La millor idea de disseny de tatuatges de Lotus 24 per a homes i dones - Tatuatges d'idees artístiques\nMillor idea de disseny de tatuatges de Lotus 24 per a homes i dones\nsonitattoo Agost 27, 2016\nHi ha diferents tipus de dissenys de tatuatge que s'han utilitzat com a flor de lotus. La bellesa d'aquest tatuatge va encantar a molta gent. Es dibuixa per atrapar els ulls. Quan veieu que la gent la tinta sobre els seus cossos que té curiositat de saber parlar sobre això.\nEls tatuatges de Lotus poden ser complexos i els seus significatius dissenys de tatuatge els han fet increïblement increïbles. Els colors del tatuatge són els que donen al tatuatge #lotus diferents significats. El lotus blanc parla de ment i espiritualitat. Parla també de la perfecció i la puresa.\nHi ha diversos tipus de tatuatges que podeu utilitzar per canviar la vostra aparença. Preneu, per exemple, les plomes que vénen en diverses formes i mides. No hi ha cap part del cos que no encaixi. Quin és el significat del tatuatge de plomes? Moltes persones tenen significats diferents per a això. Lotus #tattoo és simbòlic, que és la raó per la qual els usuaris poden anar fàcilment per a ells, especialment els religiosos que veuen un gran significat a aquest bonic tatuatge. Es pot dibuixar amb peixos de koi perquè tingui un altre significat sorprenent d'amor, èxit, bona sort, capacitat per resistir obstacles i també perills.\nAmb la creació de la ploma elèctrica, obtenir tinta ha resultat ser moderadament senzilla, que és la gran quantitat de persones que van a aquest tatuatge de flors de lotus. Els artesans, que van ser una vegada en una petició enorme, es van limitar a entendre persones que vivien en barris ombrívols. per\nFlor de lotus del cos\nEn qualsevol cas, després d'algun temps, l'ofici de tinta del cos va prosperar de nou a tot el món, i es pot protegir per afirmar que en l'actualitat, 4 de 10 té alguna tinta en el seu cos. per\nTatuatge floral de canell\nAquesta artesania ha evolucionat fins a un nivell tan gran, fins al punt que la gent no es limitava a les tintes duradores, ja que es van crear mà d'obra impermanent que va obrir les maneres a les persones que no volien posar-se en relleu de tots els temps. per\nTornar el tatuatge de la flor de Lotus\nA partir d'aquest moment, la fama d'aquestes tintes té un impacte impressionant i, sens dubte, farà com a tal durant molt de temps. per\nBraç Lotus Flower Tattoo\nEls individus obtenen tatuatges per diversos motius. Hi ha persones que recorren tatuatges obvis i extenses per crear una impressió o una mica d'identitat i estils. per\nTatuatge de la flor de la cama\nEn cas de dubte que està entre els que obtenen els tatuatges per raons individuals o per a algú únic, només haureu de localitzar un lloc embolicat per satisfer les vostres necessitats. per\nIgualment, seria essencial escollir un casat que no s'hagués posat de manifest que haureu d'allunyar-lo de l'ull de la població en general en un moment determinat. per\nTornar Tatuatge de la flor de Lotus\nAfortunadament, hi ha una gran quantitat de rangs de situació que fan possible que obtingueu un tatuatge rendible, però, manteniu-lo ocult com si desitgis. per\nTatuatge flor de lotus d'espatlla\nÉs un destacat entre les regions més famoses i fa un lloc sorprenent per a petits tatuatges i paraules. Sense cap dubte podeu mantenir-la coberta amb un adorn o un rellotge de braços i estigueu preparat. per\nTatuatge de flors de la cama Lotus\nEs tracta d'unes zones agonizantes mínimes per al tatuatge i es pot pensar en això, ja que en el cas que necessiteu mantenir una distància estratègica del turment, també té un temps senzill amagant el tatuatge. per\nTatuatge encantador de flors de lotus per a dones\nTenir un tatuatge com aquest és el que us pot donar l'apalancament que necessiteu per marcar la diferència en el vostre estil. Hi ha molta gent que sempre pensa en la forma d'aspecte únic amb els seus dissenys de tatuatge. imatge d'origen\nTatuatge Belly Lotus Flower\nTatuatge de flors de Lotus\nTatuatge floral de lotus de palla\nQuin és el primer que heu de fer abans de rebre un tatuatge de flors de lotus? Vostè ha de saber el tipus de tatuatge que necessita i després ha d'entendre el que parla del tatuatge. imatge d'origen\nTatuatge de flors de lotus posterior\nQuan hagueu acabat amb això, haureu de buscar un professional que us ajudarà a aconseguir aquest formulari d'art. imatge d'origen\nTatuatge de flors de lotus encantador\nHi ha molts llocs on podeu obtenir ajuda quan es tracta d'escollir un artista del tatuatge. Internet té molts llocs web especialitzats en tractar diferents tipus de tatuatges. imatge d'origen\nTatuatge flor de lotus per a dones\nIncreïbles tatuatges florals de lotus\nQuan puguis llegir a través d'aquests llocs web i fer preguntes sensibles sobre un tatuatge en particular, et resultarà més fàcil aconseguir el teu tatuatge de flors de lotus. imatge d'origen\nNo oblideu que cada tatuatge té un missatge especial que intenta passar. Quan estigueu a punt de fer tinta un tatuatge, tingueu temps de comprendre el que voleu passar o conservar al vostre cos com a marca. imatge d'origen\nTatuatge de flor de lotus atractiu\nPer a alguns tatuatges com els permanents, haureu de tenir cura abans d'acabar gastant molts diners intentant eliminar-lo. imatge d'origen\nTatuatge de flors de lotus d'espatlla\nFeu clic aquí per obtenir més idea del tatuatge de la flor de lotus per a les nenes\nraspa els tatuatgestatuatge d'ullstatuatges floralsdisseny mehnditatuatges rosaTatuatges geomètricstatuatge escorpíTatuatge de plomestatuatges de gattatuatges de lleóTatuatges cardíacstatuatges del braçtatuatges d'àngeltatuatge de diamantsbrúixola tatuatgetatuatges per a nenestatuatges de papallonatatuatge d'elefantstatuatges de millor amictatuatges per a homestatuatge en flor de cirererTatuatges de turmelltatuatges creuatstatuatge infinittatuatges bonicstatuatges d'ocellstatuatge de peixos de koitatuatges de parellatatuatge de hennatatuatges de màtatuatges de colltatuatge de flors de lotustatuatges de llunatatuatges de pittatuatge d'aquarel·laTatuatges amorosostatuatge de poptatuatges musicalstatuatges d'ancoratgetatuatges de mànigatatuatges de la coronatatuatges germanstatuatges soltatuatges dels signes del zodíactatuatge de fletxaidees del tatuatgetatuatges de tornadatatuatges tribalstatuatges a peutatuatges àguila


