Linkat 3.0 | Anotacions al marge\n← L’honest treballador\nEl koala dels netbooks →\nPosted on dissabte 17, Octubre, 2009\tby Giorgio Grappa\nDijous, 15 d’octubre, es va publicar la versió definitiva de la Linkat 3.0, la distribució GNU/Linux basada en OpenSuSe del Departament d’Educació de Catalunya. Es tracta d’una fita important, tant per al sistema educatiu català com per a la comunitat d’usuaris de programari lliure. Dissortadament, no puc recomanar-la; tractaré d’explicar per què.\nEl DVD, per a sorpresa meva, ha resultat ser un simple instal·lador i no una versió Live: es facilita (o sembla que es vol facilitar) la instal·lació com a servidor o com a client en un aula d’informàtica; però es deixa de costat l’usuari domèstic en no proporcionar-li una Live que li permeti de fer una ullada abans de decidir-se (potser en trauran una més endavant, no ho sé | confirmat: estan previstes la LiveCD, la LiveDVD i la LiveUSB).\nCal tenir en compte que l’usuari domestic potencial majoritari és l’estudiant de secundària, acostumat des de sempre a Windows i amb una gran desconfiança envers un sistema que no coneix i del que sospita que no li servirà per jugar amb els centenars de jocs de què disposa, i, en general, sense coneixements específics en aquest àmbit.\nPer no entrar en avorrits detalls tècnics, direm que, a més d’aquest instal·lador poc intuïtiu, la Linkat presenta altres problemes per a l’usuari domèstic:\nes presenta com a DVD en lloc de com a CD (més temps de descàrrega; impossible de descarregar sobre un disc VFAT perquè sobrepassa els 4 GB);\nutilitza un kernel antic (de la família 2.6.27, quan ja anem per la sèrie 2.6.31);\nno té un bon reconeixement de maquinari (continua sense reconèixer la meva targeta wifi, cosa que sí que feia la Ubuntu 6.06 fa més de tres anys);\nrequereix una màquina relativament nova i potent, Pentium IV o superior, perdent així una de les majors virtuts tècniques dels sitemes GNU/Linux, la d’aprofitar maquinari antic i poc potent (la possibilitat d’emprar-la com a terminal ximple només és aplicable, en la pràctica, a entorns educatius);\nes basa en OpenSuSE, cosa que representa disposar d’una quantitat de paquets (programes) inferior a la que ofereixen altres distribucions;\nno hi ha encara una gran comunitat d’usuaris en català on consultar en cas de dubtes (almenys, no he trobat cap web de cap “Comunitat d’usuaris d’OpenSuSE en català”).\nAra sí, entrant una mica més en detalls tècnics, parlem de l’instal·lador, que ja coneixem i que fa moltes preguntes. És a dir, permet una instal·lació molt personalitzada, adaptada a les necessitats de l’usuari i a les limitacions de la màquina; però li ho posa molt difícil al jove debutant que s’hi apropa per primera vegada i que no disposa dels coneixements necessaris (“Particions? LVM? Això què és?”).\nL’instal·lador, arribat el moment de decidir la distribució de l’espai sobre el disc dur (al principi, doncs), comença amb una proposta de particions. En el meu cas, m’ha envaït el terror en veure que pretenia destruir el meu /home per instal·lar-se ben ample sobre els seus 100 GB; davant del risc de quedar-me sense els meus documents, he intentat convèncer-lo i fer que es conformés amb la partició sda2, que amb 27 GB és molt més que suficient per instal·lar-hi la partició arrel.\nEl problema és que en sortir del partidor (força intuïtiu, això sí; però que no he trobat per on dir-li que volia formatar la partició arrel com a ext4, suposo que el nucli no ho permet) continuava llegint la línia vermella (vermella, color del perill) on s’explicava que el meu /home seria arrasat i ocupat per nou sistema. Ho he intentant per segona vegada (es pot fer per dues vies diferents, com a modificació menor de la proposta inicial o com a canvi radical), però la línia vermella continuava allí, amenaçadora.\nHe desistit de la instal·lació ex novo i he procedit a intentar l’actualització des la beta 3 que tenia instal·lada des de l’estiu. He de dir que ha estat un procés senzill i que ha funcionat correctament: engegues l’ordinador amb la Linkat beta 3, introdueixes el DVD, te’l detecta i et pregunta si vols instal·lar l’actualització; a partir d’aquí, tot senzill. En acabar, reinicies el sistema i ja ho tens.\nSi un usuari amb més tres de anys d’experiència en el món GNU/Linux no veu clar el procediment d’instal·lació (i estem parlant d’un dels passos més bàsics, la partició del disc dur), quina serà la reacció del debutant que, il·lusionat amb l’ètica del programari lliure, es descarregui el DVD de la Linkat?\nHo sento molt, però crec que aquest no és el camí per portar la Linkat fora de les aules (als centres, on se suposa que hi ha personal qualificat, ja veurem que hi passa). No puc recomanar una cosa tan complicada ni als meus alumnes ni als meus companys; perquè, per a mi, és evident que la Linkat (o, com a mínim, el seu instal·lador) es dissenya pensant en un usuari professional de la informàtica: el coordinador TIC o el professor d’informàtica, o aquesta és la impressió que fa.\nDe fet, aprofitaré la sortida de l’Ubuntu 9.10 per recuperar l’espai de la partició que ocupa en aquest moment la Linkat 3.0 i me n’oblidaré, com a mínim, fins que la vegi instal·lada als ordinadors del meu centre (no sé si ha quedat prou clar que estava fent les proves sobre el meu ordinador i durant el meu temps lliure).\nAquesta entrada ha esta publicada en distribucions, GNU/Linux, instal·lació, linkat. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n3 respostes a Linkat 3.0\ndijous 22, Octubre, 2009 a les 15.10\nJo e instalat la LINKAT 3.0 a una maquina virtual amb Virtual Box i funciona be sense problemes, per mi suficient per veurà les interioritats de la LINKAT\ndijous 22, Octubre, 2009 a les 23.21\nM’alegra saber que no li va tan malament a tothom, Josep. Preferiria ser l’excepció que confirma la regla; a veure quins altres comentaris ens arriben.\ndissabte 31, Octubre, 2009 a les 12.20\nEspecialment quan a les escoles es fan servir pentiums IIIs!


L'Orquestra Julià Carbonell torna al format simfònic després d'un any i mig\nActualitzada 23/10/2021 a les 09:50\nA Mollerussa i a Lleida, amb una jove violinista emergent, la belga Maya Levy\nAssaig de l’orquestra ahir a l’Auditori, amb la belga Maya Levy.\n© Assaig de l'orquestra ahir a l'Auditori, amb la belga Maya Levy.\nL’Orquestra Simfònica Julià Carbonell (OJC) torna aquest cap de setmana per la porta gran, amb prop de seixanta músics en escena, després d’una mica més d’any i mig en el qual la pandèmia va obligar a replantejar formats i actuacions, potenciant els concerts de grups de cambra. El director de l’OJC, Alfons Reverté, es mostrava ahir entusiasmat durant l’últim assaig general del gran repertori simfònic que la formació estrenarà avui a L’Amistat de Mollerussa (20.00 h) i demà a l’Auditori Enric Granados de Lleida (19.00 h). A més, amb la presència com a solista d’una jove violinista belga, Maya Levy, “una de les grans figures emergents de l’actual panorama simfònic internacional”, va destacar Reverté.\nPer a aquesta arrancada de la temporada simfònica, l’OJC oferirà “un dels concerts per a violí més meravellosos que s’han compost mai, el de Beethoven. Què millor que el gran geni alemany per tornar a connectar amb el públic!”. Reverté va valorar l’ocasió de poder disfrutar de Maya Levy, “ara que encara ens podem aprofitar de la seua col·laboració abans que es refermi en la fama i llavors sigui inassumible per a l’orquestra”.\nEl director de l’OJC va animar el públic a assistir als concerts d’aquest cap de setmana, “ara que tornem a tocar el cel amb aquest programa simfònic, que es completarà amb la monumental 4a Simfonia de Txaikovski, en la qual la passió i la destinació lluiten sense fre”.D’altra banda, Reverté va comentar que l’OJC mantindrà aquest nou curs la seua programació de música de cambra, a més dels seus projectes en l’àmbit social i pedagògic. La següent cita a l’Auditori de Lleida serà el 28 de novembre amb un altre “gran monument simfònic”, la Cinquena de Beethoven i amb un director convidat italià, Giulio Marazia, que aportarà també repertori transalpí, amb peces de Rossini o Clementi.Per a l’any que ve, l’OJC continuarà amb actuacions a l’Auditori tan diverses com la interpretació de la 1a de Mahler o un Concert Flamenc dedicat a Enric Granados. Reverté va insistir a reclamar el suport del públic: “Ens fa molta il·lusió recuperar els aforaments al 100%, això sí, amb mascareta.\nCal perdre la por a gaudir de la música en directe i en convivència amb altres espectadors; si no, ens estarem perdent una activitat essencial per a la societat.”.


EL CLJO ENTRE UN DELS PARTICIPANTS DEL CURS MUNICIPAL YOUTH WORK IN HELSINKI – Consell Local de la Joventut d'Ontinyent\nDel passat 16 al 20 de maig el Consell Local de la Joventut d’Ontinyent – CLJO, de la mà del seu tècnic de joventut, va participar en la formació Municipal youth work in Helsinki organitzada per The Finnish National Agency for Education – EDUFI. Aquesta formació es troba emmarcada dintre del Programa Erasmus+ 2021-2027, concretament dintre de la plataforma Salto Youth encarregada de la formació dels i les treballadores juvenils, el desenvolupament i implementació de ferramentes i polítiques de joventut.\nAl llarg d’aquests quatre dies, es va viure la realitat del treball juvenil a Hèlsinki, la capital de Finlàndia, país pioner en la participació i treball juvenil. Tan sols a Hèlsinki, amb 650.958 habitants en 2019, hi ha un total de 350 persones treballant al departament de joventut de l’Ajuntament, compta amb un pressupost de 33 milions d’euros i amb més de 60 centres juvenils arreu de la localitat. També es va poder conéixer de primera mà les diferents polítiques i plans que es desenvolupen en matèria de joventut, des d’activitats d’oci, fins al procés de digitalització que està experimentant aquesta administració.\nDes del CLJO valoren molt positivament aquesta participació i es troben ja treballant amb els diferents recursos i ferramentes que han pogut extraure d’aquesta formació, i que, de segur seran molt útils per al jovent ontinyentí.\n← EL CLJO TRAU UN NOU CURS DE MONITORA D’ACTIVITATS DE TEMPS LLIURE EDUCATIU INFANTIL I JUVENIL – MAT\nPRESENTACIÓ ESTUDI SALUT MENTAL I JOVENTUT DEL CONSELL VALENCIÀ DE LA JOVENTUT →


KIRGUISTAN: Terra de tradicions, cultura i natura ~ Senderisme - Giroguies\n13:56 Giroguies, kirguistan, senderisme Sense comentaris encara\nYety Oguz es tradueix del kirguís com "Set Toros". Aquest pintoresc congost deu el seu nom potser a la semblança que donen unes formacions rocoses cobertes d'avets del Tien Shan.\nEl llac Issyk Kul, és el segon per la seva extensió entre els llacs alpins, després del llac Titicaca a Amèrica del Sud. Mesurant 182 km de llarg per 58 km d'ample, aquest llac es va formar com a resultat de l’activitat volcànica. L’activitat tèrmica del seu fons fa que mai es congeli, ni durant els més crus hiverns. A l'estiu les temperatures de l'aigua arriben als 25-28 graus centígrads (més calenta que l'aire) i us podeu banyar al llac envoltat dels pics nevats del Tien Shan.\nEn aquest enllaç podeu veure l'itinerari del programa per les dates del 19 al 27 d'agost de 2013: Programa Kirguistan\nFotos del programa del Kirguistan


