La borsa de treball de La Solana de Tàrrega gestiona 15 ofertes setmanals en plena pandèmia – Comarques de Ponent\nLa borsa de treball de La Solana de Tàrrega gestiona 15 ofertes setmanals en plena pandèmia\nadmin Posted On febrero 23, 2021\nLa borsa de treball del centre de recursos per a l’ocupació La Solana de Tàrrega gestiona un total de 15 ofertes de feina setmanals en plena pandèmia. Així ho ha anunciat el regidor de Ciutadania, Educació i Treball, Xavier Rossell, en una entrevista a Ràdio Tàrrega on ha destacat que aquest servei d’orientació i intermediació laboral «és un recurs molt important en un moment tan complex com l’actual, on hi ha moltes persones en ERTO, sense feina o en camps difícils de desenvolupar pel propi coronavirus». L’objectiu de la borsa és dinamitzar i vehicular el mercat de treball de Tàrrega i de l’Urgell, facilitant candidatures a empreses i ofertes de treball a les persones.\nAixí mateix, Rossell ha posat en valor els programes que gestiona La Solana per al foment de l’ocupació i el treball els quals pretenen facilitar la inserció de persones en situació d’atur que tenen dificultats afegides o especials a l’hora de trobar feina. Entre aquests hi ha en marxa el 30 Plus, Treball i Formació i Singulars, els quals donen feina a una vintena de persones.


CDC, ERC i les entitats sobiranistes discrepen sobre la presència de polítics en una llista unitària\nCom a contrapartida sembla que hi ha consens en el fet que els líders de CDC i d'ERC sí que formarien part d'un govern de concentració posterior a les eleccions del 27-S.\nJordi Sànchez, president de l'ANC.\n5 de julio de 2015 18:08h\nCDC, ERC i les entitats sobiranistes discrepen sobre la presència o no de polítics en una llista unitària per la independència de cara a les eleccions del 27S, tot i que coincideixen que l'acord hauria de produir abans de 15 dies, mentre Unió adverteix del risc d'un tripartit independentista.\nL'Assemblea Nacional Catalana i Òmnium Cultural van acceptar dissabte liderar la unitat de l'independentisme per al 27 de setembre, tot i que les seves propostes difereixen, ja que l'ANC advoca per la presència de polítics en una llista unitària, mentre que l'altra entitat sobiranista defensa la seva exclusió, si bé els líders de CDC i ERC sí que formarien part d'un govern de concentració.\nAixí, després de la decisió de l'ANC i d'Òmnium d'acceptar el repte de liderar la unitat de l'independentisme, el debat se centra ara en si aquesta candidatura ha d'incloure o no a polítics en actiu, qüestió que estarà sobre la taula en les reunions entre entitats i partits que començaran a partir de demà per intentar arribar a un acord.\nCDC i ERC també difereixen en aquest tema, ja que els convergents es decanten per la inclusió de polítics en la llista unitària, mentre ERC està disposada a "fer un pas al costat" en nom d'una llista civil per la independència, encara vol que aquesta vagi acompanyada d'un acord per a un govern de concentració.\nAixí, el president de l'ANC, Jordi Sánchez, ha apostat per la presència de polítics a la llista: "Personalment, crec que una llista que es vol unitària ha de sumar a tots els que pugui sumar", perquè "tothom aporta un capital en aquest procés", ha argumentat.\nEn canvi, la presidenta d'Òmnium Cultural, Muriel Casals, defensa que no hi hagi polítics en actiu a la llista, tot i que proposa que els màxims dirigents de CDC i ERC, Artur Mas i Oriol Junqueras, a més de la CUP, formin part d'un govern de concentració després de la hipotètica victòria electoral.\n"Els consellers no tenen per què ser diputats, cosa que permetria que Artur Mas i Oriol Junqueras estiguessin al Govern. Ningú s'imagina el futur polític del país sense ells. El món no entendria que fem la independència sense comptar amb el president Mas, una de les persones que més ha fet pel procés", ha esgrimit Casals.\nDes de l'àmbit dels partits, el coordinador general de CDC, Josep Rull, creu que "probablement" els partits i els polítics que ara estan en "primera línia" formaran part de la candidatura transversal per al 27S.\n"No podem renunciar a aquest capital humà", ha asseverat Rull, que s'ha mostrat convençut que en el procés de negociació d'aquesta possible candidatura transversal no es perdrà a Artur Mas, tenint en compte l'"autoritat moral" que ostenta en el procés independentista.\nPer la seva banda, la secretària general d'ERC, Marta Rovira, ha insistit que la seva formació està disposada a "fer un pas al costat" en favor d'una "llista civil per la independència" que inclogui "les persones més preparades".\nEn aquest context, Rovira ha afirmat que els líders polítics "no deixaran de ser-ho", encara que "ocupin un altre lloc en el panorama que estem dibuixant" amb la formació d'una "llista civil" per la independència, en al·lusió al fet que els polítics sí que estarien representats al Govern que es formaria si guanyés la candidatura independentista.\nEn el que sí que coincideixen tots, partits sobiranistes i entitats, és que l'acord per a la llista unitària hauria de produir com a màxim en un termini de 15 dies.\nUnió, l'exsoci de CDC, ha advertit per la seva part dels riscos que suposaria un tripartit independentista de CDC, ERC i CUP després de les eleccions catalanes, en un context polític en què ha reivindicat el "coratge de ser moderat".\nEn una entrevista amb Efe, el seu secretari general, Ramon Espadaler, ha expressat la seva preocupació per "la capacitat d'incidència" que té la CUP sobre ERC i, al seu torn, Esquerra sobre CDC, en una mena de nou "tripartit" que pot conformar després dels comicis.\nLa candidata de Ciutadans a 27S, Inés Arrimadas, ha criticat que Artur Mas centri el debat polític català a les entitats sobiranistes i "faci veure" que representen a tota la societat catalana.\n5 de julio de 2015 - 18:08 h


LA MICA MACA: d’abril 2015\nEl blog Fans de Ottobre vàren organitzar el seu primer Cose Conmigo, una excusa per cosir-me alguna cosa per mi, que amb les dues princeses no tinc gaire oportunitat.\nEl repte del CC era la samarreta "Sculpture" de la revista Ottobre 2/2015, li havia vist a la Vero del blog uVe de Verónica i em tenia el cor robat.\nEl CC ha sigut fantàstic, les indicacions perfectes i els dubtes resolts ràpidament. Si es decideixen a fer un altre CC repetiré segur! Aquí hi trobareu tota la informació d'aquest CC amb el RECOPILATORI de totes les samarretes.\nLa samarreta sembla senzilla, ell coll i els plecs m'han portat una mica de feina, però res que cosint i descosint no es solucionés.\nLa tela és un retall de mercat, és un teixit entre la samarreta i els "polos" de tota la vida, té força caient. És d'aquelles teles que quan les has cosit el resultat et sorpren.\nEls repunts són amb agulla doble i fil taronja que així hi contrasta una mica, tot i així encara la veia una mica aburrida i li he cosit uns botons, encara hi afegiré alguna coseta més.\nAvui les fotos són més decents i no he necessitat ni la taula ni la cadira!\nVaig a fer una volta per RUMS a veure quantes "Sculpture" m'hi trobo!\nPublicat per Mireia a 6:21 7 comentaris:\nBARRET REVERSIBLE "LA VIE EN DIY"\nLa Vie en DIY ens va proposar un tutorial d'un barret reversible preciós, i jo ja m'imaginava a la Neu lluint-lo quan anàvem a passeig.\nDoncs res, els virus i la pluja ens han fet la punyeta i no l'hem pogut estrenar, així que les fotos que volia fer al jardí les guardaré per un altre dia.\nEl patró és de l'Oliver + s, és gratuit i amb el tutorial de la Vie en DIY és força senzill de cosir.\nJo he utilitzat unes teles de Moundial Tissues, i el costat que m'agrada més és el de les estrelles, segurament és el que portarem més.\nHe descobert que no li agrada gaire portar barret... La Teia s'ha ofert a deixar-se fer fotos amb l'altre costat, encara que a ella li va una mica gran.\nA la Neu li he fet la talla SMALL i li va una mica gran, però és que té el cap petitó. Vistes les fotos m'ha vingut a la memòria aquells dibuixos de nenes amb barret, tan típics de patchwork.\nI ara vaig a fer una ullada al recopilatori de barrets, a trobar més inspiració que la Nit també me'n demana un.\nPublicat per Mireia a 1:08 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: barrets, costura, nenes\nVACANCES I RUMS\nUs prometo que aquesta entrada la volia fer el dijous passat, però de veritat que em va ser del tot impossible! I mireu que vaig cosir fins altes hores de la matinada...\nAquesta setmana Santa ens vàrem escapar a Cardona, a visitar el Castell i les Mines de Sal, una escapada mooooolt recomenable per tota la família (a veure si en puc fer un post una mica més llarg). Ens hagués agradat anar al Vilar Rural, però no hi va haver lloc. Total que varem llogar un apartament moníssim al centre del poble.\nMoníssim si... i sense ascensor també! Tres pisos... Dues nenes, maletes, el menjar.... uffff!!! De cop, vaig sentir la necessitat imperiosa de cosir-me una rinyonera (les dues que tinc es veu que no m'anaven prou bé), perquè jo en necessitava una amb "fuelle" o més ben dit, amb moltes cremalleres i una mica gran per posar-hi els bolquers i les tovalloletes (que com era de suposar varen acabar a una motxilla del meu home).\nEl patró i el tutorial són trets del bloc Para mi peque con amor i intrèpida que sóc em vaig llançar de cap a la rinyonera complicada.\nCremalleres, butxaques, snaps, vius o arrodoniments, és igual! Puc amb tot!... Cosir-la, la vaig cosir, i em va durar tot el cap de setmana llarg. Problemes: la tela de la rinyonera és un desastre que es desfila, em sembla que aviat hauré de cosir-ne una altra, les cremalleres amb friselina molt bé força bé (vull dir que les vaig saber cosir i que s'obren i es tanquen, que el tutorial està súper ben explicat!), sort de les etiquetes per polir les cremalleres!\nDe lluny és moníssima!.\nA les vacances me la vaig emportar, però al voler fer-hi el bitlleter a conjunt, que de moment és un projecte, em va robar temps per publicar-la, així que ho faig avui (espero que no estigui fent trampa...)\nI ara el moment foto...\nMai no sé si prefereixo que me la faci la taula o si quedo millor quan me les fan les cadires ...\nEn fi, vaig a fer una volta per RUMS, a veure quines idees pesco!\nPublicat per Mireia a 7:58 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: bosses, costura, Rums


05/10/2019 Espais Escrits: Curs de formació de Manuel de Pedrolo. | Castell de Concabella - Plans de Sió, La Segarra. Lleida - Catalunya.\n05/10/2019 Espais Escrits: Curs de formació de Manuel de Pedrolo.\nEl passat dissabte 5 d’octubre va tenir lloc un curs de formació sobre Manuel de Pedrolo per acostar els autors i la literatura a l’ensenyament. El curs de formació ha estat possible gràcies a un acord entre el Departament d’Educació, el Govern d’Aragó i Espais Escrits. Xarxa del Patrimoni Literari Català.\nDesprés de visitar l’Espai Pedrolo, amb la guia i filòloga catalana, Dolors Pont, els assistents varen poder gaudir de l’espectacle Espais enllà de Gemma Sangerman. Un espectacle poètic per descobrir el Mapa Literari Català, una eina que uneix literatura i paisatge i acosta més d’un miler i mig d’espais literaris creats a partir de la mirada i l’univers creatiu dels nostres grans autors.\nPer acabar la jornada es va realitzar una ruta literària a l’Aranyó, el poble natal de l’escriptor.


