Johnson & Johnson atura l'estudi de fase III de la vacuna contra el covid-19\nEl gegant nord-americà parla d'un "esdeveniment advers" en un voluntari, sense especificar quin\n4 min. Londres 13/10/2020 07:11 Traduccions: Cat Cas\n651x366 Una representació de la dosi experimental de la vacuna de Johnson & Johnson contra el covid-19 / J&J Una representació de la dosi experimental de la vacuna de Johnson & Johnson contra el covid-19 / J&J\nNova galleda d’aigua freda en la lluita contra el coronavirus. El gegant farmacèutic nord-americà Johnson & Johnson ha informat aquest dilluns a última hora als Estats Units que ha aturat l’assaig clínic de fase III avançat de la seva vacuna experimental contra el covid-19 a causa d’una malaltia inexplicable en un dels voluntaris.\n"Seguint les nostres directrius, la malaltia del participant està sent revisada i avaluada per la Junta de Control de Seguretat de Dades (DSMB) independent d'ENSEMBLE [nom de l’estudi], així com pels nostres metges clínics i de seguretat interns", ha assegurat la companyia en un comunicat. Johnson & Johnson considera que "els esdeveniments adversos (malalties, accidents, etc.), fins i tot aquells [que puguin ser] greus, formen part de qualsevol estudi clínic, especialment dels estudis de grans dimensions". El sistema en línia de captació de voluntaris s'ha tancat.\nL’aturada es produeix poc menys de tres setmanes després que la companyia comencés la nova fase, que aspira a completar-se amb proves en 60.000 voluntaris. A principis de setembre, l’assaig de fase III d’AstraZeneca i la Universitat d’Oxford també es va aturar, en aquest cas per segona vegada, per una malaltia en una pacient voluntària del Regne Unit. D'acord amb informacions recollides pel 'New York Times' , la persona afectada va patir una mielitis transversa, una síndrome inflamatòria que afecta la medul·la espinal.\nClaus per entendre què passa amb la vacuna d'Oxford\nCom en el cas del prototip d’Oxford, la publicació especialitzada 'Stat News' n’ha informat en primícia.\nJanssen, el desenvolupador de la vacuna de Johnson & Johnson, no ha explicat quina és la malaltia que ha afectat la persona implicada. En tot cas, considera que en un estudi de les dimensions del que duen a terme, aturar els assajos és el procediment normal i fins i tot previsible. "Basant-nos en el nostre fort compromís amb la seguretat, tots els estudis clínics realitzats per les empreses farmacèutiques Janssen de Johnson & Johnson tenen directrius preespecificades. Això garanteix que els nostres estudis es puguin aturar si es produeix un esdeveniment advers inesperat greu, que podria estar relacionat amb un fàrmac del projecte, de manera que es pugui fer una revisió acurada de tota la informació mèdica abans de decidir si es reinicia", ha dit la companyia.\nEn el cas de l'assaig de Johnson & Johnson, com que es tracta d’un estudi de doble cec –en què els voluntaris no saben si se’ls ha administrat la vacuna o bé un placebo–, la revisió independent haurà de determinar l’origen exacte de l'incident: potencialment el prototip de la vacuna o bé una condició preexistent del voluntari o la voluntària.\nSeguretat, no preocupació\nLa pausa, doncs, no seria un motiu de preocupació immediata, d’acord amb el doctor Ashish Jha, degà de l'Escola de Salut Pública de la Universitat de Brown (Rhode Island, Estats Units), que no ha estalviat crítiques a l’administració de Donald Trump per la pressió política que ha posat sobre els investigadors. "És completament esperable [una aturada, en un estudi com l'actual], i només és un recordatori del ridícul que és intentar complir un calendari polític per tenir un vacuna abans del 3 de novembre", ha dit, en declaracions a la cadena nord-americana CNN.\nJannsen ha assegurat també que hi ha una "distinció significativa" entre una pausa d'estudi i una suspensió dictada pel regulador. De fet, la Food and Drug Administration dels Estats Units, el regulador nord-americà, encara no ha permès la represa de l'estudi de la vacuna d'AstraZeneca i Oxford al país, tot i que sí que s'ha autoritzat la continuació al Regne Unit, Sud-àfrica i el Brasil.\nLa de Johnson & Johnson és una de les sis vacunes contra el coronavirus que s’estan provant als Estats Units i una de les quatre en la fase més avançada, la III. Requereix només una dosi, de manera que els funcionaris federals confien que les proves es puguin completar més ràpidament que les d'altres prototips, inclosos els que estan fent Moderna i Pfizer, que en requereixen dues.\n"La segona onada ja és aquí": l'actualitat en 9 tuits\nKim Jong-un s'emociona en un discurs sobre la lluita contra la pandèmia\nDebat obert a l'OMS sobre els confinaments: els científics discrepen


TH87 Vila de luxe amb vistes panoràmiques al mar 200m de la platja\nPersones 1 Persones 2 Persones 3 Persones 4 Persones 5 Persones 6 Persones 7 Persones 8 Persones 9 Persones\nEsplèndida vila de disseny mediterrani, situada a la millor zona de la Costa Daurada, la urbanització Tamarit.\nTotes les estances principals d'aquesta meravellosa casa estan situades a la planta principal amb vistes al mar i sortida directa al jardí i a la piscina. Les 4 habitacions principals amb banys estan situades a la mateixa planta que l'ampli saló amb còmodes sofàs, TV, biblioteca amb una gran selecció de llibres i la sala per menjar. La cuina està totalment equipada i té sortida a una meravellosa terrassa moblada per descansar o menjar tots junts.\nA la planta superior està situada una altra sala d'estar amb sortida a la terrassa amb vistes al mar i les gandules per descansar. També hi ha un dormitori amb bany privat i accés independent des de la cuina. Aquest dormitori amb vista sobre el jardí.\nLa casa està envoltada d'un jardí amb gespa natural.\nLa piscina desbordant de 15 m és la joia de la casa. S'elimina a la nit i reflecteix la llum de la lluna que continua des del mar.\nLa casa ha estat l'escenari de diverses pel·lícules i espots publicitaris.\nÉs un lloc ideal per a les vacances en un ambient de tranquil·litat, qualitat i confort.\nDes de les terrasses es pot contemplar les meravelloses sortides i postes de sol.\nDistància fins a la platja més propera Tamarit és 300 m pel camí que envolta la costa i el bosc. Una altra platja La Mora està situada a uns 800 m de la casa, on es troben nombrosos bars i restaurants, supermercat petit, banc, farmàcia.


Gloria House 1 Hurghada Egipte - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nEl Mamsha Street, Costa de Hurghada, Hurghada, Egipte - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Gloria House 1?\nMés informació sobre Gloria House 1\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Gloria House 1 es troba a la zona de Costa de Hurghada de la ciutat de Hurghada. L'hotel és a 1.0 Km del centre de la ciutat i permet accedir a les instal.lacions més importants de la ciutat. Amb les atraccions principals de la ciutat com Senzo Mall, Aeroport de Hurghada, Sfinks Rejser - Private Tours a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nGloria House 1 ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Els clients de l'hotel poden gaudir de servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com platja privada, centre esportiu, sauna, piscina exterior, spa que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Gloria House 1.


Director de CopyTrans: música de trasllat a l'iPod/iPhone/iPad sense iTunes\n> Recursos > trasllat > director de CopyTrans-transferir música d'iPod/iPhone/iPad sense iTunes\nDirector de CopyTrans funciona com una petita biblioteca d'iTunes per a iPhone. És un software gratuït a posar música directament a un iPod, iPhone o iPad sense una biblioteca d'iTunes. És una eina que s'adapti per a gent que està cansat de la utilització de la biblioteca d'iTunes per sincronitzar la música a dispositius Apple. A més de posar música a mecanisme de Poma, director de CopyTrans permet als usuaris crear i editar llistes de reproducció, borrar cançons i reproduir música.\nHe intentat director de CopyTrans. En baixar-lo des del seu lloc oficial, la instal·lació no només per a director de CopyTrans. Inclou tots els productes de la sèrie CopyTrans. Quan necessita utilitzar el director de CopyTrans, feu-hi clic en el centre de Control de CopyTrans.\nDirector de CopyTrans és realment bo transferir música d'un ordinador a iPod, iPhone, iPad i director. No obstant això, com un iPod, iPhone o iPad usuaris, una completa eina per a mecanisme de Poma és més útil i útil especialment quan necessita a reserva la seva música des del iDevice al seu ordinador a la biblioteca d'iTunes.\nSi prefereix una eina que pot fer el director de CopyTrans fa i oferir més opcions, et recomano Wondershare TunesGo. No només ajuda a copiar qualsevol cançó i vídeo al iPod, iPhone i iPad, però també recolza totes les cançons, vídeos i fotos des de dispositius a ordinador i gestionar cançons, playlists, vídeos, fotos, àlbums de fotos en els dispositius. Fes una ullada a com utilitzar-lo.\nVostè pot descarregar la versió de judici lliure sota per tenir un provar. Director de CopyTrans no té una versió per a Mac. Si necessita un director de CopyTrans per a Mac, descarregar Wondershare TunesGo (Mac).\nPas 1. Connectar l'iPod, iPhone o iPad amb l'ordinador\nUtilitza un cable d'USB per a connectar el teu iPod, iPhone o iPad amb l'ordinador i la llanxa Wondershare TunesGo. I llavors vostè pot veure que el seu mecanisme es mostra a la finestra principal.\nPas 2. Gestionar música, vídeos i fotos\nDes de la finestra principal, pot fer clic "a iTunes" copiar música des del seu dispositiu a la biblioteca d'iTunes al seu ordinador i fer clic "A la carpeta" per reserva les seves cançons de mecanisme a l'ordinador. Fent clic a mitjans de comunicació, vostè està entrant en la finestra de quadre de control per a cançons, vídeos, Podcasts, iTunes, etc.. Des d'aquí, vostè és capaç de fer clic a "Afegeix" per afegir cançons als seus mecanismes, seleccionar cançons a retirar els dispositius, o exportar-la al seu iTunes o ordinador. Els passos són els mateixos per gestionar les fotos i vídeos.\nProvaré ara mateix la millor alternativa de director de CopyTrans!