Ara vénen els Nadals | Andreu González\ndes. 23, 2016 1842 views No hi ha comentaris\nAra que s’acosten les festes nadalenques i ens recorden com són d’embafadores, potser és un bon moment per parlar-ne. Així les podrem afrontar amb garanties de reeixir-hi, si més no des del punt de vista lingüístic.\nQue la inseguretat de molts catalanoparlants arriba fins a extrems grotescos ho hem pogut tornar a comprovar durant les festes de Nadal passades. La primera prova n’és una expressió molt desafortunada per referir-s’hi. Es tracta dels Nadals. Així, en plural, per abastar tot el període de festes. És obvi que aquest plural es deu a la pressió del castellà, que sí que utilitza “las Navidades”. I com que sembla que el català a alguns se’ls fa estrany i petulant si no calca el castellà, un plural i avall que fa baixada.\nUna altra víctima nadalenca és el verb dar, en aquest cas per ultracorrecció. Hi ha parlants amb escassa formació lingüística que sospiten que dar no pot ser correcte. Com ho ha de ser, si el català té donar? Com si no es digués que un afer, un cop està decidit, està dat i beneït. El resultat lamentable és que se senten nadales fetes un nyap: “Què li donarem en el noi de la mare”. O bé es pica el tió amenaçant-lo perquè n’aprengui: “Si no cagues, tió, / et donaré un cop de bastó”. És igual si substituint el daré correcte pel donaré –també és correcte, però més llarg– els versos passen a tenir una síl·laba més. De manera que la gent donada (o dada) a l’arxisil·labisme se’n faria creus si sentís parlar la Salut Guillamon Ametller (l’Hospitalet, 1933). Aquesta amiga i exalumna, late starter en el món de les lletres, mai no dóna res. I no perquè sigui catalana i els catalans siguem més de fer que de donar, sinó perquè ella és de dar. “Ja et daré allò”, “M’ho han de dar”… Vuitanta anys entre l’Hospitalet i la Roca del Vallès no han bastat per esguerrar-li aquest ús que trobo deliciós, per infreqüent i arcaic (l’utilitzaven els cronistes medievals).\nUna altra víctima gairebé mortal dels Nadals són els pronoms febles. Un dels més febles és el que fa funció de complement del nom. Alguna cançó infantil de tot l’any ja donava símptomes de pronomicidi: “Dalt del cotxe hi ha una nina / que repica cascavells”. Però són els del cotxe, així que en realitat “en repica els cascavells”. Doncs bé: ara la tendència és carregar-se els de la tia Pepa. “Matarem el gall / i a la tia Pepa / li darem un tall”. Com que li darem un tall? A la tia? Si un cas és “n’hi darem” –si fem servir la combinació col·loquial de pronoms del central, sancionada per a qualsevol ús per la nova gramàtica de 2016– o “li’n donarem” –si parlem català meridional o ens cenyim al l’únic ús en català fins ara normatiu.\nFinalment, vull comentar l’ús d’un mot també nadalenc. Es diu serrellet i no l’havia sentit mai fins a les darreres festes. Ens va arribar una carta de la llar d’infants dient que hi havíem de portar espumilló. Tot cercant al Termcat, vaig veure que espumilló era una traducció de fantasia del castellà espumillón. Ja se sap: si camión és camió, jamón és jamó i espumillón, doncs espumilló. Això del serrellet, per cert, i ho copio del diccionari esmentat, és la “cinta lleugera i de color viu, enflocada amb tiretes molt estretes i brillants, que s’utilitza amb finalitats decoratives, especialment per Nadal”.\nAixí que ja sap el lector: si vol ser modern i parlar el català que ara es destrossa, res de cantar les nadales com se solia fer. Això fa carca. La nova versió d’una de les nadales estrella ha de ser aquesta: “Ara vénen els Nadals. / Matarem el gall. / I a la tia Pepa / li donarem un tall”. Pobre català i pobra tia Pepa!\n[Publicat el 5 de febrer de 2013 a El Matí Digital .]


La Comunitat Valenciana arriba ja quasi a les mil altes de pacients de coronavirus – Ràdio Pego\nhttp://www.radiopego.com/wp-content/uploads/2020/04/Conse-1-1.mp3La consellera de Sanitat Universal i Salut Pública, Ana Barceló, ha oferit, com cada matí, la roda de premsa amb l’actualització de les dades del coronavirus a la Comunitat Valenciana.\nFront a les 118 altes donades en les darreres 24 hores, el nombre de nous contagis ascendeix a 150. Així, en aquest moment són 7.334 les persones afectades per la COVID-19. 869 a Castelló, 2.673 a la província d’Alacant, i 7.788 a la de València.\nLes víctimes mortals del coronavirus a la Comunitat Valenciana són 637. 70 de la província de Castelló, 269 de la d’Alacant, i 298 de la de Valéncia. Entre elles, 2 sanitaris contagiats de la malaltia COVID-19 durant el seu treball.\nA dia de hui, segons la consellera, són 1.188 els professionals que han donat positiu en les proves de detecció del coronavirus. 158 a Castelló, 511 a la província d’Alacant, i 519 a la de València.\nRespecte a la situació de les residències de majors,\nhttp://www.radiopego.com/wp-content/uploads/2020/04/Conse-3-1.mp3D’altra banda, Ana Barceló ha informat que el Govern estatal ha facilitat 86.973 test de detecció ràpida del coronavirus a la Comunitat Valenciana.\nAquestes eines serviran per a fer proves de caràcter voluntari, segons la consellera, en primer lloc a professionals de la sanitat, treballadors de les residències de majors, residents, i membres dels cossos i forces de seguretat.\nLa Conselleria de Sanitat valora també la possibilitat de que els test puguen ser efectuats a treballadors que tornaran als seus llocs de faena una vegada s’alce l’estat d’alarma. Encara que Ana Barceló no ha especificat xifres ni protocols per a dur a terme aquesta acció preventiva.\n← Acció Urgent fa més agradable el confinament als xiquets i xiquetes del municipi\nDemà s’obri termini per a sol·licitar les ajudes de Generalitat per als autònoms →


Iglesias i Sánchez es reuniran dimarts vinent\nEls secretaris generals de tots dos partits han parlat mitja hora per telèfon en un 'to molt cordial'\n23.03.2016 - 22:55\nActualització: 23.03.2016 - 23:55\nEls secretaris generals del PSOE, Pedro Sánchez, i de Podem, Pablo Iglesias, es reuniran dimarts vinent, segons fonts dels dos partits. Avui han parlat mitja hora per telèfon en un ‘to molt cordial’ i amb voluntat de reprendre el diàleg.\nTots dos creuen que cal ‘obrir un nou temps polític’. Consideren urgent de formar govern i de posar fi al de Rajoy i diuen que és necessari ‘articular acords amplis’.\nTambé han compartit la defensa dels drets humans sobre la crisi humanitària dels refugiats, la preocupació per l’amenaça del gihadisme. i, en aquest terreny, s’han posat d’acord a ‘defensar la unitat de les forces polítiques per sobre de qualsevol altra diferència’. També han criticat les ‘formes d’un govern interí que no respecta el parlament’.\nVegeu el piulet que ha fet Iglesias per anunciar la reunió de dimarts vinent:\n— Pablo Iglesias (@Pablo_Iglesias_) 23 de març de 2016


Va de Bèlit. Associació Cultural del Joc del Bèlit de Sant Narcís: Can Barraca renova el títol de Campió del Món de Bèlit\nCan Barraca renova el títol de Campió del Món de Bèlit\nDATES: 06/06/2015. QUARTS DE FINAL.\n07/06/2015. SEMIFINALS I FINAL.\nFotos d'aquesta crònica: Miquel Urbano\nS’encetava la fase final amb el sorteig públic realitzat el divendres 6 de juny a l’escenari de la Plaça de l’Assumpció.\nEl sorteig, pur, sense caps de sèrie entre els vuit primers classificats de la fase de lliga, ens va deixar els següents encreuaments per a la fase de quarts de final a disputar el dissabte 6 de juny a la “catedral del bèlit”...els Jardins d’Ignasi Bosch i Reitg.\nCANADENCS 440/CASAL INDEPENDENTISTA EL FORN 235\nAquest enfrontament iniciava la fase final.\nDesprés d’un primer torn força igualat -220/160 “canes”-, tot s’havia de decidir en el segon.\nComencen atacant els CANADENCS i acaben anotant 220 “canes”, la mateixa anotació que en el primer torn. Semblava que el CI.EL FORN ho tenia a l’abast, però...pateixen tres eliminacions consecutives i dos accions no reeixides...el darrer “llançador” ho tenia “hípermegacomplicat” i així va ser...va anotar, però no de manera suficient. Molt bona defensa dels CANADENCS o mal atac del CI.EL FORN...vés a saber!!! Definitivament, CANADENCS es “colaven” a la fase semifinal...CI.EL FORN, l’any vinent a tornar-hi.\nHG2 610/DESIBÈLITS AEPC. 305\nEl resultat final és ben contundent. HG2 es va avançar des de l’inici, DESIBÈLITS AEPC. mai no va tenir opció.\nCAN BARRACA 520/TARONGES 270\nUns aspiraven a revalidar el títol -CAN BARRACA-, els altres -TARONGES- a reconquerir-lo. Així les coses, la previsió ens portava a un partit intens i competit. La realitat va ser ben diferent, CAN BARRACA es va imposar amb suficiència en els dos torns, tant en defensa com en atac. Els TARONGES en cap moment varen donar sensació de trobar-hi la solució.\nMOSQUETES MORTES 910/OBÈLIT 575\nPartit d’atac espectacular, per veure’l. MOSQUETES MORTES 10/12 accions completades. OBÈLIT, 9/12. La potència i destresa dels “llançaments” ho va decidir. MOSQUETES MORTES -cara-, OBÈLIT -creu-. Més enllà del resultat, va ser per disfrutar!!!\nD’aquesta manera, finalitzava la fase de quarts de finals i deixava definides les semifinals a jugar el diumenge, amb els següents enfrontaments i resultats;\nMOSQUETES MORTES 755/HG2 565\nEra un enfrontament esperat, “el jovent al poder”. I tant com esperat, no va decebre gens ni mica.\nPetits detalls van determinar el resultat final...potser les 120 “canes extres” guanyades per les MOSQUETES MORTES i/o cedides pels HG2.\nEn tot cas, no hi va mancar res de res...bons “llançaments”...millors “recollides”...fantàstiques “matacanes”. BÈLIT D’ALT NIVELL, gràcies!!!\nCAN BARRACA 645/CANADENCS 250\nUns CAN BARRACA pletòrics van deixar sense arguments als CANADENCS. S’acabava el somni dels CANADENCS...CAN BARRACA podia seguir somniant!!!\nI així s’arribava al partit final que definiria al CAMPIÓ DEL MÓN DE BÈLIT-2015,\nCAN BARRACA 660/MOSQUETES MORTES 555\nComença atacant CAN BARRACA i tots els “llançadors” aconsegueixen anotar, per les MOSQUETES MORTES sumen en 4/6 llançaments però s’apunten el primer torn -305/270 “canes”-. Segon torn, CAN BARRACA segueix fi i afegeix 5/6 llançaments per totalitzar 660 “canes”. MOSQUETES MORTES “ben vives”, a 355 “canes” i “ben vives” fins al darrer llançament...és el torn del capità, en MIQUEL GIL PORTELLA -en MIQUELET- com sentim sovint. A la defensa, set vermells i un verd -en MIQUEL GIL VILÀ-...pare d’en MIQUELET.\nEra possible i factible, la diferència era de 105 “canes”...en MIQUELET ho havia fet sovint... DONCS SOM-HI!!!\n...”bèlit/va” i... “recollida” , però de qui?...ja hauria estat massa!...no va ser pas el verd...va ser en RAFA COST, ell ben vermell i la glòria cap a CAN BARRACA.\nCAN BARRACA renova el títol d’equip CAMPIÓ DEL MÓN DE BÈLIT, és la primera vegada que es dóna aquesta situació i a partir d’ara ja podrà lluir la “tercera estrella” a la samarreta.\nGuanyadors de l’11è.CAMPIONAT DEL MÓN DE BÈLIT,\n-EQUIP CAMPIÓ, CAN BARRACA.\n-MÀXIM CANADOR, YOHANES CARRERAS (MOSQUETES MORTES) 2.450 “canes”.\n-MÀXIM RECOLLIDOR, ex-aequo amb 13 “recollides”,\nMANU SALGUERO (CANADENCS) i\nMIQUEL GIL PORTELLA (MOSQUETES MORTES)\n-MÀXIM MATACANA, MIQUEL GIL VILÀ (CAN BARRACA) 21 “matacanes”.\nFelicitats als guanyadors, però també a la resta dels jugadors/es dels equips participants,\nMOSQUETES MORTES, ELS HI DEIEN BONS, CANALLONGS, DESIBÈLITS AEPC., CANADENCS, OBÈLIT, CASANOVA TEAM, HG2, TARONGES, CAÑI ARME, BELITÀIRES i CASAL INDEPENDENTISTA EL FORN.\nFelicitació extensiva a la Comissió Organitzadora, Associació de Veïns del Barri de Sant Narcís/Comissió de Festes, patrocinadors, col.laboradors, àrbitres i tothom que ha fet possible aquest magnífic 11è.CAMPIONAT DEL MÓN DE BÈLIT.\nI AL BARRI DE SANT NARCÍS...\nSEGUIREM AMB MOLT DE BÈLIT!!!\nEtiquetes: 11è Campionat del Món de Bèlit, Can Barraca, Cana-Dencs, Desibèlits AEPC, El Forn, HG2, Manu Salguero, Miquel Gil, Mosquetes Mortes, Obélit, Taronges, Yohanes Carreras