La Fundació no ha començat bé\nEn futbol, la Fundació Esportiva Palamós no ha començat bé la temporada a primera regional. Només ha sumat un punt en cinc jornades i està situat a la zona de descens. L'equip, que presenta moltes novetats respecte la passada temporada, està essent víctima d'un calendari inicial molt dur.\nEn futbol d'empreses, el Comercial Martí compta els seus partits per victòries i és líder en solitari del grup selectiu. L'equip de Siscu Martínez és aquesta temporada el màxim favorit per quedar campió.El primer equip de la Fundació Esportiva Palamós és un equip pràcticament nou. El club no ha tingut cap altre remei que apostar aquesta temporada per la joventut. Les nombroses baixes han permès que el conjunt estigui format per una desena de jugadors que la campanya passada militaven al juvenil. Les absències d'homes com Lima, Gil, Ubach, Deu o Stefan encara estan essent difícils de substituir.\nA la banqueta Pere Gutiérrez "Pedrito" ha estat el relleu de Juli Torrent. Per a ell és el primer gran repte de la seva trajectòria de tècnic després d'estar vinculat a les categories de base, sobretot, a Palafrugell.\nUn dels jugadors més veterans, Toni Herrera reconeix que l'equip ha hagut de canviar el "xip" respecte la temporada passada.\nDesprés de cinc jornades la Fundació és tercer per la cua i ocupa un dels quatre llocs de descens a segona regional. Encara és aviat per posar-se nerviós i sobretot si es té en compte que els palamosins s'han enfrontat a quatre dels cinc primers classificats. El nivell de joc no ha estat dolent i mereixeria tenir millor puntuació. Per exemple, contra l'Amer, guanyava 2 a 0 a la mitja part i va acabar perdent 4 a 2.\nL'únic punt que ha sumat la Fundació el va conquerir a Sant Miquel de Fluvià, un equip de la zona mitja.\nToni Herrera diu que s'ha de tenir paciència perque els resultats arribaran.\nLa Fundació juga diumenge al camp del Camprodon, un equip que té quatre punts més que ell. Posteriorment seguirà amb el seu particular calendari dur, perquè jugarà al Nou Estadi davant el segon, el Sant Hilari, i disputarà dos derbis consecutius contra l'Aro i el Bisbalenc.\nEn futbol d'empreses, el Comercial Martí és líder en solitari de la seva lliga. L'antic equip de la Hutchinson ha començat cumplint els pronòstics que el col·loquen com el clar favorit per guanyar la lliga juntament amb el Palau Maikel. Aquest grup de veterans ja fa molts anys que juguen junts i hi ha moltes cares conegudes d'importants exjugadors del Palamos com Robi o Jordi Matavera. Fins i tot tenen a la plantilla el jugador més veterà del futbol gironí, Antonio Campón de 50 anys.\nL'entrenador és una temporada més Siscu Martínez i el responsable Rafel Soldado. Aquest últim ens explica com es plantejan una temporada que millor no l'han pogut començar.\nEl futbol d'empreses a Girona té quatre grups des d'aquesta temporada. El Selectiu, on juga el Comercial Martí, és el més important però ara s'ha creat un grup paral·lel on s'han inscrit alguns dels equips més tradicionals d'aquestes categories. Els palamosins es plantegen canviar de grup el proper exercici.\nDissabte el Comercial Martí juga a Vila·Roja contra el tercer classificat, el Duque de Ahumada. A casa, el seu horari són els dissabtes a les 5 de la tarda al camp de gespa artificial.\n22/11/2004 - CiU de Palamós denuncia que hi ha falta d'informació fins i tot a dins de l'Equip de govern\nConvergència i Unió de Palamós, el principal grup de l'oposició a l'Ajuntament, es queixa que...\n22/11/2004 - DEPANA també dóna suport a la preservació del solar dels arbres enfonsats\nL'Associació ecologista Lliga per a la Defensa del Patrimoni Natural, DEPANA, també ha donat...


"Pilar de dos", Premi Delfí Colomé 2017\nPilar de dos, de Raquel Viñuales i Clàudia Gómez, és el projecte premiat en la segona edició del Premi Delfí Colomé, que es va lliurar a la Fira Mediterrània de Manresa.\nEl premi s'atorga al millor projecte de creació i producció en dansa d'arrel tradicional, amb l'objectiu de ser un motor de noves propostes que parteixin de la tradició i del llenguatge de la dansa catalana tradicional.\nEn aquest sentit, Pilar de dos és una proposta per elaborar una peça de dansa de dues ballarines que treballen sobre la fisicalitat dels castells. La proposta neix d'establir un vincle entre la forma de treballar dels castellers i la línia de treball de les ballarines, investigant sobre les possibilitats que ofereix la fisicalitat dels castells, el contacte i la idea de construir, a partir de dos cossos en joc i en relació amb altres elements que configuren els castells com la música, la faixa, la distribució en l'espai i les diferents posicions que s'adopten durant la construcció d'un castell humà.\nEl jurat ha estat format per Sra. Àngels Blasco i Rovira, directora de la Direcció General de Cultura Popular i Associacionisme cultural, pel Sr. Josep Garcia Miràngels, membre de l'equip artístic de l'Esbart Marboleny, pel Sr. David Ibáñez Ibáñez, director artístic de la Fira Mediterrània de Manresa, per la Sra. Tena Busquets Costa, directora artística del Festival Sismògraf, per la Sra. Cristina Alonso Martin, coordinadora artística del Graner, Centre de creació del cos i el moviment, per la Sra. Anna Jarque i Piñol, en representació de la Federació d'Ateneus de Catalunya i el Sr. Jordi Fosas i Colomer, director d'Ésdansa, que ha actuat com a secretari.\nAixí mateix, el Jurat ha decidit atorgar una menció a un projecte ja estrenat però que conté l'esperit del Premi Delfí Colomé, A VORE, que protagonitzen el grup de jazz d'avantguarda Astrio, la coreògrafa Sònica Gòmez, els ebrencs Ramon i Carme Balagué i el castellonenc Pau Puig. Una coproducció del Mercat de les Flors, l'Auditori de Barcelona i la Fira Mediterrània de Manresa i que vam poder veure en la seva versió de carrer en el passat Festival Ésdansa i està programat en el marc de la Fira Mediterrània, el divendres 6 d'octubre a les 22.30 hores a la Sala Petita del Teatre Kursaal de Manresa.\nEls impulsors del Premi Delfí Colomé al millor projecte de creació i producció en dansa d'arrel tradicional són el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, a través de la Direcció General de Cultura Popular, Associacionisme i Acció Culturals, i el Festival Ésdansa, organitzat pel Cercle de Cultura Tradicional i Popular Marboleny de Les Preses, amb la col·laboració de la Fira Mediterrània de Manresa, el Festival Sismògraf d'Olot, la Federació d'Ateneus de Catalunya i El Graner-Centre de creació del cos i el moviment. El premi té una dotació econòmica de 10.000 euros que hauran de ser invertits, íntegrament, en la producció del projecte premiat. El projecte guanyador s'estrenarà en el marc del festival Ésdansa 2018. Abans de la seva presentació pública, disposarà d'una etapa de residencia a El Graner - Centre de creació del cos i el moviment. També serà contractat al Sismògraf d'Olot per a realitzar un work in progres del treball; així com a la Fira Mediterrània 2018 i en diferents espais de la Xarxa d'Ateneus de Catalunya.


Bon final de temporada per a les estacions d'esquí — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Bon final de temporada per a les estacions d'esquí\nBon final de temporada per a les estacions d'esquí\nAlguns complexos del Pirineu català podrien allargar la campanya més enllà de Pasqua Diverses competicions estatals d’esquí i surf es decideixen durant aquests dies\nLes estacions d’esquí afronten amb bones perspectives la recta final de la temporada. Malgrat l’impacte de la pujada de temperatures de les darreres dues setmanes, les hores prèvies a la Setmana Santa encara ha caigut una lleu nevada, que permet als complexos complir amb l’objectiu d’oferir un bon aspecte per als darrers dies d’ocupació.\nDe fet, en molts casos el gruix màxim de neu encara és de més d’un metre. Imma Obiols, responsable de Tot Nòrdic, valora especialment que “la quantitat de neu encara és considerable i a muntanya refresca a la nit i la neu encara es manté bé, tenint en compte que ja som a final de març”. Les estacions de fons mantenen oberts gairebé tots els circuits. Això sí, recomanen especialment aprofitar les primeres hores del dia.\nTant en alpí com en nòrdic, molts dels centres tenen previst tancar Dilluns de Pasqua. Tot i això, si les condicions de neu ho permeten, hi ha estacions que seguiran obrint al llarg de l’abril, encara que sigui tan sols els caps de setmana.\nPel que fa a l’afluència de visitants, Imma Obiols confia en una bona activitat durant aquests dies festius. Tant des de Tot Nòrdic com des de l’oficina de Turisme La Seu ha augmentat el nombre de consultes per a les reserves d’última hora, un fenomen com més va més habitual per part dels visitants a l’hora de decidir les vacances.\nEn competició, últims dies d'activitat frenètica\nPerò més enllà del vessant turístic, els darrers dies d’activitat a les estacions també estan marcats per una gran concentració de competicions d’àmbit estatal, que suposen el punt culminant de la temporada. Al llarg d’aquesta setmana, la Molina ha acollit els Campionats d’Espanya infantils d’esquí alpí, i ara és el torn dels absoluts tant d’alpí (dissabte i diumenge) com de surf de neu (entre diumenge i dimecres).\nLa Federació Catalana també organitza, en aquest cas a Grandvalira-Pas de la Casa, la final de la Lliga Catalana Interclubs d’alpí. I paral.lelamnet, a Vallter 2000 es disputa l’última prova del circuit aleví Audi Quattro Cup.\nA més a més, en esquí de muntanya Vall de Núria acull diumenge l’última cita del Campionat d’Espanya. És la competició per equips, en el marc de la tradicional cursa Poca Traça. Kilian Jornet i Mireia Miró parteixen novament com a favorits, després d’haver guanyat ja els campionats individual i de cronoescalada i d’haver triomfat a la mítica Pierra Menta, amb victòria per a Jornet i segon lloc femení per a Miró.


El final de la zona única? Tortosa haurà d’impulsar este curs una taula de planificació escolar – Marfanta\nEl final de la zona única? Tortosa haurà d’impulsar este curs una taula de planificació escolar\n“La ciutat de Tortosa va partir la preinscripció, però ara tenim moltes vacants a educació infantil, i no totes les places estan allà on voldrien totes les famílies”, ha assegurat este dijous la directora d’Educació a les Terres de l’Ebre. “Les vacants estan en aquells centres que les famílies no han demanat en primeres opcions, però si no zonifiquem o no fem taules de planificació continuarà passant”, ha advertit Montse Perelló, que amb estes paraules ja ha posat deures a la comunitat educativa de Tortosa. Així, el primer dia del curs, la directora d’Educació ha dit que cal impulsar una taula de planificació del mapa escolar, que compte amb la participació de tots els agents del municipi.\nDurant una entrevista a Canal 21 Ebre, Perelló ha recordat que altres ciutats semblants a Tortosa ja ho han fet, i que cal abordar este tema amb consens. Tortosa és zona única, i enguany s’han agreujat els problemes per les preinscripcions i l’assignació dels centres, amb falta de places en escoles com el Temple, Cinta Curto i Ferreries. De fet, a última hora s’ha reeditat la tercera línia de P-3 a Ferreries. Educació confia, per tant, que la taula de planificació es puga iniciar durant este curs, al mateix temps que s’acabe de redactar el nou decret d’admissió que ha de servir, bàsicament, per lluitar contra la segregació escolar.\n“Si no optem per aquesta via, la zonificació també és enganyosa, perquè no sempre es pot triar”, ha remarcat Perelló, que ha insistit a apel·lar al consens: “Si no ho fem amb consens, també patirem”. “Esperem que aquest curs podrem iniciar aquesta taula de planificació, i sobretot que el pacte nacional contra la segregació, encarregat pel Síndic de Greuges, puga tirar endavant”, ha conclòs abans de recordar que tot plegat ha d’anar acompanyat del decret d’admissió que està acabant de redactar el Departament d’Educació. “Amb tots aquests elements hem de ser capaços de tenir un nou model per a la ciutat de Tortosa, com ja ho va fer Amposta de manera voluntària”, ha remarcat.\nD’altra banda, Perelló s’ha referit al possible trasllat de l’Escola de Cuina de les Terres de l’Ebre. Un tema que dilluns es va debatre al ple de Tortosa, arran d’una moció d’Esquerra. La directora d’Educació també ha dit que cal començar a parlar del tema, i que la solució ha d’arribar des del consens. “Costa molt créixer allà on està ubicada l’Escola de Cuina”, ha afegit en referència a l’institut Dertosa, tot recordant que enguany es tira endavant, després de molts anys de reivindicació, el cicle superior de formació professional de Restauració. “No podem créixer més, hem fet un esforç, però si no busquem una bona ubicació no podem créixer més”, ha sentenciat.\nPerelló, que este dijous al matí ha visitat el nou institut escola Agustí Barberà d’Amposta amb motiu de l’inici de curs, ha donat per fet que hi haurà més escoles del territori que passaran a implantar este projecte educatiu. És el cas de l’escola del Temple, a Tortosa, que l’any passat ja va demanar esdevenir institut escola, sense èxit.\nTags: Baix EbreMontse PerellóSocietatTortosa\nComencen la segona fase de les obres de la zona esportiva de Roquetes\nBon regust de boca a la Terra Alta amb la Verema Solidària\nPallarès diu que la Generalitat ha actuat d'ofici per l'incident amb el bou a Amposta