rosa mayol: 2011\nADAPTACIONS DE LA IMATGE DE LA 38a FIRA AVÍCOLA\nDisseny de merchandising de la imatge de la Fira com la xapa, l'iman...\nDisseny de les lones de la Fira\nLones verticals exteriors i del Showcooking.\nmides del showcooking: 1m x 3,4m.\nLona de l'escenari de la fira.\nmides: 3,5m x 2,9m\nDisseny i maquetació del programa de mà de la Fira Avícola\nREVISTA DEL PRAT\na l'interior hi ha un petit article sobre l'entrevista que em van fer a Ràdio Prat. ;-))))\nPublicado por Rosa Mayol en 3:01 No hay comentarios:\nEtiquetas: 38a Fira Avícola, activitats, aplicacions, cartell, disseny gràfic, el Prat de Llobregat, fulletó, GALL, LONES, POTA BLAVA, Rosa Mayol, SHOWCOOKING\nIMATGE DE LA 38a FIRA AVÍCOLA DE LA RAÇA PRAT 2011\nAquest any, he tingut el privilegi des ser seleccionada per dissenyar tota la campanya de la Fira Avícola del pollastre Raça Prat.\nAquí mostro les 4 propostes pel cartell de la Fira.\nAquesta és la imatge escollida definitiva pel cartell:\nBen aviat us mostraré les diferents aplicacions i adaptacions de la imatge ... (lones, trofeu, banderoles, medalla, etiqueta i xapa del cava, etc...)\nBanderoles de faroles esquerra i dreta.\nPublicació de la notícia a la web de l'Ajuntament del Prat:\nPublicado por Rosa Mayol en 6:24 No hay comentarios:\nEtiquetas: 38a Fira Avícola, cartell, disseny gràfic, el Prat de Llobregat, il·lustració, Raça Prat, Rosa Mayol\nDisseny imatge "Activitats de Nadal" de Llagostera.\nEncarregat per l'Ajuntament de Llagostera\nDisseny Tríptic "Activitats de Nadal" de Llagostera\nPublicado por Rosa Mayol en 12:20 No hay comentarios:\nEtiquetas: Activitats Nadal Llagostera 2011, disseny gràfic, Postal de Nadal, Rosa Mayol\nCONTE "ANEM A FER MIGDIADA"\nDurant el curs 2010-2011 vaig estar treballant, juntament amb la meva germana, en el disseny i les il·lustracions d’un conte titulat “Anem a fer migdiada”.\nAquest projecte va començar quan l’EMG (Escola de Música del Gironès), juntament amb el Consell Comarcal del Gironès, ens seleccionaven per dissenyar i il·lustrar el conte.\nNosaltres ens vam encarregar de parlar amb les editorials. Així com de fer tot el seguiment del projecte per tal de controlar fins l’últim moment tot el procés i garantir la bona qualitat d’impressió de les imatges.\nLa meva germana (la Montse) i jo havíem treballat juntes en altres ocasions, però mai amb un conte.\nNosaltres partíem del text de l’Albert Riera. El conte s’estructura en cinc contes petits. Cada conte anava acompanyat d'una cançó i una partitura composades per l’Ultano Gómez.\nAixí doncs, vam treballar durant mesos colze a colze. L’experiència de treballar juntes ha estat genial!. Ella m’ajudava a triar els papers del fons, les tipografies, la composició… i jo l’ajudava amb el retoc i l’acabat digital de les il·lustracions pintades per ella. Entre les dues pensàvem quins detalls hi quedarien millor a cada pàgina per tal de què quedés tot al gust de les dues. Ens complementem a la perfecció!\nFinalment els encarregats de la impressió van ser The Private Space i gràcies a la Núria Garcia, encarregada del departament d’impressió de l’empresa, vam poder anar fins a peu de màquina a comprovar la bona qualitat d’impressió per tal de que les il·lustracions quedessin igual que els originals. Per nosaltres, era un requisit fonamental treballar amb una empresa que fos rigorosa amb la qualitat de les imatges.\nEl conte es va presentar a l’Auditori de Girona el 18 de juny del 2011. A l’escenari, tres actors van explicar el conte, acompanyats de més de 300 nens que van cantar les cançons del conte acompanyats d’una magnífica orquestra. Tota aquesta representació anava acompanyada de la projecció de totes les il·lustracions del conte. Va ser realment fantàstic!\nHa estat una gran experiència tan personal i com professional.\nEl proper dijous, 17 de novembre a les 19h a la Sala d’Actes de la Biblioteca del Prat, al Cèntric , jo i la Montse, presentarem el conte i n’explicarem el seu procés creatiu.\nPublicado por Rosa Mayol en 9:25 1 comentario:\nEtiquetas: conte, disseny gràfic, il·lustració, Montse Mayol, Rosa Mayol\nACTIVITATS (Curs 2011-2012) DE LLAGOSTERA\nImatge gràfica de les Activitats del curs 2011-2012 de Llagostera.\nDisseny i maquetació del llibret d'Activitats (curs 2011-2012) de LLagostera.\nEncarregat per l'Àrea de Cultura de l'Ajuntament de Llagostera.\nPublicado por Rosa Mayol en 9:13 No hay comentarios:\nEtiquetas: activitats, cartell, disseny gràfic, fulletó, Llagostera, Rosa Mayol\nFESTA DEL BATRE. LLAGOSTERA 2011\nDisseny del cartell A3, anuncis de prensa i fulletó informatiu de la programació de la Festa del Batre de Llagostera.\nAdaptació a anunci de prensa pel Diari de Girona.\nPublicado por Rosa Mayol en 9:58 1 comentario:\nEtiquetas: cartell, disseny gràfic, Llagostera, Rosa Mayol\nACTIVITATS D'ESTIU. LLAGOSTERA 2011\nDisseny de tríptic informatiu de les activitats d'estiu de Llagostera.\nPublicado por Rosa Mayol en 9:52 No hay comentarios:\nEtiquetas: activitats d'estiu, cartell, disseny gràfic, il·lustració, Llagostera, Rosa Mayol\nCUINA DE FESTA MAJOR. LLAGOSTERA 2011\nCartell A3 per publicitar la campanya de les Jornades Gastronòmiques d'enguany de Llagostera. Juntament amb les respectives adaptacions per prensa i el disseny A5 a dues cares amb tots els menús que oferien els diferents restaurants de Llagostera.\nPublicado por Rosa Mayol en 9:36 No hay comentarios:\nEtiquetas: cuina festa major, disseny gràfic, Llagostera, Rosa Mayol\nFESTA MAJOR DE LLAGOSTERA 2011\nAquest és el cartell que va fer la meva germana, Montse Mayol, per la Festa Major de Llagostera 2011. Va guanyar el primer premi del concurs de cartells organitzat per l'Ajuntament de Llagostera.\nJuntes, fem el millor equip!\nJo he estat l'encarregada de dissenyar les diferents aplicacions i adaptacions d'aquest disseny als diferents suports (prensa, revista del programa de festa, programa de butxaca, samarreta...)\nADAPTACIONS DEL CARTELL A PRENSA\nAnunci a color d'El Punt\nAnunci a color del Diari de Girona\nCARTELL A3 AMB ELS ACTES MÉS DESTACATS\nAquí mostro una selecció de pàgines que vaig dissenyar pel programa de Festa Major.\nPOGRAMA DE BUTXACA DE FESTA MAJOR\nPublicado por Rosa Mayol en 8:47 No hay comentarios:\nEtiquetas: aplicacions, cartell, disseny gràfic, festa major, fulletó, Llagostera, Rosa Mayol\nCURSOS PRIMAVERA 2011 EL PRAT\nAquest és el disseny i maquetació del fulletó informatiu, cartell A3 i banners/web sobre els Cursos de Primavera 2011 del Prat de Llobregat.\nEncarregat pel Departament de Cultura de l'Ajuntament del Prat.\nCartell A3 informatiu dels Cursos de Primavera\nPortada i contra portada del díptic informatiu dels Cursos de Primavera\nInterior díptic informatiu dels Cursos de Primavera\nADAPTACIONS A BANNERS PER WEB\nBanner per la web de l'Ajuntament del Prat\nBanner per La Capsa]\nBanner pel Centre Cívic Ribera-Baixa del Prat\nBanner per Joves.Prat\nBanner pel Centre Cívic Jardins de la Pau\nBanner pel Twitter\nPublicado por Rosa Mayol en 4:40 No hay comentarios:\nEtiquetas: cartell, cursos primavera, disseny, el prat\nSóc dissenyadora gràfica (Llotja) i professora de Batxillerat Artístic a l'Escola Kostka - Jesuïtes Gràcia de Barcelona. Llicenciada en Belles Arts i he realitzat un màster oficial de Creacions Artístiques a la Facultat de Belles Arts de Barcelona. Tècnica superior en Arts Gràfiques (composició).\n38a Fira Avícola (3)\nActivitats Nadal Llagostera 2011 (3)\nCuina dels Manaies (1)\ncuina festa major (3)\ncursos primavera (1)\ndisseny gràfic (41)\nil·lustració infantil (8)\nMercat Romà (4)\nMontse Mayol (1)\nPostal de Nadal (8)\nPOTA BLAVA (1)\nRaça Prat (1)\nRAFAEL ANGLADA (5)\nRosa Mayol (48)\nSta. Coloma de Farners (4)\nIMATGE DE LA 38a FIRA AVÍCOLA DE LA RAÇA PRAT 2011...\nBLOC IL·LUSTRADORA MONTSE MAYOL\nESTUDI DE FOTOGRAFIA DE BARCELONA


