opinions desfavorables davant un 42% d'opinions favorables, malgrat haver endegat el programa Be best (Sigues millor) per ensenyar els nens a ser millors i haver intentat al principi del mandat obrir-se a les funcions del seu paper presidencial. Però al final va desistir.\nEl rol de la primera dama és flexible en la seva pràctica, però Melania s’ha convertit a efectes mediàtics i d’opinió pública en l’acompanyant del president. El motiu és senzill: ha adoptat el paper d’una primera dama dels temps previs al moviment d'alliberament de la dona. Ha tornat al passat, als valors republicans de la família. La seva manera d’actuar, freda i distant, durant aquests quatre anys, ha posat el focus dels analistes en els detalls. Per exemple, en si la parella presidencial es donava la mà, en si Trump mostrava afecte o en si vivien a la Casa Blanca. Tafaneries, al cap i a la fi.\nA favor seu, pensem en la personalitat de Donald Trump. I del Trump president. Difícilment permetria que algú al seu costat pogués fer-li ombra. La discreció de Melania contrasta amb la personalitat del president empresari que inunda el dia a dia amb la seva imatge i els seus tuits. ¿Era imaginable que Melania tingués veu pròpia com altres Primeres Dames? Imaginable, sí. Possible, difícil.\nProtocols i tradicions\nAquest final de presidència trenca amb protocols i tradicions. Trump no ha reconegut la seva derrota i no ha concedit la victòria a Biden i, a més, no ha assistit al traspàs de poder. Melania també ha trencat amb una tradició iniciada per Bess Truman quan va convidar Mamie Eisenhower a visitar la Casa Blanca per fer el relleu simbòlic de primera dama. Melania no ensenyarà a Jill Biden la seva nova llar. Jill, professora d'anglès que no va renunciar a les seves classes quan Biden va ser Vice-President, sembla que optarà un rol bastant diferent.\nTota esfinx pot enviar un missatge final per poder esbrinar qui és de veritat. En el discurs de comiat, Melania va afirmar que “la violència mai és la solució”, una manera elegant de desmarcar-se del president Trump i de l’assalt al Capitoli del dia de Reis.


Anarcocapitalisme. | ..: MadeByMiki :..\nDes de fa força temps, penso que l’anarquia i el capitalisme son dues filosofies perfectament compatibles. Sempre hi ha un punt on els lliberals més extremistes i els anarquistes convergeixen, es tracta del desig de menys i menys estat fins eliminar-lo. El clàssic “mort a l’estat” anarquista troba uns aliats molt ferotges allà, on ningú s’ho esperaria, al fons a la dreta.\nSovint quan escoltes o llegeixes a neo-cons (a ells els hi agrada molt més ser anomenats com a lliberals), com posem per cas a en Sala-Martín, notes perfectament aquesta íntima connexió amb el món llibertari. Suposo que a aquests economistes no els hi deu agradar gaire ser considerats “anarcocapitalistes”, potser el prefixe “anarco” té unes reminiscències massa obreres, però en lo filosòfic coincideixen.\nDavant de la debilitat actual de l’anarquisme d’esquerres, hi ha aquest fort ressorgir de l’anarquisme de mercat. Sota la seva mirada avui els governs van gradualment desballestant els serveis socials, els drets adquirits i tot el que recordi a un estat fort.\nAvui es mina un estat que mai tornarà a recuperar ni la seva força ni la seva representativitat. Anem (o potser ja hem arribat) cap a un món totalment desregulat on cada persona és amo de si mateix i ningú te dret a representar-lo.\nLa ideologia lliberal-llibertaria proposa que per superar la situació actual, que ningú ni cap propietat legítimament adquirides hauria de pagar impostos de cap mena, això seria com ser víctimes de robatori. Pels anarcocapitalistes l’estat és vist com a un monopoli coercitiu que obté els seus ingressos mitjançant l’agressió legal, per tant cal abolir-lo. El capitalisme pur és per tant l’expressió més viva d’un tipus d’anarquisme molt adaptat als temps actuals.\nEls anarcocapitalistes acostumen a tenir posicions molt properes a les dels anarquistes o militants d’esquerres. Un dels seus veterans seguidors, és en Ron Paul (Ronald Ernest Paul). Aquest congressista republicà dels EEUU és un defensor radical de la constitució americana.\nAls EEUU és admirat tant per extremistes de dretes com d’esquerres. És l’únic republicà que va votar contra la guerra d’Iraq i contra el “PATRIOT Act”. Defensa el lliure comerç, la llibertat individual i el no intervencionisme dels governs. També critica durament la Reserva Federal i l’actual diner “fiat”. Com podeu veure gran part d’això seria signat perfectament per anarquistes o marxistes.\nPer norma general, tot el que acaba fent referència a l’Institut Ludwig Von Mises, l’Escola austríaca d’economia, la Foundation for Economic Education, Ron Paul (ja n’he parlat abans) i Friedrich Hayek (premi Nobel d’economia 1974) pot ser considerat com a anarcocapitalista o lliberal-llibertari.\nSuposo que ara pensareu que aquest moviment és molt estrany o minoritari, però si us hi fixeu bé en trobareu exemples molt propers. Des de el meu punt de vista, practiquen i promouen aquesta corrent de diverses maneres: el “Instituto Juan de Mariana”, “Libertad Digital”, “Intereconomía”, “FAES”, tot el conglomerat d’aquesta dreta tant bel·ligerant i que darrerament té tant de seguiment popular.\nAquest post ha nascut gràcies a la inspiració sobrevinguda després de llegir un brutal article suggerit per (com no podria ser d’altra manera) en Jordi, de “Despiertos”. Llegiu l’article i veureu una demostració clara de anarcocapitalisme extrem.\n2 Juny 2010 a 1:56 pm\nTagged with anarcocapitalisma, anarquia, FAES, Friedrich Hayek, Intereconomia, Juan de Mariana, libertad digital, lliberal, lliberal-llibertari, llibertati, Mises, Ron Paul\n« La llista de convocats a la trobada anual Bilderberg.\nGuerres per interessos. »\nL’anarcosindicalisme anarcocol·lectivista majoritari a Catalunya i a l’estat espanyol, l’anarcocomunisme o fins i tot l’anarquisme individualista no tenen res a veure amb l’anarcocapitalisme. L’anarcocapitalisme és un ferm defensor de la propietat privada (dels mitjans de producció també), cosa que no defensa cap dels altres.\nL’anarcocapitalisme no s’aguanta per enlloc perquè per haver-hi propietat privada hi ha d’haver-hi coerció, l’estat en la seva mínima expressió que defensen els neoliberals (policia i exèrcit). La coerció dels anarcocapitalistes podria ser en forma d’exèrcits privats i multinacionals, cosa que ni de broma pot defensar cap anarquista.\nÉs cert, els dos diuen voler destruïr l’estat, però els anarquistes mentre aquest existeixi, defensem la seva intervenció per tal d’assegurar l’accés a l’educació, la sanitat i el transport. La CNT per exemple a Madrid es mobilitza contra la privatització de la sanitat per part del PP. A més les col·lectivitzacions dels anarquistes a la guerra civil o a la Ucraïna de Makhno, no tenien res a veure amb la competitivitat “del lliure mercat” sinó amb la solidaritat i el suport mutu.\nApart que libertaddigital o la FAES poden voler reduïr l’estat al més mínim, però són d’allò més reaccionaris i tradicionalistes en temes com l’abortament, catòlics fonamentalistes, nacionalistes rancis,etc.\nPerdona per la xapa, però és que el tema m’interessava, jeje.\n2 Juny 2010 at 11:21 pm\nNecessitava el teu comentari de coneixedor de la matèria, sabia que ajudaries a completar el post, gràcies.\nAmb el post el que pretenc és fer conèixer una ideologia que des de fora sembla contradictòria i que per a molts és desconeguda.\n2 Juny 2010 at 11:36 pm\nSens dubte, comparteixo força el comentari de unaminoriaradical, tot i que s’ha de dir que les dues corrents de l’anarquisme comparteixen bastant més del que sembla!\nI sens dubte, si l’estat desaparegués de sobte ara i aquí no tinc cap mena de dubte que ens convertiríem en un anarquisme com el que somia Ron Paul i no Durruti: en una Somalia, o Ciudad Juarez, una llei de la selva, presa per les màfies, on sobreviure seria un objectiu diari.\n3 Juny 2010 at 6:39 pm\nUf que malament he redactat el comentari!!! Estar 8h al sol mirant fixament una excavadora no em senta gens bé\n3 Juny 2010 at 6:43 pm\nAixò és el que em va sorprendre al aprofundir en el tema, les similituds filosòfiques tant sorprenents. Respecte a la redacció del comentari, no t’amoïnis, jo sovint al rellegir-me m’espanto.\n3 Juny 2010 at 7:26 pm\nmoltes gràcies per la menció. Em miraré el post amb carinyo i ja et comentaré.\nDe moment no em puc estar de preguntar-te… faràs cap a sitges? 😀\n3 Juny 2010 at 11:31 pm\nAquest cap de setmana treballo dissabte i diumenge, i de lo poc que em quedi de cap de setmana no se que en faré.\nSegur que si no treballés com a mínim m’hi passaria…\n3 Juny 2010 at 11:37 pm


Àfrica | País Valencià, Segle XXI\nPublicat per Redaccio el 3 Març 2014 en Article del dia · 0 comentaris\nDe sobte, enmig de la nit, unes llums potentíssimes provinents del cel els van encegar, desorientant-los. En pocs segons, unes veus amplificades que semblaven sorgides del no-res i que els envoltaven els van donar l’alto. A mesura que la vista s’adaptava a la intensa claredat, van anar intuint unes presències fantasmals que s’hi acostaven per totes bandes. Atemorits, alguns van detenir-se i van alçar els braços, i altres van intentar fugir, malgrat la impossibilitat de trobar cap escapatòria. Un grup de sofisticats drones els controlava des de l’aire, i una mena de batalló de petits vehicles unipersonals preparats per efectuar una eficaç vigilància de les extenses fronteres els barrava el pas. De manera implacable, els van fer retrocedir vers el desert que amb tants patiments havien travessat després d’haver aconseguit creuar la Mediterrània.\nFeia anys que, a Europa, sobretot als països del sud, moltes dones i homes joves i les seues famílies a penes si podien subsistir. El treball s’havia convertit en un bé escàs i, en general, mal pagat, des que va començar aquella maleïda crisi a principis de segle, i, com a conseqüència, va iniciar-se un èxode massiu cap als estats subsaharians que a la dècada de 2040 havia arribat a constituir un greu problema per als principals receptors d’aquesta immigració, especialment els considerats les portes d’entrada a les regions riques del planeta, que cada dia es blindaven més amb els últims avenços tecnològics. Ja no calia alçar quilòmetres de tanques electrificades i farcides de concertines ni disposar de enormes cossos policials per mantenir inviolats els seus espais. Aquests mètodes s’havien quedat obsolets temps enrere; ara, s’empraven sistemes molt més asèptics i pràcticament segurs. Tanmateix, el flux de desplaçats i els intents d’accedir-hi no havia cessat, al contrari, s’incrementava sense parar. A les autoritats mai no els va importar la sort d’aquests milers de persones condemnades a malviure als territoris limítrofs, a caure en mans de màfies, o a morir, massa sovint, per falta de salubritat o per causes violentes.\nAquest exercici de ficció futurista només pot sobtar, però, pel destí del moviment migratori, no pel fet en si, doncs molta gent d’aquesta terra va haver de marxar en altres èpoques no gaire llunyanes i molta gent torna a fer-ho avui. Només durant un període curt de temps, la nostra situació ha estat la inversa. I, ateses les dades, les anàlisis i les perspectives de futur del continent africà que es presenten des del món dels negocis, no resulta tan improbable que aquest trasllat de la riquesa i de les oportunitats cap al sud acabe produint-se. Alguns titulars recents de les pàgines salmó dels periòdics –“Eldorado està ara a l’Àfrica”, per exemple- no deixen cap dubte al respecte.\nJa sabíem que grans corporacions estan acaparant ingents quantitats d’hectàrees per implantar els seus conreus de dacsa, arròs, canya de sucre i palma d’oli, entre d’altres, per als mercats internacionals, tot reubicant-ne els pobladors i sense complir els mínims requisits mediambientals ni respectar els drets del treballadors. I damunt en llocs en què una part de la població pateix fam, com Etiòpia que, malgrat això, en aquest moment és el desè exportador mundial de ramat. Amb tot, les majors gestores de fons d’inversió han iniciat en aquest continent una activitat trepidant, doncs creuen fermament que prompte va a originar-s’hi un desenvolupament semblant al dels anomenats països emergents durant els anys vuitanta i noranta. I no sols des de l’àmbit privat, també algunes potències com Brasil, Rússia, Xina, Índia i Sud-àfrica van a invertir 400.00 milions d’euros en el sector industrial fins a 2015. Segons el Fons Monetari Internacional (FMI), set de les deu economies que més ràpidament van a créixer en un futur immediat són Etiòpia, Moçambic, Tanzània, Congo, Ghana, Zàmbia i Nigèria. Si a tot això unim les importants riqueses naturals i que el nombre d’habitants actuals s’haurà duplicat en 2040, passant a ser de 2.000 milions, és comprensible l’optimisme amb què els analistes financers veuen Àfrica.\nTant de bo el que he contat al principi d’aquest article es quede en una pura invenció, malauradament és ben real el que ocorre cada dia en determinats punts de les fronteres europees. En el tauler planetari on el gran capital juga als escacs, podem convertir-nos, sense adonar-nos-en a poc que ens encantem, en peons caiguts, als quals ja ningú no necessita ni té en compte, que malden per fer-se amb les engrunes dels nous reis.\nPublicat a La Veu del País Valencià (28 de febrer del 2014)\nArticle anterior Més sobre Martín Quirós i la llengua valenciana Article següent Fuster, el cagalló de l’Estatut o el cadàver de l’autonomia valenciana