Josep Mascort, el mestre compromès\nPublicat el 20 de juliol de 2012 per giusepe\nA propòsit de la presentació, ahir a la Casa de Cultura de Girona, del llibre El magisteri gironí d’esquerra a l’exili de 1939, de Salomó Marquès i José Moreno, publico aquí el retrat literari que a finals del segle passat vaig dedicar al meu avi. No pretenia (o no pretenc) res més que trencar el silenci que 42 anys després de la seva mort plana sobre un home que va representar els interessos d’un sector majoritari a la Segona República, i que també va gestionar els afers de la Generalitat a Girona durant els cinc últims mesos d’aquella institució abans de l’èxode republicà.\nJosep Mascort Ribot va néixer a la Creueta el 20 de setembre de 1898, a les dues de la tarda. Aquest nucli de població del municipi de Quart, situat a la vora del riu Onyar i a dos quilòmetres de Girona, va ser l’escenari de la seva infantesa i joventut. Als ulls primer del nen i més tard de l’adolescent de cabells llisos i castanys, la finca de Can Mascort era el compendi del món, un món vast d’arbres, plantes i cultius de tota mena que periòdicament canviava de colors i fesomia. Però malgrat que sempre estava disposat a ajudar els pares en la feina del camp, no tenia vocació d’agricultor i ben aviat es va inclinar cap a la docència. Al 1917 va iniciar la carrera de Magisteri a la Normal de Girona, i quatre anys després va entrar a l’escola pública del Poble Nou de Barcelona, situada a l’edifici de l’Ateneu Democràtic Regionalista.\nAleshores Mascort ja era un catalanista convençut, i també tenia molt clar que per fer una classe viva era necessari despertar l’interès dels estudiants. En constatar que els alumnes del Poble Nou –un barri eminentment obrer– rarament anaven a l’escola passats els dotze o tretze anys, va esforçar-se a fer “molta feina d’aquella que no es veu però que ha de servir perquè els estudiants es trobin preparats per a la lluita de la vida”, segons va escriure en una memòria editada pel col·legi. Al 1925, Josep Mascort va guanyar les oposicions a mestre nacional i va ser traslladat a l’escola de Santiago de Ois (A Coruña). Aquell mateix any es va casar amb Maria Clota a la parròquia de Palol d’Onyar –el 1929 naixeria la seva filla Roser– i va sol·licitar que el traslladessin a la demarcació de Girona. Primer el van enviar a Queralbs i més tard a Vilanna, on va aconseguir que es construís una escola nova. Igual que Miquel Santaló, Pere Blasi, Casademunt i altres professionals de l’ensenyament, es va vincular a ERC, regint-ne el secretariat de la federació gironina.\nDiputat a Madrid\nMés aviat alt, morè i amb ulls inquisidors, Mascort era un exemple dels catalans que s’han fet ells mateixos: amb el treball de cada dia, amb la tenacitat de la feina, amb l’estímul de la il·lusió. El novembre de 1933 va formar part de la candidatura guanyadora en les eleccions generals i va ser elegit diputat al Parlament de Madrid al costat de Manuel Serra, Miquel Santaló, Josep Sagrera i Melcior Marial. Conscient i responsable, anava fent el seu camí de manera sistemàtica i entusiàstica, sense abandonar mai la feina que l’apassionava ni deixar d’abocar-se a la família. En les eleccions de febrer de 1936 va revalidar l’acta, acompanyat de Santaló, Puig i Pujades, Martí Esteve i Joan Casanellas. Durant la guerra civil va ocupar l’alcaldia de Bescanó i va ser nomenat comissari delegat en funcions de director a la Normal de Girona. Eren moments de gran vitalitat política i cultural. Gairebé cada setmana escrivia articles a les pàgines de L’Autonomista i El Magisterio Gerundense . Generalment, aquests articles feien referència a la situació política del país i la majoria eren aguts i plens de bon sentit. Però l’ús d’un llenguatge viu, àgil i saborós no era suficient per eludir un defecte propi de la literatura periodística: la fugacitat. Per tant, eren uns escrits que no podien fer gaire carrera, si bé tampoc no ho pretenien.\nResulta difícil definir la personalitat d’algú que no vol lluir les seves qualitats ni la seva contribució a la vida col·lectiva. Sense fer remor, Mascort movia molts fils. Li era igual qui s’emportés la glòria mentre l’empresa arribés a bon port. L’agost de 1938, però, el van nomenar comissari delegat de la Generalitat a les comarques gironines, càrrec que va ocupar fins a l’hora de l’èxode republicà. El triomf de les tropes franquistes el va obligar a exiliar-se a França juntament amb la dona i la filla. La derrota era a casa i comprometia tot allò pel que s’havia lluitat amb l’objectiu d’organitzar una existència nacional plausible. Després de residir a Perpinyà, Metz i Montpellier, van haver d’embarcar cap a Mèxic a causa de la invasió de les tropes de Hitler.\nUn patriota a Texcoco\nEn arribar a Texcoco (a uns trenta quilòmetres de Ciutat de Mèxic), situat en una realitat estranya i desconeguda, la seva actuació va ser prou pragmàtica i intel·ligent. No va arraulir-se en la dissort ni es va atemorir, sinó que va acarar-se a la nova realitat. Així, va compaginar les classes al col·legi Ruiz de Alarcón –del qual també en seria director– amb feines agrícoles a la granja Los Arcos i lliçons de literatura i matemàtiques en un centre de secundària. Des del primer moment va participar en la vida col·lectiva de Texcoco i va manifestar curiositat pels costums, idiosincràsies i usos lingüístics d’aquesta població. Ho contemplava tot des del desplaçament, la diferència i el contrast, això sí. I és que la col·lisió entre dues visions del món no feia sinó evidenciar l’ambigua relació entre la persona i la realitat en què es troba, o entre els desitjos i els somnis de les persones i la voluntat o possibilitat de materialitzar-los sense transigir. La noció de pàtria ja no podia ser una recurrència que pogués remetre’s a una imatge fixada. Es tractava més aviat d’un projecte en construcció, avortat, d’un objectiu possible a la memòria i pur, si es vol, en la seva ruïna.\nPaciència i exigència\nNo obstant això, Mascort era dels que pensaven que la catalanitat és com un món que es du dins i que, com una marca indeleble, no es perd mai. No es va acostar a Mèxic com un espanyol, sinó que ho va fer com a català i es va mantenir com a tal al llarg dels anys. Sempre va tenir la intenció de tornar a la Creueta i mai no va deixar de parlar en català amb la dona i la filla. Home de món, sociable, sovint amable i comprensiu, va guanyar-se ràpidament l’afecte dels ciutadans de Texcoco i, sobretot, dels seus alumnes. Alguns d’aquests, que avui en dia ranegen els vuitanta anys, recorden que Josep Mascort “era molt exigent”, que “tenia una veu greu i càlida”, que “posava il·lusió i paciència en les tasques que iniciava” i que “l’esperonava una curiositat de persona jove i coratjosa”. De fet, els anys que va passar a Texcoco van deixar un fort record en aquesta població, que al 1994 li va retre un homenatge pòstum i va batejar amb el seu nom un institut de secundària.\nRetorn a Girona: l’acadèmia de la Pera\nL’any 1949, l’avançada edat del seu pare, que vivia tot sol a la Creueta, va motivar que tornés a la terra que l’havia vist néixer. Fidel a la llengua i als ideals, no va sol·licitar el reingrés en el cos nacional de Magisteri i va preferir treballar a la finca natal i crear una petita acadèmia privada a Girona. Aquesta acadèmia se situava en el primer replà de les escales de la Pera, arran dels tallers de la impremta Franquet, i el mestre Mascort i el seu gendre, Joan Pastells, la van tirar endavant als anys 50. Antics alumnes assenyalen que, com a moltes parts del barri vell de Girona, “l’ambient era obscur, ombrívol”, però també subratllen que “s’hi treballava amb llibertat i tolerància”. Hi havia vida, entre aquelles parets limitades; el mestre proscrit s’hi movia delitós i demostrava humanitat i bon cor amb els humils. Si els amics no li haguessin insistit, ni tan sols els hauria cobrat res.\nAmor al país\nDe tarannà més aviat optimista, alguna vegada s’entestava en un afer determinat i traspuava un cert mal humor i una ira continguda que es reflectien en la vermellor de la cara. Sempre va tenir cabell abundant, pentinat cap enrere i ben clenxinat, que amb el pas del temps se li va anar esblanqueint. El seu nas, recte i allargat, simbolitzava en certa manera la gran determinació amb què actuava en tots els afers que emprenia. Vivia modestament, molt casolanament, amb la dona, la filla, el gendre i, més tard, els seus dos néts. A més de les classes a l’acadèmia, també en donava a la casa pairal, i encara tenia temps per fer poesies al Carrilet de Sant Feliu de Guíxols, que “en arribar a la Creueta ja respira una miqueta”. Moltes d’aquestes poesies van sortir publicades en els programes de la festa major, i són una mostra innegable d’amor al país i les seves coses.\nEls seus papers\nMalgrat que durant els darrers anys de la seva vida, i a causa d’una arteriosclerosi cerebral, no es podia moure de casa i estava obligat a anar amb crosses, seguia amb atenció l’actualitat de casa nostra. Mai no es va voler separar dels seus ambients, dels seus llibres, dels seus papers, amuntegats però tanmateix ordenats a la taula del despatx. Era un home de tanta vitalitat que no solament feia, treballava i parlava, sinó que també escrivia sobre les qüestions més personals. Mantenia correspondència amb molts antics companys encara exiliats, i la seva firma apareixia amb certa freqüència a la secció de cartes al director d’alguns diaris, sobretot d’ El Correo Catalán . Aquelles cartes confirmaven que Mascort mantenia un pensament molt clar, i que la seva ploma continuava sent neta i airejada. Tot i que mai no va publicar cap llibre, la lectura dels seus escrits permet descobrir una literatura com la que reclamava Josep Pla: de front ample, europea, composta sense mossegar-se les ungles ni amb un esperit petit. És una llàstima que Mascort no dediqués les millors hores de la seva vida a escriure amb tots els sentits, perquè disposava d’una lexicografia clara i precisa i d’un estil lapidari.\nBondadós fins al final\nAl 1969, la seva salut es va agreujar. Després de romandre hospitalitzat uns dies, va tornar al mas de la Creueta. El seu aspecte ja era molt diferent del d’anys enrere. Sense arribar a ser corpulent, presentava una figura més aviat espesseïda, d’aparença rogenca i saludable a pesar de la malaltia. Els ulls començaven a estar fatigats i patia una lleugera sordesa, però continuava essent extremadament loquaç i bondadós. Fins i tot quan estava moribund, a mesura que s’acostava l’hora decisiva, tan sols es preocupava de no causar maldecaps als seus familiars. L’onze d’agost de 1970, la seva vida es va extingir poc abans del migdia.