Crítica: 'La bestia humana', Émile Zola\nL'Avenç publica la primera traducció al català de 'La bèstia humana', de la sèrie dels Rougon-Macquart, a càrrec de Josep M. Muñoz\nPublicat per\tLlegir en cas d’incendi\t19/01/2015\nLa bèstia humana és una de les novel·les més populars d’Émile Zola, un autor que no ha estat excessivament traduït al català i, de fet, aquesta és la primera vegada que es publica aquest llibre en la nostra llengua. L’excel·lència d’una traducció es percep de forma gairebé intuïtiva i aquí ens trobem amb una versió (de Josep M. Muñoz) que té moltes virtuts. El llibre forma part de la sèrie dels Rougon-Macquart. Zola segueix aquesta família al llarg de diferents generacions. Jacques Lantier, fill de Gervaise Macquart (personatge principal de L’assommoir), és el protagonista, tot i que les novel·les de Zola són força corals. El naturalisme, del qual l’autor francès va ser el principal representant, insistia molt en el tema de l’herència biològica, que marcaria la gran majoria dels seus personatges. Altres autors del segle XIX i principis dels XX han mostrat els problemes de la societat de l’època, injusta i miserable en molts aspectes, però Zola és qui ens la retrata amb més cruesa i menys esperança, cosa que fa que els seus llibres desvetllin un fort desassossec.\nPer més que en ocasions sembli que les vides dels personatges principals es poden redreçar, sempre acaben per topar amb una societat impermeable, dura i que no té pietat amb els més desafavorits. Aquest llibre va ser rebut amb reticències, fins i tot entre els seguidors de l’escriptor, pel fet que el nombre de fets violents és molt alt: violacions, suïcidis, assassinats, morts violentes. Resulta, a més a més, una crònica detallada del món ferroviari, que aleshores representava la modernitat però també, des del punt de vista de Zola, quelcom monstruós. La màquina de tren és gairebé un personatge més, i per a Lantier, el protagonista, esdevé una mena d’amant que no li provoca el neguit homicida que li inspiren les dones. Les desgràcies individuals s’enllacen amb les col·lectives i, en aquest sentit, el final és terrible.\nEl llibre ha estat considerat en el present com una mena de novel·la negra, però tot i que hi hagi pel mig la resolució d’un crim, no és pas una novel·la de gènere. Avui, a més a més, té el valor afegit d’haver esdevingut una crònica fosca i desesperançada de la societat francesa de l’època, de les acaballes del Segon Imperi a l’inici de la guerra francoprussiana, un precedent dels enfrontaments bèl·lics europeus del segle XX.\nLa bèstia humana s’ha portat al cinema, amb arranjaments diversos pel que fa a la trama i actualitzant-ne el context, en diferents ocasions. Això ha fet que sigui un dels llibres més populars de Zola. Les versions més reeixides han estat la francesa de 1938, dirigida per Jean Renoir, que es va guardar per a ell mateix el paper de Cabouche, amb Jean Gabin i Simone Simon en els papers principals, i la de Fritz Lang, de 1954, titulada Human Desire, amb Gloria Grahame i Glenn Ford. Tant una com l’altra són versions lliures del llibre, molt bones pel·lícules ambdues, però diferents de la novel·la en molts aspectes.\nÉmile Zola va ser un home crític i compromès amb la seva època, és prou sabut el paper que va tenir en l’afer Dreyfuss. La seva producció literària és molt extensa i a la xarxa es poden trobar detalls sobre els diferents personatges de la família Rougon-Macquart. Zola s’inspirava en persones i fets reals, i inquieta comprovar la situació de la dona i, encara més, de la dona de classe baixa, en aquells anys i en aquella societat. Avui tot i que el pes de l’herència, de la genètica, sigui considerat important, no arriba al determinisme fatalista que arrossegava els seus personatges. També la nostra societat europea és molt diferent, en general, de la de l’època.\nPer copsar a fons les moltes lectures que ens proposa aquesta nova edició de la novel·la, i amb les facilitats que proporciona la xarxa en l’actualitat, paga la pena una mica d’immersió en aquells anys i en la vida, complexa i compromesa, de l’autor.\nClàssics universalsÉmile ZolaFrançaJosep M. MuñozJúlia CostaL'AvençLiteratura francesa


Robert Marsol i Nil Baqués, dues noves incorporacions per al primer equip masculí del Club Bàsquet Igualada\nEl Club Bàsquet Igualada anuncia el fitxatge de dos jugadors per al primer equip masculí. Estracta d’en Robert Marsol, provinent del CB Martorell, i d’en Nil Baqués, provinent de l’UE SantCugat.\nL’entrenador Aleix Duran ens explica que, en Roger Marsol, tot i ser molt jove, té uns anys d’experiència a la lliga EBA. En el CB Martorell havia jugat en la posició de dos però ve al CB Igualada per a cobrir la posició d’u. Té unes característiques de jugador que fan possible aquest nou rol i la intel·ligència suficient per fer-ho. El cos tècnic té molta confiança en ell ja que aportarà detalls importants per a la filosofia de l’equip, tan a nivell defensiu, com a nivell ofensiu amb la seva capacitat de generar joc a través de la passada. També pot aportar anotació. És un fitxatge de present i de futur per al nostre club.\nPer altra banda, l’entrenador del primer equip masculí ens explica que, en Nil Baqués és un jugador contrastat tot i la seva joventut. Arriba provinent de l’UE Sant Cugat. Anteriorment havia jugat al CB Mollet a molt bon rendiment. També havia jugat a LEB Plata amb el CB L’Hospitalet. Aquesta temporada té ganes d’estar en un equip competitiu i per això ha apostat pel CB Igualada. Vol créixer amb l’equip i el club. És un jugador que pot aportar molt en la\nposició de dos i de tres i que té capacitat per anotar. És un jugador d’equip amb un bon nivell defensiu. Ens pot donar un salt de qualitat en aquesta posició.\nL’entrenador destaca que, els dos joves jugadors, han mostrat interès en venir al nostre club.És molt important tenir jugadors que hi volen estar. És un valor a destacar i a tenir en compte dins del grup. Tots els jugadors de l’equip tenen aquestes característiques i volem que la gent que s’afegeixi al grup tingui les mateixes.\nEn Jordi Morera, responsable esportiu de la Junta Directiva ,destaca que estan molt contents per aquestes dues noves incorporacions i espera que ens donin moltes alegries.