2016 – Es Bastió de s'illa\nThis entry was posted in blog on 04/05/2016 by Es Bastió\nMoltes gràcies al Diari Menorca per aquesta plana al diari local d’avui 4/5/16.\nThis entry was posted in blog on 21/04/2016 by Es Bastió\nAvui ens ha arribat el nostre projecte que molt prest podreu veure, comprar i disfrutar… I fins aquí podem contar per ara. Esperam que us agradi, hi ha hagut moltes hores de feina.\nThis entry was posted in blog on 19/02/2016 by Es Bastió\nAvui estem de celebració!!! El grup Es Bastió de s’illa s’en va de viatge a PALMA DE MALLORCA per primera vegada. Gràcies al Govern Balear podrem mostrar la música tradicional popular de Menorca que fa aquest grup, que en definitiva també és de Balears, als nostres veïns mallorquins.Dissabte que […]\nThis entry was posted in blog on 11/01/2016 by Es Bastió\nEl proper dissabte 16 de gener a les 13.00h. us esperem a la Plaça Constitució. Després d’uns anys de no actuar als actes per celebrar el dia de Menorca aquest any podrem actuar a la Plaça Constitució després d’una mostra de cuina i d’una degustació. Ens voldreu acompanyar?


Rutes per Catalunya amb un irlandès Rutes per Catalunya amb un irlandès – VadeVi\nRutes per Catalunya amb un irlandès\nPaddy Mannion aposta per l'enoturisme verd\nEl Molí Tours porta més de deu anys descobrint els petits cellers, llocs insòlits i vins d’autor del Penedès, Conca de Barbera, Priorat, Montsant, Terra Alta. És la mirada d’algú que va néixer fora de Catalunya, a Dublín, però que s’ha quedat entre nosaltres. “Ens dediquem a presentar la Catalunya autèntica amb visites personalitzades. Si vols canviar de xip i assaborir el ritme del Sud de Catalunya, us esperem”, diu PaddyMannion, sommelier i escriptor irlandès. L’empresa aposta per les rutes per vies verdes i els cellers ecològics.\nEl Molí Tours, amb seu a Torrelles de Foix, presenta propostes personalitzades per les diverses terres de vins catalanes, amb PaddyMannion, amic de molts dels autors de vins més innovadors i experimentals, com a gran amfitrió.\nEl sommelier i escriptor explica que “al Penedès s’hi han produït els primers vins espumosos i els d’agulla. S’hi han plantat les primeres varietats nobles, com la cabernet sauvignon, pinotnoir, merlot i chardonnay, i també s’hi han fet els primers vins ecològics de la península Ibèrica. Gràcies als seus microclimes i terres, ofereix moltes possibilitats pels enòlegs, i aconsegueixen vins de gran originalitat i qualitat“. A través de Molí Tours es poden conèixer petits indrets, les vinyes i les rutes rurals, per endinsar-se en la natura de la comarca.\nPaddy Mannion FOTO: Paddy Mannion


Ja sóc aquí: JA SOC... A CASA\nNamaste per última vegada ( de moment ). Ja fa uns dies que som a casa però feia llàstima acabar el viatge. Havia arribat el moment d'abandonar Varanasi i tornar cap a casa, una tornada molt llarga. Per sortir de Varanasi vam agafar un vol cap a Delhi perquè sino no hi havia manera de poder enllaçar amb el vol cap a casa, no hi havia temps material. L'aeroport de Varanasi és una mica caòtic i els controls de seguretat són molt lents. Per sort no vam perdre el vol perquè es va endarrerir una miqueta. Així que el meu consell si algú ha d'agafar un avió des d'aquest aeroport és que hi arribi força abans. Es un vol curt, així que en una hora ja erem a Delhi, tot i que ja eren les sis de la tarda i no hi havia temps per a gaire cosa. Vam agafar un prepaid taxi cap al Paharganj, la nostra primera presa de contacte amb la India. I va semblar tornar ser a casa.\nLa veritat és que amb tot el que havia llegit sobre el Paharganj de ser un barri sinistre i no apte per tothom és que en cap moment ens hi vam sentir malament. De fet és dels pocs llocs de Delhi del que en tinc un record agradable, no sé, potser és que sóc una mica rara.Vam agafar un hotel per 300 rupies que de fet només era per deixar les bosses unes cinc horetes, perquè a la una i mitja de la matinada havíem d'agafar un taxi que ens portés cap a l'aeroport i tornar a casa. Així que deixem les coses a l'habitació, fer les compres obligatòries de records ( que encara no n'havia fet ni una ), sopar i a dormir 3 horetes...\nMatinar i aeroport i més aeroport. Escala de 5 hores a Istambul... i ja Barcelona i caseta.... El que se m'ha fet més estrany és dutxar-me sense xancles!!\nAra ja només em queda recordar el viatge i pensar en el de l'any que ve, que si no m'equivoco podria ser el Nepal. Però aquesta serà una alta història.\nPublicat per Dagmar a 11:40\nAlberto 28 de febrer de 2010, a les 11:26\nDel viaje tus recuerdos y la oportunidad aprovechada, este otoño...te vimos partir a un viaje incierto pero haz sabido deambular por las calles llenas de color, esperanza, suciedad y olores. gracias por compartir tu experiencia con el mundo.


Es frena la caiguda de l'atur: en tot el 2019 només va baixar un 2,29 per cent\nEs frena la caiguda de l’atur: en tot el 2019 només va baixar un 2,29 per cent\nEscrit per Jordi de Arriba el 3 gener 2020\nL’atur registrat va caure en 280 persones al llarg del 2019 a Sabadell. La taxa d’atur és del 11,9 per cent.\nFre al Vallès Occidental: les xifres d’aturats al tancar l’any són gairebé calcades a les de desembre de 2018.\nSabadell va tancar el 2019 amb una caiguda de 197 persones al desembre en l’atur registrat. Un bon mes de desembre on l’atur ha caigut un 1,61 per cent respecte el mes anterior. A 31 de desembre hi havia a la ciutat 12.224 persones registrades al Servei d’Ocupació de Catalunya. En comparació amb les xifres de fa un any, l’atur ha caigut un modest 2,29 per cent, lluny de la caiguda del 6,77 per cent del 2018 o del 5,5 per cent l’any 2018. Les dades mostren com la caiguda de l’atur es va refredar l’any passat i queda més o menys fixa al voltant del 12 per cent d’aturats.\nEl desembre de 2018 hi havia a Sabadell 12.504 persones aturades. Un any després, la xifra s’ha reduït en 280 persones, quedant-se en els 12.224 sabadellencs inscrits al Servei d’Ocupació de Catalunya com a demandants d’ocupació. En clau percentual, l’atur ha baixat un 2,29 per cent en un any. Una xifra modesta, lluny del 6,77 per cent del 2018, però superior a la del Vallès o Catalunya. És a dir, dins la modèstia a Sabadell encara ha baixat una mica l’atur al llarg de l’any a diferència d’altres municipis i demarcacions.\nLa taxa d’atur baixa del 12 per cent i va acabar l’any en el 11,90 per cent, per sobre de la mitjana comarcal i catalana com és habitual. Durant el 2019 l’atur es va moure entre un màxim de 12.506 persones a finals d’agost i un mínim de 11.831 persones al juny.\nEl Vallès tanca l’any com el va acabar\nAl Vallès Occidental, l’any 2019 va acabar per sota dels 50.000 aturats, amb una xifra gairebé calcada a la del 2018: 49.533 aturats ara, tres persones menys a l’atur fa un any. La taxa d’atur comarcal és del 11,04 per cent.\nEl municipi vallesà amb més aturats és Terrassa, amb 13.919 i una taxa d’atur del 12,48 per cent. El municipi amb més percentatge d’aturats és Badia, amb el 17,84 per cent. Per la part baixa, Matadepera només té el 4,71 per cent d’aturats, Sant Cugat el 6,3 per cent d’aturats, Sant Quirze el 7,65 per cent i Castellar o Cerdanyola taxes d’atur per sota del 9 per cent.\nXifres d’àmbit català\nCatalunya va tancar el 2019 amb 388.124 aturats, 4.783 menys que el desembre del 2018, xifra que representa un descens interanual de l’1,22 per cent, segons les dades fetes públiques aquest divendres pel ministeri d’Ocupació i Seguretat Social. La xifra és la més baixa d’un mes de desembre des del 2007, quan es va tancar l’any amb 265.789 desocupats. En comparació amb el mes anterior, es va registrar un descens de 2.058 aturats, ja que al novembre hi havia 390.182 aturats.\nAl conjunt de l’Estat, el nombre de desocupats s’ha situat en 3.163.605, 38.692 menys que el desembre del 2018 –una caiguda de l’1,21 per cent- i 34.579 menys que el mes anterior, un 1,08 per cent menys.\nFoto portada: l’oficina del SOC al carrer de la República. Autor: M.Tornel.


Master and commander - Levante-EMV\nenric nomdedeu 14.04.2018 | 11:50\nEspere em sabran disculpar, però no me n´he pogut estar de tirar de la broma fàcil. Com este article l´escric a primers de setmana, perquè després marxe al País Basc per feina i no sé si tindré temps per escriure, estire un poc la notícia del cap de setmana passat, assumint el risc que haja passat alguna cosa que li lleve actualitat. Així que sí, faré alguna referència al presumpte màster de la presumpta Presidenta de Madrid, però sobre allò que ja ha passat. I això explicaria la primera part del títol. La segona la part del "comandant", fa referència a González Pons, que és el ver protagonista d´este article.\nI és que en la convenció que va fer el PP a Sevilla va actuar com a comandant ideològic d´un PP cada cop més esbojarrat, més desvinculat de la realitat. És de veres que el general Rajoy va dir que els únics del món que saben governar Espanya són ells, i que la resta som una barreja d´incompetents i incapaços. I d´eixes dues coses ell n´ha de saber, perquè és màster en ambdues! És de veres també que la coronela Sáez de Santamaria va oferir una nova sèrie de carasses que és tot un tractat de fisonomia de la desesperació. Ni Winona Ryder en els premis de la SAG. Però jo em vull centrar en el valencià González Pons, encara que siga per a compensar tot el descentrat que està ell.\nSobre el polèmic màster, del que ja sabem que tot el que ha dit Cifuentes ha estat desmentit documentalment per alguns diaris, i finalment per professores i Rector, té la santíssima barra de dir que això és cosa d´un militant socialista que "desde hace años" es dedica a "montar casos contra el PP", i que no descarta que haja manipulat documents. També ha dit que Cifuentes ha donat una única versió i com la Universitat ja va per la segona, es creu a la primera i que siguen els altres qui s´expliquen. És a dir, una autèntica master class d´allò de matar al missatger. La pitjor defensa possible per a una Cifuentes indefensable.\nPerò el comandant Pons, ha anat més llunys en les seues fantasies d´estadista de pa sucat amb oli. I quan es va posar a pontificar sobre l´euroordre i la col·laboració transfronterera, arribà al súmmum de la pertorbació, l´excitació, el desvari, el forassenyament, l´obnubilació, l´al·lucinació... En realitat és molt greu, perquè este home és un dels màxims representants del PPE a l´Eurocambra. Una veu autoritzada de la dreta europea i ha fet afirmacions molt bèsties. Afirmacions que després ha ratificat i confirmat en una de les seus cartes als europarlamentaris. Carta farcida d´incorreccions gramaticals i faltes d´ortografia. Sembla com si González Pons escrigués anglés amb les Normes d´El Puig.\nLa seua tesi (que com el treball de Cifuentes és obvi que ningú no ha corregit, o cas contrari l´hagueren suspés) és que si un país europeu, del que van dir que tenia una rigorosa separació de poders i absolutes garanties democràtiques, no compra els arguments d´un jutge espanyol, Europa no funciona. Es dóna la circumstància que el que ha dit el tribunal alemany està molt més a prop del que ha dit el jutge belga, o el jutge de Regne Unit, o fins i tot de la neutral Suïssa; però això li és igual. Ell afirma sense pudor que si un país soci presenta una ordre per extradir una persona, l´altre país l´ha de concedir sense més; i com això no ha passat, qüestiona textualment la desaparició de les fronteres i l´Espai Shengen. No se li acut qüestionar l´ordre del jutge Llarena, bàsicament perquè és l´ordre que el seu govern vol. Ja ho han dit reiteradament el general i la coronela, Puigdemont està a Alemanya per l´acció política del govern. No per la judicial.\nÉs a dir, que el comandant González Pons assumeix exactament el mateix discurs de lcextrema dreta europea. No sé si als seus socis els farà gràcia. Populista, demagog i dcextrema dreta. No em sorprén que hi haja qui el postula per a ser candidat del PP a l´alcaldia de València. Té el perfil de l´últim èxit electoral del PP a la capital del Regne.