Redacció 06/02/2019 10:14 am\nEl menor tutelat detingut al desembre per agredir sexualment dones a Horta-Guinardó va cometre tres agressions sexuals més a Poble-sec. Així ho han confirmat els Mossos d’Esquadra avui, que han conclòs una investigació que va començar amb la detenció del noi per atacar dones al voltant de l’hospital Vall d’Hebron, una informació que va avançar el TOT Barcelona.\nEl primer i el segon atac es van fer al voltant dels jardins del passeig de Montjuïc amb un mes de diferència entre totes dues. Les quatre agressions restants, però, les va fer amb pocs dies de diferència. L’assetjador actuava tant de dia com de nit i abordava les víctimes, dones d’edat mitjana i avançada, al carrer, segons expliquen els Mossos d’Esquadra. La policia detalla que sempre actuava amb el rostre tapat per evitar que l’identifiquessin. El menor actuava amb “grans dosis de violència i amenaces reiterades”, segons fonts policials.\nDesprés de les proves d’ADN i que es pogués demostrar que el menor havia estat al Poble-sec el dia de les agressions es va constatar que el detingut és el responsable de tres atacs més. El detingut està en un centre d’internament des del vuit de desembre, segons detallen els Mossos.\n“Alarma social” al Poble-sec\nEl cap de l’Àrea d’Investigació Criminal de Barcelona ha admès que el menor violador havia generat “alarma social” al barri de Poble-sec. També ha detallat que en dues ocasions el detingut va robar a les seves víctimes i que en només 11 dies va violar cinc dones. Gràcies a les càmeres del metro, ha explicat, els Mossos van poder identificar el sospitós a Poble-sec en un dia en què una víctima va denunciar un atac.


Campanya internacional per la llibertat de Mumia Abu-Jamal - SPC Sindicat de Periodistes de Catalunya - Sindicat de Professionals de la Comunicació\nInici/Notícies, Opinió/Campanya internacional per la llibertat de Mumia Abu-Jamal\nEl 17 d’octubre de 2006, la municipalitat de Filadèlfia (Estat de Pensilvania, EUA) intentava dos processos als Ajuntaments de París i Saint-Denis (França), a la primera per haver lliurat la titularitat de la ciutadania d’honor al condemnat a mort afroamericà Mumia Abu-Jamal i a la segona per haver batejat un carrer de Saint-Denis en el seu honor amb el seu nom.\nEn el que concerneix aquesta naturalesa “equitativa” del procés, us convido a llegir l’informe d’Amnistia Internacional sobre el meu cas, amb la finalitat de que decidiu per vosaltres mateixos si el procés o les apel·lacions que han seguit demostren, fins i tot des de lluny, una justícia equitativa i imparcial. Només als Estats Units un jutge encarregat d’un procés es permet declarar (davant d’una taquígrafa del tribunal), “vaig a ajudar-los a fer fregir al negre”- sense que per això se’l consideri parcial, ni no equitatiu.\nNomés a Amèrica un magistrat de la cort suprema, Ron Castille, pot converitr-se en el Procurador principal en primera instància, i tornar a servir en el mateix cas jurídic com a jutge de la cort suprema d’apel·lacions, sense apartar-se oficialment del cas. Vaja quin exemple d’apel·lació equitativa i imparcial!\nEl procés ha estat caracteritzat per mentides de la mateixa forma que la carta que acaba de ser-vos dirigida. Si el procés hagués estat realment equitatiu i imparcial, per quina raó el correu de Filadèlfia us proposaria un intercanvi? Aquest intercanvi, d’altra banda, només constitueix una contraveritat de més, un intercanvi mercantilista diabòlic que ells són impotents d’engegar i sense que això tingui precisament cap interpretació basada en el dret Americà o l’Internacional.\nEls autors del correu són mercaders de mort que busquen allistar-vos en la seva campanya sense que us en adoneu d’això, no únicament per matar-me, sinó per esborrar el meu nom de la faç de la terra. Si no fos així, per què es preocuparien d’un petit carrer a Saint-Denis o de la donació d’una ciutadania d’Honor per part de la Ciutat de les Llums?\nUs demano respectuosament que els responeu: “No”.


MIQUEL BELTRAN MURILLO, NUMERO CATORZE A LA LLISTA DE COMPROMÍS PER A L’AJUNTAMENT D’ALBERIC – Compromís per Alberic\nPublicat el 18 d'Abril de 2015 en General\nBenvolgudes i benvo lguts veïnes i veïns d’Alberic, el meu nom és Miguel Beltran Murillo i vaig nàixer a Carlet el març de 1962. Sóc el major de dos germans procedents d’una família humil i senzilla, mon pare criava bestiar i treballava a l’horta i ma mare, mestressa de casa. Al llarg de la meua vida he treballat de fuster i com a encofrador, així com també a l’horta. Actualment, degut a diversos problemes de salut, sóc pensionista.\nJunt amb la meua dona he format una família de la que han resultat dos fills, una de 27 i un de 21 anys, tots ells la meua primera i més recelosa ocupació diària. Des de fa ja 9 anys vivim a la Urbanització Sant Cristóbal, on hem trobat el nostre lloc i ens hem sentit ben acollits i volguts tant per la gent del nostre entorn com per la gent d’aquest gran poble que és Alberic.\nDes de sempre m’han indignat moltíssim les injustícies i les nefastes decisions preses per molts dels nostres dirigents polítics, tal vegada pensament crític transmès pel meu pare i com no, la meua pròpia experiència vital. He decidit donar el pas a la política activa per tal d’aconseguir un Ajuntament, el d’Alberic, proper als veïns, transparent i allunyat de qualsevol corruptela. Sóc dels que pensen que la política l’hem de fer les persones i s’ha de centrar en les persones; els veïns i veïnes d’Alberic hem de dir prou a les polítiques basades en interessos econòmics i privats, hem d’exigir que es garanteixquen tots els nostres drets.\n← ALBA PASCUAL SALES, NUMERO TRETZE A LA LLISTA DE COMPROMÍS PER A L’AJUNTAMENT D’ALBERIC\nREMEI ALBAREZ MATEU, NUMERO QUINZE A LA LLISTA DE COMPROMÍS PER A L’AJUNTAMENT D’ALBERIC →


Notícia: El Casal de la Gent Gran Benet Ribas de Blanes acull els resultats del projecte “Construïm un nou país amb valors”\nEl Casal de la Gent Gran Benet Ribas de Blanes acull els resultats del projecte “Construïm un nou país amb valors”\nNoticia publicada a la web el 04/12/2018 09:59:14 AM\nS’ha fet una jornada oberta per donar a conèixer els resultats de l’anàlisi realitzat per la Generalitat arreu del país a finals del 2016, retornant la sessió que ja es va fer a Blanes aquell any\nEl dos de novembre del 2016 es va fer al Casal de la Gent Gran Benet Ribas de Blanes la sessió de participació de recollida de dades del programa Construïm un nou país amb valors, organitzat pel Departament de Treball, Afers Socials i Famílies de la Generalitat. Aquesta va ser una de les 36 sessions que es van fer en total arreu de Catalunya a finals del 2016, amb la intenció de fer una anàlisi en profunditat del tema plantejat.\nLes conclusions s’estan donant a conèixer ara a través de sessions de retorn com és el cas de la que es va fer ahir a la tarda al mateix indret, el Casal de la Gent Gran Benet Ribas. També se’n va encarregar de presentar-ho la mateixa persona que ho va fer a finals del 2016, Jaume Forés, responsable del Programa de Civisme i Valors, de la Direcció General d’Acció Cívica i Comunitària del govern català.\nSessió de retorn projecte "Construïm un nou país amb valors"\nConstruïm un nou país amb valors és un projecte promogut pel govern català que pretén forjar el futur a través de la introducció d’iniciatives i canvis en les polítiques que fomentin el civisme, generant oportunitats i confiança mútua en les relacions, tant públiques com privades, entre ciutadans i ciutadanes. Les 36 sessions que es van fer fa gairebé un any i mig es van anar realitzant arreu de 28 poblacions catalanes, amb l’objectiu de tenir una màxima cobertura.\nEs van plantejar en forma de tallers participatius, per donar veu a la ciutadania sobre hàbits i comportaments positius que inspiren la convivència al país i poder fer una fotografia actual que permeti visualitzar de manera col·lectiva com es relaciona la societat i quin futur vol compartir la ciutadania entre tots i totes. Per això, a través de les sessions es van recollir les aportacions dels participants, ja que la principal aposta del projecte és que sigui transversal i el màxim d’obert possible.\nDades a Blanes i Catalunya del programa “Construïm un nou país”\nDurant la sessió de participació que es va fer aquest passat dimecres a Blanes, es van exposar les principals conclusions que s’han obtingut arran de la primera fase de recollida de dades. En aquest sentit, els principals eixos de treball s’han concentrat en quatre grans blocs que aglutinen els eixos de convivència de la ciutadania: família, feina, societat i institucions.\nA Blanes, la valoració dels cinc indicatius que se’ls va donar a tractar és prou representativa, si bé tan sols en destaca un per sobre dels altres: el respecte. Per la seva banda, la resta dels quatre indicatius tenen idèntica consideració: unió, amor, escoltar i objectius comuns. A nivell de Catalunya, els ordres de preferència dels cinc valors més freqüents en cadascun dels àmbits abans esmentats estableixen una gradació força curiosa, a tenor dels resultats presentats en la sessió d’ahir.\nAixí, en l’àmbit de la Família els valors més freqüents per ordre de preferència són: unió, amor, tendresa, estima i protecció; en la Feina la precarietat, l’esforç, el respecte, les amistats i la competitivitat; i en les Institucions i Administracions corrupció, distància, desconfiança, egoisme i complicació. En aquest darrer sentit, el responsable del Programa de Civisme i Valors, Jaume Forés, es va aturar especialment en les seves explicacions, matisant l’aparent paradoxa que representa l’apreciació respecte que la corrupció ocupi el primer lloc.\nA Catalunya, la immensa majoria dels homes i dones que representen les administracions locals –és a dir: alcaldes i alcaldesses, i regidors i regidores- no tenen unes atribucions econòmiques comparables a la resta de l’estat espanyol. El 64% dels alcaldes i regidors de poblacions de menys de 2.000 habitants ni tan sols tenen assignat un sou mensual, o bé només reben la compensació en dietes per algunes de les seves funcions públiques.\nData de realització: 04/12/2018 | Data de la darrera actualització: 04/12/2018


Three-Bedroom Holiday home in Ulfborg 22 Thorsminde Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nThorsminde, Thorsminde, Dinamarca - Veure al mapa\nMés informació sobre Three-Bedroom Holiday home in Ulfborg 22\nDissenyat tant per oci com per negoci, Three-Bedroom Holiday home in Ulfborg 22 està situat idealment a Bækmarksbro; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Three-Bedroom Holiday home in Ulfborg 22 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara banyera hidromassatge, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD, nevera per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Three-Bedroom Holiday home in Ulfborg 22 és una elecció inteligents per a viatgers a Bækmarksbro, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nCal que informeu el Three-Bedroom Holiday home in Ulfborg 22 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Dancenter t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.


Mor Nofre Riera, pioner en la informació digital del futbol balear – Revista07500\nImpulsor de la web ‘Futbolbalear’, ens ha deixat als 65 anys\nEl manacorí Nofre Riera, pioner en la comunicació digital del futbol de les illes, ha mort avui dimarts a l’edat de 65 anys. Una notícia que ha sorprès a tota la comunitat de seguidors de la web ‘futbolbalear’, de la que en va ser implusor i a la del món de l’esport de la pilota. Promocionador del futbol base (tant de lliga com de seleccions autonòmiques) i del femení, la seva fou una tasca entregada a l’esport, primer com a jugador i després com a entrenador. El nostre condol a tota la seva família i amics.\nPrevious Article Onze pacients menys en un dia ingressats per covid a l'hospital\nNext Article La peixateria de ses Verdures tanca i el problema torna a l'Ajuntament


Actualització de seguretat del Firefox en català i correcció del Mozilla 1.7.5 - Softcatalà\nActualització de seguretat del Firefox en català i correcció del Mozilla 1.7.5\nGairebé quatre mesos després de la sortida del Firefox 1.0 s’ha presentat la versió 1.0.1 d’aquest innovador navegador, disponible en català, gràcies a l’estreta col·laboració de Softcatalà, la Fundació Mozilla, el grup de localització de Mozilla i Mozilla Europa.\nAquesta versió és una actualització de seguretat d’algunes de les errades i vulnerabilitats que s’han detectat durant els darrers mesos.\nCaldrà, però, esperar uns tres mesos per a l’aparició de la versió 1.1, que inclourà canvis més importants i algunes correccions lingüístiques que s’han anat proposant, especialment des de la llista del Navegador.\nEls usuaris de Windows podeu actualitzar el vostre navegador a la darrera versió fent un clic en una fletxa blanca, dins d’una rodona vermella, que trobareu al marge superior dret del vostre navegador. Si no veieu aquesta fletxa, podeu anar a Eines->Opcions->Avançat->Actualització de programari, feu clic a Comprova-ho ara i seguiu les instruccions. Per descomptat, també podeu baixar-vos directament l’instal·lador d’aquesta versió.\nPer a GNU/Linux i Mac OS X, l’opció anterior encara no és funcional, però podeu baixar-vos la versió 1.0.1 des de la pàgina del projecte Mozilla en català, Mozilla Europa o la pàgina principal de Mozilla.\nProperament tindrem també actualitzacions per al Thunderbird i el Mozilla.\nD’altra banda, hem corregit, els binaris en català del Mozilla 1.7.5, un error que impedia l’exportació de la llibreta d’adreces. En la versió original en anglès i en altres idiomes aquest error podria no estar solucionat, de manera que, si heu instal·lat el paquet d’idioma català a sobre d’una versió 1.7.5 en altres idiomes, és molt probable que no es corregeixi. Si voleu fer servir aquesta funcionalitat, us podeu baixar els binaris des de la pàgina del projecte Mozilla en català.