La Comunitat Valenciana invita el viatger a disfrutar del Mediterrani en viu amb la nova campanya de publicitat nacional\n“Comunitat Valenciana, Mediterrani en viu” és l’eix de comunicació al voltant del qual gira la creativitat de la nova campanya\nL’ Agència Valenciana del Turisme llança hui la nova campanya de publicitat turística dirigida al públic nacional i de la pròpia Comunitat Valenciana amb què invita els viatgers a disfrutar del Mediterrani en viu.\nEixe és l’eix de comunicació al voltant del qual gira la creativitat de la nova campanya, “Comunitat Valenciana, Mediterrani en viu”. Una invitació a descobrir l’autenticitat d’una terra que té en el turisme la millor forma de mostrar com són els valencians: creatius, oberts, acollidors i diversos.\nL’agència de publicitat valenciana Rosebud, SL. en UTE amb MEC Mediterrània, SA., va ser l’adjudicatària del concurs públic per a la creativitat i la producció dels suports publicitaris d’esta campanya, per un import de 386.500 euros més IVA.\nLa campanya perseguix contribuir a l’objectiu estratègic de l’Agència Valenciana del Turisme de l’articulació d’una política de promoció basada en la segmentació del públic objectiu i els productes turístics de la Comunitat Valenciana.\nEn definitiva, promocionar la Comunitat Valenciana a través dels seus diversos productes turístics emmarcats en les diferents destinacions i dirigits a un públic objectiu heterogeni.\nLa Comunitat Valenciana es presenta com una terra oberta, creativa i hospitalària, i es posiciona com una destinació integradora, obert a tots els col·lectius, accessible i sostenible, pròxim i amable, una destinació eminentment mediterrània.\nAmb esta nova campanya de comunicació l’Agència Valenciana del Turisme pretén associar la Comunitat Valenciana als valors que conformen la seua essència: la modernitat i l’avantguardisme, que complementen la tradició, i el saber fer del poble valencià, la seua cultura i el seu caràcter mediterrani que convertixen a la societat valenciana en la millor amfitriona de les persones que visiten la Comunitat.\nPer això la creativitat de la campanya arreplega eixa essència, a través d’atractius monumentals, culturals i paisatgístics que identifiquen esta terra: la llum del Mediterrani de Sorolla; el caràcter festiu; la tradició gastronòmica que sorgix de la combinació de les matèries primeres del mar, de l’horta, de les comarques de l’interior; l’arròs que fa als valencians mundialment coneguts, etc.\nTot això unit a la ubicació geogràfica de la Comunitat, és a dir, a la proximitat de l’interior i el litoral i a un clima privilegiat, fa que la Comunitat Valenciana siga una terra singular, un poble pròxim que té en el turisme i en la qualitat i excel·lència associada a esta indústria la seua millor forma de comunicar als seus visitants com és i a invitar-los que vinguen a viure-ho. En defintiva, que assenten la Comunitat Valenciana, el Mediterrani en Viu.\nLes peces que s’han produït per a esta campanya són tres espots genèrics de 20, 30 i 60 segons, un espot de 20” per a cada una de les 6 marques turístiques, un espot per a foment del turisme intern dirigit als valencians i 11 espots de productes turístics i segments. Totes estes peces s’emetran en TV i Xarxes Socials.\nEn gràfica per a mitjans escrits s’han elaborat més de 30 originals de productes turístics que destaquen els principals atractius de la Comunitat, les platges i cales, el Mediterrani rural, la gastronomia i l’enoturisme, la cultura, l’esport, el turisme urbà i les festes.\nLa campanya en línia s’integra i connecta amb l’estratègia de comunicació de la campanya, atenent a l’escenari omnichannel, i es plasma en un actiu i complet microsite de campanya, mediterraneoenvivo.com, en un hashtag de campanya mediterraneoenvivo, amb bàners i amb diverses accions en xarxes socials.\nLa campanya en mitjans\nLa campanya de difusió de l’oferta turística de la Comunitat en mitjans de comunicació s’inicia el 20 de juliol i comprén la resta de 2016 i fins al 21 de juny de 2017. L’adjudicatària del Concurs per a la Planificació i Compra de Mitjans ha sigut MEC Mediterrània, per un import de 4.500.000 ( IVA Exclòs ).\nLa campanya es publicitarà en mitjans nacionals i de la Comunitat Valenciana i tindrà en 2016 una especial incidència durant la temporada estival a fi de fomentar la decisió d’última hora i de cara a reforçar el període estival de setembre i reforç de cara als ponts i caps de setmana de la resta de l’any per a contribuir a la desestacionalització.\nEn 2017 haurà un reforç de campanya amb motiu de FITUR i de cara al període previ a Setmana Santa, caps de setmana i ponts.\nEls objectius d’abast de la campanya previstos són el 98,7% de cobertura nacional i un 99,3% de cobertura Comunitat Valenciana.\nEn TV s’emetran espots de 20 i 30 segons genèrics, i espots de 20” de productes i un espot de 20 segons de cada una de les 6 marques turístiques en TV Nacional i FORTA (TVs autonòmiques).\nEn ràdio s’emetran falques de 30 i 20 segons en emissores nacionals i de la Comunitat Valenciana.\nEn mitjans escrits es publicaran insercions de mitja pàgina en premsa nacional i de la Comunitat Valenciana i en revistes professionals turístiques i de viatges dirigides al consumidor final, així com en suplements i especials de turisme.\nLa campanya també tindrà una important presència en línia amb insercions en els principals portals d’informació en línia nacional i de la Comunitat Valenciana i accions en xarxes socials.\nEl pla de mitjans arreplega per a tots els suports tant publicitat comercial com col·laboració en matèria de continguts (branded content).\nEn 2017, coincidint amb la celebració de FITUR, la Comunitat estarà present en suports de publicitat exterior a Madrid i en el recinte firal i la contornada d’IFEMA.\nPer a reforçar el període previ a Setmana Santa i pont de maig s’emetrà l’espot de 20” en les sales de cine dels principals mercats nacionals emissors de turistes a la Comunitat Valenciana, amb especial incidència en sales de Madrid i Barcelona.