Els anuncis de Google Shopping ofereixen grans oportunitats per obtenir més avantatges i conversions per als vostres productes. Per poder mostrar els vostres productes als anuncis de Google Shopping, heu de generar i penjar un feed de producte en un format especificat a Google Merchant Center..\nNo és una opció pràctica generar un feed manualment a partir de grans volums de dades. Per tant, en aquests casos, és important trobar una eina que us ajudarà a generar feeds de productes. Si teniu una botiga en línia que funciona amb WordPress WooCommerce, podeu considerar alguns dels complements següents per generar i carregar els feeds de productes convenientment.\n1 1. Connector de compres de Google de ELEX WooCommerce\n2 Feed de productes de Google\n3 Feed de producte de Google per a WooCommerce\n4 Gestor de feeds de productes d’AdTribes\n6 Gestor de l’alimentació de productes de WPMarketingRobot WooCommerce\n7 Gestor d’alimentació de productes RexTheme WooCommerce\n1. Connector de compres de Google de ELEX WooCommerce\nAquest complement us ajudarà a generar un feed de productes des de la vostra botiga WooCommerce en diversos formats de fitxer com CSV, TSV i XML. El feed que genereu serà específic per als requisits del país base de la vostra botiga. També us ajudarà a actualitzar periòdicament el feed que heu carregat a Google Merchant Center en funció d’horaris específics. I no hi ha cap límit al nombre de feeds de productes que podeu generar mitjançant aquest complement. A més, el connector ofereix funcions de mapeig inigualables per mapar les vostres categories de productes i atributs amb les categories i atributs de Google. En general, el connector té una interfície intuïtiva i funcions avançades, que inclouen:\nCreeu fonts de compres de Google específiques per la ubicació que es poden carregar al vostre compte de Google Merchant Center.\nGenereu fonts de producte il·limitades en diversos formats de fitxer com CSV, TSV i XML.\nAdmet tots els tipus de productes de WooCommerce, inclosos els productes variables.\nOpció de mapeig avançat per categories i atributs.\nCreeu camps d’atributs personalitzats.\nGestioneu diversos camps sense esforç des del tauler de control fàcil d’utilitzar.\nEquip de suport fiable i freqüents actualitzacions de funcions.\nFeed de productes de Google\nPodreu crear un feed en temps real dels vostres productes de la botiga WooCommerce mitjançant aquest complement. Mitjançant aquest canal, podreu actualitzar les dades del producte a Google Merchant Center i, per tant, fer-les disponibles per a anuncis de Google Shopping. L’element més destacat del complement és el gran nombre de camps d’atributs que suporta a més dels camps principals. També és compatible amb les revisions de productes i ofereix integracions amb altres complements per incloure dades personalitzades als feeds. Característiques més destacables:\nCreeu un feed de dades de producte ric per al centre de Google Merchant gràcies al suport extens per a camps avançats.\nCapacitat de mapeig avançat per combinar categories, atributs i camps de producte de WooCommerce amb les especificacions de Google.\nCreeu camps de dades addicionals per millorar la informació del producte.\nOpció per afegir informació específica del producte o de la variació.\nActualitzacions periòdiques del feed per assegurar-vos que les dades del vostre producte estiguin actualitzades.\nFlexible per personalitzar.\nFeed de producte de Google per a WooCommerce\nAquesta és una altra opció fluida per generar feeds de productes per a anuncis de Google Shopping. El complement ofereix una opció per generar fonts en formats TXT i XML. A més, el connector ofereix una gran interfície d’usuari que us ajudarà a generar fitxers d’alimentació de productes sense esforç. A més, podeu triar la llista de productes que voleu incloure al feed, gràcies als filtres avançats. Amb el complement també podeu:\nGenereu els fluxos de productes en formats XML i TXT per penjar-los a Google Merchant Center.\nCreeu feeds il·limitats segons els vostres requisits.\nIncloeu el catàleg de productes sencers al camp o només alguns seleccionats.\nOpció per crear plantilles personalitzades amb camps selectius.\nAfegiu fàcilment el prefix o el sufix a la informació que es presenta als camps de Google.\nGestioneu els camps generals amb una opció per establir el mateix valor per a tots els productes.\nGestor de feeds de productes d’AdTribes\nAquest és un complement que us ajudarà a generar diversos feeds adequats per a diferents canals de màrqueting. A més de Google Merchant Center, podeu generar fonts per a més de 200 plataformes de màrqueting mitjançant aquest complement. A més, disposa de funcions avançades de filtratge de productes i atribucions de mapeig, que facilitaran la feina:\nUs ajuda a generar feeds de productes per a diferents plataformes, com ara Google Shopping.\nOpcions de filtratge avançades per triar els productes que s’inclouran al feed.\nSuport per a productes variables de WooCommerce.\nNo hi ha límits en el nombre de productes i pinsos que es poden crear.\nConfigureu programes per actualitzar automàticament els fluxos a intervals regulars.\nCartografia avançada de categories i atributs.\nMesureu el vostre èxit amb la plataforma amb la integració de Google Analytics.\nAquesta és una opció completa que us ajudarà a gestionar els feeds de productes sense esforç per al vostre compte de Google Merchant Center. Té una interfície d’usuari intuïtiva i diverses funcions avançades per ajudar-vos a crear fonts informatives. El complement ofereix opcions per actualitzar automàticament el vostre feed en horaris especificats. A més, ofereix funcions de mapeig gratuït, així com aquestes altres funcions:\nCreeu feeds de Google Merchant Center per a grans volums de dades del producte.\nLa interfície arrossega i deixa anar el procés més fàcil.\nFiltres per triar els productes que s’inclouen en el feed.\nCartografia predeterminada per ajudar-vos a iniciar la generació de pinsos amb facilitat.\nPersonalitzeu el vostre producte d’acord amb els requisits específics de la vostra botiga.\nApte per a diversos idiomes.\nPersonalitzacions de nivell de desenvolupador.\nGestor de l’alimentació de productes de WPMarketingRobot WooCommerce\nAquesta és una altra solució potent que us ajudarà a generar i gestionar el feed de productes per a diferents plataformes de màrqueting. Ofereix diverses opcions avançades per ajudar-vos a optimitzar el feed. Podeu actualitzar el feed regularment especificant intervals. En conjunt, aquest complement pot ser de gran ajuda, si voleu millorar la visibilitat del vostre feed enllaçant a través de diferents canals de màrqueting. Més funcions del complement són:\nCrear i mantenir els feeds de productes per a diversos motors de comparació, inclòs Google Shopping.\nFiltra fàcilment els productes per incloure-los només els rellevants en el feed.\nOptimitzeu el vostre feed fàcilment fent actualitzacions de productes individuals.\nComença fàcilment amb diferents plantilles disponibles per a diferents canals.\nLa plantilla d’alimentació de productes s’actualitza regularment segons les directrius del canal.\nEspecifiqueu horaris convenients per a l’actualització automàtica del feed de producte.\nNo hi ha límits en el nombre de productes que es poden incloure.\nSuport fiable i actualitzacions consistents.\nGestor d’alimentació de productes RexTheme WooCommerce\nAquest complement us ajudarà a crear i mantenir un feed de productes per a Google Merchant Center i per a altres canals. S’integra perfectament amb WooCommerce i el fa molt fàcil generar i gestionar el feed de forma ràpida. A més, us ajuda a automatitzar el procés d’actualització de feeds regularment, que és un requisit obligatori per a Google Merchant Center. El complement suporta més de 150 mercats més i només podeu triar el lloc que vulgueu promocionar i podeu generar un feed en conseqüència. Tu pots també:\nCrea fàcilment el feed de productes per a Google Shopping i altres plataformes de màrqueting.\nFiltres avançats per triar productes.\nOpció fàcil per al mapeig de categories entre WooCommerce i Google.\nCreeu camps d’identificació i atributs personalitzats.\nSuport per als camps creats per diversos altres complements.\nCapacitat per afegir productes variables sense variacions.\nExportFeed us oferirà una opció senzilla per crear fonts de productes dels vostres productes WooCommerce. Té diverses funcions avançades i proporciona una configuració senzilla per començar. Podeu crear el vostre feed de productes fàcilment amb tots els vostres productes, incloses les variacions. ExportFeed també ofereix:\nUs ajuda a crear feeds de productes per a diferents mercats i motors de comparació, com ara Google Shopping.\nSuport per a diferents tipus de productes de WooCommerce incloses variacions.\nOpcions de mapeig avançades per enllaçar els vostres productes amb precisió.\nCombina diversos feeds de productes en un mateix.\nPodreu presentar els vostres productes de la botiga WooCommerce a diversos mercats i motors de comparació de preus mitjançant aquest complement. Us ajuda a crear feeds de productes XML, CSV i TXT per a Google Merchant Center. El complement ofereix filtres avançats i lògica condicional per permetre incloure productes de manera selectiva en el feed. A més, hi ha opcions avançades d’incloure tots els camps d’atributs personalitzats que podeu utilitzar al vostre magatzem. A més, el connector és molt capaç d’ajudar-vos a gestionar el mapatge de categories fàcilment. El complement WebAppick ofereix:\nCrear i gestionar el feed de productes per a diferents mercats.\nPlantilla predefinida per a la generació de pinsos.\nCartografia de categories avançada.\nCreeu camps d’atributs personalitzats segons requisits.\nÉs capaç de processar grans volums de dades del producte en lots.\nIncloure dades de camp personalitzades al canal de notícies.\nIntegració amb diferents plugins, inclòs WooCommerce Multivendor.\nPodreu gestionar diversos feeds de productes des d’una mateixa ubicació mitjançant aquesta eina. Amb l’ajuda d’un complement gratuït de WordPress, podeu integrar les dades de la vostra botiga amb ShoppingFeeder. Això us ajudarà a utilitzar els feeds de productes personalitzats segons els requisits dels canals com ara Google Shopping. En general, aquesta pot ser una opció ideal per augmentar la visibilitat i el potencial de conversió dels vostres productes. Altres característiques destacables:\nGestioneu els feeds de productes per a diversos canals, com ara Google Shopping.\nUs ajuda a optimitzar les dades del producte segons el canal al que esteu orientat.\nObteniu informació d’analítica.\nGestió automatitzada d’estocs.\nPermetre als membres de l’equip de manera selectiva accedir a dades en funció de rols.\nEsperem que aquest article us ofereix informació sobre alguns dels millors complements de WordPress de Google Shopping. Simplifiqueu el vostre Gestió de pinsos de WooCommerce utilitzant un d’aquests complements avançats. Feu-nos una informació sobre la vostra experiència amb aquests complements deixant un comentari a sota.