Josep Pla: dibuixar, en una ratlla i mitja, el vol d’un ocell | Fèlix Edo Tena\nEn una de les entrades més interessants del dietari El nostre heroi Josep Pla (2008), Enric Vila acompanya Quim Torra a visitar el senyor Amadeu Cuito. Torra està investigant la figura del periodista i diplomàtic Eugeni Xammar, i les informacions d’algú que el va tractar en persona li són molt valuoses. El tema, evidentment, també atreu Vila perquè, a banda de l’enorme interès que tenen les respectives trajectòries vitals i professionals de Cuito i Xammar, tots dos van conèixer Josep Pla, de qui està escrivint un llibre que, al final, es confondrà amb aquest dietari.\nL’escriptor Josep Pla | Foto: Fundació Josep Pla\nVila aprofita per preguntar a Cuito sobre Pla, i la conversa deriva aviat a la seva literatura, sense poder evitar fer una comparació amb la de Marcel Proust, de qui Cuito és possiblement el màxim especialista en la nostra llengua. A banda d’altres consideracions, Cuito comenta que el que converteix Proust en el màxim escriptor de la modernitat és el geni de la llengua. En la seva obra la clau ja no és l’acció ni les idees, sinó la imatge impulsada per les paraules. A continuació, afegeix que Pla coneixia molt bé Proust, per això mateix no pot comprendre com no va ser conseqüent a l’hora d’escriure i no va fer una gran novel·la moderna seguint aquest plantejament. Segons Cuito, Pla no supera la concepció realista característica del segle XIX, per entendre’ns, la manera de fer d’un Honoré de Balzac o d’un Stendhal. Tot i que Cuito no deixa de reconèixer que el mateix Pla esbossà una teoria literària diferent, que després no va complir. Ell es refereix al famós pròleg de la novel·la El carrer estret (1951), en el qual avisa que la novel·la no reflecteix cap argument travat, precisament perquè la vida és una segregació informe i caòtica d’imatges i no es produeix res semblant a un principi i un final lògic.\nDavant d’aquesta diatriba de Cuito, Vila defensa Pla adduint que volia durar i ser recordat per la posteritat, un argument en el qual ressonen els grans problemes que tingué amb la censura i els seus esforços per salvar la llengua i la cultura catalana de l’onada repressiva franquista, que és segurament el gran tema d’El nostre heroi Josep Pla. Però, a banda d’aquesta reivindicació que fa Vila, realment podem considerar Pla com un novel·lista allunyat de la modernitat? La teoria literària que trobem a El carrer estret explica que ell utilitza, en la seva narrativa, la idea de l’espill, és a dir, fa passar un mirall per un lloc i ens descriu el que hi veu. Aquest plantejament el trobem en altres papers. Per exemple, en Notes del capvesprol (1979), una miscel·lània de maduresa en la qual trobem reflexions sobre gairebé tot el que li interessava, des del país i la seva gent fins als més diversos aspectes culturals, reivindica una escriptura lligada a l’observació, que considera molt difícil perquè necessita molta precisió, mentre que rebutja la basada en la imaginació, per a ell molt més intranscendent i innòcua. Ens trobem, com es veu, davant d’alguna cosa més que l’esbós d’una teoria literària, el que passa és que, al mateix temps, tampoc no ens diu gaire, i això no se li podia escapar a Pla, que sempre va ser molt conscient tant de la cosa que hom tracta d’expressar (la literatura) com de la manera de fer-ho (l’objecte de la crítica literària). I l’argument encara és més insuficient si el que volem caracteritzar és la seva obra narrativa. Per parlar-ne no podem obviar l’aposta per la literatura observacional, però si es vol aportar alguna cosa nova, cal explicar què li costava tant a l’hora d’escriure i com se’n sortia, la qual cosa ens portarà a comprendre el seu estil i a veure com l’aplicava. De pas, també podrem veure si hi trobem o no alguns dels caràcters que es consideren propis de la narrativa moderna.\nLa poètica d’allò quotidià. En El carrer estret un jove veterinari ens explica com és la vida al poble on ha estat destinat. Hi trobem descripcions de l’urbanisme de la població, de les classes socials que la conformen i de les vides dels veïns del carrer on s’instal·la. El caràcter descriptiu també prepondera en les altres novel·les i contes de Pla, estiguin escrits en primera persona, com és el cas d’El carrer estret, L’herència (1981) o El campanaret (1987) o a través del narrador omniscient de Nocturn de primavera (1953) i d’algun conte. En aquestes obres no només el fil argumental és molt prim, tampoc hi trobem personatges o conflictes dramàtics. Són un ventall d’escenes costumistes en les quals tot és ordinari i trivial. En primer lloc, hi apareix el típic paisatge mediterrani català, que és petit i fàcil de descriure i que a Pla li serveix per emmarcar les històries. Al respecte, cal recordar la perplexitat que li va ocasionar l’estepa russa, de la qual va dir que era inacabable (Notícies de Rússia, un viatge a l’URSS, 1925); i fins i tot, malgrat que va escriure grans obres sobre el mar, es nota que el defugia perquè té alguna cosa d’inabastable. Per contraposició, l’esplendor d’aquella muntanya o d’aquella vall del país només ens diu una cosa: tot és banal i regular. Però això no vol dir que el paisatge mediterrani que descriu no serveixi per a res. Quan el veterinari d’El carrer estret o l’hereu de L’herència arriben al seu nou destí, la visió del paisatge els serveix per mitigar el sotrac que representa aquest viatge en les seves vides. És com si el paisatge els ajudés a restablir l’ordre pertorbat, perquè és regular i immutable als conflictes humans.\nEl geni del llenguatge. En les descripcions de Pla predomina un sistema que es pot identificar. En primer lloc, la referència a les coses i la fixació de les seves qualitats, siguin el perfil, el color o el gust. Després ve el moment de desvetllar-ne el valor. On més destaca l’aportació subjectiva és en l’adjectivació, que Pla considerava la tasca més difícil. La preponderància de l’adjectiu en la literatura de Pla mai no li va fer el pes a Carles Riba, que, en un article publicat el 1926 (Clàssics i moderns), considerava que era un escriptor nat però massa fascinat pel llenguatge. Riba explica a la perfecció la manera de Pla de descriure el paisatge, les seves intervencions subjectives i el seu procés poètic. A partir d’aquí, no li costa gaire desmuntar-ne el realisme, que considera fantasiós. El que no va saber veure Riba és que resulta un error plantejar el problema en el nivell de la realitat, perquè més aviat es tracta d’una qüestió de pensament. Per això, en lloc de definir el realisme de Pla pel contingut, és millor invocar l’exigència de criteris formals o estètics. D’una manera diferent però amb resultats molt similars ho va explicar Gabriel Ferrater en el seu treball sobre l’estil de Pla (Tres prosistes, 2010). Ferrater volia corregir Joan Fuster, que havia escrit que la prosa de Pla funciona mitjançant recursos col·loquials; i, entre línies, també s’hi detecta una crítica a Riba, qui considerava que el tractament de la banalitat en Pla era fracassat precisament per la introducció de la subjectivitat lírica. En canvi, per a Ferrater tant una postura com l’altra són errònies perquè si alguna cosa tenia clara Pla era la consciència perfecta del que és la diferència entre una llengua escrita i una llengua parlada. El gran mèrit de Pla, afegia, el que el converteix en el gran prosista català del segle XX, és saber convertir, a partir de l’experiència directa, la parla en una llengua escrita polida. Al respecte, cal anotar que Pla sempre va considerar que utilitzar el català com una llengua culta era dificilíssim perquè, com diu en una de les nombroses entrades que va escriure sobre literatura en El quadern gris, «el català és una terra verge, un camp llaurat superficialment». No cal dir que Pla no es va deixar arronsar, si més no per intentar superar tant les limitacions d’un context de dictadures i de guerres com la falta de mitjans d’expressió, contra la qual cosa només hi ha una solució: escriure per arribar a una certa fluència, és a dir, «dibuixar, en una ratlla i mitja, el vol d’un ocell».\nLa llengua i el món. El que en realitat li molestava a Riba són les conseqüències que Pla extreia de la seva manera d’escriure. Pla ens mostra el món com un espectacle incert i llunyà, i, per molt que s’intenti, el llenguatge mai no ens podrà oferir una visió exacta d’aquest. A partir d’aquí no és d’estranyar que se’n derivi una visió escèptica de la vida. Pla no pot evitar fer dir als seus personatges la seva preferència per les coses petites i el fàstic pels grans ideals, també el reconeixement de la mediocritat de cadascun. Això no li podia agradar a Riba, un escriptor cristià que sempre buscà en la realitat uns referents transcendents. Ara bé, potser Pla era un desencantat, però això no vol dir que no intentés arribar més enllà. Les seves descripcions se centren en fragments, moments efímers o d’altres interromputs, però és a partir d’aquests moments banals que és capaç de fer-hi sorgir alguna cosa més. A tall d’il·lustració, el veterinari d’El carrer estret camina per llocs comuns del poble i aconsegueix unir els punts que fan del barri un conjunt; l’urbanita d’El campanaret que ha de viure, a contracor, al poble a causa d’una malaltia, acaba descobrint el valor de la ruralitat; el personatge de L’herència arriba al vetllatori de la seva difunta tia, a qui a penes coneixia, i no pot evitar commoure’s, però no per la mort concreta sinó per allò insuportable que regeix la vida; o en Nocturn de primavera hi ha una descripció d’un cel nocturn estrellat tan fascinador que el personatge se sent literalment aclaparat. És veritat que les descripcions de Pla anul·len les tensions provinents de la lluita de classes, per la qual cosa no agradava als crítics marxistes, que denunciaven els seus personatges i a ell mateix com massa passius i negatius. Ara bé, amb la seva literatura de l’observació Pla va aconseguir mostrar com ningú les forces de desintegració que afecten el món rural i burgès i també les enormes transformacions que caracteritzen l’època contemporània. La fórmula de Pla consisteix a fer veure l’abisme que existeix entre el paisatge, que, malgrat tot, permet la fantasia, i la duríssima realitat històrica que es nega a verbalitzar. D’aquesta manera aconsegueix aïllar el que ell considera el problema fonamental, que per a ell era la supervivència de la cultura catalana en uns moments d’autèntic genocidi lingüístic per part de les forces ocupants castellanes, i afrontar sense cap vel el seu posicionament vital, que era el d’un deliberat desencant i conservadorisme.\nColofó. Josep Pla va deixar escrit que tenia l’objectiu d’enllestir una sèrie de llibres sobre la gent del país. Els volia dividir en tres parts: un llibre sobre els pagesos; un llibre sobre els botiguers; i un llibre sobre la burgesia. El carrer estret i El campanaret són les novel·les que va ambientar en poblacions rurals, mentre que a L’herència i Nocturn de primavera hi coneixem ciutats mitjanes i sobretot botiguers. No va arribar a temps de fer una gran novel·la sobre una ciutat industrial, tot i que tenim Girona (un llibre de records) (1952); i El quadern gris (1966) és, entre moltes altres coses, un relat dispers de la Barcelona d’abans de les dictadures i de la guerra. Quan explicava el seu projecte d’escriure una sèrie de llibres sobre la gent del país, Pla no parla de novel·les, sinó de llibres. I si s’han llegit els seus reportatges, retrats literaris o dietaris, es comprova que no hi ha una diferència clara amb les obres narratives. Tot forma part de l’obra de Pla, igual com que la seva veu i la seva manera d’adjectivar són tan potents que no importa si parla ell en primera persona o en boca d’un altre personatge. Sens dubte, aquesta barreja de gèneres també és un tret definitiu de Pla, i, alhora, una característica major de la narrativa moderna, que ja no necessita estar subjecta a les regles d’un determinat camp d’acció i ha après a traçar camins i estils individuals. En la mateixa línia, quan aquesta narrativa moderna s’enfronta a la realitat, el resultat no són les novel·les naturalistes del segle XIX, per molt que també estiguessin escrites per periodistes. Pla no recorre a fèrries estructures narratives ni busca personatges marcats per una forta psicologia destinats a causar grans afectes en els lectors. El que trobem és un treball directe i sense filtres sobre el paisatge, que depèn d’un gran treball d’observació; i sobre la gent, que prové d’una elaborada pràctica de l’oralitat. Hi ha, per dir-ho en termes moderns, una voluntat documental, però sostinguda amb un perfilat treball estilístic que respecta el paisatge caòtic i l’oralitat banal però també aconsegueix que estiguin integrades en una forma artística. Sens dubte, aquest és un altre tret de part de la literatura del segle XX, pensem en tots aquells periodistes que han fet literatura o en aquells autors que s’han dedicat a l’autoficció. Dels molts noms que es podrien esmentar, a mi m’agradaria destacar el de Truman Capote, un escriptor que, igual que Pla, sempre va buscar, al llarg de la seva trajectòria, arribar a una forma d’escriptura que, al mateix temps que sintetitzava les possibilitats de diferents gèneres, li permetés anar més enllà de la realitat. Capote no només és l’autor de novel·les plenes de detalls autobiogràfics i del gran reportatge literari In cold blood, també va escriure diaris de viatge, retrats i articles plens de narracions mínimes capaces de transmutar allò anecdòtic i quotidià en gran literatura, alhora que de descobrir les connexions íntimes entre els llocs i les persones (Portraits, The dogs bark, Local color o The muses are heard). Evidentment, les realitats sobre què van treballar un i altre van ser molt diferents, però tots dos, amb l’objectiu de destil·lar allò essencial de la realitat, van aconseguir una poderosa síntesi entre el periodisme i la literatura.\nA tall de cloenda i tornant al tema de l’article, l’objectiu de Pla va ser descriure la personalitat del país i de la seva gent d’una manera qualitativa, dotar-los d’individualitat i diferenciar-los de les altres cultures, per això, com s’ha vist, va haver de fer un treball doble. Per una banda, sempre va ser fidel a la literatura de l’observació, però va ser prou lúcid per aplicar tècniques pròpies de la ficció i de la literatura perquè sabia que només així podia oferir un punt de vista personal alhora que una visió essencial de la realitat, una veritat més vertadera. Per l’altra, això només ho va poder aconseguir a través d’un gran treball amb la llengua, en unes condicions, a més, duríssimes. Tot això fa de Pla un autor que encaixa molt millor en el segle XX que no en el XIX, sense que això vulgui dir, clar està, que no hi pugui haver concomitàncies ni homenatges al passat.


Per encàrrec de l’empresa de comunicació TALP, El globus vermell va dissenyar l’estand que havia d’exposar el projecte “Renova la teva roba”, gestionat per Espai Ambiental i impulsat per l’Ajuntament de Barcelona, a la “Fira d’Economia Solidària de Catalunya 2015”.\nL’estand està integrament construït en cartró i pensat per ser desmuntable i reutilitzable. A més, s’ha dissenyat per un bon emmagatzematge de les peces que el composen. El material utilitzat fa que sigui sostenible, reciclable i respectuós amb el medi ambient.\nEls encaixos de les peces es fan mitjançant ranures. Aquesta característica fa més senzill el procés de muntatge i , alhora, aporta eficiència en l’ús del material ja que no s’han d’utilitzar elements complementaris per les unions de les peces.\nEls suports estan composats per peces encaixades en creu i una peça travessera per guanyar estabilitat i rigidesa. El coronament també fa la funció de travesser estabilitzador i, alhora, permet incorporar el nom corporatiu de la marca del material exposat.\nEn definitiva, es tracta d’un expositor resistent i estable en el qual la senzillesa del disseny permet un fàcil i ràpid muntatge.\nMides de la capsa 192 x 72 x 10 cm\nNombre de peces 11\nTemps de muntatge 5 minuts\nCondicionants disseny cartró + desmuntable + compacte\n+ Fitxa a la web El Recetario