Essaig.cat - Tota la informació d'Algaida, Pina i Randa -Ja us podeu apuntar pel sopar a la fresca i el concurs de Playback\nJa us podeu apuntar pel sopar a la fresca i el concurs de Playback\nPosted on 8 juliol, 2015 by Es Saig\tLeave a comment\nL’Ajuntament d’Algaida ha anunciat, a través del seu web, que ja s’ha obert el termini d’incripció per al tradicional sopar a la fresca damunt plaça i que com sempre se celebrarà el divendres abans de la revetla de Sant Jaume, això és el dia 17 de juliol a partir de les 21 hores.\nÉs imprescindible fer la reserva de la taula a les Oficines municipals de la Casa de la Vila de divendres dia 10 a dimecres dia 15 de juliol Dia 17 de juliol, de les 9 a les 14. hores, i recordau que heu de passar per les Oficines de la Casa de la Vila a recollir el vostre tiquet de la taula.\nCom cada any, hi haurà un premi especial a la taula més ben decorada, i des del consistori se demana la col·laboració de tots després d’haver sopat per fer la recollida selectiva dels fems. El plànol amb la situació i numeració de les taules estarà situat al cantó de la portassa de la rectoria, a la bocana del carrer del Rei.\nI com cada any, després del sopari organitzat pel Casal de Joves, es durà a terme el concurs de playback. Cal fer la inscripció també fins al 15 de juliol a les oficines de la Casa de la Vila. S’estableixen tres categories: Primera categoria (de 6 a 11 anys), Segona categoria (de 12 a 17 anys) i Tercera categoria, (a partir de 18 Anys). Hi ha un reunió preparatòria del concurs el dijous 16 de juliol a les 19 hores al Casal de Joves i l’assistència és imprescible.\nConsultau les bases del concurs de Playback


Alternativa | 15 Juliol, 2015 07:00 | Compartir:\nEl pavelló de l'IES Clara Hammerl ha estat notícia al llarg del curs passat per unes goteres que han impedit poder realitzar les classes d'EF amb normalitat i han obligat als jugadors/es del Club Bàsquet Eu Moll a jugar tota la temporada al Pavelló Municipal de Pollença.\nDesprés de les pluges que hi ha hagut el passat mes de juny, hem pogut comprovar que les goteres estan reparades. Tot i això, els desperfectes ocasionats per l'aigua han estat considerables i s'han d'afegir a la deixadesa i la manca de tasques de manteniment que ha estat una constant des del moment que es va construir. Portes rompudes, vestuaris i banys en un estat lamentable, manca d'aigua calenta, exteriors bruts i mal cuidats.\nDes d'Alternativa per Pollença proposam una actuació en diferents fases:\nFase d'Urgència. Posada a punt del Pavelló pel curs escolar vinent: pintar parets, arreglar banys, vestuaris, portes i fer netes zones verdes, desbrossar i podar arbres. En principi, la competència del manteniment de l' IES és de la Conselleria d'Educació, però la del pavelló és compartida, segons el conveni. L' Ajuntament hauria de negociar, però en tot cas assegurar aquesta fase d'urgència.\nSegona Fase. Renegociar el conveni per assolir el control i la gestió de les zones esportives, incloses les pistes exteriors, en horari no lectiu. A canvi, duria les tasques de manteniment del dia a dia. Despeses de llum i aigua compartides, segons l'ús que s'en faci. Aquest conveni hauria de contemplar obres d'ampliació per crear una grada lateral.\nTercera Fase. Execució d'obres d'ampliació i millora.\nPensam que aquest pla és possible i que cal lluitar per portar-lo a terme. Si és així evitarem el cost de fer un pavelló nou, les despeses de manteniment general anirien a càrrec de l'Ajuntament, però es compartirien les de llum i aigua. Una altra avantatge seria l'aprofitament de les pistes exteriors i d'un espai públic infrautilitzat.\nTots sabem que el tema del pavelló al Moll ha estat present durant tota la campanya, i durant les negociacions també. I a Alternativa sempre hem defensat amb contundència que cal millorar el manteniment de les instal·lacions existents abans que construir-ne de noves, i que després no podem mantenir.\nEl regidor d’esports, en Toni Cànaves, ja ha rebut aquest document, i està ben assabentat de les mancances i problemes del pavelló de l’IES Clara Hammerl. Ens ha dit que ha enviat als pintors cap allà, cosa que celebram, però que no és suficient. Esperam que amb la màxima celeritat possible es completi la fase 1. Pel que fa a les fases 2 i 3 som conscients que ja no depenen exclusivament de l'Ajuntament, però que s'han d'intentar abans d'abordar la despesa que suposaria la construcció d'un nou pavelló i el seu manteniment.


Protecció Civil activa l'alerta per l'aparició d'una taca de fuel a davant de la costa de Tarragona\nEs tracta d'una mesura preventiva per evitar la contaminació de les aigües\nLa Direcció General de Protecció Civil de la Generalitat (DGPC) ha activat aquest diumenge poc després de les onze del matí la fase d'alerta perquè ha aparegut una taca de fuel generada per un porus en el pantalà de Repsol, davant la costa de Tarragona.\n1 min. Tarragona 09/01/2011 12:48\nLa mesura preventiva pretén evitar que les aigües es contaminin. La Direcció General de Protecció Civil de la Generalitat (DGPC) ha activat aquest diumenge la mesura poc després de les onze del matí, la fase d'alerta del pla especial d'emergències per contaminació accidental de les aigües marines a Catalunya (CAMCAT) de forma preventiva.\nEl motiu és que ha aparegut una taca de fuel generada per un porus en el pantalà de Repsol, davant de la costa de Tarragona.\nEs desconeixen les dimensions exactes de la taca, tot i que no és gran, però segons Protecció Civil existeix el risc que pugui arribar a la costa de Salou i La Pineda. Efectius de Salvament Marítim ja estan al lloc prenent mostres de la taca amb una embarcació i també des de l'aire amb l'helicòpter.


Res serà com abans. Nous turistes, nous nínxols de mercat, nous competidors, nous gadgets, nous formats d'informació, nous codis ètics, nous espais, noves arquitectures, nous paradissos... No sabem com serà el turisme que ve, el nou turisme. Però sabem que no serà com és ara. No és fascinant?.\nAvui comencem una aventura per a dibuixar el retrat robot dels turistes de 2038. Projectarem les tendències, auscultarem els nous canvis socials, ajustarem els mecanismes geogràfics, debatrem sobre el tic tac ocult de les dades i intentarem imaginar cap on anem. Som 30 estudiants i un professor a la recerca d'un nou turisme. I només tenim dos mesos.\nVolem compartir els nostres avenços. I, naturalment, ens vindria de gust conèixer les seves intuïcions o les seves certeses. Durant dos mesos, el hashtag #nouturisme seguirà el fil d'Ariadna del turisme que ve. Podran accedir als materials i documents que elaborarem. Podran, si ho volen, seguir la narració com si fossin dins de l'aula.\nD'aquí dos mesos, presentarem públicament els resultats de les nostres indagacions en un acte obert. Quinze presentacions breus, TED style, ens ajudaran a explicar què en pensem o què imaginem. Ja els indicarem el dia i el lloc. I l'enllaç on podran recuperar les quinze narracions. Avui hem començat amb la primera dosi de sessions TED i amb l'esperit del professor Sirolli com a background: "Vols ésser útil?. Doncs calla, i escolta".\nEtiquetes de comentaris: Educació Turismes twitter\nPodrieu començar amb la hipotesi que els nous turistes tindran menys poder adquisitiu: estem repartint els recursos entre 5 vegades més de població, la qual cosa els encarirà. Be diferent, be cheaper, be less\nEndavant!! Us seguiré amb molt d'interès i faré que els meus alumnes també us segueixin.\nEspero poder aportar quelcom.


Roger Torrent i Xavier Domènech\nEl líder del PSC, Miquel Iceta, ha traslladat aquest dijous al president del Parlament, Roger Torrent, que seria un "gravíssim error" investir el líder de JuntsxCat, Carles Puigdemont, i permetre que tant ell com els altres quatre diputats que estan a Brussel·les deleguin el seu vot. De la mateixa manera, el líder de CatECP, Xavier Domènech, ha traslladat a Torrent, que el seu grup votarà en contra de la "inviable" investidura de Carles Puigdemont.\nHo han fet en les reunions que s'han celebrat en el marc de contactes de Torrent amb els líders dels grups per abordar la sessió d'investidura.\nEn roda de premsa posterior, Iceta ha descartat l'intent d'investidura de Puigdemont perquè s'hauria de fer mitjançant mecanismes antireglamentaris, no podria exercir les seves funcions amb normalitat i impediria avançar cap a "l'estabilitat" que ara necessita Catalunya.\nIceta ha assenyalat que Catalunya necessita tornar a la legalitat i tenir un Govern amb membres que puguin exercir les seves responsabilitats amb plenitud i que obri una etapa de diàleg amb el Govern central.\nHa defensat que els lletrats del Parlament ja han indicat que no és possible investir Puigdemont a distància perquè el reglament exigeix la presència física en el ple.\nEl líder d'CatECP, Xavier Domènech, ha recordat que els lletrats del Parlament ja han indicat de manera "clara i diàfana" que no es pot produir una investidura telemàtica ni delegada.\nMés enllà d'això -ha afegit- és evident que tampoc és viable investir Puigdemont perquè "la Generalitat de Catalunya està a Catalunya i la recuperació de l'autogovern després del 155 s'ha de fer des de Catalunya i no des de Brussel·les".\nPreguntat per si donarien suport a un altre candidat de JuntsxCat o ERC, ha destacat que li correspon al bloc independentista poder conformar un Govern perquè va guanyar les eleccions però que els comuns no participaran en cap cas en un Executiu en què estigui JuntsxCat.\n"És un partit que ha practicat polítiques antitètiques i està conformat pel PDeCAT i CDC, que ha saquejat -el Palau de la Música- i està condemnat per un cas de corrupció", ha afegit, i ha urgit a formar com més aviat millor un Govern que permeti deixar enrere l'aplicació de l'article 155 de la Constitució.\nPreguntat per si els comuns donaran suport al vot delegat dels cinc diputats que estan a Brussel·les, Domènech ha explicat que no ho van demanar en la sessió constitutiva del Parlament i que "no es poden canviar les regles del joc en funció de les votacions per forçar-les" .\n"Cal recuperar la normalitat democràtica com més aviat millor i no es pot forçar més cada nova votació", ha insistit, i ha assenyalat que els lletrats també s'han mostrat contraris a que puguin delegar el seu vot, a diferència dels que estan a la presó .\nDomènech també ha recordat que Torrent va manifestar fa uns dies com a portaveu d'ERC -encara no era president del Parlament- que s'havien de respectar els informes dels lletrats: "Esperem que aquest compromís es compleixi pel bé del país".