Cirurgia de mames es un resum dels diferents tractaments de cirurgia estètica i cirurgia plàstica de mames, anomenada tècnicament MAMOPLÀSTIA, que realitza Clínica Sanza a Barcelona.\nLa mamoplàstia és la reconstrucció plàstica de la mama. La finalitat pot ser l’augment o la reducció del pit, o la correcció de la caiguda, les asimetries o les deformitats del desenvolupament en l’adolescència. Aquesta intervenció comporta canvi del volum i de la forma de les mames.\nL’augment de mames amb greix propi o mamoplastia d’augment amb teixit gras està cada vegada en major auge. Nosaltres ho realitzem en la nostra clínica de Barcelona.\nConsisteix a fer una liposucció de la zona abdominal o cames i en lloc de tirar el teixit gras, el processem per a poder-lo infiltrar a qualsevol part del cos.\nElevació mamària, mamopexia o pexia mamària\nLa reconstrucció mamària és un procediment quirúrgic mitjançant el qual es reparen, de manera unilateral o bilateral, els estigmes generats per problemes congènits o adquirits, malalties de diferent índole, especialment oncològiques o seqüeles d’accidents.


La Fiscalia demana presó per als dos pirates detinguts pel segrest del tonyinaire basc\nLa Fiscalia ha demanat presó per als dos pirates detinguts pel segrest del tonyinaire basc "Alakrana" en aigües de Somàlia. Estan acusats de segrest i terrorisme. El vaixell està fondejat davant les costes somalis, encara amb una desena de pirates a bord. L'arrest dels dos pirates es va fer aquest dissabte a la nit en un moment en què els segrestadors van abandonar el vaixell, segons ha informat en un comunicat el Ministeri de Presidència. Després d'aquestes detencions, continua l'operació de rescat. Fonts del govern espanyol han explicat que el pesquer basc "Alakrana" ja està encerclat per una fragata espanyola i una altra d'europea, molt a prop de la costa.\n04/10/2009 - 11.46 Actualitzat 05/10/2009 - 14.13\nLa vicepresidenta María Teresa Fernández de la Vega ha assegurat que la prioritat en el rescat és preservar la seguretat dels tripulants.


3 de juny de 2020 (14:36 CET)\nEmergència climàtica almassera\nEls grups polítics que formen la corporació municipal de l'Ajuntament d'Almàssera s'adhereixen per unanimitat a la Declaració d'Emergència Climàtica i als compromisos que ha adoptat el Consell Valencià de la Generalitat.\nDeclarar l'emergència climàtica significa assumir compromisos polítics reals seguint un full de ruta capaç de garantir les reduccions de gasos de l'efecte d'hivernacle, abandonar els combustibles fòssils, apostar per una energia 100% renovable i reduir a zero les emissions de carboni en la línia de les indicacions de l'informe de l'IPPC.\nTambé estaria emmarcat dins d'aquesta Declaració entre altres coses apostar per una mobilitat urbana no motoritzada, fomentar el consum responsable d'aigua potable i impulsar la sobirania alimentària així com l'agricultura i ramaderia de proximitat.\nPerò l'Ajuntament d'Almàssera vol fer un pas més i per a assegurar el compliment dels ítems proposats en la Declaració d'Emergència Climàtica crearà en els pròxims tres mesos una comissió que estudiarà i redactarà les mesures d'actuació. Aquesta comissió estarà formada per tots els grups polítics del consistori, l'Associació de Veïns i Veïnes d'Almàssera, associacions ecologistes de la localitat i persones d'Almàssera amb formació específica mediambiental.\nAntonio Sánchez, Regidor de Medi Ambient i Lluita contra el Canvi Climàtic mostra la seua satisfacció davant la creació d'aquesta comissió i afirma que "posarem el nostre granet d'arena per a solucionar la crisi climàtica perquè en això va el futur dels nostres fills i a Almàssera hi ha experts en el tema els coneixements del qual ens poden ajudar"\nPer part seua, Ramón Puchades, Alcalde d'Almàssera comenta que amb l'Adhesió a la Declaració d'Emergència Climàtica el consistori pot exercir un paper clau en la formació, educació i informació sobre l'adaptació al nou escenari climàtic.


ComiCat: Splash Sagunt 2019 se celebrarà els propers 22, 23 i 24 de març\nSplash Sagunt 2019 se celebrarà els propers 22, 23 i 24 de març\nEl passat dimarts, 12 de març, es va presentar en el Col·legi Major Rector Peset de València el cartell de la sisena edició de l'Splash Sagunt Festival del Còmic de la Comunitat Valenciana. El festival, organitzat per la Generalitat Valenciana i l'Ajuntament de Sagunt, se celebrarà un any més en el Casal Jove del Port de Sagunt els dies 22, 23 i 24 de març i comptarà amb un total de 50 artistes i 30 estands. L'acte de presentació del festival ha comptat amb la presència del regidor de Joventut, Guillermo Sampedro; el primer tinent alcalde de Sagunt, Pepe Gil; i el secretari autonòmic, Albert Girona.\nL'àmplia oferta centrada en el món del còmic comptarà amb exposicions, tallers, xarrades, taules redones, signatura de llibres, concerts, cinema, videojocs i, finalment, el lliurament dels premis als guanyadors d'esta edició que clausurarà el festival el matí del diumenge, 24 de març. Els interessats a consultar la programació completa o obtindre més detalls del festival poden fer-ho a través del web www.splashsagunt.es\nPublicat per Marc Pastor i Sanz a les 11:56