The Daily Avalanche: Sitcom (12): capitalisme i consum\nDins del fèrtil territori de les «sitcom» ambientades en un lloc de treball a «Superstore» li ha tocat l’hipermercat (el Cloud 9): una d’aquestes grans superfícies situades als afores de la ciutat, on pots comprar des d’unes xancletes fins a un trepant, des de mantega de cacauet a crema antihemorroïdal. La sèrie, creada per Justin Spitzer i prolongada durant sis temporades entre el 2015 i el 2021, es pot veure a Amazon Prime en còmodes racions de 22 minuts. Pel que he pogut comprovar en els onze capítols de la primera temporada i tres de la segona, l’acció mai no surt de les dependències del negoci (incloent-hi l’aparcament), de manera que la vida privada dels seus personatges només es pot entreveure dins de l’ambient laboral. Una de les característiques absurdes de «Superstore» són les reunions de tot el personal que s’improvisen en ple horari comercial, com si la botiga pogués funcionar sola.\nLa sèrie és un bon mostrari de les aberracions que són comunes en el món laboral americà: vacances quasi inexistents, assegurança mèdica sota mínims, pànic als sindicats, irregularitats amb els immigrants il·legals… No sé com deuen anar les pensions de jubilació, però hi surt una dependenta en actiu que deu anar pels 90 anys. I, per acabar-ho d’adobar, la primera temporada acaba amb una vaga que pretén aconseguir la baixa remunerada per a una empleada que acaba de parir. Malgrat la voluntat de denunciar les mancances del sistema, no hem d’oblidar que ens trobem en una «sitcom» i per tant les solucions són sempre simplistes i irreals.\nSensible a la diversitat que ara cal mostrar pertot arreu, «Superstore» té un repartiment que marca les caselles minoritàries habituals. Hi ha una latina que va ser mare jove i ara està en procés de divorci, un negre en cadira de rodes, una embarassada adolescent i d’ascendència japonesa, una hawaiana obesa, un gai filipí que és immigrant il·legal i un gerent de fortes conviccions religioses. Si bé tot això és políticament correcte, la gràcia hauria de consistir en que la química entre els personatges funcioni, cosa que diria que es dona molt rarament. Hi ha en particular alguns dels protagonistes —el gerent sempre optimista i amb veu de pito, el ridícul gai filipí i la insolidària i mesquina ajudant del gerent— que em resulten activament irritants. Tampoc l’escriptura dels guions em sembla particularment distingida i potser l’únic tret diferencial de la sèrie són els seus breus gags visuals intercalats a la trama. Dels actors crec que només em sonen America Ferrera, que va protagonitzar la «Betty, la fea» ianqui, i Ben Feldman, que tenia un paper secundari a «Silicon Valley». Ells dos se suposa que han de constituir l’interès romàntic de la funció, reacció química que de moment no s’ha donat.\nEn resum, «Superstore» és una «sitcom» entre correcta i vulgar que pot oferir una diversió de pur manteniment. Amb 14 capítols jo ja n’he tingut prou; però als valents els esperen 113 episodis.\n. Chiloé 27 de maig de 2021, a les 13:10\nQuién sabe. A lo mejor vale como una de esas series perfectas para la sobremesa. No dicen nada, pero resulta sedante mirarlas.\nAllau 27 de maig de 2021, a les 15:35\nSí, són sèries ideals quan no tens ganes de veure res.


De la serie «No soy yo quien dibuja», 2019. Lápiz de color sobre papel 42 x 29’7 cm\nDel 17 de desembre del 2020 al 26 de març del 2021\nLlum d’aquest amor que som\nPistes per intuir l’obra de Felipe Ortega Regalado\nPer Susana Blas\nTots tenim una època a la qual vam ser molts, aquesta que va del naixement fins als 3,5 anys aproximadament, quan no tenim consciència de qui som excepte pel que ens contaran més tard els qui ens ha vist créixer. Fins a aquest moment no som més que el que dóna de si cadascuna d’aquestes versions de la nostra fase de sense consciència, elements inerts o vegetals: una pedra, un matoll, un feix de vent, un tros d’sorra, etc. la suma de la qual és l’exacta identitat d’un desert de 3,5 anys de llargària.\nEn No soy yo quien dibuja, la poètica de Felipe Ortega Regalado s’ha fet més essencial. En el seu viatge cap a una depuració que respon a aquella llei no escrita del pensament zen que anteposa l’experiència sensorial, vital i quotidiana a qualsevol enjudiciament o reflexió teòrica predeterminats, ha prescindit d’allò sobrant. La quietud, el control de les pulsions i de les emocions, la bellesa del silenci i la serenitat…, tot l’ideari del pensament oriental podria aplicar-se al seu imaginari.\nM’agradaria subratllar des d’aquestes primeres línies el valor del format triat per l’artista per compartir aquest nou treball: el llibre; una aposta per un tipus de recepció que afavoreix la intimitat amb l’audiència. Un bonic tu a tu que fomenta la contemplació des d’una solitud cercada.\nSense oblidar que, de manera excepcional, es podran veure els cent dibuixos originals a l’espai valencià Gabinete de Dibujos, penjats amb delicadesa i a l’altura de la vista, tal i com va demanar l’artista, per crear una immersió única en el traç i el color que recorda l’observació conscient d’un tanka tibetà.\nQualitat oracular i fisicitat\nNo soy yo quien dibuja posseeix una magnètica qualitat oracular, la qual es constata tant en el seu procés, en la manera en la qual els dibuixos li brollen a l’artista (de manera automàtica i amb una mínima mediació de la ment abstracta) com en la seua qualitat combinatòria de constel·lació de parts, de vestigis arqueològics, de xicotets òrgans… què, aleatòriament disposats, transparenten els misteris de l’univers.\nNo passen per alt la primera escriptura que encapçala el projecte: “No sóc jo qui dibuixa, és tota la nostra espècie qui ho fa, molt abans fins i tot de saber que ho féiem. Fins i tot molt abans de saber-nos”.\nEstaríem, d’aquesta forma, davant un llibre sacre en mans de qui sàpia llegir. Com un tarot de reglamentacions encriptades, entre els plecs d’aquesta col·lecció de cent dibuixos s’articulen infinites possibilitats endevinatòries.\nNo invente res. La lectura atenta de les frases de l’artista ho comunica: “El dibuix ens escup a la cara tot el seu silenci, com si d’un guru es tractés quan li preguntem sobre la realitat”.\nAquest format de llibre quotidià conserva la pedra preciosa del material proper. Podré sostindre entre les meues mans sense cremar-me aquesta Bíblia de dibuixos i rebre una mica de l’energia que la va construir?\nExisteix una llarga tradició d’experiències artístiques connectades amb la via espiritual. Gran part de l’art abstracte del segle XX es construeix en forma de diàleg amb teories esotèriques. Els primers dibuixos mediúmnics no eren només bells objectes; eren sermons simbòlics. Les dues grans figures dels orígens de l’abstracció pictòrica: Hilda Af Klint i Kandinsky, penetraren en territoris teosòfics i parlaren de la necessitat interior per definir l’impuls pictòric.\nLa necessitat interior. Em conta Felipe que va arribar a malmetre la seua salut mentre dibuixava: “Vaig estar dibuixant any i mig. Tots els dies dibuixava durant hores. Fins i tot em vaig lesionar les cervicals”. L’acte de traçar, convertit en mantra i ritual, en vibració, es fa imprescindible: “Vaig tindre la necessitat. Una necessitat que encara hui em continua brollant no sols al dibuix sinó al meu dia a dia”.\nEnquadernats i donant-los un ordre…, dotats d’un “cos de llibre”, són dibuixos d’una manifesta fisicitat; la mateixa corporalitat que m’expressen les cartes del meu tarot què s’esvaren entre els meus dits. Tot el cosmos a uns trossets de cartolina.\nCom si fos un plòter mediúmnic; un flux energètic què es completa i es rearma, es recicla i s’integra quan els altres assimilem els dibuixos: “Algú dibuixa quan mira un dibuix. Així els ulls recorren com llengües el fruit del primer bes caigut per atzar al final de la primera trobada”.\nLa no dualitat\nObserveu amb atenció el repertori iconogràfic: formes minerals, vestigis arqueològics, llavors, possibles òrgans del cos, partícules, filaments, arrels, fractals, fruits…\nUna renúncia a allò magne, allò complet, allò concret, allò perfecte, si és que aquestes qualitats pogueren ser representades.\nFelipe Ortega Regalado prefereix habitar un territori de disseminació i integració contínua de formes i de coses diminutes, nímies, fràgils…\nL’artista porta anys amb la indagació en la filosofia vedanta. Per aquest motiu la superació del dualisme és una de les recerques de la seua poètica.\nEls seus dibuixos promouen la idea d’unicitat amb l’univers, la qual elimina la separació entre l’observador i allò observat, i que les diverses filosofies orientals no dualistes tant han defensat. “Quan dic jo sóc, no vull dir una entitat separada amb un cos com a nucli. Vull dir la totalitat de l’ésser, l’oceà de la consciència, la totalitat de l’univers, tot el que és i coneix»- va escriure Sri Nisargadatta, un dels mestres de la filosofia advaita. Aquesta és una teoria que evita l’experiència dissociada. Aquesta mirada no dualista de la realitat està present en diverses sensibilitats espirituals orientals: l’escola vedanta advaita índia, en els grups mādhyamaka i yogāchāra del budisme mahāyāna, i certs corrents del taoisme.\n“Les paraules sempre naixen després” m’escriu Felipe. I prossegueix: “Per això els textos funcionen com a il·lustracions del dibuix i no al contrari, encara que després es retroalimenten”.\nUn compromís doble: amb les paraules i amb les coses. I en la seua manera d’abordar aquesta dialèctica no puc deixar de pensar en un dels meus poetes preferits: Francis Ponge, que dedicà l’energia dels seus versos a descriure les xicotetes coses i les seues emocions subtils. La seua raó de ser era moure la mirada cap al món (“Prendre partit per les coses”, era el seu lema).\nPonge, en aquesta fusió amb la poesia d’allò concret entenia el llenguatge com una sort de secreció natural del cos, per aquest motiu comparava l’energia que empra un mol·lusc per tancar-se a la seua petxina amb l’energia amb la qual el cos viu se subjecta a la paraula. Al seu pensament, la relació cos-paraula s’intueix com a una relació estable i antiga, amb una nutritiva fissura en la seua unitat. Ser conscient d’aquesta fissura et permet donar sentit a l’escriptura i alhora entregar-te a l’experiència de la realitat.\n“El mol·lusc és un ser- quasi una- qualitat. No necessita armadura, sinó només una muralla, és una mica com el color en un tub”. (…) “Una petxina és una cosa xicoteta, però puc desmesurar-la en col·locar-la de nou on la trobe, posada sobre l’extensió de l’arena.” Francis Ponge\nLa llum i l’amor\nSi tanque els ulls i deixe que les meues mans juguen a soles al teclat, evoque l’obra de Felipe Ortega Regalado i escric dues paraules: llum i amor, vocables que per a mi encara conserven el seu poder.\nTrie la llum perquè igual que els telescopis i els microscopis capten la llum dels objectes per a veure’ls, ja siguen aquests enormes o minúsculs, els seus dibuixos capten la llum del misteri que esdevé i vibra al nostre voltant.\nTrie l’amor, perquè aquest és també un llibre sobre l’Amor amb majúscules. Ho descobreix el que arriba al final del recorregut, a les darreres pàgines.\nÉs un amor vegetal, d’hort i de boscos:\n“Hui ha florit la sang d’aquest amor en germen. No és un amor cap a algú o cap a alguna cosa. És amor a seques. Amor nu d’objecte i causa. Hui ha florit la sang d’aquest amor que apunta. No és un amor de besos o mossegades, ni d’aquells que abracen. És amor de puntetes. Amor què, de senzill i invisible, pesa menys que l’aire. Hui ha florit la sang en llum d’aquest amor que som”.\nÉs un amor on el voler es torna inenarrable: “Sé que el meu amor és més pesat que la meua llengua (…) no puc elevar el meu cor fins a la meua boca”- fa brollar Shakespeare dels llavis de Cordelia quan el seu pare, el rei Lear, li sol·licita que quantifique el seu amor per ell. Aquesta frase, què bé podria ser un koan zen, expressa a la perfecció la malaptesa de les meues paraules per expressar la intensitat dels sentiments que l’obra conta a soles.\nPer això, en No soy yo quien dibuja, tots dibuixem aquest amor que som.\nA Madrit, al barri de Lavapiés, l’11 de desembre de 2020