Entrevista a John Maddox\n«Les decisions en ciència sovint són fetes per gent que no sap distingir la forma d'un microscopi»\nHistòric director de la revista Nature\nFoto: Miguel Àngel Gómez\nMaddox va concedir-nos aquesta entrevista com a director científic de Nature, la revista de difusió científica més important arreu d’Europa. Poc temps després, però, va fer públic que el 8 de desembre del mateix any deixaria el càrrec a les mans de Philip Campbell, fins llavors editor de la revista Physics World. Arribada doncs la inevitable hora de les valoracions, val a dir que l’herència que deixà Maddox al nou director fou aclaparadora. Això almenys és el que es desprèn si acudim a les xifres: durant els 22 anys que aquest gal·lès n’ha estat al capdavant, la revista ha quintuplicat els seus subscriptors, principalment a través de l’increment de la seua circulació internacional. En la pràctica, doncs, Nature ha esdevingut, més que no una publicació, un selecte club de científics –a la manera anglesa– pel qual circula, es debat i s’analitza la informació i la investifació de major excel·lència i actualitat mundial. Publicar un article a la revista era i és rebre el vist-i-plau de la més exident de les comunitats: la científica. La cosa no acaba ací, però: Maddox fou nomenat editor emèrit, i va continuar una estreta col·laboració amb la revista des d’aquest nou càrrec. Per reblar el clau, la reina d’anglaterra, en agraïment a la seua tasca, li va concedir el titol de Sir.\nJohn Maddox és el capitost de la publicació científica de més prestigi en tot el món, Nature, però té pinta de metge rural sortit d’una pel·lícula ambientada en un llogarret petit del País de Gal·les, que és on va nàixer. Prim, ossut, inquiet i de mirada molt vivaç, és conegut en tots els ambients científics per la seua murrieria i agudesa. Els seus comentaris són llegits àvidament i fan opinió: funcionen, de fet, com un dels filtres més habituals que fa servir un selectíssim club d’acadèmics i professionals de tot el món per a aproximar- se als debats sobre els temes fronterers que contínuament obre la ciència. Està molt orgullós de dirigir una institució alhora solidíssima i independent. I de saber-li donar just el punt d’insolència i d’heterodòxia necessaris per a fer-se admirar en el món sovint encarcarat de les universitats i dels polítics de la ciència i la tecnologia.\nPel respecte, ni tan sols s’hi ha d’amoïnar: la penetració del producte és fantàstica, la devoció dels consumidors i dels publicitaris total i les perspectives immillorables. A la cita ha comparegut amb una corbata nuada amb precipitació perceptible, però tan bon punt s’ha adonat que els interlocutors no gastaven manies en un dia de ponent hostil, se l’ha treta per a xerrar amb més desimboltura. Ara bé, quan s’ha insinuat que calia anar a sopar, se l’ha tornada a nuar de qualsevol manera per complir amb les convencions a l’hora de socialitzar amb formalitat. I és que per a complir amb els rituals anglosaxons, una corbata malgirbada és suficient. Sobretot quan contribueix a enfortir l’estil juganer i mordaç que ja s’espera de l’editor de Nature. La conversa s’havia allargat una hora i mitja ben bona, i tots tinguérem la impressió que havia circulat sense inhibicions de cap mena.\nOcupeu, com a editor de Nature, un dels millors llocs en la cadena de disseminació de la ciència. Des de la vostra talaia, què penseu del nivell d’educació científica de la gent? quin és l’interès que desvetlla ara la ciència: ha augmentat o ha disminuït? Perquè, de fet, en els darrers 10 o 15 anys, el volum d’informació científica que ha passat a rebre tothom és enorme?\nLa comprensió que té la gent de la ciència depèn en bona manera del tipus de pregunta que feu. Si demaneu, per exemple, a qualsevol persona del carrer que us descriga, allà mateix, l’estructura de l’ADN o que us diga on som en la quantificació de les ones gravitatòries, és molt probable que obtingueu respostes no gaire encertades. Però, en canvi, és realment sorprenent observar fins a quin punt poden ésser consistents les seues avaluacions sobre allò que és perillós i allò que no ho és, o sobre allò que és una bona opció i allò que no ho és. Per exemple, no fa gaire es va fer a la Gran Bretanya una enquesta on demanaven l’opinió sobre les noves tecnologies genètiques ara disponibles i sobre la utilització dels nous sistemes de diagnòstic pre-natal com a mitjà per a evitar naixements de persones amb discapacitats. Un 60%, aproximadament, s’hi mostrà favorable, amb un 20% que no sabien què pensar i la resta que s’hi oposava. Sense gaire debat previ hi havia una opinió sòlida i ben formada. Pense que les persones normals i corrents fan avaluacions d’acord amb allò que és rellevant per al seu cas particular. D’allò que pot referir-se a les seues vides. I sovint les opinions són sensates. Però la ignorància que ofèn veritablement no és pas la de la gent normal sinó la dels governants. Fa tota la impressió que els administradors i els polítics actuen al marge d’informacions contrastades i del consell de veritables experts. Les decisions sobre ciència sovint són fetes per gent que no sap distingir la forma d’un microscopi i és ben freqüent que duguen a desastres, tant en qüestions de política general com de política científica. Es sobre la ignorància dels buròcrates i administradors de la ciència, i no pas sobre la ignorància dels ciutadans, que caldria amoïnar-se.\n«Les decisions sobre ciència sovint són fetes per gent que no sap distingir la forma d’un microscopi i és ben freqüent que duguen a desastres. Tant en qüestions de política general com de política científica»\nI què penseu d’allò que sovint es diu que vivim en una societat com més va més hàbil i més sàvia quant a la utilització de recursos tecnològics, però progressivament més ignorant pel que fa a la ciència?