Darrer taller de Linkedin abans de vacances\nEstem ja fent el compte enrere per començar un període descans, però podem aprofitar-lo també per anar esmolant les eines i la estratègia per cercar feina o pràctiques o el proper salt en la nostra carrera professional.\nLinkedin es una eina bàsica en aquest moment per visibilitzar-nos i treballar el networking professional.\nPer començar pots mirar quina es la teva puntuació a Linkedin i en funció del resultat que tinguis decidir si val la pena dedicar una mica de temps a millorar la manera com actues a Linkedin.\nDimarts 17/07/2018 de 12:00 a 14:00 a UPC Alumni farem la darrera edició del Taller: "LinkedIn: l’eina imprescindible per trobar feina" a VS211−Aula Informàtica, ed. Vèrtex, pl. Eusebi Güell 6, Barcelona\nLa segona opció, es demanar una entrevista personal per treballar sobre el teu perfil de Linkedin i com hi actues en aquesta xarxa


El Govern ha invertit 127.000 euros en remodelar l'habitatge encampadà i altres dos a Arinsal\nANA Encamp 12/12/2017 17:51\n651x366 El ministre d'Ordenament Territorial, Jordi Torres, lliura les claus del pis a la secretària d'Estat d'Afers Socials i Ocupació, Ester Fenoll. / M. F. (ANA) El ministre d'Ordenament Territorial, Jordi Torres, lliura les claus del pis a la secretària d'Estat d'Afers Socials i Ocupació, Ester Fenoll. / M. F. (ANA)\n651x366 El ministre d'Ordenament Territorial, Jordi Torres, i la secretària d'Estat d'Afers Socials i Ocupació, Ester Fenoll, mostren el pis que es posarà en funcionament de manera imminent a Encamp. / M. F. (ANA) El ministre d'Ordenament Territorial, Jordi Torres, i la secretària d'Estat d'Afers Socials i Ocupació, Ester Fenoll, mostren el pis que es posarà en funcionament de manera imminent a Encamp. / M. F. (ANA)\n651x366 El ministre d'Ordenament Territorial, Jordi Torres, i la secretària d'Estat d'Afers Socials i Ocupació, Ester Fenoll, al pis social ubicat a Encamp. / M. F. (ANA) El ministre d'Ordenament Territorial, Jordi Torres, i la secretària d'Estat d'Afers Socials i Ocupació, Ester Fenoll, al pis social ubicat a Encamp. / M. F. (ANA)\nEl Govern posarà en funcionament de manera imminent un pis social a la parròquia d’Encamp. Aquest recurs se suma a l’altre habitatge social que l’executiu ja va habilitar l’any passat a Ordino i que ara com ara ocupen dues persones grans. De manera paral·lela a la posada en funcionament de l’habitatge d’Encamp, des d’Ordenament Territorial s’ha habilitat també altres dos pisos (que tindran també finalitats socials) a Arinsal, i que també seran ocupats en breu, tal com ha confirmat el titular de la cartera, Jordi Torres, que ha recordat que en total s’ha invertit 127.000 euros en la reforma i condicionaments dels tres habitatges. Hi ha la previsió que l’any que ve es puguin posar en marxa altres dos pisos socials al Tarter.


“Cloacas de lujo”, la primera novel·la negra de Belén Montero\nVa arribar a Andorra amb tan sols 17 anys. És andalusa de naixement i andorrana per adopció. Recentment va llançar la seva primera novel·la negra titulada “Cloacas de lujo”, a la qual li va posar el punt final a mitjans de desembre, i es va posar a la venda el passat 3 d’agost. Confessa que escriu des de sempre. La seva terra natal ha estat la seva font d’inspiració per a escriure el seu primer llibre. En l’actualitat, combina el seu treball diari com a administradora, escriptora i mare d’un nen.\nFotos Nelly Dedea\nCom neix la idea d’escriure “Cloacas de lujo”?\nFa 11 anys vaig començar a escriure una trama sobre el tràfic d’òrgans, però després d’un incendi que va acabar amb casa meva, ho vaig perdre tot. Tenia moltes ganes d’escriure i se’m va ocórrer, després d’onze anys, reprendre aquesta trama del tràfic d’òrgans, però amb nous personatges, i així ha estat. Vaig començar a escriure i un dia va arribar una amiga a casa meva, la Yanina; li vaig explicar el que estava escrivint, ho va llegir, i em va dir que estava molt contenta. Em va comentar que era el tipus de novel·la que volia llegir i això em va donar més forces per a seguir endavant. És així que vaig continuar, sense pressa, però sense pausa. Potser hi havia pauses d’un mes, dos o sis mesos, perquè no ho feia amb cap afany de res, sinó com a satisfacció personal. No obstant això, quan estava a la meitat de la novel·la, em va fer un clic i, vaig dir la publicaré. La publicació la vaig fer per autoedició, ja que el procés és molt més senzill que l’habitual.\nEn què t’inspires al moment d’escriure?\nLa principal plataforma d’inspiració va ser Bilbao, Barcelona i la regió muntanyenca de Ronda, que és la meva terra natal.\nPer què vas triar el títol “Cloacas de lujo”?\nTinc la intenció que sigui una saga de sis o set llibres. “Cloacas” perquè vull plasmar en aquesta ficció, el més fosc i el més lleig de la vida, la qual cosa està oculta i això no és bo per ningú. És a dir, la manera amb la qual es treu luxe i diners de la foscor. En aquesta novel·la crec que ho he aconseguit.\nÉs una edició en castellà, per què? Faràs una edició en català?\nSí, és en castellà perquè és la meva llengua natal, i no sé si sabria explicar-me fluidament en català. No sé si faré una altra edició en català, probablement sí. No està descartat, també ho podríem editar en anglès o en alemany. Si alguna editorial més gran s’interessa per la novel·la, segur que la farem avançar.\nEns podries comptar breument de què tracta la història del teu llibre, “Cloacas de lujo”?\nEs tracta de donar a conèixer com una xarxa de traficants opera en el tràfic d’òrgans humans, a la vista de tothom, però sense deixar petjades, i ho fan mitjançant segrestos, mentides i maldats. Alhora, durant la trama es desenvolupa de manera paral·lela una història d’amor, però em quedo aquí per a no avançar més res. (Riu)\nPer què vas triar tema el tràfic d’òrgans?\nDes de molt petita, des de molt joveneta, em van commoure algunes notícies que sortien a la televisió, com ara “nen desaparegut a Canàries, nena desapareguda a Portugal”, i que mai s’ha sabut d’ells o s’ha pogut recuperar el seu cos. Llavors sempre em preguntava, que ha passat, que hi ha aquí? En la meva ment, quan era joveneta, pensava que darrere d’aquestes desaparicions, que no tenen un desenllaç final, probablement hi ha una xarxa de traficants que cooperi en el segrest de nens, però això era ficció. Està basada en fets reals?, no, de cap manera. És pura ficció.\nPer què “Caso Ciru”, quants personatges participen en la novel·la?\nEl “Caso Ciru” és perquè un dels membres del clan és un cirurgià. En ser un cirurgià, el vaig reduir a Ciru. Quant als personatges, apareixen diferents, la Paula, Marcos o Dante, entre altres.\nQuins plans tens a futur? Estàs escrivint la segona part de la saga?\nÉs clar que sí, no paro d’escriure, és quelcom que m’encanta. Ara, feia uns dies que no escrivia, pel llançament de la novel·la i una formació que estic fent, però normalment sempre estic escrivint. Tinc gairebé la meitat de la novel·la avançada. Em falta el desenllaç i ja tinc al cap dos casos més.\nCom sorgeixen les idees per a escriure noves històries i sagues?\nSorgeixen de la vida mateixa, és a dir de la vida diària. Del dia a dia, de qualsevol reunió o conversa puc treure una part de la trama.\nEstà a la venda, des del dia 3 d’agost, a qualsevol llibreria del país, Amazon, la Casa del llibre i diferents plataformes de venda.\nA partir de quina edat es pot llegir?\nEl llibre indica que el poden llegir a partir dels 18 anys. És una història a la qual pot accedir qualsevol adolescent, però són els pares els que han de donar l’autorització.\nBelén MonteroCaso CiruCloacas de lujoLlibrenovel·la negratràfic d'òrgans


Etxeondo WS Dena Team Edition Groc comprar i ofertes a Bikeinn\nAmb la compra de Etxeondo WS Dena Team Edition, et garantim que tindràs el millor equipament de ciclisme. A bikeinn trobaràs la millor qualitat al millor preu online del sector. Escull-nos com la teva botiga de ciclisme i centra’t només en disfrutar del teu esport favorit i el confort que t’ofereixen grans marques com Etxeondo. El nostre equip d’experts en ciclisme posa al teu abast les millors valoracions dels productes que t’ajudaran a escollir exactament el producte que necessites. I sempre assegurant-te que aconsegueixes la millor oferta en Roba home.


B&B Copernican House Milà Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Copernico 22, Stazione Centrale, Milà, Itàlia, 20125 - Veure al mapa\nMés informació sobre B&B Copernican House\nDissenyat tant per oci com per negoci, B&B Copernican House està situat idealment a Stazione Centrale; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nB&B Copernican House ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, habitació familiar, ascensor, cuina compartida.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, articles de tocador, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. B&B Copernican House és una elecció inteligents per a viatgers a Milà, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el B&B Copernican House de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Salvem el Rec Comtal! | Andreuenc\nFa uns dies va aparèixer la notícia que a Glòries s’havia trobat un tram del Rec Comtal i que semblava fins i tot que aquesta sèquia fos més antiga del que es creia. Actualment es té documentada la seva existència a mitjans del segle X durant el mandat del comte de Barcelona Miró I (947-966), però el que ara sembla evident és que entre el moment que va deixar de funcionar l’aqüeducte romà que portava aigua del riu Besòs a Barcelona (que per cert fou també localitzat a Sant Andreu de Palomar darrere de les antigues casernes) i el primer document que indica l’existència del Rec Comtal, hi ha un espai de temps de diversos segles on l’aigua havia de seguir arribant a Barcelona perquè la ciutat continués tenint vida.\nMolts andreuencs, en llegir aquesta notícia han aprofitat per recordar-nos la seva infantesa quan un Rec Comtal ja agonitzant continuava circulant prop de les seves cases. Molts deien que era una pena que tot això s’hagi perdut i veritablement s’ha perdut per sempre sinó s’hi posa remei urgentment. El Rec Comtal, una sèquia mil·lenària i sense la qual ni la ciutat de Barcelona ni els pobles i camps del Pla de Barcelona haguessin existit no està protegida patrimonialment. Les diverses obres que s’han anat realitzant al llarg dels anys han redescobert diversos trams que els arqueòlegs s’han dedicat a excavar i documentar el millor que han pogut per després poder eliminar-lo.\nA Sant Andreu, les obres del AVE han sigut el veritable mal de cap del Rec Comtal; més de dos-cents metres d’aquesta sèquia conjuntament amb un pont que es conservava sencer a l’alçada de la riera d’Horta van ser eliminats després, això sí, de que els arqueòlegs poguessin documentar-lo.\nPodem dir sense cap mena de dubte i amb molta pena que si algun dia es volgués protegir i/o recuperar el Rec Comtal, des de la rambla Onze de Setembre i fins ben entrada la barriada de La Sagrera ja no el trobaran. La resta, situat majoritàriament entre els carrers del Segre i Cinca es conserva encara, però transformat amb claveguera. Un trist final per una conducció d’aigua que va permetre l’existència de vida al Pla de Barcelona. Esperem veure si en un futur molt proper, l’administració decideix posar remei i salvar el Rec Comtal sinó després ja serà tard. Des d’aquí, només podem dir: Salvem el Rec Comtal ja!\nFotografia: Pont de la riera d’Horta sota el qual passava el Rec (avui desaparegut) | Servei d’Arqueologia\nEtiquetes: Pla de BarcelonapontRec Comtalriera d'Hortasèquia