Pere Vergés (Fletxa Negra): “Aquí, quan desaparegui el txumba-txumba i les discoteques, hi tornarà a viure la música” | Noudiari.es\nPere Vergés (Fletxa Negra): “Aquí, quan desaparegui el txumba-txumba i les discoteques, hi tornarà a viure la música”\nFerran Nogués / Deixant de banda la seva faceta musical, Pere Vergés mereixeria un reportatge només per la persona, pel seu estil de vida i per la seva casa. Aquest català que fa trenta-sis anys que va arribar a Eivissa viu en una casa pagesa a les muntanyes. Oblideu tot el que heu conegut a Eivissa associat a l’etiqueta hippy perquè és tot façana, pura imatge, un invent. Pere Vergés és l’única persona que conec que viu (podríem dir que de manera involuntària) segons la idea hippy originària, que pel que fa a la relació de la persona amb la natura i el territori no és gaire diferent de la vida pagesa preindustrial, per cert. Però parlem de música.\nArribo a casa seva i ja abans d’entrar se sent música de Beethoven. L’interior de la casa és com un museu: hi ha un piano, llibres, molts discos, instruments de percussió i de corda per aquí i per allà… Dibuixant, cantant, compositor, luthier i multinstrumentista extravagant, amb la seva estètica psicodèlica 60s, en Pere (amb els seus Fletxa Negra) és capaç de treure d’una vella guitarra acústica sons que Jimi Hendrix no hauria imaginat.En Pere, a més, és una enciclopèdia viva del blues (i jo de blues en sé una mica): aquella gravació de Muddy Waters o de Mike Bloomfield que no sabíeu ni que existia, ell la té. I ha estat testimoni de molta música. Vosaltres no heu vist John Lee Hooker als anys 70 en directe. Ell sí. Deixem que ens ho expliqui.\n– Doncs jo vaig estar cinc anys vivint a Anglaterra quan era petit. Estava a una escola allà i jugàvem un partit de criquet, que és un esport que es juga amb una pilota molt dura. Jo devia tenir uns vuit anys. Em van posar molt lluny perquè era molt dolent, hahaha! I estava allà al camp component una cançó, i de cop i volta em va arribar una pilota i em va donar al cap, al mig del front. Vaig quedar inconscient. La següent cosa que recordo és una veu que em va dir “Aixeca’t de terra!”\nEra Jimi Hendrix?\n– Hahahaha! No, era el professor, que m’havia llençat la pilota per a despertar-me. Casi em mata. Si m’arriba a tocar a un costat del cap em mata. L’home, acollonit, va fer el millor que podia fer: dir-me que m’aixequés sense donar-me la mà. Era professor de música. Més endavant, com que no teníem els pares allà, ens va convidar a dinar a casa seva un dissabte. Era un professor molt estricte i quan va dir “Ara, després de dinar, veurem la tele”, tots vam pensar que ens faria veure una alguna cosa com l’enterrament de Churchill, hahaha! Però va i ens posa Ready, Steady, Go! En aquell programa van sortir els Rolling Stones, els Pretty Things, els Animals… tots amb cabells llargs… I quan vam tornar a l’escola, dos de nosaltres vam dir “Hem de fer un grup!”, i aquella tarda vam fer el primer grup, amb unes llaunes, una pinta amb un tros de paper de vàter (que abans era gruixut i tenia textura com de paper), i amb allò teníem un kazoo!\n– Quan vaig tornar a casa, els meus pares em van preguntar què volia de regal per a Reis. Vaig dir que volia una guitarra elèctrica, hahaha! Em van dur una guitarra de joguina, que en aquella època (anys 60) eren de fusta, no de plàstic, i tenia cordes, trasts, però no era elèctrica. Aquella va ser la meva primera guitarra. Durant un any vaig estar amb allò. Només podies fer acords en els tres primers trasts. Després van venir guitarretes petites. El meu germà tenia un disc de John Lee Hooker que es deia “Les rois du blues“, de Barclay, i que era ell sol amb la guitarra, a vegades distorsionada. Encara el tinc. Això va ser… uaaau! Un descobriment.\n– Després en una revista vaig llegir “L’home boig de la guitarra”. Hi sortia Jimi Hendrix amb aquells cabells i aquella postura… i vaig pensar “Això ha de ser al·lucinant!” Hahaha! I amb 100 pessetes que tenia vaig anar a El Corte Inglés i allà vaig trobar “Are You Experienced“. Només en tenien un exemplar i me’l vaig endur a casa. El vaig posar i… ufff!\n– Després vaig començar a formar grups. Jo era molt llençat, no aprenia cançons de ningú perquè no en tenia ni idea. Anava a la meva bola.\n– Autodidacta total, sí.\nVas fer classes amb algú?\n– Vaig fer un any de classes de guitarra clàssica amb un professor. El primer que em va dir va ser que em tallés les ungles: això d’haver de tenir ungles llargues per a tocar, aquest profe no hi estava d’acord. Deia que s’ha d’aprendre a tocar amb la punta dels dits, i té raó: les ungles es trenquen i si t’acostumes a tocar amb els dits no tens mai problemes. I tampoc perds les pues, hahaha!\nAixí, l’amor pel blues et ve del teu germà? Era blusero?\n– Era una mica de tot. Ell havia anat a veure John Lee Hooker al Palau de la Música…\n– …i quan va sortir va comprar el disc, que es veu que el venien allà. Per això el tenia. El posava amb un tocadiscos d’aquells vells, que també tenia ràdio, amb uns botons enormes com el palmell d’una mà. Aquell aparell tenia a la part del darrere dos forats per a connectar-hi cables. Jo no sabia per a què eren, però per pura casualitat vaig comprar una pastilla d’aquelles que es ficaven a la guitarra espanyola, la vaig connectar als dos foradets aquells… i sonava!! Hahahaa!\nAllò va ser el teu primer ampli!\n– Sí! I per fer que distorsionés posava la pastilla damunt de les cordes, hahaha! El meu món era una obsessió per les guitarres. Em vaig comprar una Fender Mustang, va ser molt divertit: hi havia un noi que havia estat amb Los Albas (coneixes “Los ejes de mi carreta“…?), bé, ell era el baixista. Em va dir “Conec un noi a Cornellà…” En aquella època anar a Cornellà era una aventura, havíem d’agafar un bus que… Em va dir “Hi ha un tio que té una guitarra…” Jo havia estalviat 7.000 pessetes donant classes d’anglès i amb alguns regals de les tietes… i vaig anar allà amb les 7.000 peles a la butxaca. Aquest home, efectivament, tenia una Fender Mustang de color blau. Li pregunto el preu i em diu 15.000. Ufff… vaig fer cara de deprimit i li vaig dir, “Bé, doncs res, què hi farem”. I quan ja marxava em pregunta “Quant portes?” Li dic “7.000”. Va fer una pausa, va respirar i em va dir: “Agafa la guitarra… i l’ampli”.\n– Hahaha! Sempre he recordat el seu gest. Jo faig instruments musicals. Quan n’he venut algun i hi ha una persona amb il·lusió… Em vaig trobar el mateix cas: jo ja sóc gran i em va venir un xavalet i em va demanar preu d’un instrument. No tenia prou diners. Li vaig preguntar “Quant en tens?” En tenia molt poc però tocava molt bé.\n– Amb la Fender aquella vaig tocar uns quants anys per Barcelona. Vam tocar al San Carlos Club… hahaha! Però llavors vaig marxar a l’Índia.\nOh! Quin any devia ser allò?\n– Devia ser el 1972… jo tenia disset o divuit anys. Vaig estar un any allà. Abans de marxar no em volien deixar que m’endugués la guitarra. Vaig dir “Jo sense guitarra no hi vaig”. Me’n vaig emportar una espanyola. Allà em vaig ajuntar amb un grup d’americans que tocaven… La guitarra es va quedar allà, la vaig regalar a una nena. Quan vaig tornar em vaig dedicar un any a la guitarra clàssica. Durant molts anys vaig estar només amb una guitarra espanyola (i també la vaig perdre), fins que al cap d’uns quinze anys, jo sense guitarra, en vaig trobar una que algú havia llençat. Era espanyola però li vaig posar cordes metàl·liques hahaha! I aquí em vaig tornar a engegar una altra vegada!\nEt volia preguntar per la composició.\n– Sí, quan vaig arribar a Eivissa va ser quan vaig començar a compondre. Moltes cançons. De les que havia fet abans me’n recordo de molt poques. Després, ara farà uns deu anys, vaig formar el grup Fletxa Negra, que ha anat tenint diversa gent… i aquí estem. Per cert ara hem incorporat un guitarrista.\n– Sí, un japonès, el Kazú. Toca molt bé.\nHas fet algunes gravacions…\n– Sí, fins i tot en tinc una en casset que és la primera actuació que vam fer. Jo tenia uns quinze anys i era al col·legi, a Barcelona. Tocàvem amb un ampli i per aquell ampli hi sortia la guitarra rítmica, el baix, la veu i la guitarra solista, hahaha! Un amic havia fet un aparell que ens permetia connectar-ho tot allà. La bateria al principi eren capses de detergent, llaunes i coses d’aquestes. Després vam aconseguir una bateria de veritat, hahaha! Encara recordo aquella actuació: la sensació que em pujava la sang de baix a dalt… “Un, dos, tres” i quan vam començar a tocar se’m va passar. A mitja actuació se’n va anar la llum. Va venir el director de l’escola i es va posar a cridar “Això és culpa vostra! Ja ho deia jo! Guitarres elèctriques!” Però el tall de llum afectava tot el barri, hahaha! Quan ja ens feia fora va tornar la llum i vam seguir tocant sense fer-li cas, hahaha! En aquella època a Barcelona hi havia la música progressiva…\n– Hi havia Máquina, ens agradava molt el Josep Maria París (el guitarrista).\nQui més havies vist en aquella època?\n– Hi havia Vértice, amb el Sunyer…\n– Sí, també Tapiman, el Pau Riba, Música Dispersa… Música Dispersa eren boníssims: tenien un tio de Madrid, el Cachas, el Sisa, una noia que es deia Selene i l’Albert Batiste que era germà del Jordi Batiste. També Pan y Regaliz, que tenien un que tocava la flauta i eren com uns Jethro Tull catalans. Cada dissabte i diumenge hi havia música en directe en algun col·legi de Barcelona (la Salle…), o al Price. I Lone Star! En directe no tenien res a veure amb el disc: guitarres distorsionades, wah-wahs, feien jazz i blues… Lone Star eren molt bons.\n– Pel que fa a gent de fora vam veure John Lee Hooker, BB King… El BB King em va semblar més patxanguero. Jo sóc més radical, hahaha! Els discos antics de BB KIng sí que m’encanten. També vaig veure Johnny Hallyday, que duia una banda (crec que eren anglesos) que tocaven súper bé. També els Shadows…\n– En aquella època tot sonava des dels amplificadors, no hi havia taula de mescles i grans equips de so.\nSonava el que hi havia a l’escenari.\n– Exactament, i sonava tot molt bé. Però molt bé. I recordo que després va venir el Festival de Música Progressiva de Granollers (el primer festival que va haver-hi), on hi va actuar Family i tot de grups (nosaltres vam estar a punt de tocar-hi, per cert), i va ser la primera vegada que van posar-hi molts amplificadors i molt equip de so. Va sonar molt malament tot. Allò va ser el principi de la fi.\n– Sí, com a mínim havia pogut gaudir d’algunes coses… vaig veure l’Alexis Korner…\n– Aquest va ser un estiu que vaig anar a Anglaterra. Va ser una actuació que érem unes vint persones i el teníem allà al davant…Ç\n– Era boníssim el tiu.\nQuan vas venir a Eivissa?\n– Vaig arribar l’any 81. Jo estava molt desconnectat perquè la música dels vuitanta era molt dolenta. Però van aparèixer Dire Straits i vaig pensar que no estava tot perdut. Allà hi havia qualitat. En aquella època vaig veure Bob Dylan al Mini Estadi [Barcelona]: venia amb part del que havien estat els Small Faces i amb Mick Taylor a la guitarra. De teloner, Santana. Era l’època de l'”Infidels“.\nGran disc. A l'”Infidels” hi ha Mick Taylor i també Mark Knopfler.\n– A la gira només hi anava Mick Taylor però el Dylan li deixava tocar tota l’estona que volgués: s’apartava i l’altre podia fer els seus solos… Jo no he vist el Hendrix però vaig veure això. Mick Taylor era molt bo en aquella època. Santana també va pujar a tocar una mica amb el Dylan. Hi van haver tres bisos, que no és normal en un concert de Dylan. Ell no avisa als músics sobre el que està a punt de tocar. I les cançons no les fa mai iguals. Quan començava una cançó veies que el Mick Taylor se’l mirava fins que enganxava la cançó que era i la banda començava a tirar. Els principis de les cançons eren una cosa que no sabies ben bé el que anava a passar.\n– Santana va començar el concert i al cap d’una estona es va posar a tocar el Concierto de Aranjuez: “Ta-ra-ra…” i la gent una xiulada…! I el tiu es va aturar: “Oh, you want blues?! OK“. Santana de vegades és patxanguero i a Barcelona la patxnaga no…. hahaha!\nVa ser quan vas arribar a Eivissa que vas conèixer en Blues Dave?\n– No, el vaig conèixer un any abans que morís.\n– Sí, jo no estava gens connectat. Quan el vaig conèixer sí, ens vam fer amics. Jo portava el mercat de Sant Miquel i el feia venir a tocar allà. També al festival que feia aquí a casa. De fet tinc una filmació d’ell, no l’he vista mai, però està amb el Chris Lee a la guitarra solista i el meu fill [Èric Vergés] al baix. Molt bo. Blues Dave era un personatge.\nI això de fer i arreglar instruments va sorgir quan vas arribar a Eivissa?\n– Sí, abans havia fet alguna coseta però va ser aquí quan vaig començar a fer realment instruments. Feia tambors eivissencs… vaig començar a fer tambors amb la pita (que ningú n’havia fet mai i crec que ningú en fa ja…). Jo tinc una tècnica especial per a fer això: queden molt forts, més forts que els normals. Mira, aquí en tinc un que es pot tocar pels dos costats… [m’ensenya i fa sonar un tambor tipus batà]. Vam reorganitzar el tambor eivissenc per a donar-li més consistència, amb pells bones d’aquí, amb cèrcols ben fets amb savina però ben encolats… Vaig estar fent tambors eivissencs durant molts anys i ensenyant a fer-ne. Ara deu haver-hi molts mestres perquè ja no faig més tambors, hahaha!\n– Després em vaig inventar el violí aquest… que no sé com se’m va ocórrer, la veritat. Vaig posar un coco, la pell, l’arc de violí… anava a buscar els pels de cavall a una finca que hi havia a Sant Antoni. Han de ser de la cua del cavall i que sigui mascle. Per on pixa el mascle…? Hahaha! El primer violí només tenia un pal… un ullastre ficat dins d’un coco amb pell que li fa de caixa de ressonància, després el de tres pals… i després el vaig electrificar, hahaha! És un instrument que és fantàstic perquè mai saps què en sortirà. No pots calcular massa res.\nParla’m del documental “Muziko” que has fet enguany amb Fernando Monge.\n– Sí, vam decidir fer un documental sobre músics, sobre què és la música. Preguntàvem a cada músic què és la música per ell. Era interessant. Qui sap d’on ve la música? Vaig triar gent que jo coneixia. Pensava que en faríem molts però això de fer un documental i filmar és una feinada! Cada persona que fèiem hi estàvem una setmana. Crec que en vam fer deu. Dedicant-hi cinc minuts a cadascun ja tens més o menys una hora de pel·lícula. Va quedar molt bé. Està molt ben gravat, i tot en acústic. El Fernando és el millor fotògraf que conec. Jo pensava fer vint o trenta músics però la cosa no va donar per a més. Ara he de convèncer el Fernando a veure si en vol fer una altra part, haha!\n– També en vam fer una sobre Blues Dave i la vam projectar a Can Jordi. Era l’entrevista casi sencera amb ell. Al documental “Muziko” estava resumida en cinc minuts però aquí hi surt ell explicant i cantant tota una cançó. Quan vam anar a filmar ens va dir “Què voleu que us toqui? Un blues?” Li vaig dir “No, vull que toquis una cançó de les teves, que sé que en fas”. I em diu “A ningú li interessen les meves cançons”. Li vaig dir “Mentre muntem ves-hi pensant una”, hahaha! Poques vegades tocava les seves cançons perquè deia que la gent ve només a beure i no escolten res. I és així.\nAnem acabant. Com veus el panorama musical de l’illa? Els locals que encara fan música en directe, les restriccions, la impunitat dels beach clubs…\n– Aquí, quan desaparegui el txumba-txumba i les discoteques, hi tornarà a viure la música. Hi ha alguns llocs on es pot tocar, sí, però no gaires.\n3 Respuestas a Pere Vergés (Fletxa Negra): “Aquí, quan desaparegui el txumba-txumba i les discoteques, hi tornarà a viure la música”\n17 diciembre, 2017 en 13:28\nInteresante persona y entrevista.\n17 diciembre, 2017 en 20:57\nMolt interessant! M’ha sorprés molt! Gracis\n22 diciembre, 2017 en 14:45\nLo que te de bo l’edat es que ja hi som uns personages amb historia I la teva es una historia musical molt bona. T’estim!!!!!