Adolescents tutelats i en privació de llibertat: els seus drets, la seva recuperació\nEl Síndic de Greuges de Catalunya organitza aquesta jornada sobre la intervenció amb joves tutelats o en privació de llibertat amb l'objectiu d'aportar-hi relfexionas de professionals. Tindrà lloc el 26 de juny, a Barcelona.\nEl Mecanisme Català de Prevenció de la Tortura (MCPT) visita regularment centres on viuen adolescents (tutelats per l’Administració i/o sotmesos a una mesura penal). Amb aquesta jornada, el Síndic de Greuges de Catalunya pretén aportar reflexions de professionals sobre com ha de ser aquesta intervenció, educativa i terapèutica, per garantir la recuperació dels adolescents, des de l’acompanyament i el suport, i la seva adquisició de competències i autonomia per a la transició a la vida adulta.\n17.30 h Presentació. A càrrec de Rafael Ribó, síndic\nProtecció o risc? Victimització i símptomes de desajuts en joves tutelats de Catalunya. Modera: Noemí Pereda, professora titular de Victimologia i membre del Consell Assessor de l'MCPT del Síndic de greuges\nSobre la cura dels adolescents tutelats per l'Administració: reflexions sobre el seu patiment i les seves necessitats. A càrrec de Mark Dangerfield, psicòleg clínic a l'Institut Universitari de Salut Mental de la Universitat Ramon Llull\n19.00 h Torn obert d'intervencions i preguntes\n19.15 h Cloenda i conclusions\nL'aforament és limitat i és necessari realitzar la la inscripció prèvia escrivint a cpleguezuelos[arrova]sindic.cat o trucant al 933 040 108.


La Generalitat sospesa treure el toc de queda amb la fi de l'estat d'alarma\nRamentol diu que és una bona mesura però que Salut és conscient de la càrrega emocional que té, especialment en joves\nActualitzada 18/04/2021 a les 13:32\nEl secretari general del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya, Marc Ramentol, ha posat sobre la taula la fi del toc de queda, coincidint amb l'aixecament de l'estat d'alarma. Ho ha dit durant una entrevista al programa de Catalunya Ràdio, 'el Suplement'.\n"En el cas del toc de queda, som conscients de dues coses. La primera és que és una mesura efectiva; la segona és que està afectant a nivell emocional, especialment les capes més joves de la nostra societat. No sé si cal que esperem al 9 de maig, però en tot cas la sotmetrem a una revisió constant per adaptar-la als requeriments epidemiològics del moment" ha afirmat Ramentol.\nSobre la seva pervivença, el secretari general va indicar que fora de l'estat d'alarma caldria veure quina forma jurídica hauria de tenir i va deixar clar que, a partir de llavors, qualsevol restricció de la mobilitat hauria de tenir l'aval judicial. Ramentol va lamentar que "l'anunci de la fi de l'estat d'alarma el vam saber pels mitjans de comunicació, i ens va deixar perplexos. El 9 de maig estarem una mica millor del que estem ara" però va afegir que "ni de lluny tindrem el percentatge necessari de població immunitzada".\nT'ho mires una mica aixina quan els darrers 6 mesos has fets 7 sopars post reunions de feina amb consellers, què han acabat passada mitja nit, alts càrrecs i empreses properes. Per cert la darrera érem 19, incloent 7 alts càrrecs. Menys hipocresia i més honestedat Senyor secretari general.\nEl dissident incòmode va dir..Si fos per alguns polítics i tots els seus deixebles que no han perdut cap ploma, és més que evident que els tocs de queda i els estats d'alarma durarien fins l'infinit elevat a la màxima potència.\nVivim en un nou ordre mundial i una dictadura a tots els nivells.\nPuc recordar que la globalització ja li anava bè a molts.\nPodria ésser que el virus pensès quelcom, i mira aquí tots emmerdats i fent l'orni i s beure qui la diu més grossa\nUna dictadura perpetrada per mediocres titelles manegats per mala gent\nSi fos per alguns polítics i tots els seus deixebles que no han perdut cap ploma, és més que evident que els tocs de queda i els estats d'alarma durarien fins l'infinit elevat a la màxima potència.