\nAixò no és exactament cert. Deixeu-me que continue amb l’exemple de la Gran Bretanya perquè és el que conec més. El percentatge de joves que ara va a la Universitat és del 40%. D’aquests, un 30% ixen amb un títol de ciències, medicina o enginyeria. Per tant, podem esperar que d’ací a uns anys un 18% de la població tindrà estudis qualificats en ciències. A banda de la gran quantitat de la gent que treballa en empreses científiques sense una titulació concreta. Les coses, per tant, van pel bon camí i estan millorant ràpidament. Potser no hi ha un coneixement acurat de la ciència i potser no se’n sap treure encara el goig i l’entusiasme que serien possibles i desitjables, però això és tota una altra qüestió. Pel que fa a la sensibilitat i a la comprensió més general, crec que no està tan malament com sovint s’acostuma a pensar. Perquè la percepció més comuna, arreu del món, és que la ciència ens ha aportat salut i molta més riquesa del que ningú no podia imaginar. I ens ha fet també més capaços i espavilats. La gent normal i corrent aprecia sobretot les dues primeres coses. I en volem encara més.\nI no creieu també que, amb l’increment general de benestar, els requeriments del mercat —d’una banda— i les mateixes empreses —d’una altra— van demanant un decantament de l’educació i de la formació vers les disciplines científiques?\nSí, aqueix fenomen s’està produint, i a un ritme espectacular. Va passar a la Gran Bretanya i es dóna ara amb molta intensitat a França i també a Espanya i a d’altres llocs. És una tendència general a Europa. Però deixe’m que li diga que arrosseguem el problema dels polítics. Perquè ells es miren la ciència com una mercaderia i és per això que, de manera constant i repetitiva, prenen decisions estúpides. A la Gran Bretanya, per exemple, el govern va decidir l’any passat que tots els projectes científics havien de contribuir a la prosperitat general del país. La qual cosa implica que si es demanen diners a qualsevol dels organismes que financien la recerca científica, cal dedicar almenys alguns punts del projecte a argumentar que allò contribuirà a la prosperitat dels britànics. Cosa francament difícil en projectes dedicats al top quark, per exemple, o per a la majoria d’investigacions de recerca bàsica. Ara resulta que són els organismes governamentals els que decideixen la importància del treball d’acord amb la seua possible rendibilitat econòmica. De manera que comença a haver-hi problemes per evitar que els investigadors se’n vagen a treballar a Nord-amèrica. 1 estic segur que en un termini de tres o quatre anys s’abandonarà aquesta política, però ningú no dirà: «hem comès un error». Mentrestant, però. s’haurà fet molt de mal.\nCanviem de tema, si us pareix bé. Un fenomen relativament nou és que la premsa diària, i fins i tot la televisió, usa la informació científica de darrera hora publicada a Nature, Science, Celi o els PNAS, per exemple, i la transfereix al públic en general, molt sovint en titulars i fins i tot a primera plana. Esteu realment content amb la manera que els mitjans de comunicació usen les novetats científiques que surten a les revistes de més exigència?\nCrec que fins i tot això està millorant. Bé, tampoc no voldria pas donar la impressió que no hi ha problemes en la comprensió i difusió de la ciència. Però estic realment impressionat per la manera amb què algunes grans empreses periodístiques han passat a cobrir els temes científics. Els grans diaris nord-americans, per exemple, ho fan molt bé. El New York Times té un equip de deu persones en la secció de ciència i ho segueixen pràcticament tot. En canvi, la cosa no funciona de la mateixa manera a la televisió americana, que en general és horrible. Però no pas únicament en ciència: és espantosa en totes les seccions.\nPerò jo us demanava, més concretament, sobre l’ús sensacionalista i poc meditat de la informació de darrera hora. Sobre la ciència com a font incessant de titulars efímers…\nBé, és que volia explicar-li que també la BBC, que en el passat s’havia distingit per fer-ho força bé —això de difondre la ciència— va programar aquest mateix estiu una sèrie titulada «Els herètics», que consistia a presentar casos com el d’un conegudíssim homeòpata francès o el d’un anglès que pretenia tenir una màquina antigravetat, tot donant-los, a cada programa, un amplíssim marge per a explicar les seues teories. Després concedien breument la paraula a alguns científics que desmentien el discurs dels protagonistes. Però els «heretges» eren presentats com a veritables herois. El missatge era: aquesta gent té coses a dir i és silenciada perquè els científics només pensen a monopolitzar el poder i el finançament per als seus projectes de recerca. Inqualificable. Vàrem fer un informe a Nature sobre l’assumpte, però així van les coses i és una tendència una mica general. Al Japó, per exemple, els diaris fan un excel·lent seguiment de la ciència, però la televisió és horrible. A França passa el mateix: hi ha diaris amb magnífiques seccions de ciència, però la televisió és espantosa. 1 a Espanya la feina que fa El País és excel·lent i també la de la La Vanguardia. No conec pas com va la televisió per ací, però m’imagine que no gaire millor que als altres llocs.\nPotser podria millorar si els científics es decidissen a intervenir més obertament, i a debatre i a participar en els mateixos fòrums que fan servir polítics, buròcrates i intel·lectuals en general…\nAixò podria solucionar-ho, però als científics, no obstant, els costa molt de fer això perquè, en general, són dolents com a comunicadors. Bé, és la meua opinió. No solen sortir-se’n, del domini estricte de les dades, perquè els guia la por a les interpretacions abusives. Cosa que no és pas dolenta però que fa difícil que els conceptes nous que se’n deriven —de les troballes científiques— passen a formar part de les converses de tothom. Amb aqueixa tàctica resulta molt complicat d’atrapar la imaginació del públic per tal de competir amb les innovacions en art o cinema, per exemple. Per a sortir d’aqueixa situació potser caldria que científics eminents —o. simplement, científics reconeguts i en actiu— treballassen a fons com a comunicadors per fer que els conceptes i les idees amb què treballa la ciència passassen a formar part dels fluxos de discussió cultural.\n«Els científics no solen sortir-sen, del domini estricte de les dades, perquè els guia la por a les interpretacions abusives. Cosa que no és pas dolenta, però així es fa difícil d’atrapar la imaginació del públic»\nNo creu que es podria aprofitar l’increment de potència explicativa de disciplines com l’economia, la política, la psicologia, la sociologia o l’antropologia — tot i la seua consideració de ciències «toves»—, com també els ponts com més va més sòlids que van establintamb les disciplines de metodologia «dura», aprofitar tot això, dic, per a introduir el pensament científic en els debats tradicionals sobre les opcions socials?