El govern del PP, la burgesia espanyola i l’aparell de l’Estat han llançat una campanya repressiva sense precedents per a impedir la celebració del referèndum de l’1 d’Octubre, inclosa l’amenaça d’aplicar l’article 155 de la Constitució i suspendre l’autonomia catalana. Tot val contra el dret del poble de Catalunya a decidir democràticament quines relacions volem mantenir amb l’Estat espanyol, inclòs el dret legítim a la independència.\nProu espanyolisme ranci i repressió!\nUn dels episodis més indignants d’aquesta campanya és la utilització des del govern i els mitjans de comunicació capitalistes com El País, de l’atemptat terrorista a les Rambles per a exigir que es posi fre a la mobilització en defensa del dret a decidir i evitar la celebració del referèndum de l’1 d’Octubre. Quin cinisme! Els hereus de la dictadura franquista i autors de la Llei Mordassa, els campions de les retallades, els que tenen les mans tacades amb el terrorisme d’Estat i duen a terme guerres imperialistes que sembren la barbàrie a l’Orient Mitjà, desqualifiquen a tots aquells que defensem que el poble català pugui decidir el seu futur com una “amenaça a la democràcia”.\nDes d’Esquerra Revolucionària ens oposem frontalment a qualsevol intent d’impedir la celebració del referèndum de l’1-O per part d’un govern i un aparell de l’Estat (tribunals, policia i exèrcit) que segueix dominat per tot tipus d’elements reaccionaris. Com a marxistes revolucionaris reiterem el nostre compromís en la lluita contra l’opressió nacional que pateix Catalunya i fem una crida als treballadors i joves catalans i de la resta de l’Estat a mobilitzar-nos massivament contra qualsevol mesura repressiva que obstaculitzi el dret al vot.\nEn aquesta ofensiva llançada per la dreta és completament escandalós que el PSOE, i particularment Pedro Sánchez, plantegin que qualsevol decisió sobre el futur de Catalunya no li correspon prendre-la al poble català sinó als habitants del conjunt de l’Estat, com diu el PP. Això és tan absurd com si per a exercir el seu dret al divorci un home o una dona haguessin d’aconseguir l’autorització obligatòria de l’altre cònjuge. En el fons, amb aquest posicionament se segueixen afirmant els valors més rancis del nacionalisme espanyolista que la dictadura franquista es va consolidar després d’una guerra i una repressió sagnant, i que l’anomenada Transició va perpetuar quan va negar a Catalunya com a nació i seguí trepitjant així els seus drets democràtics. Per què tanta por a les urnes? Per què les votacions són bones a Veneçuela i dolentes a Catalunya?\nTambé representa un error la posició de la direcció estatal de Podemos o Catalunya en Comú. Després de manifestar que el govern el tindria enfront si recorria a la repressió, Pablo Iglesias ha fet una crida a no participar en el referèndum, proporcionant així munició a la dreta. Tant ell com Ada Colau han renunciat a la mobilització de masses per a defensar el dret a decidir i insisteixen que qualsevol referèndum ha de ser “pactat” amb l’Estat. Però, amb quin Estat? Aquest Estat reaccionari que ha proclamat per boca de diversos ministres que impedirà el referèndum “per tots els mitjans”? El del Fiscal General Maza, que amenaça amb perseguir a aquells que participin com a voluntaris? El mateix Estat que garanteix la impunitat dels corruptes i maltractadors mentre elimina el dret a vaga dels treballadors de El Prat?\nCap suport a la burgesia catalana\nDefensar el dret d’autodeterminació de Catalunya no implica subordinar-se a la burgesia catalana, ni justificar les seves polítiques contra la classe obrera i la joventut. De la mà de Mas i Puigdemont, dels mateixos que han saquejat els recursos públics a Catalunya i aixecat una trama de corrupció endèmica- com el PP a la resta de l’Estat-, i enriquint a l’oligarquia catalana a costa d’aplicar les mateixes receptes neoliberals que els governs centrals, mai aconseguirem l’alliberament social i nacional de Catalunya.\nEl suport que Puigdemont va brindar a la monarquia i a la burgesia espanyola per a assegurar la seva presència a la manifestació del 26-S no és nou. Convergència (avui PDeCAT) sempre ha sostingut amb els seus vots els governs en el parlament espanyol a governs com els d’Aznar i Felipe González i aprovat totes les mesures antiobreres de la burgesia espanyola. Les seves polítiques a Catalunya són les mateixes que les de Rajoy: han reduït un 17% la inversió social entre 2010 i 2015, un 17% l’educativa, un 14% la sanitària... i un 60% els fons dedicats a habitatge! I utilitzen als Mossos d’Esquadra per a reprimir la mobilització social amb la mateixa virulència que el PP.\nSi la dreta catalanista del PDeCAT ha convocat el referèndum, després de buscar tot tipus d’excuses per a no fer-ho, és degut a la pressió per sota. Volien arribar a un acord amb el PP, però pel moment no troben com fer-ho sense desacreditar-se i ser totalment depassats. Això explica la seva crisi interna (que ja ha provocat la substitució de diversos consellers) i del seu intent de limitar en la pràctica el referèndum a un nou 9N.\nEl govern de Junts pel Sí aplica les mateixes retallades i les mateixes polítiques contra els treballadors que Convergència i el PP. Per aquestes raons, el suport dels dirigents d’ERC i la CUP al PDeCAT és un complet desastre. L’argument que per sobre dels interessos de classe està la qüestió nacional és la millor coartada que es pot brindar a la dreta catalanista per a que segueixi fent de les seves, i per a que el dret a decidir estigui cada cop més allunyat.\nUn exemple d’això s’ha pogut apreciar a la vaga en l’Aeroport de Barcelona-El Prat. La criminalització desvergonyida d’aquesta lluita ha estat un objectiu central pel Govern encapçalat pel PDeCAT i també pel PP. Ambdós han tancat files contra els treballadors, i l’entorn de Puigdemont s’ha mostrat especialment entusiasmat amb la intervenció de la Guàrdia Civil per a trencar el dret a vaga. Davant d’aquesta ofensiva, era deplorable veure diputats famosos pel seu sarcasme parlamentari, com Gabriel Rufián d’ERC, posicionant-se contra els vaguistes i al costat dels empresaris d’Eulen. A això porta el nacionalisme petit-burgès que suposa que la “pàtria” està per sobre de les classes: a situar-se en els moments decisius al costat dels oligarques i els grans poders econòmics.\nLes tasques de l’esquerra anticapitalista\nNomés existeix una forma per a fer efectiu el dret d’autodeterminació de Catalunya: aixecant un moviment de masses que agrupi als milions que defensem sincerament aquest dret i estenent aquest moviment a molts que avui recelen del Procés perquè el consideren una maniobra del PDeCAT i l’oligarquia catalana que sempre ha menyspreat als treballadors immigrants i a les seves famílies.\nAquesta és la tasca central de l’esquerra anticapitalista i no n’hi ha prou només amb gestos. Fa falta un discurs coherent amb els fets. En aquest sentit, des d’Esquerra Revolucionària mostrem tota la nostra solidaritat amb la CUP davant dels atacs que han patit arran de denunciar els negocis que uneixen a la burgesia espanyola i la Casa Reial amb els règims reaccionaris com el saudita que donen suport i financen el terrorisme gihadista. Però si els dirigents de la CUP fan aquestes denúncies, per què han sostingut i sostenen al Parlament als governs de Mas i Puigdemont? Mas i Puigdemont no tenen diferències ni amb el govern central ni amb la monarquia en defensa de l’Europa del gran capital, en els negocis amb Aràbia Saudita, en les guerres imperialistes que han arrasat països sencers o en el suport al règim d’Erdogan per a tractar als milers de refugiats com a criminals. Per què aleshores seguir donant suport a Puigdemont? Potser amb Puigdemont i la dreta catalanista es pot aconseguir una Catalunya més lliure i democràtica? Pensar això és una utopia reaccionària.\nLa CUP ha de mantenir-se ferma en aquesta denúncia, però ha de trencar igualment la seva subordinació a Puigdemont i el PDeCAT. Per aconseguir l’alliberament social i nacional de Catalunya cal posar un punt i final a una política de col·laboració de classes que només pot tenir conseqüències nefastes.\nPer la república socialista catalana! Fora els governs de Rajoy i Puigdemont!\nLa lluita per l’alliberament nacional de Catalunya només triomfarà si va unida a la defensa d’un programa socialista audaç, que combati les retallades i l’austeritat. Fins i tot si s’aconseguís una república catalana en el marc del sistema capitalista, cap dels problemes fonamentals que pateix la immensa majoria del nostre poble es resoldrà.\nPer això, a més de fer fora al govern corrupte, reaccionari i espanyolista de Rajoy, tenim la tasca fonamental de fer fora al govern de Puigdemont, igualment corrupte i antiobrer. El programa de la “unitat nacional” per sobre de les classes és un complet frau. Necessitem aixecar un gran Front d’Esquerres que defensi un programa anticapitalista coherent per a conquerir als carrers i a les institucions, a través de la mobilització seriosa, el dret real a decidir.\nDes d’Esquerra Revolucionària fem una crida als joves i treballadors a organitzar-nos de manera independent per tal de lluitar per una república socialista catalana, sense retallades, desnonaments ni corrupció, a on la riquesa que els treballadors generem sigui utilitzada en benefici de la majoria i no per a omplir les butxaques dels capitalistes, espanyols o catalans. Una república socialista que inscrigui en la seva constitució la nacionalització de la banca i els grans monopolis sota el control democràtic dels treballadors, i garantir així la creació de milions de llocs de treball amb salaris dignes, amb educació i sanitat públiques de qualitat, amb el dret a sostre per a tots i totes a través d’un sistema d’habitatge assequible. Una Catalunya lliure d’opressió, solidària i amb justícia social que es converteixi en l’avantguarda de la lluita pel socialisme en el conjunt de l’Estat espanyol, d’Europa i del món.\nUneix-te a Esquerra Revolucionària!\nLluitar per la república socialista catalana. Construïm una esquerra combativa i revolucionària!\nLa policia carrega brutalment i deté 6 persones per a desallotjar el gaztetxe d'Errotxapea\nNo a l’ampliació de l’Aeroport del Prat! El medi ambient és més important que els beneficis empresarials!\nEl govern de Pedro Sánchez s'oblida dels treballadors i beneficia l'Ibex 35 i la patronal\nL'imperialisme estatunidenc derrotat de manera humiliant a l'Afganistan. Els talibans tornen al poder


Son Bou – N9tians\n2019-16-01 10:52:39 2019-26-02 12:45:56\n(Imatge treta de Flickr.com sense cap alteració, https://www.flickr.com/photos/paul_stephenson/14106813549)\nSon Bou, és una de les urbanitzacions del poble d’Alaior, té la platja més gran de Menorca, i conta amb una longitud de 3km, d’arena fina i blanca.\nÉs de les platges més urbanitzades, i per tant és de les més visitades. En aquesta urbanització podem trobar moltes tendes de souvenirs, i bons restaurants.\nDurant l’estiu Son Bou es una de les platges més visitades de l’illa, degut a les seves aigües cristal·lines i per les activitats tant aquàtiques com relaxants que alguns hotels i empreses de la zona ofereixen als visitants per un preu assequible.\nPerò durant altres èpoques de l’any com a les vacances de setmana santa, Son Bou es transforma completament en una urbanització de reclam per els joves degut a les festes que allà s’organitzen. Durant aquests dies els joves acostumen a alquilar alguns apartaments i aprofiten els dies de vacances per passar tots aquells dies amb els amics i anant de festa.