Toni Rico: 2014\nPublicat per Toni.Rico a 7:25 2 comentaris:\nEntre el 1977 i 1982, es va viure, segurament, el moment de màxim debat sobre la idea dels Països Catalans. Revistes com Nous Horitzons, Taula de Canvi o Serra d'Or, foren espais de debat on intel·lectuals independents o representants de les diferents cultures polítiques, posaren sobre la taula les seues propostes respecte d'un projecte que semblava possible. Els esdeveniments no van ajudar a consolidar-lo. Els protagonistes d'aleshores tampoc. I no per una qüestió de “traïcions” o “covardies”. Com a historiador aquesta explicació fonamentada en el binomi de bons i dolents no em satisfà. És massa simple i els processos històrics són més complexos i multifactorials. De fet, els culpables de la no consolidació d'un projecte com el dels Països Catalans ho van ser tots, començant pels mateixos defensors de la idea que no foren capaços -també per multitud de factors- de consolidar-la i convertir-la en central i atractiva per a la població a la que anava dirigida.\nQuè quedà d'un projecte que havia il·lusionat tanta gent i que es dissolgué en el fum polític de l'Espanya de les autonomies? La veritat és que a nivell pràctic poca cosa. La negativa a la federació d'autonomies deixava ben clar que els diferents territoris històrics de llengua catalana sota administració espanyola no es podrien coordinar en cap matèria, ni tan sols la cultural o lingüística. En cada país, el projecte es va reformular a partir dels interessos de la nova elit dirigent apareguda a nivell autonòmic. A Catalunya, la idea es quedà circumscrita a l'àmbit cultural i el mapa d'El Temps de TV3. A Mallorca, el nacionalisme majoritari sempre el va tenir, i el té, present, però d'una manera més retòrica que pràctica, sense gaires propostes d'acció concretes. I al País Valencià, segurament el territori on més èmfasi i força va tenir la idea entre el nacionalisme autòcton sorgit a la vera de Fuster, els Països Catalans es convertiren definitivament en “l'amenaça fantasma” usada quan convenia per la dreta més espanyolitzada de la història valenciana. I enmig d'aquest panorama, com diria Fuster, una sèrie d'almogàvers -”precipitats” uns i “possibilistes” altres- decidiren mantenir encesa la flama dels Països Catalans, però sense tenir un rumb clar de cap a on havia d'anar el projecte. Els “precipitats”, proclamant una nació que ja veien com a real i gairebé acabada en una societat que se'ls mirava amb ulls d'al·lucinació total davant les seues rotundes afirmacions sobre una nació que ningú veia enlloc. Els “possibilistes”, pensant en un primer moment que treballant en estructures partitocràtiques d'àmbit espanyol es podria defensar el projecte o, posteriorment, creant partits autòctons que amagaven la proposta, creient que així guanyarien quotes de poder polític i, per art de màgia, algun dia la proposta dels Països Catalans reeixiria.\nSón molts els intel·lectuals i polítics que afirmen, des de fa mesos, que vivim un canvi de règim. Com totes les transformacions sistèmiques o estructurals, aquesta també representa, o almenys caldria, una oportunitat. Els Països Catalans haurien de ser un projecte central de l'agenda política dels diferents territoris. Evidentment que la seua defensa s'hauria de cenyir a la conjuntura política de cada país. De fet, aquesta fou una de les primeres errades comeses entre 1977 i 1982: no es va tenir en compte la realitat de cada territori. Pensar en un programa únic i igual per la societat catalana, valenciana, mallorquina o andorrana, és la primera mostra del no enteniment de què són els Països Catalans. Mateix projecte sí, però diferents fulls de ruta. El segon element que seria necessari de posar sobre la taula és la superació de la por a considerar els diversos països de llengua catalana com a subjectes polítics diferents i sobirans. Recuperar la base federativa del projecte és fonamental per a convertir-lo en real i, sobretot, allunyat d'essencialismes nacionalistes que poc ajuden a construir projectes polítics mínimament seriosos en el segle XXI. El tercer punt hauria de ser la construcció d'institucions i projectes comuns entre tots els territoris, partint de la realitat particular que ha d'avançar cap al tot. I, finalment, el darrer element és el que té un major paral·lelisme amb la praxi política dels anys de la transició. Ni podem ser “almogàvers precipitats” ni tampoc caure en el parany de creure que des d'estructures de partit d'àmbit espanyol construirem els Països Catalans. La proposta llançada des de Madrid per a organitzar internament Podemos ens mostra com de difícil, per no dir impossible, és fer entendre més enllà d'Almansa, què som i què volem ser. I personalment em sap greu veure que el debat que es pot produir en Podemos ens pot portar a retrocedir encara més en el reconeixement plurinacional de l'Estat. El poc que havíem aconseguit ara no es pot perdre sota el maquillatge d'una suposada nova forma de fer política que tendeix -quina casualitat!- cap a la centralització de les decisions.\nEn definitiva, aprenem de la història, deixem de perdre el temps afirmant romànticament nacions que a hores d'ara no són, posem-nos mans a l'obra per construir els Països Catalans i creem les eines necessàries, pròpies i autòctones, per a poder-los fer realitat. Aquests són els reptes si no volem tornar, altra vegada, al desencant de 1982.\nPublicat per Toni.Rico a 6:50 7 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Nous Horitzons, Països Catalans, Podemos, procés independentista, Serra d'Or, Taula de Canvi, transició\nAvís: si algú pretén interpretar aquest article com un atac contra Podemos o Guanyem, ja el pot deixar de llegir perquè no és la intenció de qui l'escriu. És més, si s'entén així serà un fracàs del seu autor, més enllà de la mala fe d'alguns agosarats lectors. Demane perdó per l'extensió però són moltes coses a dir.\nNingú es pot sorprendre del fet que la política tal com l'havíem entès fins ara estiga canviant. El nou paradigma, però, fa anys que s'està gestant, si més no les condicions objectives i subjectives que l'han generat. Si alguna cosa ens demostra la història és que qualsevol procés polític de canvi real no parteix mai de l'espontaneïtat sinó que prèviament ha hagut tota una sèrie de moviments, de condicions, que l'han anat construint. La irrupció de la CUP al Parlament català en les darreres eleccions autonòmiques, el gran paper de Podemos en les eleccions europees o la proposta llançada a Barcelona sota el nom de Guanyem, no són altra cosa que la mostra més clara d'aquest canvi polític en la societat. Ara bé, tot plegat em genera dubtes, preguntes i oportunitats.\nUna gran massa social emprenyada no és sinònim de canvi real La meua concepció de la política passa inexorablement per entendre aquesta no com una professió sinó com l'art de gestionar allò que és comú, des de la igualtat i la reciprocitat. No m'ha agradat mai la política de notables, aquella feta per una elit il·lustrada que interpreta en cada moment què vol i necessita el poble, però que ho fa des del seu pedestal sense tenir en compte a aquest poble. Des de l'esquerra s'ha fet això moltes vegades. Amb la pretesa responsabilitat històrica d'una avantguarda revolucionària s'han tirant avant projectes, partits o accions que el poble pretesament subjecte d'alliberament no era capaç d'entendre. El més difícil en política no és vèncer o guanyar, sinó convèncer. Aconseguir els vots d'una gran massa de la població que confia en tu per pura desesperació no és garantia de canvi. D'exemples en tenim un munt en la història i, segurament, el més important és el de la Revolució d'Octubre de 1917 i la posterior aparició de l'stalinisme. Com és possible que el país que va fer la primera revolució proletària de la història pocs anys després assumira com a bona una dictadura com la de Stalin? Per la senzilla raó que la revolució es va fer gràcies a la desesperació d'una població que, en realitat, no estava preparada per a construir res profundament nou. I és per això que els russos s'adaptaren des de 1924, d'una manera tan ràpida i fàcil, a l'stalinisme: no eren una societat de convençuts sinó de vençuts que amb Stalin, almenys, tenien pa, educació i un benestar que mai havien somiat amb els Tsars i això ja els estava bé. Per guanyar de veritat no n'hi ha prou amb una societat emprenyada amb l'establishment,sinó que aquesta també ha de ser conscient que cal un canvi radical i no sols de cares.\nLiderar sense lideratges. Evidentment, la situació dels Països Catalans l'any 2014 poc té a veure amb la de Rússia el 1917. Ara bé, la necessitat de líders o lideresses, sembla que no ha canviat gens. Compte, crec que els referents personals són necessaris i fonamentals, però també cal que reflexionem sobre el paper que els hi atorguem. Aquest tema és complex i diferent depenent de si parlem de Podemos o de Guanyem. És evident que en les dues propostes la figura mediàtica juga un paper important. També ho és que mentre en el primer cas Pablo Iglesias era omnipresent (recordem les butlletes electorals!), en el segon l'Ada Colau no s'ha cansat d'explicar que ella és una més en el projecte. El discurs i la praxi probablement tinga una explicació en la feina important que tots dos han desenvolupat els darrers anys: en Pablo de caràcter intel·lectual i acadèmica des de l'individualisme o el petit comitè; l'Ada, des de la PAH i amb una lluita més col·lectiva. Però el problema, de fet, ja no són tant en Pablo Iglesias o l'Ada Colau (als quals tinc un respecte polític i intel·lectual enorme) sinó els que poden venir al darrere. En temps de reestructuració política els trepes sobrevolen allò que és nou i amb potencialitats. L'aparició de personatges pintorescos (a la CUP ja ens ha passat en molts municipis) que pretenen sumar-se al que en aquell moment sembla el cavall guanyador, pot tirar per terra qualsevol possibilitat de construir quelcom nou i diferent a les estructures partitocràtiques que hem tingut fins ara. Com s'impossibilita que aquests espècimens no tiren per terra la bona feina feta des de la base o se n'aprofiten d'aquesta tasca? Podemos i Guanyem ho haurien de definir i de moment encara no ho han fet.\nEl gatpardisme dels partits del sistema. És evident que un partit com IC-V ha vist amb moltes alegries i il·lusions propostes com les de Guanyem. Personalment no veig tot plegat com una jugada de ningú per salvar IC-V, ni molt menys, però sí crec que IC-V, de manera molt hàbil, ha vist en la proposta una via de salvació de l'estacament i el descrèdit a què havia arribat el partit entre els sectors socials més compromesos i rupturistes. I més enllà de la bona gent que hi ha a IC-V, militants treballadors i gent honrada des d'un punt de vista polític, aquest partit no deixa de ser una peça més d'allò que s'anomena “la vella política”. Sí, IC-V ha governat molts i molts anys l'Ajuntament de Barcelona, de Girona o d'altres i durant dues legislatures la Generalitat de Catalunya. IC-V és un partit que té un deute amb La Caixa, en dades de 2011, de més de 14 milions d'euros. Amb iniciativa al davant de la Conselleria d'Interior ens van enviar a l'Audiència Nacional espanyola per cremar fotos del rei o empresonaren la Núria Pórtulas. Seriosament: algú pensa que amb aquest currículum un nou subjecte polític que incloga IC-V (compte, de manera orgànica, no els seus militants de base) pot representar alguna mena de nova política? I és més: a comarques gironines Joan Boada fou un dels personatges que encapçalà aquesta política repressora i just fa una setmana era Boada qui apareixia en una foto de diari en una reunió d'IC-V per preparar les municipals de 2015. El portaveu d'IC-V a Girona es pregunta qui té por d'Ada Colau en un article. La por no és cap a l'Ada Colau, el pànic és cap al paper d'IC-V. La confiança perduda en aquest partit passa inexorablement per canviar les cares que l'encapçalen en primer terme i fer autocrítica del seu passat recent, cosa que com recordava fa uns dies Manuel Delgado encara no han fet.\nEl fals debat esquerra independentista vs esquerra anticapitalista. La tendència històrica de la política de la modernitat ha estar la de crear identitats polítiques. Unes identitats que ens encarcaren, ens limiten a l'hora d'analitzar noves propostes. Crec que l'esquerra independentista no ha sabut analitzar correctament ni el paper de Podemos ni tampoc la proposta de Guanyem. Tant un cas com l'altre s'han rebut com un atac al “nostre” espai polític. Ara bé, el problema principal parteix de la pròpia concepció identitària que s'ha creat els darrers anys. Separar una esquerra que és independentista (per tant nacionalment catalana) d'una altra que és proclama anticapitalista (per tant nacionalment... què?) és un fals debat que només serveix per a dividir la societat catalana en els termes que volia Lerroux en els anys vint i trenta o Solé Tura en els seixanta. No conec el cas de cap nació del món on l'esquerra no siga independentista. Perquè el contrari és voler la “dependència” d'un altre o simplement ser un essencialista espanyolista al qual ja li està bé el marc estatal actual, fet poc emancipador la veritat. Entenc que el conflicte de Catalunya amb Espanya és molt més complex que el de qualsevol binomi colònia vs metròpoli. Sí, d'acord, però fins i tot en el cas que el projecte nacional per a Catalunya passe pel federalisme amb els altres territoris de l'Estat, la primera fase per a poder arribar a aquest escenari passa sempre pel de la independència o, si més no, el d'exercir el dret a l'autodeterminació. I és en aquest sentit que no entenc els dubtes, o pors, de Podemos i Guanyem a mostrar-se clarament com a independentistes. L'esquerra anticapitalista, transformadora, rupturista o com li vulguem dir, també té nació o n'hauria de tenir. I aquí cal que ens mullem totes, no sols els independentistes, també els unionistes, més enllà de la retòrica de proclamar el dret a decidir dels catalans. És que només faltaria que una esquerra que es diu de transformació no reconeguera aquest dret, no?\nEl 9N i la ruptura democràtica. Per tant, més enllà de si el projecte per a la nació catalana passa per una Catalunya independent, per la federació d'aquesta amb altres països del seu àmbit geogràfic més proper, per la construcció dels Països Catalans, o qualsevol altra proposta, cal que tothom tinga els ulls posats en el 9N. La consulta/referèndum que s'ha fixat en el calendari per a la tardor pot ser un element fonamental per a la transformació i l'inici d'un procés constituent en els termes que tant proclamem des de l'esquerra. No veure-ho és un acte de ceguesa política extrema de qui ja se sent còmode amb el marc institucional establert. I jo també tinc dubtes sobre el paper de la burgesia catalana en tot plegat, però aquests no em preocupen. El que m'angoixa és veure que els meus, l'esquerra, tota i completa, no siga capaç d'entendre les potencialitats de canvi que el 9N pot suposar.\nI malgrat tot: només veig oportunitats. Perquè el futur és esperançador. I tant. La política de “moviment” que tant agrada esmentar a l'amic Raimundo Viejo està transgredint les estructures de l'Estat a un ritme frenètic. És moment de canvi, d'emancipació, de construir ponts, de diàleg, de compartir experiències des de la sinceritat i la confiança mútua. Cal, però, saber a què juguem, que pretenem, què volem. Jo també vull guanyar. I tant. És més: estic convençut de què podem. Però més enllà de les proclames, de plataformes, de manifestos i personatges mediàtics -que també ens calen!- necessitem tenir clar què volem fer amb la victòria i fins on volem arribar. Di-li programa, di-li full de ruta. I això no passa només per traçar uns punts de mínims entre els quals s'eliminen aquells elements que ens semblen incòmodes i tots tan contents. El tema és més complex i sobretot dialèctic. Parlem, dialoguem, lluitem, compartim, proposem. Amb el 9N per davant, tenim un any fins a les municipals. Per tant tenim temps per a seguir construint ponts de confiança mútua des de la diversitat i sense apriorismes estèrils. El resultat? Ja veurem, però segur que és positiu.\nPublicat per Toni.Rico a 10:24 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Ada Colau, CUP, Guanyem Barcelona, Manuel Delgado, Podemos, Raimundo Viejo\nPartisc de la base que res és neutral en aquest món, començant per aquest article i qui l'escriu. Mai ho he pretès i no començaré a ser-ho ara. Tampoc és neutral la darrera pel·lícula espanyola que ha obtingut èxit al cinema: Ocho apellidos vascos. I si els directors i productors ens ho volen fer creure, en realitat el que fan és prendre'ns per idiotes. La pel·lícula parteix d'un plantejament nacional, i per tant nacionalista, molt clar: “españoles todos”. A partir d'aquí el que cal és justificar l'espanyolitat comuna, entendre-la com un conjunt d'identitats regionals que viuen d'esquenes però que en el fons, si tots plegats férem l'esforç de conèixer-nos millor, seríem capaços d'arribar a identificar-nos. Fins i tot els terribles independentistes. I això és així més enllà que la pel·lícula puga fer riure en algun moment. Val a dir que menys del que m'esperava, però això ja és una qüestió personal i de maneres d'entendre l'humor.\nEls independentistes parteixen normalment d'un plantejament políticament erroni: el projecte nacional espanyol és el mateix per a dreta i esquerra. Això no és així i és un tòpic que es desmunta ràpid: Unamuno i Azaña no eren Sánchez Mazas i Franco. I evidentment els seus hereus ideològics i la concepció nacional que traspuen tampoc. Algú dirà que fins i tot Josep Pla reconeixia que no hi havia res més semblant a un espanyol de dretes que un d'esquerres. Sí i no, perquè si gratem una mica és quan comencem a trobar els matisos. Ocho apellidos vascos és una barreja entre el “sano regionalismo bién entendido”i la tragicomèdia federal que vol protagonitzar el PSOE com a darrer intent de salvar el projecte nacional espanyol tal com l'hem entès des de la pèrdua de Cuba, Filipinas i Puerto Rico. A ningú se li escapa que Espanya està en crisi i no sols econòmica. El projecte nacional espanyol no acaba de trobar un rumb clar com a proposta nacional de futur atractiva per al conjunt i especialment en aquells territoris com Catalunya o el País Basc. Més enllà d'eurocopes i mundials, ser espanyol continua sent una llosa nacional poc estimulant. I d'això en són conscients els partidaris d'una nació espanyola més escorada cap a la diversitat territorial i uns plantejaments políticament “progressistes”.\nOcho apellidos vascos es posiciona en una mena de centralitat nacional que pretén allunyar-se tant del “España una y no cincuenta y una” com també dels que la volen “trencar”. Hàbilment i sense que l'espectador se n'adone, el relat de la pel·lícula posa en un mateix estadi de reivindicació territorial o identitària la Feria de Abril sevillana -que de ben segur és molt maca i divertida!- amb una manifestació de l'esquerra abertzale. I mentre riem de la banalització que suposa posar en nivells iguals una copa de finito d'uns còctels molotov, no som conscients del vertader missatge: la folclorització i regionalització de les identitats andalusa i basca. Abans de dir-me exagerat i posar-vos les mans al cap, reflexioneu sobre el tractament que es fa al film del tema. Sembla com si les reivindicacions nacionals basques siguen un capritx entre irracional i folclòric produït per la manca d'autoconeixement que “tenim els espanyols”. Doncs això: “españoles todos” que deia Suso del Toro. De segur que a molts andalusos que se senten espanyols els han entrat unes ganes enormes d'anar a visitar “las vascongadas”. A la inversa ho dubte molt, tot i que és la protagonista abertzale la que acaba marxant a Sevilla per amor. I crec que la intencionalitat política de la pel·lícula acaba fent més mal a la imatge que es té d'Andalusia fora d'aquest territori que la d'Euskal Herria o la mateixa esquerra abertzale que ho tenen tot bastant definit en el tema de la identitat.\nMés enllà d'Enseinstein o la maquinària de Hollywood, el cinema espanyol tampoc és neutral ni inofensiu. Com tota activitat humana, per activa o per passiva, de manera conscient i inconscient, al darrere d'Ocho apellidos vascos i la possible sèrie de pel·lícules que ja han avisat que la seguiran en la mateixa direcció argumental sobre catalans, per exemple, s'amaga l'últim intent per salvar l'Espanya regional, que revestida de la diversitat autonòmica sorgida del postfranquisme, tot i que ho intenta i manté alguns elements que la diferencien, no acaba de presentar un model totalment alternatiu al centralisme històric. Què això és legítim? I tant, però no és neutral i crec que s'ha de dir.\nEtiquetes de comentaris: espanyolisme, Euskal Herria, izquierda abertzale, nacionalisme, ocho apellidos vascos\nPublicat per Toni.Rico a 12:31 4 comentaris:\nL'amic Xavi Sarrià, conegut per la seua tasca com a veu d'Obrint Pas, ha publicat el seu segon llibre. En aquest cas es tracta d'una novel·la inspirada en una història que se centra en la València dels anys noranta. El passat dimecres 9 d'abril vaig tenir l'oportunitat de presentar el llibre al Casal Independentista el Forn de Girona i, posats a aprofitar la feina, he decidit fer aquesta breu ressenya.\nFins a l'època contemporània, totes les cròniques de l'actualitat que ens han arribat han estat sempre al servei de la narració oficial d'uns fets. Descripcions socials totalment basculades als interessos del poder i poques vegades trobem relats que ens mostren clarament com era la societat. Amb l'arribada de l'època contemporània el paper de cronista s'amplifica més enllà d'aquells escriptors o pintors propers a l'aristocràcia, l'Església o directament la corresponent casa reial. Segurament, un d'aquests primers cronistes del “allò real” fou Goya. El pintor aragonès va ser capaç de mostrar la desgràcia, misèria humana i catàstrofe social que suposa la guerra. Les seues pintures negres, el realisme tràgic dels llenços sobre la guerra del Francès o les darreres obres de l'etapa de Bordeus, ens mostren com era la societat que li va tocar viure. Aquest paper de cronista dels “nadie”, que diria Galeano, el jugaran durant el XIX els pintors i literats del naturalisme i el realisme francès. Els vagons de tercera de Daumier, els pagesos de Millet i el compromís social de Gustave Courbet ens aporten un retrat, des de la subjectivitat del compromís individual, de crítica objectiva de la societat industrial. Aquella societat que la burgesia, la nova aristocràcia del capitalisme, no volia veure. Per no parlar de l'obra de Víctor Hugo i, com no, d'Emile Zola que ens mostra com més enllà del capitalisme i la misèria que li va associada, algun dia germinaria una nova societat.\nEn el cas valencià, l'obra de Xavi Sarrià enllaça amb els nostres propis novel·listes del realisme social valencià. El primer és evident qui és: Vicent Blasco Ibáñez. El patriarca del republicanisme valencià, al qual li podem retraure moltes coses, és el gran cronista del canvi de segle. El relat sobre la societat valenciana, el paper que juguen els llauradors de l'Horta, les seues relacions i el canvi social que es produeix en aquells anys, són el puntal fonamental de clàssics com La Barraca o Cañas y barro, imprescindibles per a conèixer el nostre passat. I en certa manera, la literatura de Blasco enllaça amb el nostre novel·lista més reeixit de la darreria del segle XX: Ferran Torrent. L'obra de Torrent s'ha convertit en la crònica dels vint anys de “neodesarrollisme zaplanista”. El realisme amb que ens descriu l'aristocràcia provinciana valenciana és digne, o indigne, de ser emmarcat. Tot i així, crec que la novel·la de Xavi Sarrià, malgrat els nexes d'unió que pot tenir amb llibres com Societat Limitada pel període cronològic amb que enllaça, des del punt de vista de la temàtica encaixa perfectament amb el relat de les classes populars valencianes iniciat per Torrent a Gràcies per la propina. En aquest sentit, i sense gaires pretensions perquè no és el meu terreny d'estudi, crec que l'obra de Sarrià es podria emmarcar dins d'un moviment que podem qualificar com de hiperrealisme social de la postmodernitat.\nTotes les cançons parlen de tu és una mena de biografia no autoritzada, o sí, d'una generació molt concreta. Quina? La dels fills del postfranquisme, els damnificats de la transició espanyola. Xavi en forma part i, per tant, no li calia permís de ningú per a escriure aquesta biografia. Una generació que ve marcada per les frustracions polítiques de molts dels seus pares. Una generació que estudia en les primeres línies en la llengua pròpia o l'assignatura de valencià. Una generació que va de punk quan el moviment punk ja començava a desaparèixer a la resta d'Europa. Una generació que comença la seua militància política sense referents adults clars. I tota aquesta crònica social es fa a partir de la música. Sarrià ens retroba amb Maniàtica, La Polla Records, Extremoduro. Posa sobre la taula un dels grans debats metafísics del moment: Kortatu o Negu Gorriak? Public Enemy, Ramones, The Clash, Bob Marley, Nirvana, NOFX, Bad Religion, entre molts d'altres, que acaben enllaçant amb els referents dels nostres pares i mares: Al Tall, Llach i, com no, el gran Ovidi.\nEn definitiva, la novel·la de Xavi Sarrià és un llibre que s'ha de llegir. De lectura fàcil perquè l'escriptura és àgil, ens situa a molts de nosaltres en la nostra joventut. La història es desenvolupa a València, però podria haver estat a Elx, Castelló, Palma, Barcelona o, és clar, Novelda. És més, segurament, la història podria haver transcorregut, fins i tot, en qualsevol punt de l'Estat espanyol. Perquè, efectivament, totes les cançons parlen de tu, de mi, de nosaltres. Som el que som perquè som el que escoltem, però també cal que comencem a ser el que som perquè som el que llegim.\nPublicat per Toni.Rico a 1:41 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Blasco Ibáñez, Casal Independentista el Forn, Ferran Torrent, país valencià, Països Catalans, Sembra llibres, Toni Rico, Totes les cançons parlen de tu, Xavi Sarrià\nLa propera presentació de "No tots els mals vénen d'Almansa" serà el 15 d'abril a Petrer, les Valls del Vinalopó, País Valencià. Vos deixe també algunes imatges de les darreres presentacions fetes a Castelló, Balaguer, Banyoles.\nPublicat per Toni.Rico a 11:34 Cap comentari:\nRessenya de "No tots els mals vénen d'Almansa" de Pau Viciano per a Caràcters 65\nEtiquetes de comentaris: Caràcters, Fuster, nació, nacionalisme, No tots els mals vénen d'Almansa, país valencià, Països Catalans, Pau Viciano\nEntrevista a la revista Cel Obert de Blanes\nPublicat per Toni.Rico a 11:36 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Blanes, Cel Obert, CUP Blanes, No tots els mals vénen d'Almansa\nNous escenaris polítics: dubtes, preguntes i oport...\nRessenya de "No tots els mals vénen d'Almansa" de ...