‘The deuce’ T2: les dones també rodaven porno\nLa nova temporada de la sèrie de David Simon i George Pelecanos confirma com a personatge televisiu de l’any la Candy, la prostituta que esdevé directora pionera de porno al Nova York dels 70\n‘The deuce’ T2: les dones també rodaven porno HBO\nEntre els molts atractius de The deuce, la nova sèrie dels creadors de The wire, que ha estrenat segona temporada a HBO, destaca que se situï en un territori sempre conflictiu per als debats feministes, el de la indústria del sexe, i, per tant, faci ressonar als anys 70 discussions encara ben enceses avui dia. La segona temporada té lloc cinc anys més tard d’on vam deixar la primera, i hi trobem la protagonista, la Candy (Maggie Gyllenhaal, presidenta!), treballant ja de manera regular en el porno. La sèrie, per tant, continua resseguint el procés d’industrialització del treball sexual, el marc genèric de les diferents trames. En aquesta segona temporada apareixen noves formes de negoci més enllà de la prostitució al carrer que centrava la primera, com els peep shows, els prostíbuls i una puixant indústria dels films X que es beneficia no només d’una legislació més permissiva sinó també del boomque van viure totes les mostres de cinemaundergroundi contracultural en aquells moments.\nLes noves ofertes d’entreteniment sexual suposen una forta competència per al lloc de poder que exerceixen els proxenetes. Així, aquesta segona temporada posa en crisi aquesta figura com a forma específica de masculinitat tòxica. The deuce fa palès com, en aquests casos, les relacions d’explotació econòmica s’entrelliguen amb les de control emocional, i d’aquí la dificultat de les dones per abandonar els vincles amb els seus xulos. A més, la condició il·legal de la prostitució els atorga aquest poder per protegir unes noies desemparades per les institucions. La sèrie també obre interrogants sobre la responsabilitat davant la mort no accidental d’una prostituta. El negoci del sexe mou tants interessos i presenta tants buits legals que en cap cas hi ha un individu en concret a qui es pugui considerar l’únic culpable. Com és marca de la casa en les ficcions de David Simon i George Pelecanos, The deuce mostra la complexitat del sistema que sosté la prostitució però alhora concep tots els personatges com a figures tridimensionals que existeixen més enllà del seu paper en aquest engranatge. Tal com acaba aquesta segona temporada, cal esperar que la tercera se centri encara més en com les decisions polítiques afecten l’organització de la indústria del sexe.\nPel que fa a la pornografia, la sèrie traça una equivalència explícita entre la indústria de l’espectacle i el món de la prostitució, en què els cossos de les actrius no són més que mercaderies amb les quals especulen proxenetes, mafiosos i productors. Alhora explica les formes de legitimació del negoci, de les estrenes amb catifa vermella a les entregues de premis. En aquesta segona temporada, la Candy, una treballadora del sexe que intenta tirar endavant sense sotmetre’s al control directe de cap home, no tarda a convertir-se en directora de cinema per mèrits propis. En el seu primer film com a tal, una versió porca de La Caputxeta Vermella, no es limita a fer l’enèsim pastitx porno d’un referent clàssic sinó que introdueix un canvi de rols pel que fa a la mirada, el desig i les fantasies en un gènere produït tradicionalment per al consum masculí. El personatge de la Candy com a pionera d’un porno pensat per i per a les dones no és cap invenció. Amb un perfil similar, la gran Annie Sprinkle també va passar de treballadora del sexe a actriu i directora de cinema per a adults, a més d’esborrar les fronteres entre xouporno i performance d’avantguarda. Però la Candy estaria més a prop de Candida Royalle, precursora als anys 80 d’un porno dins de la indústria pensat per al públic femení.\n'The Deuce', T2\nDe David Simon i George Pelecanos\nDavid Simon sèrie


Experta en màrqueting digital i xarxes socials: “El silenci digital” de les dues parts durant el conflicte “podria acabar tenint un efecte bumerang”\nEl jugador del Barça Leo Messi. // EFE - EPA - Manu Fernandez - POOL\nL ’entrevista que va concedir Leo Messi aquest divendres en què va confirmar que es quedava al Barça té interès pel fons, però també per la forma. L’actitud i la imatge del crac a l’entrevista també tenen un significat. Andrea Vilallonga, consultora i experta en imatge i comunicació, considera que Messi dona una actitud de “resignació” i de “desídia”. Per aquesta experta, el llenguatge corporal del blaugrana és que “té molt poques ganes de fer l’entrevista”. Això, segons Vilallonga “provoca una incoherència entre la imatge i el que diu Messi”.\nEn cap moment mostra cap interès físic en el que diu. La credibilitat del que diu es posa en dubte per com ho diu\nAndrea Vilallonga consultora i experta en imatge i comunicació\nPer aquesta experta en comunicació, l’entorn de Messi potser buscava fer l’entrevista en un entorn sobri i neutre, però adverteix que “al final t’acabes fixant en les xancletes”.\nEl paper de les xarxes socials durant la polèmica\nAlexia Herms, experta en màrqueting digital i xarxes socials, considera que la gestió que s’ha fet de la polèmica a les xarxes socials no ha estat la més adequada. Ni per part de Messi ni per part del Barça. Alerta, de fet, que “el silenci digital” que han practicat les dues parts durant el conflicte “podria acabar tenint un efecte bumerang”. En concret, afectant la reputació digital de tots dos.\nHerms destaca el missatge que ha volgut transmetre Messi a les xarxes socials, bàsicament a Instagram, on just després de la polèmica va publicar una imatge dels seus fills.\nUna fotografia que, assegura, “té una intencionalitat molt clara”.\nLa primera imatge que ha publicat Messi després de la polèmica té un milió de ‘likes’ més que les anteriors\nAlexia Herms experta en màrqueting digital i xarxes socials\nRespecte a la gestió comunicativa que ha fet el Barça, Herms explica que “ha optat per comunicar el mínim missatge per evitar la crítica” però alerta que “s’hauria hagut de posicionar”. En aquest sentit, també subratlla que, des del punt de vista de les xarxes socials, “la marca Barça i la marca Messi no estan gens alineades. No tenen cap tipus de vinculació” i adverteix “hi ha un clar problema a nivell de consistència comunicativa”.\nRecupera la conversa aquí:\nLA IMATGE DE MESSI


Alzina dreta del Camí de Sant Medir. FOTO: Artur Ribera\nL'arbre està arrelat en un petit talús del marge del camí de Sant Medir\nper Lluís Bassa Tomàs 25 d’agost de 2019\nAmb més de 200 anys d'història, l'alzina coneguda a Sant Cugat com "alzina dreta del Camí de Sant Medir" té 17 metres d'alçada. L'arbre està arrelat en un petit talús del marge del camí de Sant Medir.\nLi manca part de la seva capçada a causa d'un deteriorament progressiu que ha comportat que s'hagin efectuat un grans talls de poda. Gran part del seu tronc està buit i també està malmès. Així, l'alzina requereix un immediat treball de restauració i sanejament.


ï»¿ Responsables de seguretat sanitÃ ria del colÂ·legi electoral. Parlament 2021\nEl/La responsable de seguretat sanitÃ ria del colÂ·legi electoral Ã©s una persona per local electoral que vetlla per la seguretat sanitÃ ria dâ€™aquest durant la jornada electoral. En conseqÃ¼Ã¨ncia, podrÃ romandre al local i prendre decisions respecte del seu Ã mbit de competÃ¨ncia.\nEn cas de considerar-se necessari, podrÃ disposar de colÂ·laboradors que lâ€™ajudin en les seves funcions, romanent aquesta persona com a Ãºnica responsable del local.\nLes seves funcions sÃ³n:\nControlar lâ€™accÃ©s al colÂ·legi electoral ordenant els votants, organitzar les cues i el flux dels votants dins del colÂ·legi, mantenir les distÃ ncies de seguretat, assegurant lâ€™entrada i sortida dels accessos correctes, amb lâ€™objectiu dâ€™evitar la formaciÃ³ dâ€™aglomeracions.\nGarantir la prioritat dâ€™accÃ©s al colÂ·legi electoral dâ€™aquelles persones pertanyents a colÂ·lectius vulnerables.\nGarantir el compliment de lâ€™obligaciÃ³ dâ€™Ãºs de la mascareta en tot moment.\nEn cap cas tindran atribucions relatives al desenvolupament del procÃ©s electoral i, en aquest entorn actuaran amb lâ€™autoritzaciÃ³ o solÂ·licitud dels o les presidentes de les meses electorals.\nEn cas que al llarg del dia de la jornada electoral hi hagi algun incident relatiu a seguretat sanitÃ ria, el/la responsable de seguretat sanitÃ ria del local electoral ha de contactar amb el o la responsable COVID-19 de lâ€™AdministraciÃ³ local i/o amb els Mossos dâ€™Esquadra.\nâ€¢ Les qÃ¼estions relatives al perfil de la persona responsable i colÂ·laboradors de seguretat sanitÃ ria del colÂ·legi electoral sÃ³n de lliure decisiÃ³ per part dels ajuntaments. La selecciÃ³ de la persona responsable i assistents de seguretat podrÃ ser dâ€™entre el seu propi personal o bÃ© personal extern.\nâ€¢ Com a recomanacions genÃ¨riques per a la selecciÃ³ de personal se suggereix experiÃ¨ncia en lâ€™atenciÃ³ al pÃºblic i/o organitzaciÃ³ i gestiÃ³ dâ€™esdeveniments i/o prevenciÃ³ i gestiÃ³ de riscos.\nSessiÃ³ de formaciÃ³ de responsables de seguretat sanitÃ ria\nProcediment dâ€™actuaciÃ³ dels responsables de seguretat sanitÃ ria dels colÂ·legis electorals en el marc dels protocols del Pla Sectorial COVID-19. Obre en una nova finestra.\nGuia dâ€™orientacions per a ajuntaments sobre lâ€™impacte de la COVID-19 en lâ€™organitzaciÃ³ de les eleccions al Parlament 2021. Obre en una nova finestra.\nPer inscriureâ€™s a les formacions en lÃnia, si us plau, consulteu el segÃ¼ent quadre on sâ€™indiquen els territoris, dia i hora. A travÃ©s de lâ€™enllaÃ§ indicat a cada sessiÃ³, heu de fer la inscripciÃ³ i rebreu, al correu electrÃ²nic que hagueu indicat, lâ€™enllaÃ§ per a connectar-vos a la sessiÃ³.