Una vintena d'experts demanen endarrerir la tornada a l'escola davant una situació "descontrolada" de la pandèmia La República\nUna vintena d’experts demanen endarrerir la tornada a l’escola davant una situació “descontrolada” de la pandèmia\nACN Barcelona.-Una vintena de científics, epidemiòlegs i estadístics han demanat aquest dimarts endarrerir la tornada a l’escola davant una situació “descontrolada” de la pandèmia. Així ho han assegurat en un […]\nACN Barcelona.-Una vintena de científics, epidemiòlegs i estadístics han demanat aquest dimarts endarrerir la tornada a l’escola davant una situació “descontrolada” de la pandèmia. Així ho han assegurat en un comunicat on sostenen que la situació epidemiològica a Catalunya és “significativament pitjor” que al mes de setembre, quan es va iniciar el curs escolar. Creuen que el tancament d’aquests centres és “imprescindible” per evitar nous contagis i contribuir a la reducció de la incidència de la covid-19. “La taxa de positivitat és de 9,5%, quan es recomana que aquest valor ha de ser inferior al 5%” han avisat, recordant també que la incidència acumulada supera el nivell de risc extrem establert pel Ministeri de Sanitat.\nEl document també preveu que aquestes xifres “empitjoraran en els pròxims dies”, tal com han estimat diversos models matemàtics i també han exposat les autoritats sanitàries en les últimes intervencions públiques. Una situació que es podria veure afectada directament per la nova variant del coronavirus detectada al Regne Unit. “La nova soca ha demostrat tenir una infectivitat 24% superior a la variant prèvia en el grup de població de 0-9 anys i d’un 14% en el grup de 10- 19 anys” han explicat.És per això que creuen que els nens i nenes tenen “més possibilitats” de portar el virus a les llars, així com transmetre’l. En aquest sentit, han recordat que Anglaterra ja ha optat per tancar les escoles i optar per la formació telemàtica amb l’objectiu de “contenir l’expansió” de la nova variant detectada. “Avui mateix el Departament d’Educació de la comunitat d’Aragó, ha posposat per raons similars el retorn escolar fins a febrer”, subratlla el document.Els experts asseguren que en els últims mesos, les mesures orientades a la restricció de la mobilitat i el contacte social han funcionat “adequadament” amb beneficis clars. En el cas de les escoles creuen que – davant la manca d’evidència científica definitiva – el que procedeix és aplicar el principi de precaució i anticipar-se als “danys” que poden causar.D’aquesta manera, critiquen que “a una setmana per a la tornada” les autoritats educatives i sanitàries no han fet públic “cap pla pel que fa a la contenció de la pandèmia a les escoles”. “Si es decideix mantenir les escoles obertes, és de vital importància que se segueixi un protocol detallat, si s’opta per tancar-les i passar a una educació telemàtica, cal informar amb antelació a les famílies d’1,5 milions d’escolars”, subratllen. El document està firmat per experts com Salvador Macip, Oriol Mitjà o Alex Arenas.


Un Nadal d'aventures i descobriments al Museu Etnològic i de Cultures del Món | MUEC\nTradicions catalanes, contes d'arreu del món, passejades per cultures apassionants\nque encara coneixem massa poc... Tot forma part de les propostes de Nadal 2019-2020 del Museu Etnològic i de Cultures del Món, que aprofita els dies de vacances per muntar tot d'activitats que no us hauríeu de perdre!\nUn naixement al carrer de Montcada\nPer què fem representacions del naixement de Jesús en forma de pessebres? Des\nde quan es fa i d'on surt aquesta tradició? Li podeu donar voltes a aquestes\npreguntes mentre us mireu el pessebre de mida natural que trobareu instal·lat\naquests dies al pati de la seu del carrer de Montcada del Museu Etnològic. Hi han\nposat un nen Jesús, una verge Maria, un sant Josep i, és clar, també un bou i una\nmula. Veniu-los a veure!\nPati del Museu Etnològic i de Cultures del Món\nDes del 10 de desembre fins al 7 de gener\nEn horari d'apertura del Museu\nContes d’Amèrica. Buscant les formes en el món precolombí\nAprofiteu les vacances per conèixer millor les cultures que hi havia a Amèrica abans de l'arribada de Colom. Ho podreu fer durant tres jornades amb protagonistes i activitats diferents. Teniu sessions i personatges diversos esperant-vos segons el dia que vingueu. Us explicaran un conte, us proposaran un taller a partir de peces del museu a càrrec de la conta contes, historiadora de l’art i membre del GEP (Grup d’Estudis Precolombins de la Universitat Autònoma de Barcelona) Marina Valls, i podreu gaudir dels contes il·lustrats de la doctora en història de l’art Catalina Simmonds.\nEl senyor Taïno\nPotser no coneixeu la cultura Taïna, però és la pròpia de territoris com els de les Bahames, les Antilles Majors i el nord de les Antilles Menors. La podreu descobrir si veniu al Museu, deixeu que us presentin en Taïno i exploreu amb ell els objectes propis de la seva cultura. Així coneixereu els duho, unes cadires cerimonials pròpies d'aquesta civilització i veureu què tenen d'especial...\nUn personatge que es diu així, el Gran Guerrer, ens ajudarà a descobrir els misteris de la cultura Sechín, al Perú. Ell viu en una antiga ciutat que es diu Cerro Sechín i que està plena de relleus dibuixats als murs. Mireu-vos-els bé i feu servir una mica d'imaginació que potser fins i tot... prenen vida!\nEl meu amic Tolima\nEn Tolima serà l'encarregat de parlar-vos de la cultura del seu poble, els Tolima,una de les civilitzacions precolombines que vivien a l'actual Colòmbia. Allà va néixer el costum de crear pectorals d’or amb la forma d’animals fantàstics, amb plomes i ales d’ocell, amb cua de felí i amb cara de persona. Els voleu veure?\nContes de Nadal a la vora del foc\nNo hi ha millor moment per explicar una història que el Nadal, quan tothom s'aplega al voltant del foc i combat el fred escoltant els relats més diversos. Potser el foc en els temps actuals prengui la forma d'una moderna i pràctica calefacció, però el poder de fascinació dels narradors d'històries segueix intacte. Us ho demostrarà en Jeep Gasulla, un actor i animador que ho sap tot sobre com entretenir petits i grans i sobre les tradicions de la cultura popular. Ell us convida a aplegar-vos al voltant d'un foc virtual i descobrir aquelles narracions que fa generacions que s'expliquen i que han anat passant de pares a fills.\nSerà tota una festa de la saviesa popular d'aquelles que no us heu de perdre de cap manera si us agraden les bones històries.\nPrimera part: contes contats al voltant del foc\nPica ben fort, diu la cançó popular. La cantaven els fusters i diuen que, qui la faci sonar a principis d'any, tindrà bona sort durant els dotze mesos següents. Segur que paga la pena provar-ho! Després de cantar, us explicaran la tradició dels Pastorets a partir de tres contes. A El camí, us parlaran sobre el trajecte que van haver de recórrer la Maria i en Josep abans del naixement del nen Jesús. La carta als Reis us mostrarà la lluita que es desferma tot seguit entre àngels i dimonis Finalment, El pastoret us permetrà veure les relacions entre el món real i el món màgic.\nSegona part: contes contats al voltant de les col·leccions\nEls Reis Mags d'Orient obren la caixa del tresor per donar-vos a conèixer tres de les perles que guarden i que tenen la forma d'unes històries fabuloses que procedeixen de punts molt distants del nostre planeta. A L'avi, el nen i el castanyer, coneixereu una història que resum la saviesa popular del món occidental, però a La bruixa de les sorres podreu pensar i passar-ho molt bé amb una història d'origen africà. I els contes que s'expliquen a l'Índia, com deuen ser? Ho sabreu escoltant Els micos, cosa que veuen, cosa que fan. Però...no marxeu gaire lluny que, si hi ha temps, potser us explicaran un conte de propina, una història procedent de l’illa de Nova Guinea, a Oceania.\nConeixeu bé els fons del Museu Etnològic de Cultures del Món que s'exhibeixen en les seus del parc de Montjuïc i del carrer de Montcada? Doncs deixeu que us els expliquin al detall durant unes visites guiades que us ajudaran a entendre la manera com vivim però, també, la manera de veure el món de cultures molt diferents de la nostra.\nCol·leccionistes catalans del passat van conèixer cultures llunyanes i exòtiques i, de tornada a casa, van portar mostres i peces representatives d'aquestes civilitzacions. Són un material molt valuós per la qualitat artística que tenen les peces però, especialment, perquè ens mostren maneres diferents de veure el món que ens envolta.\nPer fer un descobriment no cal ni agafar un vaixell ni anar de viatge. Només cal que ens mirem amb els ulls de l'antropologia els costums de casa nostra, les estratègies que hem trobat per sobreviure, les tradicions del nostre poble i la manera com ens divertim amb els nostres veïns i veïnes. De tot plegat us en parlaran en una visita a les col·leccions del museu que aconseguirà que considereu d'una altra manera elements tan humils de la vida quotidiana com els atuells de cuina, les joguines, els vestits o les eines de treball que feu servir.


Athina: de maig 2019\nA l'Antiga Roma el treball de portar nens al món el portaven a terme les llevadores. Els metges excepcionalment acudien als naixements, però només quan la vida del nadó o de la mare corrien perill i sempre que les llevadores els cridessin.\nVa ser Sorano d'Éfes, metge del segle II dC que va exercir a Alexandria i Roma qui va escriure el primer tractat de ginecologia ( Llibre de les malalties de les dones - Gynaikeia) en quatre toms i que va ser traduït al llatí per Musci al segle VI dC. A la tercera part del seu llibre, Sorano parla sobre el part i com ha de ser atesa la mare i el nadó durant el part.\nEns explica en el seu tractat que el principal instrument de les llevadores era la cadira de parir, amb respatller, braços i un seient amb un entrant en forma de mitja lluna, per on passava el nen. Entre el seient i el terra hi havia taulers als dos costats, però no davant ni al darrere, perquè la llevadora es pogués gestionar. La partera s'asseia a la cadira que havia portat la llevadora al començament de la fase de "expulsió", la dilatació es feia en un llit. Si la família era molt pobra s'utilitzava un "seient humà" fet per una persona forta, en la falda s'acomoda a la partera.\nLa llevadora (en llatí commater) era assistida en la seva tasca per tres persones, dos als costats i una per darrere de la cadira. A més també existien ginecòlogues (Feminae medicae) però aquestes només es dedicaven a la medicina de malalties pròpies de les dones.\nLes cesàries només es realitzaven un cop la mare havia mort. Era una operació perillosa i l'embarassada corria perill de mort si es realitzava en vida per les infeccions i per probable mort per dessagnar. Una llegenda urbana diu que la paraula "cesarea" vindria de Juli Cèsar, però sabem que la seva mare Aurelia va viure molts anys després del naixement del seu fill, així que aquesta no va ser la forma en què va arribar al món el famós personatge. Plini el Vell creu que el cognomen Caesar vindria d'un avantpassat que si naixeria d'aquesta manera. La Lex Caesarea deia que una dona que morís durant l'embaràs tardà havia de ser sotmesa a aquesta intervenció amb la finalitat de salvar la vida del fetus. En realitat la primera cesària de la qual tenim constància de supervivència va ser d'una dona a Alemanya l'any 1500.\nPublicat per Patrícia Barrera a 11:12 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: dones, Roma, vida quotidiana\nEls Thíasos i les Mènades, agrupacions de dones místiques\nDionís amb membres del seu Thíatos\nEn l'actualitat, la nostra societat comprén una serie de col.lectius que tenen un objectiu comú. Un dels més reivindicatius és el de la Dona. Això ja ve desde la nostra antiguitat clàssica, en la que una comitiva anomenada Thíasos ( θίασος) . Eren una mena de reunions de Dionís, que podien ser descrites com "borratxos fent gresca".\nEls membres més importants del thíasos eren dones devotes, les Mènades, que progressivament van ser substituïdes per les immortals nimfes. Estan representades en ceràmiques dones solitàries brandant els tirs (una mena de bastons).\nLes Mènades són éssers divins i femenins relacionats amb el déu Dionís. Les primeres mènades van ser les nimfes que es van encarregar de criar a Dionís, i que més tard van ser posseïdes per ell. Literalment, mènades es pot traduir per "les que desvariegen" o "les dones posseïdes". Vol dir que era impossibles parlar o raonar amb elles, perquè eren dones salvatges.\nS'agrupaven en bandes rebels per les muntanyes, les Thíasoi. Realitzaven activitats inimaginables com violència, vessament de sang, sexe, autointoxicació i mutilació.\nSón representades amb corones de fulles de vinya, vestides amb pells i nues o amb vestits transparents que no amagaven el seu cos. Una curiositat és que, de vegades, trossejaven les seves víctimes i es menjaven la carn crua.\nAixò es veu representat en el mite d'Orfeu, on prefereix donar culte a Apol.lo i rebutja el culte a Dionís, i les Mènades el trossegen i el devoren.\nDiversos autors també han parlat sobre aquest tema, com ara Julio Cortázar o Nietzsche.\nPublicat per Anònim a 4:02 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: dones, Grècia, religió\nETIMOLOGIA I PUBLICITAT\nEls i les alumnes de 4t d´ESO, com cada any, han fet un treball molt creatiu que relaciona les arrels llatines i gregues amb el món de la publicitat. Aquí en teniu un exemple:\nCristina Martín 4tC\nPublicat per Yolanda a 1:29 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: etimologia, grec, llatí, publicitat\nLa menstruació a l'Antiga Roma\nCom ja sabeu, la menstruació és el procés fisiològic pel qual les dones i les femelles de certes espècies animals expulsen, periòdicament, per la vagina un òvul madur no fecundat amb sang i altres matèries procedents de l'úter.\nLa menstruació té lloc des de la pubertat fins a la menopausa i es produeix tots els mesos durant 7 dies aproximadament, sempre que l'òvul no hagi estat fecundat, és a dir, sempre i quan la femella o la dona no estigui embarassada.\nA l’Antiga Roma, existia la creença de que les dones que patien la menstruació tenien el poder de destrossar les collites, de controlar el clima, de transformar vi en vinagre, de tornar bojos als gossos i de poder curar berrugues, mals de cap, epilèpsies, lepra, ...\nA més, es creia que eren capaç d’allunyar als dimonis, i és per aquest motiu que algunes dones van ser sacrificades com a ofrenes.\nAixò és degut a les divulgacions de les paraules de Plini El Vell (23-79 dC) en la seva obra Naturalis historia. Per a ell, no hi havia res més poderós, per a bé o per a malament, que la sang menstrual d'algunes dones ja que eren capaces de causar tot allò.\nEn aquesta època, les dones feien servir cotó, llana, algunes teles i en general, les pells d’animals per absorbir la sang i mantenir l’higiene durant la menstruació.\nPer als romans, la menstruació era una enfermetat de les dones verges ja que els seus úters no es feien servir bé i que això era el que els hi passava com a conseqüència, partint de la base de que la primera funció de la dona era reproductora. Per aquest motiu, les dones verges s’apressaven en casar-se i en tenir fills.\nPublicat per Anònim a 6:29 1 comentari:\nEls Thíasos i les Mènades, agrupacions de dones mí...