\nHi estic totalment d’acord. Deixeu-me que use un exemple. Hi ha aqueix patiment neurològic terrible que és la Corea de Huntington. Si ho he entès bé, en els darrers dos anys s’ha pogut situar taxativament l’origen de la malaltia en el cromosoma 4 i relacionar-lo amb un gen expansiu que va afegint tripletes repetides. El diagnòstic precoç d’aquell problema totalment incurable —de moment— genera dos tipus de conflicte. El primer fa referència a la conveniència o no de comunicar el diagnòstic a unes persones (i als que s’hi han de relacionar) que duen un trastorn pràcticament silenciós fins a la quarta dècada de la vida i que a partir de llavors segueix un curs devastador. Es un problema important que requereix plantejaments i normes socials noves. El segon conflicte és que les tripletes de repetició procedents de la meiosi tendeixen a acumular-se. La qual cosa duu a pensar que l’espècie humana té una herència essencialment inestable i que tots podem acabar amb risc de fer patologia coreica. Estic segur que no serà exactament així, però el problema de discutir aqueixes dades hi és. Seria periodísticament irresponsable escriure ara una història sensacionalista sobre la inestabilitat de l’espècie humana. Però introduir la idea en la discussió cultural, de manera que tothom pogués veure l’espècie amb el mateix tipus de fragilitat amb què es pot apreciar la Terra quan se la mira des de la Lluna ajudaria potser a prendre decisions més prudents sobre els problemes genètics, ambientals o de població. I aquesta és l’aproximació que a mi em sembla interessant.\nEsteu suggerint, per tant, que amb una discussió adequada dels conceptes generats per la ciència estaríem en millors condicions per a resoldre els temes socials més generals i fins i tot els problemes ètics i morals? Mentre parlàveu, de fet, pensava que l’Alzheimer és un patiment molt més freqüent que la Corea i posa problemes semblants…\nCert. La demència d’Alzheimer —si s’acaben de confirmar els resultats sobre l’apolipoproteïna E4— planteja problemes similars perquè la disposició genètica també sembla ben establerta. Pareix que TAPOE4 és bona per al funcionament del cor fins a les edats mitjanes de la vida i no comença a ésser tòxica per al cervell fins després de la seixantena. Per tant, no se’n pot pas prescindir si es vol preservar la salut circulatòria i cardíaca. Es un altre problema que caldrà abordar també. Per cert, que heu esmentat fa un moment la Psicologia i la seua relació amb les ciències més exactes. Al meu parer, la Psicologia s’entreté en discussions estèrils semblants a les que la Biologia molecular desencadena entre la resta de biòlegs. És extraordinari observar les contínues discussions teòriques entre els psicòlegs i la poca o nul·la relació que aquestes discussions tenen amb aquelles demandes que més interès social podrien tenir: quines són les arrels de la violència en les societats modernes? per què hi ha llindars tan baixos per a l’enfrontament físic? per què fallen tan sovint els sistemes educatius? Mentre continuem sense dades sobre això, els psicòlegs estan interessats únicament en la percepció, on, per cert, tenen molt menys èxit que els fisiòlegs, en qüestions més aviat abstractes com ara l’estudi de la personalitat o a millorar els ritmes de treball en les cadenes de producció industrial. 1 no hi ha manera d’aconseguir que ataquen amb profit els grans problemes de comportament que afecten els individus i la societat.\nPotser això és perquè els falta una revista com Nature. Vull dir una revista d’alt nivell que fos el fòrum general per a la recerca d’excel·lència en economia, en antropologia, en política, en psicologia i en d’altres disciplines que tenen com a interès prioritari el coneixement sistemàtic de l’espècie humana.\nHi ha, de fet, una revista d’antropologia amb un títol ideal —Man—, que potser podria reconvertir-se. Clar, que ara li hauríem de posar Man and Woman o, potser millor, Humans.\nPer cert, a Nature us amoïna la penetració que intenta fer Science a Europa? Vull dir, penseu resistir bé? Els americans són potents, és ben sabut això, i s’acaben d’establir a Alemanya, em sembla.\nPense que nosaltres ho fem molt bé i que, en la comparació, som millors. Som una revista diferent i en general publiquem una ciència de més alt nivell que Science. Tenim, de fet, una millor reputació entre la comunitat científica i ens llegeix més gent. Però benvinguda siga la competència: em sembla molt bé que munten redacció europea. Hi haurà més oportunitats per a trobar-se i discutir i per a fer més coses i més ben fetes. Ens ho passarem bé, no ho dubteu…\nQuin és el secret de Nature? D’haver trobat, vull dir, la combinació feliç entre la recerca de més exigència i el fòrum de discussió més acceptat?\nFa difícil de dir. justament, perquè és un secret. Ningú no ho sap amb certesa. A mi m’agrada pensar que funciona com una mena de parany: hi ha molta gent que li agrada publicar a Nature i tots dos grups són mol semblants. Vull dir que, fins a cert punt, és més aviat senzill: a la gent, li agrada llegir allò que ha escrit. Però cal dir que és un club molt gran: tenim mig milió de lectors. Per una altra banda, des del punt de vista del lector, és una revista molt variada. Molt més que qualsevol de les altres del mateix estil. Només cal llegir la correspondència per a constatar-ho: és plena de discussions interessants que perduren durant setmanes i un s’hi pot trobar la xafarderia científica que depassa la serietat i la duresa dels papers i els articles i, potser també, un altre ingredient que la fa única és la seua independència: no tenim un Consell Editorial amb el qual discutir i debatre opcions. Quan vaig arribar-hi, en la meua primera etapa d’editor (director científic), entre 1966 i 1973, la revista només n’havia tingut tres en 100 anys. És a dir que els editors duren molt de temps. Jo mateix ja duc 21 anys i el primer va durar 50. I aqueixa és una feina important a l’hora d’evitar insensateses, i permet també ésser ràpids i desinhibits a l’hora de la intervenció pública.