Preparar formatge és una de les maneres més antigues de conservar els nutrients de la llet. De fet, es podria dir que el formatge és un “concentrat de llet”. Malgrat els seus més de 5.000 anys d’antiguitat, encara és un ingredient habitual en els nostres menús. El nostre consum de formatge, que es va duplicar des de la nostra incorporació a la Unió Europea el 1986, es manté estable des de 1998. Igual que llavors, ara consumim una mica més de 8 quilos de formatge per persona a l’any, segons dades del Ministeri d’Agricultura, Alimentació i Medi Ambient. Entre els formatges més consumits a Espanya destaca el formatge fresc, seguit del semicurat.\nEl notable consum de formatge a Espanya es justifica pel seu sabor i la seva aportació nutricional, però també per la gran tradició “formatgera” del nostre país. A més d’una llarguíssima llista de delicioses varietats -posseïm un dels catàlegs de formatges més grans del món-, Espanya disposa de 16 formatges amb Denominació d’Origen Protegida i de 2 formatges amb Indicació Geogràfica Protegida (formatges de Valdeón i Los Beyos). Els formatges amb Denominació d’Origen Protegida tenen una sèrie de característiques que els atorguen el seu entorn natural i les habilitats dels seus productors. Totes les fases de producció d’aquests formatges s’han de realitzar en aquest lloc. Els formatges amb Indicació Geogràfica Protegida, per la seva banda, presenten unes característiques específiques o una reputació que els associa a una zona determinada on es produeixen.\nNo obstant això, l’Espanya formatgera “és un mosaic esplèndid”, tal com indica el Ministeri d’Agricultura en la seva Enciclopèdia dels Aliments. La diversitat orogràfica, de sòls, de vegetació i de clima del nostre entorn ha propiciat l’aparició de diverses races de bestiar productor de llet (bovina, ovina i caprina) que donen lloc a la matèria primera làctia. També les diverses cultures i civilitzacions que han habitat la península i les illes han deixat la seva empremta en el món del formatge, a més del talent i les bones pràctiques per a l’elaboració artesanal o industrial d’aquest producte tan apreciat a Espanya.\nEl sector del formatge disposa de més de 550 empreses i també de productors de llet que els elaboren en la seva explotació ramadera. Això explica, en paraules del Ministeri d’Agricultura, “el catàleg ampli, variat i ric dels formatges espanyols”. Cadascun amb les seves particularitats, textures, sabors, aromes i colors. No estranya, per tant, que hi hagi tota una ciència al darrere del tast del formatge, que permet examinar amb consciència i rigor les seves propietats organolèptiques.\nAixí, consumir formatges de la nostra zona és alguna cosa més que alimentar-se o nodrir-se: és conservar una tradició històrica i potenciar el consum de productes locals, fet que beneficiarà l’economia local, a més del medi ambient. I això sense renunciar en cap moment a les actuals normes de seguretat alimentària, que garanteixen en tot moment un control estricte (vigilància sanitària dels ramats, així com en els processos de munyida, recollida i transport de la llet i en les etapes de producció, maduració i distribució).\nQuè és el formatge i quins tipus n’hi ha?\nSegons la legislació més recent en relació amb les normes de qualitat del formatge (Reial Decret 1113/2006), s’entén per formatge el producte fresc o madurat, sòlid o semisòlid, obtingut gràcies a la coagulació total o parcial de la llet totalment o parcialment desnatada, de la nata, del sèrum de mantega o de les seves barreges, gràcies a l’acció del quall o a altres coagulants apropiats. El formatge es pot classificar a partir de la seva maduració o del seu contingut gras.\nSi tenim en compte la maduració, els formatges s’anomenen d’aquesta manera:\nFormatge fresc. Està llest per al consum una vegada finalitzat el procés de fabricació.\nFormatge blanc pasteuritzat. És un formatge fresc el coàgul del qual se sotmet a un procés de pasteurització. Queda llest per al consum una vegada finalitzat el procés de fabricació.\nFormatge madurat. Després del procés de fabricació, requereix mantenir-se durant un cert temps a una temperatura i en unes condicions tals que es produeixin els canvis físics i químics característics d’aquest formatge. Pot ser tendre, semicurat, curat, vell o anyenc.\nFormatge madurat amb floridura. La seva maduració es produeix, principalment, com a conseqüència del desenvolupament característic de floridura al seu interior, en la superfície o en les dues parts. Aquesta denominació es podrà substituir per la de «formatge blau» o «formatge de pasta blava», quan correspongui.\nSi atenem el seu contingut en greix (que s’expressa en percentatge sobre l’extracte sec), classificarem els formatges així:\nExtragràs. Conté, com a mínim, un 60%.\nGras. Conté un mínim del 45% i un màxim del 60%\nSemigràs. Ha de contenir entre el 25% i el 45%.\nSemidesnatat. Conté un mínim del 10% i un màxim del 25%.\nDesnatat. Ha de contenir menys del 10%.\nEl formatge, per la seva composició particular, contribueix a la ingesta de nombrosos nutrients. Una composició que resulta, sobretot, per ser un concentrat d’un altre producte nutritiu: la llet. Sense cap dubte, els formatges ens aporten proteïnes i greixos, encara que la veritat és que la població espanyola cobreix sobradament les recomanacions d’ingesta d’aquests nutrients.\nLa major part de formatges són font de calci i fòsfor, així com de les vitamines A, B2, B6 i àcid fòlic. Són particularment rics en vitamines del grup B els formatges de pasta blanca i els que inclouen fongs interns.\nEls nutrients esmentats estan implicats en nombroses funcions corporals, com són el manteniment de la pell, de la visió, del sistema immunitari o del sistema nerviós. També contribueixen al funcionament del nostre sistema de producció d’energia, a la formació de glòbuls vermells i, sens dubte, al manteniment d’ossos i dents.\nEn els formatges, a diferència del que ocorre amb la llet, destaca la gairebé total absència d’hidrats de carboni, uns nutrients que, entre altres funcions, contribueixen al manteniment de la nostra funció cerebral. És una cosa que es pot compensar amb gran facilitat: n’hi ha prou de consumir al cap del dia una varietat de fruites fresques, hortalisses, llegums o, sobretot, aliments farinacis, com ara arròs, pa o pasta (millor si són integrals). I és que resulta difícil imaginar un aliment més complet que una llesca de pa integral amanida amb oli d’oliva, decorada amb unes rodanxes de tomàquet o de pebrot escalivat i complementada amb un tall de formatge fresc. Carbohidrats, fibra, àcids grassos essencials, vitamines i minerals, tot en un.\nLes guies d’alimentació sempre inclouen el formatge dins de les seves recomanacions i ho fan per l’inqüestionable contingut en nutrients que té, que no acaben en el calci. En tot cas, com es pot comprovar en el semàfor nutricional (taula de la pàgina 17), determinats formatges poden suposar una aportació notable de greixos saturats i sal, cosa que es té en compte a l’hora d’elaborar recomanacions dirigides a la població. Les guies de referència actuals a Espanya, editades de forma conjunta per la Societat Espanyola de Nutrició Comunitària i la Societat Espanyola de Medicina de Família i Comunitària, indiquen que els formatges frescos i desnatats presenten un contingut més baix en greix saturat, una cosa que cal tenir present a l’hora de planificar els nostres menús. Per a la gent gran, aquestes guies proposen que els formatges seleccionats siguin sempre baixos en greixos, atès que les seves necessitats energètiques són menors.\nLa veritat és que les guies esmentades aconsellen consumir de dues a quatre racions de lactis al dia, una de les quals pot ser una porció individual de formatge fresc (80-150 g) o entre dos i tres talls de formatge curat o semicurat (40-60 g). Si comparem aquestes xifres amb la ingesta real a Espanya, que ascendeix a uns 26 grams de formatge per persona i dia, veurem que no estem davant d’una situació preocupant. Encara més si comprovem que la majoria del formatge ingerit és fresc, el contingut del qual en greixos saturats és molt inferior al present en formatges curats i madurats (del tipus manxego).\nNo obstant això, els formatges no són tots iguals. En el semàfor (taula de la pàgina 17), es pot observar que els curats, els semicurats i fins i tot el formatge tendre aporten quantitats de sal i de greixos saturats notables. Aquestes xifres són inferiors en els formatges frescos, encara que la ració de consum habitual tendeix a ser més alta -al voltant de 100 grams, el doble dels altres formatges-, per la qual cosa en el semàfor no figuren diferències significatives. Passa a l’inrevés amb els formatges “infantils” o en porcions, com també amb el formatge fos o ratllat: la seva ració de consum és inferior -entre 19 i 23 grams-, per la qual cosa la ingesta total d’aquests nutrients també és més baixa. Un consum elevat de determinats formatges suposarà ingerir una alta quantitat de greixos saturats i de sal. No hem d’oblidar, per tant, que és important gaudir amb moderació d’aquestes menges.\nUna dada important és que, en l’actualitat, disposem en el mercat de formatges amb baix contingut en aquests dos nutrients, com els formatges baixos en greix (sobretot, si són 0%) i també baixos en sal. Però fins i tot si s’escullen formatges amb un alt contingut en greixos saturats o sal, n’hi ha prou de reduir la mida de la ració perquè la seva presència en la nostra dieta disminueixi. Una interessant manera de fer-ho és consumir de forma habitual el formatge juntament amb aliments saludables, com un entrepà amb pa integral sense sal, una amanida vegetal o acompanyat d’un grapat de fruites seques al natural. La imaginació i les ganes d’explorar nous sabors donaran lloc a esmorzars i berenars d’inqüestionable valor nutricional.\nEn el semàfor (pàgina 17) s’han inclòs diversos tipus de formatge, agrupats per diferents categories. No hi són tots, atès que n’hi ha moltíssimes varietats a Espanya, però és una fotografia bastant fidedigna de la composició dels formatges més consumits al nostre país. Un detall fonamental és que en el semàfor nutricional no s’agrupen els nutrients en funció d’un pes fix de l’aliment (per exemple, 100 grams), sinó en funció de la ració habitual de consum. Per això, els formatges amb un contingut calòric més baix (com el fresc, la ració del qual és de 100 grams) poden aportar una quantitat similar d’energia que uns altres que presenten més calories, però que tenen una ració de consum més baixa, com els formatges curats (la seva ració és de 50 grams).\nCom es pot comprovar, cap dels formatges no aporta sucres de manera rellevant. Gairebé tots contenen una important quantitat de sal, excepte els formatges “saludables”, el formatge ratllat i alguns formatges infantils o en porcions (aquests dos últims, per la seva ració de consum més baixa). Val la pena tenir en compte que no és el mateix un formatge “baix en sal” que “sense sal”.\nUn formatge posseeix un contingut baix de sodi o en sal si no conté més de 0,12 g de sodi (o 0,3 g de sal) per cada 100 g d’aliment.\nSi la seva aportació és inferior a 0,04 g de sodi (o 0,1 g de sal), es pot declarar que és un aliment amb “molt baix contingut de sodi/sal”.\nQuan s’indica “sense sodi” o “sense sal”, l’aliment no tindrà més de 0,005 g de sodi o 0,01 g de sal.\nTot i que no s’hi han inclòs els formatges “sense lactosa”, la seva composició nutricional (tret de la lactosa) és molt similar als formatges als quals no s’ha eliminat aquest nutrient. És important recordar que aquests productes només són recomanables, si és el cas, en persones que disposen d’un diagnòstic fiable d’intolerància a la lactosa.\nEl millor per al berenar dels nens.\nEls nens aprecien molt el formatge, però solen mostrar-se reticents a tastar-ne algunes varietats, com el blau. Com que Espanya presenta unes notables xifres d’obesitat infantil, no és recomanable que els nens prenguin grans quantitats de formatges amb un alt contingut en greixos saturats. És millor reservar els formatges tendres, semicurats, curats, vells o anyencs (o qualsevol formatge gras o extragràs) per a un consum eventual. En tot cas, si la ració de consum és petita (25 grams) i s’acompanya d’aliments saludables (com ara pa integral), no hi haurà cap problema. Per a un consum freqüent és més recomanable decantar-se per racions moderades de formatge fresc (30-40 grams) o bé triar formatges baixos en greix (l’ideal, 0%).\nEl millor per als berenars dels adults.\nCom en el cas dels nens, convé que els adults vigilem la nostra salut a llarg termini, per la qual cosa no és bona idea consumir grans quantitats de formatge diàriament. En part, perquè prendre molt de formatge desplaçarà el consum d’aliments d’origen vegetal, el paper dels quals en la prevenció de malalties cròniques és indiscutible. Així, els formatges frescos (en racions d’uns 50 grams) i els formatges baixos en greix i baixos en sal són les opcions més recomanables per a un consum habitual. En els berenars, res millor que acompanyar el formatge de pa integral, fruita o fruita seca no salada.\nEl millor per a fer gratinats.\nLa mozzarella semicurada és fonamental per a l’elaboració de gratinats (indispensable per a la pizza i per a plats de pasta que es cuinen al forn fins a formar una fina capa de formatge fosa sobre la superfície). El parmesà també s’utilitza -sobretot, ratllat- per a gratinats. Quan introduïm la plata al forn, deixarem una distància d’uns 10 centímetres entre aquesta i el grill. Així evitarem que el formatge s’enrosseixi en excés o es cremi. El formatge camembert i el brie són molt utilitzats també per a gratinats, especialment sobre uns talls de filet de porc, unes patates o una coliflor cuites. N’hi haurà prou de donar-li un toc de grill perquè es gratini la superfície i obtenir un èxit segur a taula.\nEl millor per a les persones amb diabetis.\nLes persones amb diabetis de tipus 1 tenen dificultats serioses per a metabolitzar bé els carbohidrats dels aliments i, per això, depenen de la insulina. Aquesta dificultat també és present si es pateix diabetis de tipus 2, però no sol ser tan marcada. En tot cas, els formatges no suposen una aportació important de carbohidrats. El que és cert és que, tant si es pateix diabetis de tipus 1 com de tipus 2, hi ha un risc més alt de desenvolupar, a llarg termini, una malaltia cardiovascular. Per això, resulta convenient escollir, per a un consum habitual, aliments que no continguin grans quantitats de sal i greixos saturats. Entre els formatges analitzats en aquesta guia, convé que una persona amb diabetis opti pels frescos (en racions no superiors a 50 grams) o els que són baixos en greix i baixos en sal. Si la ració de consum és petita, qualsevol formatge és del tot compatible amb una dieta sana.\nEl millor per a la rebosteria.\nUn dels millors formatges per a les elaboracions rebosteres és el mascarpone, així com els formatges per a untar. La seva textura cremosa, el sabor suau i l’alt contingut en greix que tenen fan que siguin molt versàtils a l’hora de preparar farciments, pastissos cremosos, mousses i pastissos freds i calents. El formatge fresc de Burgos i el formatge feta estan indicats per a acompanyar-los amb mel i melmelades, i per a l’elaboració de postres com ara cremes, mousses i flams.\nEl millor per a acompanyar la pasta.\nEls formatges durs o semidurs i amb un contingut alt en greix són els més adequats per a ratllar i acompanyar els plats de pasta, sense necessitat de gratinar-los. Els més utilitzats són el formatge parmesà, el formatge d’ovella curat com l’Idiazábal o el de Roncal, el formatge manxego curat i el formatge de Maó vell. Sempre és millor ratllar el formatge en el mateix moment que l’utilitzarem, perquè no perdi aromes ni matisos.\nEl millor per a prendre’l de postres.\nGairebé tots els formatges es poden prendre com a postres, més enllà del seu temps de curació. Un formatge curat llueix molt amb els contrastos, acompanyat d’una fruita seca i un dolç, de tipus melmelada, mel o gelea. També podem fer unes torrades de pa de nous o de panses i col.locar-hi a sobre uns talls finets de formatge. Una altra opció: la combinació d’una compota de fruites amb unes cullerades de formatge de cabrales o de rocafort. Si ens resulta molt fort aquest tipus de formatge, podem rebaixar-lo amb unes cullerades de nata freda i remenar fins a aconseguir una textura cremosa i més suau de sabor. Una combinació deliciosa és la d’una amanida de fruites o macedònia fresca amb uns talls de formatge manxego, i amanir el conjunt amb un raget d’oli d’oliva.\nEl millor per a les amanides.\nSón molt recomanables els formatges frescos i blancs amb textura tova -com la mozzarella fresca, el formatge de Burgos o el formatge feta-, pel seu suau sabor i la consistència delicada. També podem fer servir formatges de curació mitjana en daus petits, que donaran un toc de sabor picantet a l’amanida. Això combina molt bé amb elements fruiters, com trossets de taronja o de préssec. L’edam, per la seva suavitat, també és un gran formatge per a trossejar-lo en amanides i acompanyar-lo amb unes fruites seques torrades, que potenciaran el sabor d’aquest formatge.\nPreus i estalvi\nNo és igual un formatge que un altre. Ni costen el mateix, ni s’utilitzen per a les mateixes receptes o en la mateixa quantitat. En alguns casos, els utilitzem per gratinar; en d’altres, per complementar una recepta. De vegades, exerceixen un rol protagonista, com quan preparem una fusta de formatges i intentem gaudir de l'”experiència gourmet”; altres vegades, són humils acompanyaments d’entrepans; i també hi ha els formatges amb Denominació d’Origen, que gairebé sempre costen una mica més cars.\nLa presentació incideix en el preu. En el cas dels formatges frescos, per exemple, un paquet de dues terrines grans costa més barat que un amb quatre petites, encara que la quantitat final de producte sigui la mateixa. Així mateix, els formatges que es comercialitzen ja preparats per a alguns plats -com els que es venen en daus per a les amanides o els que vénen amanits amb fines herbes- són més costosos que els seus homòlegs sense preparar. També passa amb els formatges curats o semicurats: els talls ja preparats per a servir en una fusta de formatges, per exemple, encareixen el preu final del producte. Si comprem la porció i la tallem nosaltres a casa, ens costarà més barat.\nEl temps de curació també influeix en el preu. En aquest sentit, al formatge li passa una cosa semblant a altres productes, com els pernils o el vi: com més temps hagi requerit l’elaboració i el repòs, més car costarà.\nLes que segueixen són algunes pistes que cal tenir en compte a l’hora de triar i comprar formatges:\nEntre els formatges frescos, la mozarella és la varietat més cara. El quilo costa, de mitjana, una mica més de 13 euros. La marca més econòmica és Bavarella (8 euros el quilo). El formatge fresc de Burgos és bastant més econòmic -i saludable-. Entre les opcions més assequibles hi ha el formatge fresc 0% matèria grassa Eroski Sannia (3,78 euros el quilo), el formatge de Burgos Eroski Basic (3,50 euros el quilo) i el formatge fresc de vaca Quark de Danone (6,20 euros el quilo).\nUn quilo de formatge semicurat costa al voltant de 12 euros. El preu augmenta si el formatge és de cabra, si ja ve tallat o si disposa de Denominació d’Origen. El formatge semicurat Eroski Basic (7,90 euros el quilo), l’Eroski Maestro (9,50 euros el quilo), el formatge semicurat El Pastor (10 euros el quilo) i El Gran Cardenal (10,45 euros al tall) es troben entre les opcions més barates.\nUn quilo de formatge curat costa, de mitjana, 16 euros. Entre les marques més assequibles trobem el formatge curat barreja Eroski Basic (8,50 euros el quilo), el barreja curat El Pastor (11,20 euros el quilo) el d’ovella Eroski Maestro (11,70 euros el quilo), el de llet crua d’ovella M. del Castillo (12,80 euros, al tall) i el gran reserva d’ovella Senyorío Montelarreina (13,73 euros el quilo). En l’extrem oposat, trobem exemplars com l’Idiazábal, amb Denominació d’Origen. El seu preu voreja els 20 euros el quilo.\nEl formatge blau Eroski en terrina (9 euros el quilo) i el formatge gorgonzola amb mascarpone Mughetto (13,95 euros el quilo) destaquen entre els formatges blaus més econòmics. Una de les opcions més cares és el formatge rocafort President, encara que es pot abaratir segons quin format es triï. El de quatre terrines costa 27,90 euros el quilo, mentre que el d’una única terrina (amb la mateixa quantitat de formatge) costa 5 euros més barat. El formatge cabrales La Asturiana, al tall, costa 17 euros el quilo.\nUn quilo de formatge tendre costa, de mitjana, 11 euros, encara que el ventall de preus no és gaire gran. Entre les opcions econòmiques més destacades hi ha el formatge DO tetilla Ruta Xacobea (9,70 euros el quilo), el formatge tendre barreja Eroski Maestro (8,15 euros el quilo) i el formatge tendre El Ventero (10,90 euros el quilo).\nLa marca i, sobretot, el tipus de formatge que s’hagi usat per a ratllar incideixen en el cost dels paquets que trobem al mercat. El ventall de preus, en aquest cas, és ampli: va dels 33 euros el quilo (en marques com Galbani o Parmareggio, que comercialitzen formatge parmesà amb una curació de trenta mesos) als 5,75 euros del formatge emmental Eroski Basic o els 8,90 euros del formatge en pols Hochland. El parmesà, en general, és més car que uns altres tipus de formatge, com l’emmental o fins i tot la mozzarella, encara que és possible trobar-ne a bon preu (Grana Padano Eroski SeleQtia, 15 euros el quilo). A més, l’elecció estarà condicionada pel tipus d’ús que se li hagi de donar, ja que per als gratinats o les pizzes és preferible la mozzarella.\nEls formatges destinats al públic infantil són molt diversos, no solament en preu, sinó també en tipus. Així, en aquesta categoria des d’un formatge fresc fins a un formatge blau light, un parmesà o formatge fos. El parmesà és, de nou, l’opció més costosa (Parmareggio, 19 euros el quilo), mentre que el formatge fos és molt més econòmic (Eroski Basic, 3,50 euros el quilo, La vaca que ríe light, 7,10 euros el quilo). Altres opcions barates són el formatge fresc Gailla (5,50 euros el quilo) i el formatge light Eroski Sannia (4,80 euros el quilo).