Perd l’ull el noi que va resultar ferit a l’aeroport\nEl jove de 22 anys que va resultar ferit ahir durant les càrregues policials que van tenir lloc ahir a l'aeroport del Prat ha perdut l’ull, segons han confirmat aquest matí fonts hospitalàries i l’entitat de defensa de drets Irídia.\nEl noi va tenir ahir un esclat del globus ocular. La ferida es considera compatible amb l'impacte d'una pilota de goma, un tipus de munició que ahir va ser utilitzat per agents del Cos Nacional de Policia, tal com ha confirmat el mateix cos. De tota manera, no està confirmat oficialment que la pèrdua de l'ull fos a causa d'un tret de pilota de goma per part d'un agent de la policia espanyola.\nDesprés de rebre un impacte a l'ull a la zona de pàrking, el jove va ser atés a l'exterior on va ser atés per Sanitaris per la República, que després el van traslladar a zona segura del SEM, a la zona de taxis. Seguidament, el ferit va ser traslladat d’urgència a l’Hospital de Bellvitge. A més d'aquest ferit, el SEM va informar d’una vuitantena d’assistències sanitàries durant la jornada d’ahir.\nLa sentència Valtònyc planta cara a un dirigent de Vox que volia rebentar l'acte de Puigdemont El Nacional\nOrdre públic Es poden fer servir les pilotes de goma en aldarulls a Catalunya? Guillem Ramos-Salvat


La veritat impossible de Montjuïc | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLa veritat impossible de Montjuïc\nEl cap del dispositiu de la Guàrdia Urbana contra la venda ambulant en el qual va morir un home el 2014 es jubila per invalidesa total\nBarcelona 25 JUL 2017 - 23:08\tCEST\nEl terraplè dels jardins de Miramar per on va caure el suposat lladre. Albert Garcia\nL'assassinat de l'agent de la Guàrdia Urbana Pedro Rodríguez ha posat sobre la taula la possibilitat de dos crims més dels quals va parlar a la jutgessa una de les acusades, Rosa Peral: el d'un sensesostre, de qui fins ara no hi ha cap dada ni rastre, i el d'un suposat lladre que va morir el 9 d'agost del 2014 a la muntanya de Montjuïc, en un dispositiu contra la venda ambulant. El cap de l'operatiu a Montjuïc, Juan José Leal, s'ha jubilat del cos amb 57 anys per invalidesa total, segons fonts policials, i ja no es va incorporar al juliol al seu lloc de treball.\nDe fet, Leal era el responsable de l'equip format per Rosa Peral i Albert López —tots dos en presó preventiva per la mort de Pedro Rodríguez— que van actuar aquell dia contra la venda ambulant a la zona dels miradors de Montjuïc. I consta en la minuta policial com la persona que va detenir el suposat lladre, Juan Antonio González, de 50 anys, després que hagués saltat per un terraplè d'uns 20 metres de desnivell, oficialment per voluntat pròpia. Segons aquesta versió, va ser emmanillat després de la caiguda quan es va posar a gatejar i va intentar amagar la navalla que duia a la mà. Al cap de poca estona es va desplomar, va entrar en aturada cardiorespiratòria i va morir hores després a l'hospital.\nAmb la jubilació per invalidesa total, Leal manté el sou d'agent retirat de la policia local de Barcelona. “No tinc res a dir”, va resoldre ahir Leal a preguntes d'aquest diari. El fins ara cap de la Guàrdia Urbana té una trajectòria polèmica: l'any passat va ser expedientat per l'Ajuntament per haver desobeït els seus superiors i ha mantingut diversos enfrontaments amb comandaments i companys, segons fonts policials.\nEl policia va emmanillar el presumpte lladre després que caigués per un terraplè\nEl cas de la muntanya de Montjuïc és una de les pedres a la sabata que s'ha trobat la jutgessa de Vilanova i la Geltrú, que investiga la mort de Pedro Rodríguez, després que Peral incriminés l'altre acusat assenyalant que havia matat el lladre. Segons la minuta policial dels fets, Peral, López i un tercer agent van perseguir i van retenir un suposat lladre, que va respondre apunyalant Peral a la cama, i va intentar ferir López. Aquest va fer “indici” de treure l'arma per intimidar-lo, i el lladre va saltar d'esquena i va caure des d'una altura de més de 20 metres. El tercer policia que podria explicar què va passar en aquell moment va morir al cap d'un temps en un accident de motocicleta amb diversos companys.\nPerò Peral va declarar una altra cosa a la jutgessa. Va explicar que després que el lladre la ferís, López va sortir corrents al darrere seu, i que quan ella va arribar “l'home ja era mort”. No va parlar de cap salt. Quan li va preguntar a López què havia passat, aquest li va dir que “ell l'havia matat” perquè no volia que ningú la toqués (en aquella època eren amants). També va atribuir a López l'assassinat d'un sensesostre, que no va saber datar. Per això, va concloure, ella li va fer cas quan la va obligar a obeir-lo després d'haver matat Pedro Rodríguez. López ho va negar tot.\nEn l’operatiu van actuar els dos guàrdies que són a la presó per haver matat un company\nHi ha poques esperances que es pugui aclarir què va passar realment a Montjuïc. La credibilitat de Peral i López cotitza a la baixa, sobretot després que tots dos s'hagin culpat de l'assassinat de Rodríguez. No hi ha testimonis ni imatges del que va passar abans del salt. Els dos únics policies interrogats per la jutgessa, que no van formar part directament de l'actuació, van destacar que l'home duia les manilles posades quan era a terra i que van ordenar que l'hi traguessin per intentar reanimar-lo. La causa segueix formalment arxivada.