El president veta l’alineació de JxCat per no respectar el principi que havien de ser consellers\nJordi Sánchez esquiva una sortida del Govern atribuint a la Moncloa, i no a ERC, el veto a la seva proposta\nA1-125013874.jpg / FERRAN NADEU (EPC)\n14 de de setembre del 2021. Actualitzada 15 de de setembre del 2021 a les 00:05\nCop de puny de Pere Aragonès a la taula del Consell Executiu, a compte de l’altra taula, la de diàleg i negociació amb el Govern. Sens dubte, la nina dels ulls dels republicans. El president va vetar de manera taxativa els noms que Junts per Catalunya havia donat com a integrants en el seu nom de la delegació catalana. I va posar els postconvergents contra les cordes: o proposaven consellers o la delegació seria exclusivament republicana. Junts no va cedir i, de moment, a l’espera que ERC allargui la comitiva, la delegació la compondran Aragonès, Laura Vilagrà i Roger Torrent. «Som davant una ocasió històrica. L’Estat ha reconegut per primera vegada que hi ha un conflicte i s’avé a dialogar i negociar. I això és una cosa que no desaprofitaré», va asseverar el president, utilitzant la primera persona, a la galeria gòtica del Palau de la Generalitat.\nEl degoteig d’informacions que envolta un conclave com el d’aquest dimecres va quedar embassada rere el gran dic que suposava no saber si Pedro Sánchez acudiria o no a la cita. Quan dilluns, el president del Govern va anticipar que el fòrum tindria lloc, tan sols, 41 hores després (i amb la seva presència), el dic es va trencar i l’aigua va amenaçar d’arrasar-ho tot en el Govern.\nJunts havia dit mil vegades que no diria els seus noms fins a saber què feia Sánchez. Així que, dimarts al matí, poc abans que donés inici el Consell Executiu, va donar a conèixer, mitjançant un comunicat, que la seva alineació la formaven el vicepresident del Govern, Jordi Puigneró, el vicepresident de Junts, Jordi Turull, el secretari general, Jordi Sánchez (aquests dos últims, expressos per l’1-O), i la líder de la força al Congrés, Míriam Nogueras.\nLes formes (el comunicat) i el fons (tres persones que no són consellers) van enfurismar Aragonès. «No esperàvem menys de Junts», va ironitzar una veu del partit que va asseverar que els postconvergents tracten de dinamitar la taula. «L’enèsim cop de volant de Junts en aquesta qüestió», va comentar una altra veu, aquesta del Govern, amb aire resignat.\nL’acord d’investidura sanciona que els noms havien de ser consensuats, és a dir, que aquests noms haurien d’haver-se posat sobre la taula del Consell Executiu abans de fer-se públics. I fonts presidencials indiquen que «des de juliol», Aragonès ha comunicat tant a Jordi Puigneró com a Jordi Sànchez, que la seva intenció era acudir a la taula només amb representants del Govern. «Perquè són els que tenen la representativitat de tot el poble de Catalunya», va explicar el mateix Aragonès.\nAixí fonts republicanes parlen de «pacte verbal» que, fins i tot, va fer seu el mateix Sánchez en declaracions als mitjans. Jordi Sànchez, va negar que hi hagués cap acord verbal. I es va reafirmar que la seva elecció està avalada per l’acord de govern, al qual afirma haver sigut «lleial» al·legant que així ho demostra la composició de la cita del 26 de febrer del 2020 (amb Quim Torra, on hi va haver representants dels partits, no només consellers). «No deixem cadires buides, en tot cas no se’ns ha deixat entrar», va reblar.\n«Estem davant una ocasió històrica i no la desaprofitaré: L’Estat reconeix que hi ha un conflicte i s’avé a dialogar i negociar»\nPere Aragonès, president\nL’ordre del dia del Consell Executiu es va abordar amb 40 minuts de retard. Abans, Aragonès va reclamar explicacions. En la reunió només es van sentir les veus d’Aragonès i Puigneró. La resta van callar. També els consellers de Junts, perceptiblement molestos al veure que no eren creditors de la confiança de la seva pròpia força. Puigneró va arribar a sol·licitar un ajornament de la qüestió, mitjançant la celebració d’un consell de Govern extraordinari, a la tarda o dimecres al matí. I Aragonès es va plantar i va defensar que l’alineació oficial, en forma de decret, s’havia de substanciar en aquest Consell Executiu. Arribat a aquest punt, el conclave es va aturar i els integrants van fer una pausa. No hi va haver, després, marxa enrere per part d’Aragonès, que va oferir a Puigneró formar part de la delegació en espera que Junts suggerís dos consellers més. El vicepresident ho va declinar.\nDavant l’envit d’Aragonès, Junts podia fer dues coses. Rectificar o sortir del Govern. Va triar la via del mig, que no és cap altra que no esmenar la seva alineació i culpar Pedro Sánchez del veto d’Aragonès. «No ens agrada que s’hagi acabat imposant el veto de la Moncloa i que Aragonès no ens hagi ratificat, però això no obre cap crisi en l’Executiu català [...] Aragonès continua tenint la nostra confiança», va dir a la tarda Jordi Sànchez. Fonts de la presidència de la Generalitat van negar cap intervenció de la Moncloa en l’afer. «La representació catalana la decideix únicament la Generalitat», van asseverar.\nTampoc la delegació per part del Govern central va acabar amb l’alineació que es coneixia al matí. Passades les nou de la nit, la Moncloa va informar que, finalment, per la seva part no acudirà la ministra de Transports, Raquel Sánchez, ni el ministre d’Universitats, Manuel Castells. Fonts oficials van assenyalar que la decisió es va prendre per «equilibrar» el número dels assistents d’un i altre Executiu, informa Pilar Santos. La sortida de la ministra Sánchez és destacable ja que la seva presència suposava tractar la suspensió de l’ampliació del Prat, un assumpte que la Generalitat volia deixar fora d’aquesta taula. Després de l’intent de boicot de Junts, el Govern central ha preferit evitar aquest altre xoc. Sí que viatjaran a Barcelona la vicepresidenta i ministra de Treball, Yolanda Díaz; i els ministres de Presidència, Félix Bolaños; de Política Territorial, Isabel Rodríguez, i de Cultura, Miquel Iceta.\nGovern Taula de diàleg sobre Catalunya


[-252] Eixamplar l'esquerra en el camí a la nova República (#Junqueras)\nDiari de Setge del 1 de març de 1714 (dia 220).\nCrec que fou en la breu precampanya de les darreres eleccions autonòmiques quan em vaig animar a assistir a una conferència de l'Oriol Junqueras, en companyia d'un vell militant d'Esquerra. El meu amic és dels qui va entrar al partit a finals dels vuitanta, quan els independentistes van prendre el comandament dins el vell partit republicà. Potser com en el cas del mateix Oriol Junqueras (si més no a primer cop d'ull), en el seu background polític no predomina l'element ideològic, sinó el nacional. Aquella dicotomia que ha donat tants moments de pugna al sobiranisme dels darrers anys. A la sortida de la xerrada el vaig descobrir un punt indignat. Que si no fos pels anys que feia que coneixia en Junqueras hauria demanat la baixa, em va dir. I és que la conferència del líder republicà havia estat un cant a la pluralitat d'herències d'Esquerra Republicana, des de l'anarquisme al socialisme d'arrel cristiana, i a l'acció transformadora de l'esquerra dels partits clàssics a la Catalunya de la Transició i els primers anys de la democràcia. Vist en perspectiva, em fa l'efecte que Junqueras tenia clar des del primer dia quin era el seu objectiu polític.\nEn Junqueras fou el bomber d'urgència cridat a redreçar un partit devastat per les pugnes internes. Al darrer cicle electoral, ERC (com ara el socialista) era un partit que comptava amb més exvotants que votants. Després de la seva importantíssima aportació a la normalització de l'independentisme, Carod-Rovira primer i Joan Ridao després, havien accentuat públicament, en el context de sagnia i divisió provocat per la participació als Tripartits, el missatge d'esquerres del partit. En confirmar-se l'ensulsiada successiva d'aquells, Junqueras apareixia com el candidat que refermaria l'eix nacional del partit. I, en canvi, afavorit pel descabdellament del procés, ironies del destí, és precisament Junqueras qui està gestionant la reconversió d'Esquerra en el partit gran del centre-esquerra al nostre país. Ara, els moviments referents a la confecció de les llistes europees ratifiquen aquesta voluntat. No hi veig estrictament una voluntat partidista, sinó l'objectiu de fer créixer el sobiranisme en l'àmbit ideològic que una clara majoria dels catalans consideren propi, tot allunyant-se de l'estèril combat habitual amb CiU per un mateix terreny.\nAutodeterminació Eleccions ERC Europa Partits polítics PSC\nRamon Llull 1 de març de 2014 a les 9:09\nDoncs jo m'hi adhereixo més amb en Junqueras. Pel resum de l'ideari que acabes de fer d'en Junueras, m'hi sento més motivat encara. Les doctrines sempre m'han fet urticària. Cal potenciar les identitats majoritàries, i millor si són esquerranes. A Catalunya en sabem un tou amb això de les esquerres. També d'independència, per igual o més. Ara, que em trobi un nebot meu que ignorava qui va ser Jesús perquè a la seva escola no van voler saber-ne res de l'herència de segles i segles, doncs, home, ho trobo d'una actitud aberrant com a mínim.


Se celebren les III Jornades sobre Energies Renovables\nEl regidor d'Urbanisme i Medi Ambient, Jordi Valls, i el director de l'EPSEVG, Enric Trullols, han inaugurat les jornades\nEs parla d'alternatives per a una bona climatització dels habitatges\nAquest matí s'ha obert la tercera edició de les Jornades sobre Energies Renovables que organitza l'Ajuntament de VNG juntament amb la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) i diverses empreses. Durant avui i demà, especialistes en el camp del consum energètic i la construcció oferiran propostes innovadores i eficients per climatitzar els habitatges. Per això, aquesta iniciativa va sobretot dirigida als gremis de constructors i instal·ladors, empresaris, arquitectes i enginyers, tot i que també és oberta a la ciutadania en general.\nEl regidor d'Urbanisme i Medi Ambient de l'Ajuntament de VNG, Jordi Valls, ha inaugurat aquest matí les jornades, que se celebren a l'Escola Politècnica Superior d'Enginyeria. Valls ha qualitficat aquestes jornades com "un pas dels agents econòmics i socials de la ciutat per mitigar el canvi climàtic". El regidor s'ha referit a la resta d'iniciatives que té en marxa l'Ajuntament en aquest sentit, com són el curs de conducció eficient que s'està impartint als treballadors municipals o la tasca de l'Agència Local de l'Energia per posar en pràctica les premisses contra el canvi climàtic.\nAixí mateix, Jordi Valls ha ressaltat que ahir es va constituir el Consell Assessor de l'Agència Local de l'Energia, l'òrgan de participació, consulta i assessorament de l'Ajuntament de VNG en relació amb les actuacions que afecten al funcionament de l'Agència.\nInicialment en formen part la Diputació de Barcelona, l'Institut Català de l'Energia (ICAEN), l'Escola Politècnica Superior d´Enginyeria de VNG, el Gremi d'instal·ladors del Garraf, l'Associació d'Empresaris del Garraf (ADEG), el Col·legi d´Enginyers de Vilanova i la Geltrú, i representants del Consell Municipal de Medi Ambient i Sostenibilitat.