Cristina Pedroche, cansada que li preguntin si vol ser mare\nLa col·laboradora i presentadora d’Atresmedia està farta del fet que la premsa li pregunti sobre la seva intenció de ser mare des que va contraure matrimoni amb el seu marit\nper Miguel Cuartas dilluns, 17 de juny 2019 - 14:01h\nCristina Pedroche, un dels rostres més famosos del grup de comunicació Atresmedia, és coneguda per no tenir pèls a la llengua quan expressa les seves opinions. La seva actitud extravertida i directa va ser protagonista de la seva darrera aparició com a ambaixadora de la nova campanya de 'Pepsi Max'.\nEl cert és que Cristina Pedroche s’ha mostrat sempre reticent a parlar sobre les seves intencions de ser mare. Els mitjans de comunicació han estat insistint molt sobre aquesta qüestió des que la col·laboradora va contraure matrimoni amb el cèlebre xef Dabiz Muñoz. Fruit d’aquesta situació, Pedroche ha perdut la paciència i es mostra cansada per aquest tipus de preguntes.\n«Doncs és que tinc 30 anys, és que no hi ha necessitat. M’agradaria saber si fos el meu marit el que estigués aquí assegut si li faríeu la mateixa pregunta, si això és una pregunta que se li fa només a les dones, em sembla que a Dabiz no li preguntaríeu tant. Si el veus algun dia, li preguntes. Però et dirà el mateix», respon Pedroche.\nPedroche i el seu marit, el xef Dabiz Muñoz | ANTENA 3\nSembla que de moment Pedroche no té present ser mare, i recorre a la ironia per parlar d’aquest tema: «Ara mateix estem molt centrats en els projectes professionals, i és que ens prenen la vida. Els nostres restaurants ja són els nostres fills, els cuidem i els donem tota l’atenció del món. Ara mateix no entra en els nostres plans», afirma contundentment.\nLa fama no sempre porta coses bones, i és que Cristina Pedroche ha hagut de defensar-se de les nombroses crítiques que li arriben per la seva manera d’expressar-se de vegades massa directa i impertinent. La val·lisoletana és conscient d’això i ho assumeix amb sinceritat: «Crec que amb mi com tot val i a mi se’m critica tot, ja que tot serveix. Quan comparteixo que em menjo un gelat o em menjo jo què sé ningú diu res, però aquí com que sembla que és una promoció (Pepsi Max) ja molesta més», criticava Pedroche.\nLa presentadora és íntegra amb ella mateixa i sap quina com comportar-se per enfrontar-se al dia a dia: «A mi és que em dóna igual la veritat, jo faig el que vull, intento ser millor persona i dona cada dia», explica Cristina Pedroche.\nCristina Pedroche desmenteix els rumors sobre el seu embaràs\nLa dolorosa relació de la filla de Raquel Bollo i Chiquetete\nNoel Bayarri se sincera i ho explica tot sobre la seva vida íntima\nFamília Cristina Pedroche Atresmedia


::Inici >Sortides realitzades >La ruta de Stes. Creus per Cabra\nArribarem a Figuerola i Cabra, aquí s´ha de dir que els diferents punts d´interès són al llarg del seu terme, per aixó us convidem a que entreu a les seves webs per informar-vos. Quan arribem al Pla de sta. Maria és punt obligat de visita l´església de st. Ramon d´estil neogòtic refinat, també visitarem l´únic aiguamoll de l´Alt Camp, que es troba a tocar del polígon industrial. Al llarg del recorregut trobareu algunes barraques de pedra seca ( hi ha una ruta només de les barraques). La ruta passa per la vora de Santes Creus i Alió. Ja en parlarem quan hi passem. Per veure tant l'altimetria com la ruta, cliqueu aqui.