La perruqueria i l’estètica suposen cada vegada més dos elements imprescindibles a considerar durant els preparatius d’un casament.\nPell radiant per al dia D\nLa bellesa exterior comença cuidant l’interior. Sense cap mena de dubte, si seguim una dieta sana i equilibrada la nostra pell ho notarà. Si volem tenir un cutis facial i corporal radiant ens hem de deixar aconsellar pels professionals del sector.\nUna de les coses més complicades que ha d’escollir la núvia és el pentinat. Sempre és bo deixar-se aconsellar per professionals, que sense cap mena de dubte ens recomanaran que no ens allunyem gaire de la nostra pròpia manera de ser. Enguany, la moda és totalment eclèctica, és a dir, una barreja de tants estils com núvies hi ha al mercat.\nTractament de rejoveniment Sculptra\nCada vegada són més les persones, especialment les dones, que acudeixen a clíniques estètiques per intentar posar fre a l’envelliment. De tractaments n’hi ha de molts tipus. Alguns, com el lífting, requereixen intervenció quirúrgica, la qual cosa fa desistir-ne moltes pacients. Davant d’això, la ciència ha evolucionat molt i avui en dia existeixen nombrosos tractaments de rejoveniment que no requereixen passar pel quiròfan. Des de saló boda volem endinsar-nos en un dels més nous i efectius: l’Sculptra.\nEls cabells i el sol\nEl sol amb moderació és font de salut i bellesa. Els cabells, igual que la pell, necessiten protecció i avui en dia hi ha infinitat de productes que poden ajudar-te a tenir un cabell saludable i ple de vida.\nTothom sap que la dieta mediterrània és una de les més equilibrades per al nostre organisme, però també és clar, ara que arriba l’estiu i volem perdre alguns quilets, que no és pas la més ràpida per aconseguir-ho. Davant d’això apareixen dietes «miracle» que prometen fer perdre molts quilos en poc temps. La veritat, però, és que n’hi ha moltes amb les quals hem de vigilar perquè no són bones per a l’organisme, ja que sotmeten a l’individu a dietes molt estrictes i de vegades poc sanes.\nTendències en pentinats de núvia\nEnguany es porten molt pentinats desestructurats, deixats anar, amb ones naturals, coletes i trenes “alguna cosa que fa pocs anys era impensable amb els pentinats estructurats, volums i tirabuixons impossibles"\nPer un ‘altre estil de núvia també tornem als Clàssics reinventats, vénen a ser recollits més baixos o tipus ballarina per a núvies que volen mostrar un aire més sofisticat i elegant.\nLa quiropràctica és la 3a professió sanitària del món. És una medicina natural que compta amb més de 80.000 Doctors en Quiropràctica, que atenen milions de persones cada any al món. Encara és poc coneguda a Espanya, on només hi ha 150 quiropràctics; això també és degut al fet que és una carrera universitària de 7 anys que s’estudia bàsicament als EUA. El proper any està prevista la inauguració a Barcelona de la nova Universitat.\nEls múltiples usos del Macrolane\nEn números anteriors, a Saló Boda ens hem fixat en els avantatges de les infiltracions d’àcid hialurònic —conegut com a Macrolane— per disminuir arrugues de la cara, reomplir pòmuls, fer augment labial, etc., sense haver de sotmetre’ns a una operació de cirurgia estètica, que sempre comporta algun risc, per petit que sigui. El gran avantatge del Macrolane és que evita les pròtesis i, en tractar-se d’una substància absorbent, els seus efectes no són permanents de per vida. Les infiltracions s’han d’anar renovant cada any i mig o dos, per tal que els resultats sempre siguin els més òptims. El Macrolane ja fa 10 anys que s’utilitza al nostre país, però darrerament se li estan donant usos molt més diversificats i es poden aplicar ja a moltes zones del cos, no només a la cara.\nLa teràpia fotodinàmica és un tractament que consisteix a aplicar una solució a la pell combinada amb uns impulsos lluminosos, amb l’objectiu de fer reaccionar les cèl·lules danyades pel sol i l’envelliment i que així desapareguin les imperfeccions de la pell.\nLa mesoplàstia facial és un tractament de revitalització del rostre sense necessitat d’haver de passar pel quiròfan. S’aplica des de fa uns 10 anys i consisteix en l’aplicació d’unes injeccions sobre les arrugues i els solcs de la cara amb l’objectiu de millorar la qualitat de la pell, tensant-la i alhora conservant l’oval facial per tal de donar-li un aspecte mes juvenil.


Boca-River: El diluvi ofega la gran final\nLa pista del Boca es va convertir en una piscina que va fer impossible el tan desitjat partit contra River\nLa tempesta es va anunciar fa una setmana pel Servei Meteorològic, però els organitzadors van desatendre l'avís\nBuenos Aires 10 de de novembre del 2018. Actualitzada 11 de de novembre del 2018 a les 09:12\nIsamu Kato va aterrar a Buenos Aires amb un crit que no es va demorar a alliberar. “Ja veuràs, no som com els putos del River Plate”. Havia volat 33 hores. Però no importava. Als 31 anys, anava a complir el somni de veure el Boca Juniors, a la mateixa Bombonera.\nImaginava un triomf inapel·lable contra el rival de sempre i crits embriagats de victòria. Quan va abandonar l’aeroport internacional d’Ezeiza vestit amb la samarreta i la gorreta blava i daurada dels seus amors, va trobar un cel tan plomós que només escopia aigua. Mal presagi. Kato ni va poder arribar a la pista. Pel camí es va assabentar que la primera final de la Copa Libertadores s’havia suspès.\nEl camp de joc era una piscina. El xoc que esperava tot el planeta quedava en l’aire. “¿Quan es jugarà?”, va haver de preguntar. I li van haver de dir que aquest diumenge, a les 16 hores, sempre que la pluja ho permeti. Però a aquella hora estarà emprenent la seva tornada a Tòquio. Havia vingut només per veure el partit acabat de suspendre.\nUn grup de seguidors, sota el tendal on es va suspendre la festa / NACHO DOCE (REUTERS)\nKato no estava sol en el seu desconsol. Un país sencer va esperar fins a l’últim minut un senyal miraculós del cel que aturés el temporal. Amics i famílies s’havien reunit davant d’un televisor sense fer cas a trons i llampecs. El diluvi havia sigut anunciat pelServei Meteorològic Nacional des del començament de setmana. Però ni la Federació Argentina (AFA) ni la Confederació Sud-Americana (Conmebol) van semblar haver fet atenció a les advertències. Durant les primeres hores de dissabte es va desencadenar el temporal tan augurat. La zona veïna a l’estadi, contigu a un rierol pestilent, no va tardar a notar els efectes de la tempesta. Tot i que a hores d’ara no prolifera la fetor en temps de pluja, es confirmava certa vigència d’aquell antic cant maliciós dels riverplatencs per adreçar-se al seu rival històric: “la Boca es va inundar i a tots els de Boca la merda els va tapar”.\nTota la pluja d’un any\nPassat el migdia, els planters es van dirigir no obstant cap a la Bombonera” sabent que es tractava d’un viatge tan inútil com el del turista nipó. La Conmebol es mantenia en silenci. Christian Gribaudo, un directiu del Boca, va provar d’explicar l’inexplicable sobre la demora en comunicar l’evident. “Ja han caigut 95 mil·límetres sobre el terreny de joc. És més que en tot l’any, que van ser 90.” Però Gribaudo no tenia autorització per dir que “la final del final del món” no prosperava.\nLa gespa de l’estadi impracticable a causa de la inundació / EITAN ABRAMOVICH (AFP)\nEl camp de joc estava completament negat. Les tribunes buides. “¿Quant temps necessiten per adonar-se’n que el partit no s’ha de jugar? Per més drenatge de la pista que facin, ¿i els accessos? ¿I la gent? ¿I el joc?”, es va preguntar el diari esportiu 'Olé'. La Bombonera acostuma a ser pintoresca. Un pas obligat dels turistes. La seva acústica és també peculiar. Els partits “sonen” d’una altra manera. Els rivals s’intimiden. Els locals s’engrandeixen davant dels bramuls. Però des de fa anys se sap que la gespa no suporta gaire més que un ruixat. El seu sistema de desguàs és precari.\nEls organitzadors van prendre en aquest sentit la pitjor de les decisions: ignorar aquest historial. ¿Només per imperícia? L’expectativa global no tenia precedents i es materialitzava veient els ingents diners rebuts per drets televisius. Els periodistes esportius locals coincidien: d’haver-se tractat d’un partit de la lliga l’haurien suspès en el mateix matí de dissabte. Però aquest desenllaç de la Libertadores posava en joc una altra cosa. Un altre negoci.\nL’escàndol no va fer cap altra cosa que estar en sintonia amb el que va passar amb aquesta Copa Libertadores: al llarg del certamen hi va haver jugadors que van entrar a la pista malgrat que estaven impedits, equips sancionats amb pèrdua de punts, càstigs molt discutibles, una pèssima utilització del VAR i, com a colofó, el diluvi de dissabte.\nEls jugadors van ser enviats als seus hotels, però els centenars de seguidors passats per aigua durant una vigília inútil no els va avisar ningú que havien de tornar diumenge. En el seu primer informe, la Conmebol va errar la punteria i va dir que el primer partit de la final es disputaria el 25 de novembre, és a dir, després del segon, previst per a un dia abans. Va corregir l’errata immediatament, però va deixar en l’aire la sensació que tot pot canviar d’una hora per altra.


Les lleis omnibús superen el debat parlamentari amb el rebuig dels ecologistes - Món Sostenible\nLes organitzacions ecologistes de Catalunya qualifiquen de "greu sordesa democràtica" la decisió del Parlament i anuncien la seva impugnació per la vulneració de normatives europees i estatals. Les organitzacions ecologistes lamenten que el Parlament "hagi perdut l'oportunitat de rectificar i recuperar credibilitat democràtica retirant les polèmiques tres lleis òmnibus", apel·len " la necessitat de garantir la plena validesa jurídica de les lleis en tràmit" i anuncien l'inici de comunicacions i denúncies per l'incompliment del marc jurídic internacional, europeu i estatal.\nLes organitzacions ADENC-EdC, Associació de Naturalistes de Girona-EdC, CEPA-EdC, DEPANA, Ecologistes en Acció de Catalunya (EeAC), Ecologistes de Catalunya (EdC), Grup de Defensa del Ter-EdC, Grup Naturalistes d'Osona,IAEDEN-EdC, IPCENA-EdC, SEO/BirdLife i WWF ja vàren denunciar el procediment d'elaboració i tramitació de l'avantprojecte de llei i la manca de justificació tècnica que demostrés els beneficis del suposat interès general que el seu títol indicava. Els ecologistes consideren que "les modificacions presentades comporten la pèrdua de garanties i drets dels ciutadans amb un greu retrocés en qüestions ambientals, tot i sense tenir en compte les de caràcter social".\nLa proposta de modificació de més d'una vintena de normatives ambientals va ser replicada per les organitzacions ecologistes en el període d'informació pública de l'avantprojecte de llei amb la presentació d'al·legacions sobre les vulneracions al dret de participació i informació ciutadana, així com als canvis en les lleis de residus, aigua, medi natural i prevenció i control ambiental, entre altres. Les organitzacions alerten de la "deriva antidemocràtica" que significa la superació del debat a la totalitat (Parlament, 21-7-2011) i de l'agreujament de la "crisi de legitimitat d'un Parlament que s'ha mostrat impermeable a la contestació social sobre aquestes lleis".\nEn un comunicat, les organitzacions ecologistes anuncien "que iniciarem comunicacions, actes impugnatoris o denúncies davant les administracions i instàncies competents per la vulneració directa de legislació internacional, europea i estatal d'alguns dels articles de les tres lleis. D'altra banda, esperem resposta a la petició que hem realitzat a tots els grups parlamentaris per tal que sol·licitin un dictamen previ al Consell de Garanties Estatutàries amb l'objectiu d'escatir la plena validesa jurídica d'uns projectes de llei que acumulen, sota títols genèrics, la derogació o modificació d'un nombre de lleis de caràcters sectorials ben diferenciats".\nSegons les organitzacions ecologistes, els antecedents i la tramitació d'urgència no són un bon precedent que inspiri confiança en la independència, rigorositat i transparència del treball parlamentari que resta a la tramitació de les lleis. Malgrat tot, les organitzacions diuen esperar "responsabilitat política per un ampli i veritable debat social i parlamentari en el procés de presentació d'esmenes parcials fins a l'aprovació final de les lleis. El debat està en la societat, i es legitima en el Parlament. Evitar el debat és deslegitimar les mateixes decisions del Parlament".\nFont: Entitats ecologistes