La política com l'acció. - Sara-Lidiaester\nInici Articles Polítics La política com l'acció.\nLa política com l’acció.\nÉs una frase que li he sentit dir a l’ historiador Agustí Colomines en el programa d’entrevistes de l´escriptor Jordi Galves presenta “No callis res” a la @RepublicaTV, on ha parlat d’aquesta qüestió, i que per a mi marca un fil essencial en aquests moments greus de desconfiances, on la falta de lideratges i massa egos ens estan portant a la desunió més bàsica en aquests moments tan transcendentals. (minut 23).\nLa frase diu així: “Jo veig a la política com l’acció. Per mi la política no són principis, són els principis portats a l’acció”.\nHe de dir que sóc capaç trobar bones idees en tots els partits independentistes i fins i tot en els que no ho són, i no sóc capaç de trobar un partit, independentista o no, on totes les seves propostes, m’agradin.\nLa política des de la mateixa ideologia no és una bona eina. Moltes vegades ha sigut un obstacle en un món on cada dia sorgeixen noves propostes que eixamplen expectatives, però també nous models de repressió, i aquí és on ningú para atenció.\nLa política és una eina potentíssima que pot portar a sumar per fer forta una idea potent beneficiosa per tothom, on es treballin bé les estructures per fer-la efectiva. En canvi les ideologies en si mateixes i amb el mirall de l’auto complaença són un llast per als plantejaments democràtics, perquè les seves costures rígides i estretes, estrenyen la visió d’allò que és important i afavoreixen les males conductes contra l’adversari ideològic. I amb la mateixa ceguesa, són incapaços de posar per davant allò que els uneix, i que els fa grans com a país dibuixant un full de ruta potent, destruint sense adonar-se les mateixes aliances més bàsiques, per potenciar les baixeses més ocultes, fins i tot diria que antropològiques com a l’enveja, i la revenja, que sorgeixen en qualsevol moment de negociació extrema.\nTambé estic d’acord amb el professor Colomines en què “l’ideologisme” és un perill, una manera de fer impracticable, que només divideix si només es mira el melic. Unes idees carregades de simbolisme des de fa molts anys i d’aquesta èpica catalana, més pròpia de la literatura que de la història, i afegiria en la meva minsa opinió sobre el tema professor, que també des de l’estètica moralista, molt potent del segle XXI, utilitzada com una arma llancívola en moltes circumstàncies com estem veient des del púlpit polític, que confon a l’espectador.\nDe fet, crec que la voluntat primordial de qui treballa la ideologia i més ubicada als extrems, és la d’estrènyer la base i ampliar la zona de la ignorància, quan saps per tots tipus d´enquestes i màrqueting, que qui et vota no es mira ni la proposta que planteja el seu partit. Simplement la dóna per bona, perquè són “els seus” qui la proposen. I fins i tot si no li agrada la proposta que explica el TN sobre el seu líder, la seva resposta serà, apuntalar la ideòloga del partit, tot i que la notícia sigui contra el mateix espectador i la economia familiar, perquè ha assumit que sigui el que sigui son dels seus i son els bons.\nÉs així de dur d’explicar, que el 95% de la militància i ja no dic la del votant, no s’ha llegit cap programa electoral, i ni tant sos la del seu propi partit.\nElls ho saben i amb això treballen.\nDe fet ara, a la ideologia sempre vella, però amb milers de noms nous, també se li diu ser “bones persones”, i conviuen en aquest catolicisme polític quasi invasor que o ets dels bons o ets “dels altres” en una visió esperpèntica reduccionista, com si les democràcies més modernes del món, fossin governades per sants i no per éssers humans que potser treballen bé la gestió pública, però en la seva vida personal són uns sàtrapes.\nTots els “ismes” són extrems, però acusar per part dels partidismes ideològics al teu company de viatge de nacionalistes radicals a catalans oprimits com tu, “perquè voler ser” i trair-los, això no és fer política. La ideologia com a factor primordial sense parlamentar sobre els fets, és un greu problema en Catalunya, que s’està creant per endinsar-nos en un una crisi identitària falsa i profunda, provocada per l’estratègia ideològica que s’ha de dir que ara mateix només aguanta el discurs en un paper escrit, perquè alguns partits volen assolir l’hegemonia d’un país, al meu entendre, i això tampoc té res a veure, amb fer bona política.\nNomés la política al servei de totes les maneres democràtiques sense recels ni llistes sectàries ens podran dur cap a Ítaca o a on vulguem anar. Però si no tenim un bon volant i la direcció ben alineada, ens podem trobar en una travessia encara més dura que no ens pensàvem. Amb un camí fins i tot una mica llarg, que alguns ja pronostiquen inviable, si no hi ha com a mínim, una preparació, prevenció i posada a punt i el 52% de disponibilitat.\nLa política en aquests moments es mor d’inanició a casa nostra per no usar-la i això pot ser que sigui una tècnica política interna per retardar el moviment, o que sigui el principi de la fi si el ciutadà no comença a organitzar-se políticament.\nO potser només és una falta de “voluntat política” dels “polítics”, Curiós, en un país on tenint majoria de politicòlegs dedicats a fer de polítics o de periodistes, sense oferir informació veraç i sense fer política.\nArticle anteriorQuè és avui ser d’esquerres a Catalunya? per Francesc Pomés i Martorell.\nArticle següentA camp obert, per Ramón Cotarelo.


PERE CASELLAS: Davant un probable nou govern a Figueres\nAnònim 23 de febrer de 2010, a les 10:23\nEt vaig trobar a faltar en la reunió de la comissió del Pla Local de l'Habitatge d'ahir, ja que era de les conclusions finals i tambè volia saber el que dius en el teu blog, sobre que volies preguntar perquè no han deixat tirar endavant un projecte de 100 habitatges de lloguer. Et prego que si aquesta pregunta la fas per altres conductes em facilitis la resposta ja que quan s'és partícip d'una comissió de treball és a tots els efectes.\nPere 23 de febrer de 2010, a les 23:31\nDeu haver-hi una confusió perquè jo vaig assistir el dilluns a les 12 a la reunió de la comissió informativa que va aprovar el Pla Local d'Habitatge. Hi ha alguna cosa que no pita aquí. Jo vaig anar-hi el dilluns 22 a les 12 a l'Ajuntament. On vares anar tu?\nEt passaré el dossier amb el tema dels 100 pisos.\nAnònim 25 de febrer de 2010, a les 10:50\nJo vaig anar a la reunió de treball que em va convocar l'ajuntament, el dilluns 22 a les 17 h. de la comissió del Pla Local de l'Habitatge, era a les 5 de la tarda, en la qual hi havia la regidora, els técnics de l'ajuntament, els técnics redactors del pla i la societat civil, aquí era a on jo pensava que hi assistiries, perquè compendràs jo a les comissions informatives no puc assistir, perquè segons deu saber el ROM diu que són integrades exclussivament per a membres de la corporació.\nPer la qual cosa com dius tu alguna cosa falla (no hi ha comunicació).\nResto a l'espera de la informació del tema del 100 pisos. D'aquest tema et varen donar les explicacions corresponents?.