\n«S’haurien de trobar maneres per a disminuir la duríssima pressió que ara hi ha sobre el finançament de projectes. Hi ha massa presa per obtenir molts resultats i publicar-los instantàniament»\nQuè us sembla la dèria que s’ha apoderat de la ciència darrerament? Aqueixes carreres per comunicar resultats molt preliminars i per fer conferències de premsa amb gran publicitat? De fet, el frau i les comissions de vigilància han estat un tema persistent els darrers anys.\nMireu, la competitivitat pot matar la ciència. Entenguem-nos: fins fa poc, fou excel·lent per a l’activitat científica. Però la competició que s’ha instaurat entre científics per tal d’obtenir diners, sobretot als EUA, pot perjudicar enormement la ciència. I cal que tingueu en compte que a Nord-amèrica es fan potser dues terceres o tres quartes parts de les recerques de qualitat. I si això es col·lapsa, malament rai. S’haurien de trobar maneres per a disminuir la duríssima pressió que ara hi ha sobre el finançament dels projectes. Hi ha massa pressa per obtenir molts resultats i publicarlos instantàniament. I ja hi ha molts casos d’investigadors joves i de gran habilitat que es troben sense poder continuar una feina de bon nivell perquè no han pogut aconseguir la renovació dels projectes. Aqueixa situació duu a perversions com ara l’escapçament de resultats d’un mateix treball per tal de convertir-los en molts papers diferents. Nosaltres en diem «rodanxes». I sovint hem de demanar que ens envien la llonganissa sencera si volen que la cosa surta a Nature…\nVoleu dir que la ciència necessita sistemes de protecció, a més a més de la competició, si es vol preservar la qualitat?\nEl que pense és que fan falta altres sistemes de finançament. Crec que el sistema competitiu de beques assignades a projectes d’acord amb els resultats és essencialment bo. Però pense també que els científics perdrien menys temps intentant publicar retalls incomplets o resultats trivials si poguessen tenir quotes de seguretat. Per exemple, no entenc perquè les universitats s’han de desentendre del futur d’uns investigadors que, al cap i a la fi, els han donat reputació i recursos: si un projecte no obté l’aprovació dels organismes federals de recerca, els científics se’n van directament al carrer. Entenc que les universitats i altres institucions haurien de donar suport als seus recercadors —durant un temps almenys— per tal de compensar la duresa de la pressió competitiva sobre el sistema de beques.\nAqueixes perversions han arribat també ací, perquè a l’Estat espanyol, malgrat partir d’un sistema universitari molt tancat i burocratitzat, s’ha copiat el mecanisme de finançament de la recerca dels EUA i també s’està premiant la trivialitat i la multiplicació artificiosa de resultats.\nCom a resposta, a nosaltres, no ens ha quedat altre remei que augmentar la vigilància sobre els papers que ens envien. I la veritat és que ara en retornem molts, per demanar que hi afegesquen tots els resultats —si els tenen— i poder-los sotmetre llavors a revisió.\nTot això ens retorna a allò que assenyalàveu sobre la conveniència de traslladar el rigor del debat sobre els conceptes científics a les instàncies polítiques i a la presa de decisions.\nAixí és. Mireu, francament, quan a la Gran Bretanya parlen ara de privatitzar l’administració i de deixar la presa de decisions sobre ciència a les mans de la iniciativa provada, m’espante. Perquè l’interès per fer viables aqueixa mena de discussions disminuirà terriblement. I això és el que hauria de preocupar.\nQuè us sembla l’activitat científica que es desenvolupa darrerament en l’àrea catalana? En coneixeu alguna cosa?\nFa temps que tenim en previsió fer un número especial sobre l’activitat científica de les regions europees de més personalitat pròpia. Estic segur que l’àrea catalana estarà en els primers llocs, al costat de Fland.es, Baviera, Llombardia-Piemonl i Escòcia, per posar alguns exemples. Ja ens ajudareu quan ens hi posem, oi?\n© Mètode 1995\ndivulgació de la ciènciaJohn MaddoxNature


22° al Rosselló, 25° a Barcelona: primavera a l’hivern\n© Energie 4\nSurprenante hausse des températures pour le passage en 2022\nLa transició entre el 2021 i el 2022 es perfila sota els efectes de la calor a Catalunya, on s’esperen temperatures al voltant i superiors als 20 °C a la plana. Aquest divendres 31 de desembre s’esperen valors extraordinaris per a la temporada, especialment a la costa del Rosselló. Aquesta autèntica onada de calor hivernal comença aquest dimecres, 29 de desembre, amb 13 °C a 16 °C al matí, després un sol generós associat a un vel ennuvolat, produint un efecte de foehn. La tramuntana, temporalment forta, produirà ratxes de 80 a 90 km/h. A la tarda, les màximes, situades molt per sobre del normal, assoliran entre 20 i 22 °C al Rosselló, al Baix Vallespir i la Fenolleda.\nCom funciona l’efecte deFoehn?\nEl fenomen de Foehn és produït pel vent d’Espanya, que provoca temperatures primaverals. A Catalunya del Nord, és raonable pensar en una onada de calor, donat el contrast amb les condicions hivernals habituals. Aquest període és el resultat d’una cúpula anticiclònica procedent del Marroc i pujant per la península Ibèrica. Aquest anticicló està recolzat per una massa d’aire excepcionalment càlid. Les temperatures també seran anormalment altes al Conflent, la Cerdanya i el Capcir. S’espera una temperatura de 15 °C a les pistes d’esquí, però durant els primers deu dies de gener es produirà una baixada normal de les temperatures.\nFins a 25 °C a Barcelona\nLa previsió del Meteocat apunta temperatures que ja no són sorprenents, sinó preocupants a Barcelona. Durant aquest mateix període, es preveu que la capital registri les seves temperatures més altes des de la creació dels registres meteorològics. La calor es farà especialment evident a la part muntanyosa de la ciutat, més allunyada de la mar, sobretot a la zona de Collserola, on els valors de 25 °C es troben entre les previsions. La zona marítima de la ciutat, més fresca, hauria de marcar 20 °C. A Barcelona, l’Observatori Fabra, situat a les altures de la vila, va registrar un rècord de temperatura de 21,9 °C el 30 de desembre de 2017.