Albert Pla: «S'està precipitant i al final ho hauré de fer. Sí: escriuré la història dels Borbons» - Diari de Girona\nAlbert Pla: «S'està precipitant i al final ho hauré de fer. Sí: escriuré la història dels Borbons»\nEl Porta Ferrada acull aquesta nit «Miedo», un imaginatiu espectacle en el qual el controvertit cantautor català repassa totes les pors que ens acompanyen al llarg de la vida\nLa por arriba aquesta nit a la 58a edició del Festival Porta Ferrada de Sant Feliu de Guíxols. Albert Pla, cantautor, actor humorista, i ara youtuber excèntric, hi presentarà Miedo, l'espectacle teatralitzat que va estrenar a Argentina ara fa dos anys i que l'ha dut per escenaris d'arreu del país. Amb la música de Raül Fernández Miró (Refree), el disseny artístic de l'equip argentí Mondongo (Juliana Lafitte i Manuel Mendanha) i la tecnologia visual de Nueveojos, l'incansable cantautor de Sabadell proposa un imaginatiu viatge a través de totes les etapes de l'home. Passa de la infantesa a la vida del més enllà, però sempre amb el mateix fil conductor: la por, «el fantasma que viu dins el nostre cap», i les sensacions i sentiments que fa viure.\nCom prova la «nova normalitat»?\nBé. El virus no s'encomana per telèfon, no? Algun dia m'inventaré un virus que es pugui contagiar per telèfon també. I així poder triar a qui li ho encomanes.\nAl seu últim vídeo a YouTube es mostra crític amb les mesures de seguretat als actes culturals. Creu que són excessives?\nAhir vaig anar amb avió i estava ple. Si jo en aquell moment, a mig viatge, hagués tret la guitarra i m'hagués posat a cantar, teòricament, haguessin hagut de tirar la meitat de passatgers per la finestreta.\nHi ha gent que malgrat les restriccions continua desconfiant de la seguretat en concerts i obres de teatre.\nJo els diria que ja és una bogeria estar viu. Que no ho sabien quan van néixer?\nEs queixa dels qui fan servir els seus comptes de Twitter per queixar-se. Què en pensa de l'ús que es fa de les xarxes socials?\nLas redes están que arden. Tu has vist cap incendi al cel, o on collons estiguin las redes? No sé, estoy muy enfadado porque los estudiantes de Sri Lanka están siendo? ¿Cómo se escribía Sri Lanka? I ja està. Et pots enfadar tranquil·lament al sofà. I protestar, però des del sofà.\nÉs el mateix espectacle, però hi ha coses inevitables que van passant i que vas incorporant-hi. Serà difícil mantenir-se absent de la situació a l'escenari, quan tot està perfumat per això. No és normal. No estan sent uns concerts normals, són excepcionals i no pots evitar que això t'afecti sobre l'escenari, també. Però ara i sempre, no només amb aquest cas concret.\nLa por ha sigut un factor clau en la gestió de la pandèmia?\nLa por és la millor arma, és clar. No hi ha res millor. La gent encara creu en Déu per por a morir-se.\nHa presentat fa poc ¿Os acordáis?\nSom bastant desmemoriats. Els espanyols, especialment. Ja ho deia Calderón de la Mierda: la vida sueños son.\nEn una recent entrevista al diari El Periódico\nNo tinc ni confiança ni desconfiança. Jo tinc tota la mort per davant i ells tenen tota la vida. No els he de dir com arreglar el món? Quatre iaios de seixanta anys explicant als nens com s'ha de fer, després de fer el que han fet. Si haguessin fet una birgueria? Crec que és una qüestió dels joves. Els altres estem morts, tots.\nEls joves haurien gestionat millor la pandèmia?\nNo sé si hagués anat millor. El que està clar és que els joves van pel seu compte, i els adults s'horroritzen. M'encanta. M'agrada molt que el que li agrada als joves no agradi als avis.\nDiu que no escolta música perquè no vol que el pugui influir a l'hora d'escriure i composar nous temes...\nNo soc mai radical en res. La veritat és que no escolto música, però visc en un món bombardejat per la música i per tant no em fa falta escoltar-la. Està per tot arreu. Ja m'han fotut un morrió, només faltaria que em fessin posar auriculars.\nQuè vindrà després de l'espectacle Miedo\nS'està precipitant molt això dels Borbons i al final ho hauré de fer. Sí: escriuré la història dels Borbons. I la presentaré ara, d'aquí poc.\nO la veureu a través de la pantalla, a través de Netflix.\nLa banda sonora del segar i el batre, entre la música coral i els sintetitzadors\nalba carmona. banyoles\nEufòria per a tots els públics


FUNDACIÓN SORIGUÉ La Fundació Sorigué contribueix a la dinamització de l’art amb projecció local i internacional.\nL’any 2000, Julio i Josefina Sorigué declaren la seva voluntat de compartir amb el seu entorn la seva passió per l’art al donar la seva col·lecció privada -mostra de la pintura del segle XIX espanyol- a la fundació homònima, amb la qual cosa creen els fonaments de l’actual col·lecció.\nDesprés d’aquesta donació, el mandat va ser el d’ampliar la col·lecció amb peces d’art contemporani, amb el rigor i la professionalitat propis del grup empresarial que la sosté. La col·lecció gaudeix de l’assessorament d’especialistes que, juntament amb Ana Vallés, presidenta de la Fundació, formen part del Consell Assessor: José Guirao, Miguel Zugaza, Paloma Esteban Leal, Rafael Doctor, José Miguel Ullán i Julio Vaquero, entre d’altres.\nLa col·lecció de la Fundació Sorigué reuneix més de 450 obres d’artistes internacionals, i es considera una de les col·leccions privades més destacades a Espanya. Alterna artistes de renom internacional amb autors més desconeguts, és oberta i estableix moltes connexions entre diferents llenguatges i l’entorn. Cerca en les obres aspectes sensitius i emocionals. Així mateix, hi ha una voluntat de dotar la col·lecció del tret humà, l’empremta de l’esforç i el talent com a expressió de la consciència de la nostra existència.\nLa col·lecció busca un enfocament específic sobre diferents aspectes de la creació artística, i s’articula a través d’obres singulars de la producció de cada artista i genera, així, petits conjunts d’obres de gran qualitat i interès, claus en la trajectòria dels artistes.\nEl criteri per adquirir una obra està basat en la qualitat i l’aportació d’aquesta al conjunt ja existent. La col·lecció té una gran projecció nacional i internacional. Es caracteritza per una forta vocació didàctica i educativa que es veu substanciada en una intensa tasca d’activitats paral·leles a les exposicions i en una activa política de préstecs a institucions nacionals i internacionals, com MoMA (NY), Thyssen-Bornemisza (Madrid), Tate Gallery (Liverpool), Museu d’Art Santa Monica (Califòrnia), Museu Albertina (Viena), el CAC (Màlaga) o el Museu de Belles Arts (Boston).\nEntre aquests grups, hi destaquen:\n- Obres de gran format d’Anselm Kiefer, juntament amb una obra dels vuitanta i un llibre estampat en xilografia.\n- Una representació de William Kentridge formada per dues de les seves més significatives pel·lícules, una excepcional peça formada per quatre panells de mesures inusuals en aquest artista i un conjunt de dibuixos.\n- Doris Salcedo, escultora colombiana, hi és també protagonista amb un notable grup d’obres.\n- Julie Mehretu, artista etíop, està també representada amb una parella d’obres de gran format.\n- Un important grup d’obres d’Antonio López García, format per dibuixos de grafit sobre paper, dues pintures i una escaiola original sobre la figura de l’home.\nEl projecte estructurat a partir de la col·lecció s’ha constituït amb la voluntat de crear una aportació social, educativa i transformadora dels contextos en què el grup Sorigué actua. És fruit de la inversió permanent del grup empresarial que el sosté, del seu compromís social i professional amb els mateixos treballadors i amb els entorns on desenvolupa la seva activitat.\nComplementa la seva actuació un programa de beques que des de fa quinze anys donen suport al talent dels joves en l’àmbit cultural: arts plàstiques, música o literatura.\nEl creixement tant de la col·lecció com del grup empresarial va afavorir un debat que va reunir experts de l’art i de l’arquitectura, i va concloure amb les bases d’un nou projecte que ja ha iniciat el seu camí. Respon al nom de PLANTA i es tracta d’un espai on es troben i conviuen art, arquitectura, ciència, innovació, talent i empresa. Situada a Balaguer, Lleida, la nova seu de la Fundació es concep com un espai educatiu i artístic per a escoles, universitats i comunitat local, a més de promoure el pensament, la recerca i la comunicació. Arquitectònicament, l’edifici està excavat a l’espai que ocupa la planta d’extracció d’àrids on terra, roca i aigua són utilitzades, transformades i reutilitzades.\nPLANTA segueix un disseny pensat per acollir iniciatives artístiques úniques als espais denominats site-specific. S’hi convidaran artistes de tots els àmbits a desenvolupar creacions pensades exclusivament per a aquest paisatge: fins ara hi han participat Wim Wenders, Bill Viola i Chiharu Shiota, i s’hi han creat els programes «Talking Architecture», «Moviement» i «SonarPLANTA».\n- «Talking Architecture» són trobades moderades per l’arquitecte i professor Ricardo Devesa en què es convida arquitectes, crítics i intel·lectuals de diferents disciplines a reflexionar al voltant de l’arquitectura. S’han fet tres trobades sobre els temes següents: «Lloc, temps i energia», «Materialitat, espai i forma» i «Entorns, recursos i tècniques».\n- «Moviement» és una trobada internacional d’escoles de cinema que reuneix estudiants amb professionals de prestigi del sector cinematogràfic i audiovisual. L’objectiu és crear una plataforma de coneixement que promou el talent dels més joves com a font per al futur del cinema, i que connecti aquesta disciplina amb el videoart, la fotografia, la dansa, la literatura, la filosofia, la música, la tecnologia i la ciència.\n- «SonarPLANTA» són pràctiques artístiques en l’àmbit del New Media Art i altres formes emergents de creació contemporània. És un projecte que es porta a terme juntament amb el Sónar, Festival Internacional de Música Avançada i New Media Art.\nProva de la qualitat i excel·lència del projecte és que va ser seleccionat per Rem Koolhaas com a Esdeveniment Col·lateral de la 14a Exposició Internacional d’Arquitectura de la Biennal de Venècia del 2014.\nPREMI ART I MECENATGE 2015 EN LA CATEGORIA COL·LECCIONISTA\n[Vídeo] Entrevista a Fundació Sorigué, Premi Art i Mecenatge 2015\nEl jurat, format per Carlos Fitz-James Stuart, duc d’Alba, Felipa Jove i Joan Uriach, ha valorat l’extraordinari compromís i la gran contribució que representa l’activitat col·leccionista del matrimoni desenvolupada des de la Fundació Sorigué, fundada el 1985.\nEl jurat, que en edicions anteriors ha reconegut José Luis Várez Fisa, Helga de Alvear, la Fundación Juan March i a Pilar Citoler, ha destacat de la Col·lecció Sorigué els valors següents:\n- L’elevat nivell artístic del conjunt de la col·lecció i la seva evident vocació pública, desenvolupada al llarg de trenta anys.\n- La seva contribució i complicitat en el reforç del mercat local i en la dinamització de l’art amb projecció local i internacional.\n- Per la seva condició exemplificant, interpretant el col·leccionisme amb valors com rigor, estabilitat, accés públic, col·laboració, compromís i vocació internacional.\n- Des de l’inici de la seva activitat, la Fundació Sorigué s’ha mostrat com un agent molt actiu i compromès amb les institucions públiques i privades implicades en la difusió de l’art.\n- Ha apostat per nous formats assumint riscos en les seves adquisicions, creant nous models de relació amb la contemporaneïtat.\n- Es tracta d’un ambiciós projecte ja consolidat que ha emprès recentment una nova etapa amb la creació del projecte denominat PLANTA. Marcada amb la voluntat d’aproximació multidisciplinària a la cultura, la singularitat del projecte rau en la fusió d’una col·lecció d’art contemporani amb un entorn de plena activitat industrial, com a espai d’intercanvi i promoció del coneixement.\nPresentació de la categoria Col·leccionista. Premis Art i Mecenatge 2015 - Carlos Fitz-James Stuart, Duc d'Alba (Discurs complet en PDF)\nCerimònia d'entrega dels Premis Art i Mecenatge 2015. Repercussió en premsa.