Aquest és el moment perfecte per aprendre amb Kumon - Kumon Cataluña\nAprendre amb Kumon: aquest és el moment perfecte\nPer tal que els vostres fills arribin preparats al pròxim curs escolar i puguin afrontar-lo amb èxit, és molt important que no deixin d’aprendre.\nA Kumon som conscients de la inquietud amb què les famílies us esteu plantejant com gestionar l’aprenentatge dels vostres fills i també que és molt important que no deixin d’aprendre.\nPer què aprendre amb el mètode Kumon?\nKumon és l’únic mètode d’aprenentatge individualitzat dissenyat des dels seus orígens per aprendre a casa.\nKumon és un mètode d’aprenentatge que desenvolupa al màxim el potencial de cada infant a través de tres programes educatius. Els alumnes adquireixen autonomia en l’aprenentatge, hàbit d’estudi, concentració i una base sòlida en matemàtiques, lectura o anglès que els beneficia també en la resta d’assignatures de l’escola.\nEls nostres orientadors personalitzen l’ensenyament en funció de les necessitats reals de cada alumne amb l’objectiu de formar persones autodidactes i amb la seguretat en elles mateixes que necessiten per superar els seus reptes d’aprenentatge i prendre les regnes del seu futur.\nUn pla d’aprenentatge a mida\nA Kumon tracem un pla d’aprenentatge individualitzat, a la mida de les necessitats reals i les capacitats de cadascun dels nostres alumnes. D’aquesta manera, cada alumne progressa al seu propi ritme i obté el que necessita.\nL’orientador determina el nivell en què ha de treballar cada alumne en funció de la seva capacitat i dels seus coneixements. L’objectiu és que se senti còmode i adquireixi confiança, concentració i un bon ritme de treball abans d’avançar a un nivell superior. A més, treballar en el nivell adequat permet a l’alumne de mantenir la motivació i creure en la seva pròpia capacitat, per la qual cosa d’aquesta manera adquireix una actitud positiva davant l’estudi.\nLa labor de l’orientador per aprendre amb Kumon\nEls orientadors de Kumon proporcionen als alumnes l’orientació necessària perquè puguin fer els exercicis per ells mateixos i treballar per sobre del seu nivell escolar; els ajuden a valer-se dels exemples del material didàctic per arribar a resoldre exercicis que no han vist anteriorment amb autonomia i sense explicacions. D’aquesta manera, els alumnes aprenen a enfrontar-se a nous desafiaments alhora que reforcen la seva autoestima, confiança i motivació, i desenvolupen el seu potencial.\nToru Kumon deia: «El potencial de creixement mitjançant un aprenentatge autodidàctic és infinit».\nEn el procés d’aprenentatge a Kumon, i més encara en la conjuntura que estem vivint, la labor dels orientadors és fonamental. Habitualment, els alumnes assisteixen al centre dues vegades per setmana, però, actualment, els nostres orientadors envien el material didàctic als domicilis dels alumnes i accedeixen a les seves llars a través de pantalles de mòbil i ordinador per fer un seguiment en línia de la seva evolució. A més, informen els pares sobre els obstacles que el seu fill va trobant en el camí i els proposen una solució feta a mida, sempre pensant que arribi a ser autodidacte.\nDesenvolupar al màxim el potencial d’aprenentatge\nL’objectiu de Kumon és desenvolupar al màxim el potencial d’aprenentatge dels nostres alumnes a través de tres programes que es poden començar a partir dels 2 anys d’edat, amb la valoració prèvia de l’orientador:\nKumon Matemàtiques desenvolupa al màxim la capacitat de càlcul del teu fill, des d’aprendre a comptar i escriure nombres fins a calcular integrals i derivades, tot això sense calculadora.\nKumon Lectura desenvolupa al màxim la competència lectora, des d’aprendre a llegir fins a comprendre diversos tipus de textos de gran complexitat. A més, inculca el gust per la lectura per a tota la vida.\nKumon English desenvolupa una elevada capacitat de lectura i comprensió de textos originals en anglès. El teu fill adquirirà un vocabulari ampli, aprendrà a dominar l’estructura pròpia de l’idioma i aconseguirà una elevada capacitat de comprensió lectora en llengua anglesa, a més de l’habilitat de parlar en anglès amb fluïdesa.\nAjuda el teu fill a obtenir les eines necessàries per afrontar amb èxit el curs escolar. Deixa’ns les teves dades aquí i contactarem amb tu.\nBeneficis d’aprendre d’una manera individualitzada amb el mètode Kumon\nMoltes de les famílies que sol•liciten informació sobre el mètode Kumon estan especialment interessades en la individualització de l’aprenentatge. A Kumon, l’aprenentatge és individualitzat perquè cada infant necessita aprendre al seu propi ritme, segons les seves pròpies necessitats.\nCinc consells per resoldre correctament els exercicis del método Kumon a casa\nHi volem col•laborar amb alguns trucs sobre la millor manera de motivar els infants perquè facin els exercicis Kumon a casa. Hem recopilat cinc consells amb els quals pots ajudar els teus fills a fer els exercicis del mètode Kumon a casa.\nCom pots desenvolupar la capacitat de concentració del teu fill\nFer-ho tot alhora afecta la concentració en una determinada tasca, sobretot en els infants. En aquest article et donem alguns consells per desenvolupar la capacitat de concentració del teu fill.


Tipus d'humitats a casa | Hydrotec\nTrucada gratuïta 900 10 10 77|info@hydrotec.es\nHUMITATS A CASAocoma2018-11-08T15:14:09+00:00\nPer què és important solucionar les humitats a casa?\nDepenent del grau d’afectació i del tipus d’humitat que pateixi al seu habitatge, les conseqüències de la humitat a casa poden ser molt perjudicials.\nEls problemes derivats de la humitat estructural poden ser realment greus. Una paret amb problemes severs d’humitats perd un 50% del seu poder de càrrega, el que pot convertir-se en una seriosa amenaça. En casos molt extrems pot arribar a l’enderroc de l’habitatge. No obstant, la humitat no només afecta el deteriorament visible de l’habitatge sinó a la salut de les persones que l’habiten.\nEl convidem a seguir llegint per saber distingir els tipus d’humitats a casa i així poder aturar el seu problema com més aviat millor.\nContestem a les teves preguntes\nTruca’ns ara i fes-nos les preguntes que necessitis.\nT’assessorem, no dubtis a posar-te en contacte amb nosaltres.\nTipus d’humitat a casa\nHi ha tres tipus d’humitats a casa. Els principals efectes es veuen detallats en aquesta il·lustració.\nEn la cambra de bany, el dormitori i la cuina podem observar humitat per condensació. Els efectes més destacats són la floridura a les cantonades de les parets i el baf als vidres de les finestres i / o miralls.\nAl menjador veiem com la humitat per capil·laritat puja per les parets des del terra. Els trencs en la pintura i el revestiment deteriorat són els efectes habituals, juntament amb el salnitre.\nFinalment, al garatge i el soterrani trobem la humitat per filtració lateral. Aquest tipus d’humitat només es troba en parets que estan totalment enterrades.\nPerquè pugui entendre aquests tipus d’humitats, a continuació, s’explicarà un per un què són, quins efectes pot trobar i com pot solucionar-los.\nQuan hi ha un elevat percentatge de vapor d’aigua en l’ambient i aquest entra en contacte amb una superfície freda, es produeix el fenomen nomenat condensació. La humitat per condensació és més freqüent a l’hivern que a l’estiu, ja que la temperatura de l’interior d’un habitatge és més alta que la de l’exterior i per tant el contrast tèrmic fa que aquest fenomen estigui més present en aquestes dates.\nLes causes més comunes de l’aparició de la humitat per condensació:\nNo haver una correcta ventilació de l’habitatge.\nContrast tèrmic entre l’interior de l’habitatge i l’exterior.\nEl nostre dia a dia, com cuinar, planxar, respirar, dutxar-nos provoca una producció excessiva d’humitat dins de la casa.\nTenir un habitatge molt hermètica que impedeixi la correcta ventilació.\nEls efectes més característics:\nFloridura: La floridura sovint apareix en forma de taques de color verd, marró o negre. El trobem a les cantonades de les habitacions, banys sense ventilació, al voltant de les finestres, darrere o dins dels mobles, etc.\nEls ancians, els nadons i persones que pateixen al·lèrgies o problemes respiratoris, són els col·lectius més vulnerables a la floridura. Per aquest motiu és important eliminar el més aviat possible.\nPer eliminar la floridura de forma casolana pot llegir: Com eliminar la floridura, un problema de la humitat per condensació.\nBaf als vidres: Sobretot a primera hora del matí. El cristall és un dels materials més freds de les habitacions d’allí que el vapor d’aigua de l’ambient a l’entrar en contacte amb la superfície freda del vidre es transformi ràpidament en gotes. Podeu veure fàcilment com ploren els vidres o es formen tolls sota les finestres.\nLi hem deixat amb un article que li permet eliminar la floridura de forma casolana, però per desgràcia els seus resultats no són permanents. Si netegem la floridura amb lleixiu visiblement desapareix, però al no eliminar la seva arrel aquest tornarà a manifestar-se.\nUna solució definitiva per als que ja hagin provat aquests trucs i no hagin funcionat és instal·lar un sistema de ventilació forçada.\nDe forma automàtica, aquest sistema insufla aire (filtrat i pre-escalfat) a l’interior de l’habitatge així s’aconsegueix eliminar la condensació i per tant els seus efectes.\nTrobem aquest tipus d’humitat en edificis antics on no hi ha un bon aïllament entre les parets exteriors i la fonamentació.\nLa capil·laritat no deixa de ser un fenomen natural on l’aigua procedent del subsòl, juntament amb les sals minerals comença a recórrer un camí ascendent pels porus dels materials de construcció. L’ascens per les parets arriba normalment a una alçada de 50 cm, però podem trobar casos que arriben a 1,20 m d’alçada.\nEls efectes més representatius es troben a les parets:\nEl revestiment i el guix pot desprendre o estar bombat.\nAparició de salnitre (sals higroscòpiques).\nMobles deteriorats per la part posterior.\nSensació de fred a les habitacions afectades.\nEn algunos casos podemos ver moho en las paredes.\nComo comentábamos todos estos efectos los encontramos por encima de los zócalos y no superan los 1,20m de altura.\nEls murs que no estiguin enterrats se li aplica el tractament d’injecció de gel. Amb aquesta solució vam crear una barrera que evita que la humitat pugi des del terra cap amunt.\nPerquè tingui com més aviat les parets llistes oferim una rehabilitació immediata. Consisteix a aplicar un morter macroporoso que permet transpirar la humitat excedent de les parets ja tractades.\nLa humitat per filtració sorgeix en parets que estan enterrades i no estan ben impermeabilitzades o no tenen un bon drenatge. Aquestes parets poden estar totalment enterrades, com els garatges o parcialment, com alguns soterranis.\nEls efectes d’aquest tipus d’humitat són semblants als de la capil·laritat. La diferència és que aquests efectes els podem trobar en tota la paret.\nEl revestiment deteriorat\nSensació de fred.\nQuan en el costat oposat de la paret hi ha terra necessitem aplicar un morter específic per poder retenir aquesta humitat. Amb aquest propòsit es decapa la cara vista de la paret per poder aplicar el morter tècnic. En canvi, si hi ha parets parcialment enterrades serà necessari la combinació del tractament d’injecció de gel.\nSi vol més informació, us animem a seguir llegint el nostre bloc. Allà trobarà tot d’articles relacionats amb els tres tipus d’humitats, trucs casolans, consells i molt més.\nTelèfon: 900 10 10 77\nHydrotec.es © 2018 - Avís Legal | Política de Privacitat | Política de Cookies | Made by WeLoveWebs\nUtilització de cookies pròpies i de tercers: Aquest lloc web utilitza galetes pròpies i de tercers, per a recopilar informació amb la finalitat de millorar els nostres serveis, per mostrar-li publicitat relacionada amb les seves preferències, així com analitzar els seus hàbits de navegació. Si continua navegant, suposa l'acceptació de la instal·lació de les mateixes. L'usuari té la possibilitat de configurar el seu navegador podent, si així ho desitja, impedir que siguin instal·lades en el seu disc dur, encara que haurà de tenir en compte que aquesta acció podrà ocasionar dificultats de navegació de la pàgina web. Per a més informació consulta la nostra Política de Cookies.\tCom configurar Acceptar


Ja a la venda les entrades de la final del Teatre de Barra al Mar i Terra | fancultura\ninici » Fanteatre » Ja a la venda les entrades de la final del Teatre de Barra al Mar i Terra\nJa a la venda les entrades de la final del Teatre de Barra al Mar i Terra\ntext de Javier Matesanz el dia 26 Abr, 2016 a Fanteatre, Notícies, portada\nEl proper dissabte dia 7 de maig tindrà lloc la gran final de la vuitena edició del Teatre de Barra al Teatre Mar i Terra.\nEs representaran les sis obres dedicades al tema de la mort, i al final de la gala es donarà a conèixer quina de les propostes ha estat la millor segons el públic. També es farà públic el millor actor i la millor actriu.\nI per poder presenciar la gala en directe el millor és comprar quant abans les entrades (12€), que l’Ajuntament de Palma ja ha tret a la venda en els seus punts habituals.\nLa gala començarà a les 20 hores.