Wikiloc | Ruta Vilafranca del Penedès, Sant Cugat Ses, Font de la Canya, poblat Iber, Sant Sebastià dels Gorgs, Vilafranca 26/12/2018\nVilafranca del Penedès, Sant Cugat Ses, Font de la Canya, poblat Iber, Sant Sebastià dels Gorgs, Vilafranca 26/12/2018\n8.132 262 1534\nVilafranca del Penedès, Covides, Ermita de Sant Pau, Cales de Pachs, Els Pujols, Vilafranca del Penedès,17-02-19 (senderisme)\nVista 375 vegades, descarregada 15 vegades\nLa sortida la podeu fer desde el parking gratuit a la bora de la caserna dels Mossos d´Escuadra, agafém el lateral de la carretera i la creuém, un cop dins del Poligon industrial agafém pista ample entre vinyes fins a Sant Cugat Sesgarrigues, travessem aquest bonic poble he marcat waypoint hi ha una font, seguím agafém pista asfaltada i agafém trencall a l´esquerra per camí de vinya i travessant-la fins que trobém la indicació Font de la Canya, seguím per caminet travessem un pont de fusta i torném a agafar pista cap el Poblat Iber, tot està tancat i vallat, no es pot entrar, ja que avuí es Sant Esteva i es festiu a Catalunya.\nSegueixo per pista fins al petit poble de Sant Sebastià dels Gorgs, la tornada la faig per pista amb asfalt i de terra fins a arribar al punt d´inici de la marxa.\nSi la feu a l´estiu, porteu força aigua i barret per protegir-vos del sol.\nLa salida se puede hacer desde el parking gratuito cerca del cuartel de los Mossos d'Escuadra, cogemos el lateral de la carretera y la Cruzamos, una vez dentro del Polígono industrial cogemos pista ancha entre viñedos hasta el pueblo de Sant Cugat Sesgarrigues, cruzamos este bonito pueblo he marcado waypoint hay una fuente, seguimos por pista asfaltada y nos desvíamos a la izquierda por camino de viña y atravesándola hasta que encuentramos la indicación Font de la Caña, seguimos por sendero y cruzamos un puente de madera volvemos a coger pista hacia el Poblado Ibero, todo está cerrado y vallado, no se puede entrar, ya que hoy se San Esteva y es festivo en Cataluña.\nSigo por pista hasta el pequeño pueblo de San Sebastià dels Gorgs, la vuelta la hago convinando pista de asfalto y de tierra hasta llegar al punto de inicio de la marcha.\nSi la hacen en verano, lleve bastante agua y sombrero para protegerse del sol.\nInici Pista Vilafranca\nGir dreta direcció Sant Cugat.\nSant Cugat Sesgarrigues Font\nCan Canals, inici corriol Font de la Canya\nBusquem la Font i per els aiguats està tot destrossat\nPer el que vaig veure, ho estan arreglant tot un altre cop.\nMireu a la pàgina web www.fontdelacanya.cat , horaris i preus per fer la visita, val la pena. Info extreta dela Ruta dels Ibers del Museu d´arqueología de Catalunya. La Font de la Canya (Avinyonet del Penedès) El jaciment de La Font de la Canya es troba a Avinyonet del Penedès, situat al mig del camp, al costat de les Caves Gramanosa i l’església de Sant Pere d’Avinyó. Es té constància que els primers indicis d’ocupació al cim ens remunten entorn de l’any 650 aC. Ja en aquesta època es creu que era zona de vinya, atès que s’especula que es consumia vi fenici i això pot ser una de les raons per les quals es comença a cultivar vinya; en conservem sitges per emmagatzemar la producció agrícola. També s’ha trobat ceràmica fenícia i etrusca, així com peces de bronze que molt possiblement venien del centre d’Europa. La recerca El jaciment es va descobrir l’any 1997 per l’arqueòleg local Xavier Esteve quan es va anivellar el terreny per plantar-hi vinyes. Primerament es van dur a terme unes investigacions d’urgència entre els anys 1998 i 1999 pel Servei d’Arqueologia i Paleontologia de la Generalitat de Catalunya. La primera a càrrec de Joan Garcia i la segona per David Asensio Vilaró (Món Iber Rocs, SL/Universitat de Barcelona). L’any següent, el 2000, les intervencions en aquest jaciment passen a l’àmbit de les excavacions programades del Servei d’Arqueologia de la Generalitat de Catalunya, aquesta activitat continua en l’actualitat. Aquests darrers anys, l’ajuntament d’Avinyonet del Penedès ha atorgat importància en l’àmbit turístic i enoturístic, iniciant activitats relacionades amb la vinya i el vi (ArqueoVitis) i visites guiades al jaciment de Font de la Canya, ja que en les recents excavacions arqueològiques, s’han trobat pinyols carbonitzats i mineralitzats que representen el conjunt més important i més antic documentat avui dia a Catalunya.\nEl monestir de Sant Sebastià dels Gorgs és un antic cenobi benedictí que es troba a la localitat de Sant Sebastià dels Gorgs al municipi d'Avinyonet del Penedès. L'any 2000 la Generalitat de Catalunya el va declarar bé cultural d'interès nacional. Història Fou antic priorat benedictí, i avui és església parroquial del poble. Va ésser fundat per Mir Geribert, complint el testament de sa mare, Ermengarda, dona del vescomte de Barcelona, el 1030. Va rebre importants donacions dels fills del fundador. Des del 1412 era priorat benedictí dependent del Monestir de Montserrat. A l'església en ruïnes, li fou refeta la capçalera el 1388 i s'adobà també el campanar. El 1606 s'escurçà la nau per la façana de Ponent, però s'aprofità la portada i el timpà. Els priors de Montserrat hi feren obres de consolidació i restauració el 1606 i 1785, però no li donaren esplendor monàstic, ja que darrerament només tenia el prior i dos beneficiats. El 1820 passà a ser parròquia. Cal assenyalar que en els darrers anys s'hi han fet obres de restauració a càrrec del Servei de Restauració de Monument de la Diputació de Barcelona. Arquitectura Façana principal i portada de l'església de Santa Maria, del monestir de Sant Sebastià del Gorgs És una església d'una nau rectangular, a dos vents, amb absis d'estil gòtic. A la porta hi ha un timpà amb la representació del Pantocràtor voltat d'àngels i fris coronat. Alta torre-campanar de planta rectangular amb finestres geminades. Adossat a les antigues dependències monacals hi ha les importants restes d'un petit claustre: arcades amb capitells treballats amb figures d'animals, un capitell i àbac visigòtic. Conjunt molt harmoniós i interessant, un dels millors del Penedès. Existeixen dos sarcòfags gòtics a la sagristia de la base del campanar. El portal romànic fou traslladat o refet el 1606, afegint-hi el símbol montserratí. El sostre pla del segon pis té un enteixinat, hi trobem cinc motius representats dins els cassetons. Primer sarcòfag És un sarcòfag paral·lelepipèdic de 140 x 58 cm de base i 41 cm d'alçada. La tapa és a doble vessant i té una alçada de 21 cm. Està treballat en un bloc monolític de pedra calcària de poca qualitat. No presenta cap mena de decoració. El sostenen quatre columnes geminades de factura bastant matussera amb àbacs, capitells, fusts llisos i bases tipus bosell. Els dos capitells de la part davantera, que han estat àmpliament estudiats pels professors Bousquet, Fau, Pladevall, Adell i Español,[cal citació] presenten una senzilla decoració a la part frontal. El de la dreta té un relleu en forma de pinya als angles superiors i el de l'esquerra té pinyes als angles i un escut d'armes ogival amb la divisa d'una campana. Complementen la decoració dos motius florals que recorden a la flor de lis col·locats a banda i banda de l'escut. Modernament, junt a les columnes de la dreta s'aixecà un petit mur de reforç. A la part frontal de l'ossera hi ha una inscripció moderna realitzada pel monjo Agustí Bragado, que fou prior de Sant Sebastià a finals del segle XVIII. Diu així: "Fra Gustin Bragao Ayudo de Cantillas / prior deste priorato. Abri año 1785. / I en ellos no halle sinó varias / calaberas y huesos. Aquest sarcòfag es troba adossat a un dels murs de l'actual sagristia a la part baixa del campanar. Es creu que aquesta cambra havia estat originàriament destinada a panteó dels senyors de Subirats. Segon sarcòfag Sarcòfag en forma de caixa paral·lelepipèdica de 150 x 48 cm de base i 41 cm d'alçada. La tapa és a doble vessant i té una alçada de 30 cm. Està construït amb lloses de marbre de diferents mides d'olor blanc grisós amb vetes fosques. El lateral de l'ossera actualment visible està format per cinc lloses i la tapa per sis. A l'interior, les juntes d'aquestes peces estaven resseguides amb plom. El sarcòfag, totalment llis, està sostingut per sis columnes amb capitells no decorats, fusts llisos i bases tipus bossell. No presenta cap inscripció. Es troba en una cambra utilitzada actualment com a sagristia i que correspon a la planta baixa del campanar dins un arcosoli amb arcada gòtica de pedra. Segons A. Pladevall aquesta dependència podria haver estat originàriament destinada a panteó dels senyors de Subirats. Tercer sarcòfag Sepulcre buidat a una pedra d'una sola peça, d'1,29 m de llargada per 0,55 m d'amplada i 0,45 m d'alçada. A la part davantera hi ha un relleu representant toscament una ànima en forma de figura humana eixint emportada per àngels d'un sepulcre. Els àngels són en nombre de sis, tres a cada cantó, dos que ajuden a pujar-la i els altres purament decoratius. La composició és enginyosa però grollerament interpretada. Fa pensar en un model anterior interpretat amb mala traça. Totes les figures són deformes. L'extrem dret és completament llis i l'esquerre porta la inscripció del nom d'Arnau de Vilanova i una creu potenciada al mig, de braços que s'eixamplen. No té tapa. Aquesta és la descripció de Manuel Trens del sarcòfag quan arribà al Museu diocesà de Barcelona. Es dubta de la procedència del sarcòfag de Sant Sebastià dels Gorgs perquè en inventaris anteriors, com el fet en temps del bisbe Jaume Català i Albosa (1883-1899) es fa esment dels dos sarcòfags gòtics descrits en -1- i -2-, llisos i sense ornamentació visible. Així mateix ho descriu l'excursionista Guillem Tell i Lafont (1883) i també Artur Osona, l'any 1890. Tenint en compte que el Museu Diocesà fou inaugurat l'any 1916, més de 30 anys després de les visites, i que la descripció feta per Manuel Trens és de 1920, es posa en dubte la procedència del sarcòfag d'arnau de Vilanova\nCamí de les Clotes\nTùnel pas AVE.\nBona feina Miquel


El foc, el Foix i el seu futur | les4fonts\nEl foc, el Foix i el seu futur\nThis entry was posted on 14 Juny 2012 by les4fonts, in A. Caballero, Arxius and tagged bosc, foc, Foix, incendi, Penedès. Bookmark the permalink.\t2 comentaris\nEl foc m’ha fet recordar els dos reportatges que vaig tenir la sort de gravar fa un parell d’anys als voltants del pantà de Foix. L’un sobre el Parc Natural i l’altre dels castells de Castellet i Penyafort. Aquests dos capítols del programa “Tal com raja” els va realitzar la productora Solucions Audiovisuals per Televisió el Vendrell, però sento dir-vos que no els he pogut trobar per Internet.\nDimarts la ràbia i la impotència eren sentiments compartits pels penedesencs que observàvem el fum des de qualsevol lloc de les tres comarques. Imagino que a molts de vosaltres us van venir al cap els records d’aquell espai que les flames engolien en poques hores. Més de 630 hectàrees cremades del Parc del Foix i del Parc del Garraf.\nQuan la nostra curiositat no dificulti la feina dels bombers serem molts els que ens acostarem a la zona cremada per veure’n les conseqüències. A partir d’ara, els responsables dels Parcs i les administracions competents han de dissenyar un pla de reforestació i recuperació de l’indret, però alhora, cal plantejar-se què fem amb els nostres boscos, espais gairebé abandonats i que es converteixen en un polvorí en mesos de sequera i calor. En aquest article publicat fa gairebé tres anys, Gemma Urgell es plantejava la necessitat de buscar, novament, rendibilitat als boscos. D’una banda són fonamentals les actuacions per reduir la càrrega de combustible dels boscos i disminuir, així, la intensitat d’un possible foc i facilitar-ne el control. Però també cal buscar les oportunitats que ofereix el bosc i que alhora permeten millorar-ne les condicions. Una manera d’aprofitar els recursos forestals és la biomassa, que utilitza la fusta dels boscos per generar energia. Les pastures, per la seva banda, constitueixen un estalvi en neteja de sotabosc i, per tant, ajuden també a la disminució del risc d’incendis. Crec que aquest és un exemple més de que cal apostar, d’una vegada per totes, per una economia lligada al territori.\nEl Parc del Foix, amb l’embassament com a eix, és un dels indrets amb major diversitat en flora i fauna del Penedès i el Garraf, una zona humida de diversificació ambiental entre el litoral i la Catalunya interior, refugi i zona de pas d’aus migratòries. Però tampoc podem oblidar que el pantà presenta un estat ecològic “molt deficient”, amb abocaments, entrades d’aigües insuficientment depurades, eutrofització de les aigües o alliberaments d’espècies exòtiques com la tortuga de Florida. Una qualitat de l’aigua que afecta negativament tant la fauna com la flora de l’espai. L’estat de les aigües va fer que al març del 2009 es prohibís qualsevol tipus de pesca a l’embassament, també la pesca esportiva (sense mort).\nFa tot just un parell de setmanes se celebrava la III Trobada d’Estudiosos del Foix que va posar de manifest les amenaces del parc (contaminació del riu, sequera, sobreexplotació d’aqüífers,…). Però també es va destacar la millora de l’entorn de l’àliga cuabarrada o la recuperació de la població d’òlibes al parc, a més d’importants treballs forestals de millora de pinedes o la recuperació del bosc de ribera del Foix. Una feina escapçada ara per un foc que tot apunta que ha estat provocat.\n2 thoughts on “El foc, el Foix i el seu futur”\n14 Juny 2012 a les 16:47\nMolt bon article Ari. Avui en dia ens guiem pel que és rendible i el que no ho és. El bosc no ho és. Per tant com cada dia queden menys pagesos i els que hi ha fan la feina amb màquines doncs el bosc ja no es neteja com abans. Abans hi havia viaranys per anar d’un punt a un altre per dins la massa forestal. Avui en dia, la majoria s’han perdut perquè ningú els fa servir. Han quedat els principals que potser reben més visites que mai amb motiu de fer esport en bici o a peu, però la resta nunca más se supo. Abans, algún piròman encenia bosc per poder fer cases. Avui en dia sembla que això no passa perquè la crisis ens ha ajudat en això també, però hi ha gent que ha perdut el nord i en un moment donat ens pot donar un gran susto. Encara que hi hagi sancions i moltes prohibicions sempre pot quedar un sonat que ens faci passar una mala passada. Encara que sigui detingut i posat a la garjola estarem uns anys sense bosc. Per perservar el bosc el que s’hauria de fer es repartir els pocs diners que hi ha destinat a turisme de pollastre a l’ast i xancleta a la platja a la muntanya. Llavors la cosa quedaria un xic més equiparada. Ara que no hi ha quasi pagesos descobrim al Baix Penedès que hem de treballar el turisme de muntanya. Una mica massa tard, però esperem que sigui una realitat ben aviat i no quedi en paraules buides. Sobre el tema de la biomassa hi ha gent que es queixa de les plantes d’aquest tipus perquè diuen que contaminen. Esperem que salvem el poc bosc que ens queda a la comarca encara que sigui gràcies a la crisis que ja no aporta tant diners als especuladors.\nGemma Urgell ha dit:\n14 Juny 2012 a les 18:03\nAri, molt bon article! Com deia a l’article que cites, a Catalunya la major part dels boscos són privats i amb l’abandonament de l’agricultura, la superfície forestal incrementa. Els seus propietaris no obtenen beneficis com passava abans i tenir-los nets és una despesa molt gran i les subvencions disminueixen. Quan hi ha un incendi ens posem les mans al cap i ens manifestem si es toca el pressupost de prevenció i extinció d’incendis. Però cal anar més enllà. A més de la prevenció i la extinció cal una veritable gestió dels boscos per evitar ensurts com el del passat dimarts. Un ensurt que malauradament durarà dècades…\n« El Vendrell: un problema de relat?\nSolucions locals per a problemes globals »