Tot arreglat, Jet9RDO perfecte - Garraf en BTT\nAhir dilluns em vaig apropar a TopFun, a Caldes de Montbui, perquè el Francesc em fes un cop de mà i mirar d’arreglar el cargol trencat de la bieleta que aguanta l’amortidor per la part de dalt amb el basculant.\nEl diumenge de tornada de la ruta, em vaig adonar que el cargol sortia una miqueta, el vaig mirar de cargolar, però per molt que cargolés, la rosca no girava, i vaig adonar-me que el cargol estava partit, la meitat estava dins de la bieleta, la part de rosca, i l’altre part venia només arrepenjada, amb tot el patiment de la bieleta que treballava només una banda i forçada.\nEm vaig espantar bastant, tot s’ha de dir, si hagués cedit la bieleta i hagués saltat l’altre meitat del cargol que no duia rosca, s’hagués plegat la bici, el triangle del basculant de darrera hagués tocat el seient, clavant la roda que hagués tocat el quadre i rebregant el canvi a dins, amb la conseqüent caiguda, que segurament hagués estat greu.\nJa feia unes 4 o 5 sortides que sentia un soroll, un grinyol al basculant i l’any passat vaig fer canvi de rodaments de tota la bici, i refer els amortidors també, era estrany.\nMenys mal que no va passar res greu i ahir un cop treta la bieleta i muntada a un suport sobre la taula, amb unes alicates de punta fina, vàrem aconseguir treure la part de la rosca trencada i canviar el cargol, varen ser 15 minuts, no més.\nAvui he sortit, pujada al Collet de la Fita a bon ritme, he anat cap als Holandesos, baixat per la Casa Nova cap a Jafra, pujada per la trialera del revolt fins a Jafra i caiguda per la trialera de sobre del pàrquing de Jafra fins a la riera, d’allà cap a la pista de La Fassina fins als Massets de Dalt.\nHe agafat el corriol que et dur a la trialera de pujada, a l’esquerre després del pi, passant la cadena, i un cop a dalt, creuar la pista de Can Pere de la Plana a Quatre Camins i baixar per la trialera de darrera.\nEncarar la pista que baixa a Mas Milà, i pujar pel corriol de l’esquerre, després de la cadena, cap a Can Pere de la Plana. Baixada per la Granja Escola, i cap a Sitges, passant per la pista que va a Sant Pere de Ribes, Caprabo i a casa.\nHe arribat a casa amb 24,43km que he fet amb 1h 27m a un ritme de 16,8km/h, un desnivell positiu de 543 metres i negatiu de 544 metres, una cadència mitja de 71 rpm, una mitja cardíaca de 124 ppm que es el meu 71% i una màxima de 160 ppm que es el meu 91%, un consum energètic en el meu cas de 977 calories, una potència mitja de 187W i una màxima de 1165W, bona temperatura, mínima de 10 graus i màxima de 23 graus, tot i que a les fondalades hi havia molta humitat i semblava que fes més fred.\nTotal distance: 24565 m\nDownload file: 02_06_2020.gpx\nGarraf en BTT > Uncategorized > Tot arreglat, Jet9RDO perfecte\n19 gener 2021, 7:05 AM


A partir de la recerca d'un bagul antic, els alumnes fan un senzill joc de pistes que els permet recórrer els espais de la canònica de Vilabertran i descobrir els paral·lelismes entre un habitatge modern i un de medieval. Gràcies a la troballa del bagul, descobriran objectes antics que un monjo va guardar-hi, per a què servien i si avui en dia encara els utilitzem.\nIdentificar les característiques pròpies de la societat medieval i situar-la en el temps; conèixer les característiques pròpies de les llegendes i del coneixement popular de transmissió oral; conèixer les característiques pròpies d'un monestir i entendre com la vida quotidiana dels monjos ha condicionat la configuració arquitectònica del conjunt; fomentar el treball en grup i el respecte per les idees i les opinions dels altres; fomentar la reflexió sobre les diferències entre el món actual i el medieval; fomentar el respecte pel patrimoni.\nL'eix de la proposta és una successió de jocs i dinàmiques que els alumnes hauran de resoldre per poder obtenir com a recompensa una de les llegendes que envolten la canònica de Vilabertran i la plana de l'Empordà. Aquestes dinàmiques els permetran aprofundir en la vida a l'edat mitjana i el dia a dia d'un monestir medieval.\nEnquestes de valoració per a professors i alumnes.\nMetodologia: l'activitat s'inicia amb una representació de l'abat Pere Rigau mitjançant un titella que introduirà els alumnes en els orígens de la canònica de Vilabertran. Després, els alumnes representaran la piràmide feudal, i d'aquesta manera participaran en la representació de l'estructura de la societat a l'edat mitjana. A partir d'aquesta acció, en la qual cada alumne adopta un rol en la jerarquia feudal, s'aprofundeix en les relacions entre estaments i societat medieval.


El Centre de Cultura SA NOSTRA presenta el betlem tradicional mallorquí, fruit d’anys de creació artesanal de l’artista Miquel Àngel Moncadas i Batle (Palma 1991).\nDel 30 de novembre de 2018 al 7 de gener de 2019.\nEs pot visitar de dilluns a divendres de 10.30 a 13.30h i de 17.00 a 20.00h. (24 i 31 de desembre de 10.30 a 13.30h).\nEl Centre de Cultura SA NOSTRA, del carrer de la Concepció de Palma, estrena enguany un betlem renovat, que introdueix una selecció d'imatges insòlites. El betlem tradicional mallorquí és fruit d’anys de creació artesanal, tots els que ha invertit l’artista Miquel Àngel Moncadas i Batle (Palma 1991), Grau en Restauració i Conservació de Béns Culturals, per la Universitat de Barcelona.\nS’inspira en els costums, els valors i el patrimoni que caracteritzen al poble mallorquí\nA una costa que puja cap al naixement es poden veure els tres reis mags que porten al nin Jesús tres regals típics de Mallorca com és una ensaïmada, un siurell i una gerra de fang.\nArt i cultura tradicional mallorquina\n‘Des d’infant, el meu interès gira a l’entorn de l’art i la cultura tradicional mallorquina, més especialment pels seus costums, valors, patrimoni. Tot plegat respon als sentiments i valors que caracteritzen al poble, i a la vegada, a les aspiracions històriques i artístiques de l’illa de Mallorca’ comenta Miquel Àngel Moncadas.\nPer aquestes raons, el betlem mallorquí es va convertir en una oportunitat de l’artista per indagar sobre l’art i la vida social mallorquina dels nostres avantpassats. Moncadas també analitza els valors que caracteritzaven, temps enrere, els pobles de l’illa.\nEl seu objectiu és conèixer millor les arrels que han marcat l’evolució de la nostra societat, les quals han deixat petjada i, a hores d’ara, cal preservar i recordar.\nAquest betlem va començar com una curolla infantil de l’artista que, impacient, esperava durant l’any que arribes el temps de Nadal per fer el seu peculiar betlem damunt un ‘canterano’ de casa.\n‘Invertia els meus estalvis en la compra dels pastorets mallorquins a les paradetes de la Plaça Major de ciutat, costum que encara mantenc. Així, cada any, he hagut d’augmentar la superfície on l’exposava, amb noves figures de fang, i amb distints ambients que creava’ recorda Moncadas.\nUna de les novetats d'aquest betlem és l'exposició de fotografies. S’exposaran un total de 10 retrats amb blanc i negre, que procedeixen de l’Arxiu de Josep Pons i Frau (Sineu 1883 – Palma 1952). Són unes fotografies molt relacionades amb la vida pagesa i rural de la Mallorca de principis de segle XX. Unes instantànies que complementen la visita al betlem, endinsant-nos dins aquest món rural i pagès.\nDins la sala, hi trobam una mostra de diferents neules nadalenques artesanes, per tal què aquesta tradició tan nostra no es perdí. La finalitat d'aquestes neules quan es penjaven era saber quants dies (neules petites) o quantes setmanes (neules més grans) quedaven per la quaresma.\nEnguany hi ha més per descobrir, ja que s’han habilitat dues sales expositives amb més recorregut. Per una banda hi trobem la sala més gran, on hi ha la representació de la vida mallorquina, el dia a dia del nostre passat, i per altre, hi trobem el naixement i misteri del nadal, un lloc on l’ambient acompanya a observar i escoltar.\nDurant anys, M. À. Moncadas ha aconseguit el primer premi del concurs de betlems de Montuïri, poble que també li ha servit d’inspiració per crear i renovar la seva proposta escènica. Destaca, com a peculiaritat de l'artista, l’interès en reproduir els interiors dels edificis, centrant-se en cada petit detall, la qual cosa fa que els observadors puguin submergir-se dins l'ambient que caracteritza la reproducció de l'època.\nFins dia 7 de gener, aquest betlem tradicional mallorquí estarà obert al públic\nSegona planta del Centre de Cultura SA NOSTRA\nCarrer de la Concepció, 12 de Palma.\nEs un betlem rectangular, en illa, una peculiaritat que permet als visitants ser observat des de diferents perspectives. Dividit en dues parts diferenciades però integrades totes les escenes. Per una banda, hi trobem el naixement que constitueix el centre més important, situat a una altura més elevada...


maig | 2021 | Institut Lacetània\nL’any passat Manresa va ser la ciutat on més van créixer els autònoms a Catalunya. El nombre de persones que treballen per compte propi va augmentar l’1,8% el setembre del 2020 respecte del mateix mes d’un any abans. Aquí a Manresa la taxa va passar… Llegeix més»\nEls materials intel·ligents són materials que tenen la capacitat de canviar les seves propietats físiques o mecàniques davant d’un estímul extern. Quan l’estímul cessa el material torna a la seva forma original. Depenent de la reacció del material a aquest estímul, s’utilitzarà en un àmbit… Llegeix més»\nJa pots tenir el teu propi satèl·lit en orbita i no és car\nUn coet llançador anomenat IOS puja fins a l’espai, col·locant 32 petits satèl·lits TubeSat en una òrbita a uns 310 quilòmetres d’altura. Cadascun pesa uns 750 grams, suficient per a contenir alguns petits experiments, càmeres de fotos o les cendres d’algun excèntric que vulgui viatjar… Llegeix més»\nAnècdotes, Curiositats, Món digital, Revista 0\nIncendi a una fàbrica de Manresa\nGisela Polo Verde28/05/21\nEl passat dia 17 de maig hi va haver un incendi a la fàbrica Maxion Wheels, l’antiga Lemmerz situada a Manresa.\nEl foc creava una llarga columna de fum que feia olor a plàstic cremat i es podia veure des de moltes parts del Bages.\nEl foc… Llegeix més»\nCuriositats, General, Notícies, Revista 0\nLes escombraries espacials\nSami Drissi Elimrani28/05/21\nActualment hi ha uns 6.000 satèl·lits en òrbita al voltant nostre. Ens aporten molts beneficis tecnològicament, però pot perjudicar la higiene de l’espai…… Llegeix més»\nI tu què en saps?, Notícies, Revista 0\nROBOTS A TECNOLOGIA\nVicente Personal Pedrajas28/05/21\nAquest curs, els alumnats de 4t ESO de l’àmbit de tecnologia, haurien d’haver fet un dron, però per la pandèmia es va haver de cancel·lar i s’ha optat per fer tres muntures, les quals podien triar els alumnes. Les muntures eren una estació meteorològica, un… Llegeix més»\nGràfiques GTX i el seu augment de preu\nÀlex de Toro Martínez28/05/21\nLes gràfiques GTX estan construïdes per jugar a videojocs, per produir i editar vídeos i fins i tot per minar bitcoins i altres monedes virtuals. Això ha provocat que molta gent compri gràfiques per aconseguir diners virtuals i com que estan tant demandades ha apujat… Llegeix més»\nLLOCS SORPRENENTS PER VISITAR AL JAPÓ\nVicente Personal Pedrajas25/05/21\nJapó és un país que ho té tot i més: santuaris sintoistes, magnífics temples budistes, antigues rutes de comerç, espectaculars jardins dissenyats al mil·límetre, eclèctiques cafeteries de mascotes, estils artístics diversos, icones culturals que s’han mantingut al llarg del temps i un munt de delícies… Llegeix més»\nSAPS QUÈ VOLS FER DESPRÉS DE L’ESO ?\nArnau Martín Cazorla20/05/21\nS’ha fet una enquesta a tots els alumnes d’aquest institut amb la següent pregunta: Tens clar què faràs desprès de 4t d’ESO?\nCom podeu veure molta gent ha ficat que no ja que aquí hi han respostes d’alumnes de tots cursos.… Llegeix més»\nIMANRESA29: la web per veure el temps actual i passat de Manresa\nSi t’interessa veure el temps actual real a Manresa, veure dades d’altres anys amb tot luxe de detalls amb intervals de 10 minuts, aquesta web t’interessa.\nÉs una web que extreu les dades de la seva pròpia estació meteorològica ubicada a la zona de la Bonavista… Llegeix més»