Sisè - Escola Patronat Domènech\nSaber,saber fer, saber ser i saber conviure indiquen la complexitat d’allò que ha de contribuir a desenvolupar en els alumnes, que va molt més enllà d’un conjunt de coneixements acadèmics codificats i classificats. (Pujolàs, Aprendre junts alumnes diferents)\nEl treball cooperatiu és una eina d'aprenentatge. La canalla s'organitza en petits grups per treballar junts amb la intenció d'aconseguir metes i objectius comuns.\nPer què treballem de forma cooperativa?\nHi ha alumnes amb tendència a copiar quan no entenen una activitat o un concepte i d'altres que mecànicament tapen el que estan fent perquè altres no copien. Ambdues actituds són poc edificants. És més educatiu que si un alumne no entén com fer alguna activitat, tingui prou confiança per preguntar a qualsevol company o companya del grup i aquest o aquesta mostri la generositat d'explicar-li-ho.\nLa cooperació, el treballar junts, la discussió en grup i el conflicte cognitiu que es produeix quan s'introdueixen punts de mira diferents, permeten a la canalla aprendre coses noves, rectificar, consolidar o reformar aprenentatges assolits.\nI totes aquestes interaccions ajuden als nois i noies a establir relacions solidàries, respectar les diferents perspectives i desenvolupar habilitats socials.\nQuins objectius volem aconseguir?\nEls objectius que volem aconseguir a l'aula, fent que les noies i els nois facin servir el treball cooperatiu, són els següents:\nEstablir relacions solidàries entre la canalla.\nIncrementar el rendiment de tothom.\nAconseguir un nivell superior de raonament.\nEls grups a l'aprenentatge cooperatiu.\nEls grups a l'aprenentatge cooperatiu han de ser d'entre 4 i 5 membres i, preferiblement, heterogenis. Per ser efectius han de durar com a mínim un trimestre, per donar temps als membres a establir els lligams i la confiança necessària per poder funcionar com a grup cooperatiu. I han de complir, seguint el model de Johnson i Johnson (1997), cinc condicions imprescindibles perquè funcionessin:\nResponsabilitat individual i de grup. El grup persegueix un objectiu que ha d'assolir i cada membre ha de responsabilitzar-se de la seva part del treball i de contribuir, amb èxit, a aconseguir els objectius comuns.\nDesenvolupament d'habilitats socials. A més a més dels continguts els grups han d'aprendre a resoldre conflictes, prendre decisions, crear confiança, consensuar i arribar a acords...\nAvaluació del treball en grup. El grup ha d'avaluar com està treballant, quins aspectes han de millorar, quins aspectes positius presenten..., per tal de millorar el seu rendiment.\nLes propostes estan encaminades al fet que els alumnes vegin per ells mateixos la importància del treball cooperatiu.\nLa finalitat és realitzar tot tipus de projectes i treballs de classe que englobin les àrees de llengües, medi i matemàtiques.\nEns organitzem en grup de 4 o 5 persones.\nCada persona del grup té el seu càrrec.\nEscola Patronat Domènech- Sisè\nTeresa Montenegro tutora de sisè


LLAR INFANTS PESCALLUNES VENTALLÓ: d’octubre 2017\nHem celebrat la castanyada!! Siii, estàvem esmorzant Peixets i Popets a la classe i tot d’un plegat... “toc, toc, toc...” ui! Qui hi ha? ... sorpresa!! La castanyera!!!\nDoncs sí, ha vingut a visitar-nos la castanyera amb un munt de castanyes per a tots els nens i nenes de la Llar!! Que contents ens hem posat tots!! A més a més també ha vingut en Josep, el nostre agutzil, que també ens fa de castanyer i ens cou les castanyes al pati. Els hi hem fet el ball de la castanyera, hem cantat la cançó de les castanyes peten, peten... i hem continuat la festa i la xerinola al pati, amb molt bona música, tot menjant castanyes i panellets!! Umm, que n’era de bo tot!!\nMoltes gràcies Esther i Josep per ajudar-nos durant tants d'anys en aquest dia tan emocionant pels nostres petits!!\nDoncs sí, avui Popets i Peixets hem fet de pastissers i hem dedicat el matí ha fer panellets!! Siii!! I és que demà celebrarem la castanyada a la Llar i què millor que acompanyar unes bones castanyes amb uns bons panellets? Les nostres educadores ens han presentat tots els ingredients que necessitàvem, que hem pogut anar tastant i olorant un a un. Elles s’han encarregat de fer la massa i nosaltres després de fer les boletes, els xurros,... i arrebossar-los amb ametlles i coco! Mireu, mireu què bé ho hem passat..., ara ja només queda posar-los al forn!!\nfarina d'ametlla, sucre, llimones, patates, coco i ametlles picades...\npelem les patates...\nafegim la farina d'ametlla...\nla pell de la llimona ratllada...\ni... a fer boletes!!\n... ara ja toca arrebossar-les!!\nPublicat per Sílvia, Montse, Míriam i Andrea a 3:35 2 comentaris:\nTret de sortida al projecte: Els nostres padrins de lectura!\nAvui hem donat el tret de sortida al projecte que vam començar el curs passat amb els nens i nenes de segon de primària de l’escola Oliveres Mil·lenàries de Ventalló i els nens i nenes de la classe de P2, de la Llar d’Infants Pescallunes de Ventalló.\nEls alumnes de 2n de cicle inicial de l’escola Oliveres Mil·lenàries, seran els padrins de lectura dels nens i nenes de P2 de la Llar d’infants per tal de poder-los explicar un conte.\nLa idea, com l’any passat, és que els dijous de cada última setmana de mes els alumnes de l’escola expliquin un petit conte al seu fillol de la Llar d’infants per tal de fomentar el gust per la lectura, l’hàbit d’agafar contes, de llegir amb companyia , de crear nous vincles i fomentar la relació Escola – Llar d’infants.\nA l'entrar a la classe, els peixets hem quedat tots un xic parats... però en un tres i no res... ja estàvem al costat del nostre padrí o padrina. Tot i que a alguns ens ha costat un xic...de mica en mica hem anat agafant més confiança i estrenyent el vincle amb el nostre padrí. Després de mirar durant una bona estoneta el conte que ens han portat hem tingut temps de jugar al racons de la classe i fins i tot al pati! Ens ho hem passat teta!!!\nCom era d'esperar, després de l'experiència de l'any passat, ha estat tot un èxit!! mireu, mireu...\nTret de sortida al projecte: Els nostres padrins d...\nUD art i joc a la tardor: Arriba la Castanyera a l...\nLa Rita ja té 2 anys i ho hem celebrat plegats!!\nLa Vega ja té 2 anys i ho hem celebrat plegats!!\nNova sessió al laboratori de llum!\nUn dia de safates d'experimentació a la classe del...\nEls Popets i el joc heurístic!\nFotografies del power point de la reunió amb les f...\nUD art i joc a la tardor: movem pinyes!!\nUD art i joc a la tardor: omplim l'aula polivalent...\nPrimer dia de laboratori de llum del nou curs esco...\nUD art i joc a la tardor: magranes, les reines de ...\nUD art i joc a la tardor: quin goig!!


La revista Journal of Sports Science&Medicine publica un nou article amb participació del Dr. Marc Madruga | Campus de Salt - Girona\nCampus de Salt > Actualitat>La revista Journal of Sports Science&Medicine publica un nou article amb participació del Dr. Marc Madruga\nLa prestigiosa revista científica Journal of Sports Science&Medicine ha acceptat un nou article amb participació del professor d’EUSES Dr. Marc Parera com a integrant d’un equip d’investigadors que ha estat liderat pel Dr. Jaime Fernández, professor del màster de readaptació de la Universidad de León. La recerca porta per títol “Relationship between sprint, change of direction, jump and hexagon test performance in young tennis players” i és un estudi que es va realitzar al Real Club Tennis de Barcelona.\nAquesta investigació tenia com a objectiu avaluar les relacions entre la velocitat, el salt i la capacitat de canvi de direcció (COD) amb el rendiment de la prova d’agilitat de l’hexàgon de trenta-cinc jugadors de tennis menors de 16 anys. I es va poder concloure que la prova de l’hexàgon és una prova senzilla, ràpida, fàcil d’implementar i fiable, que permet incloure-la a les bateries d’exercicis dels jugadors de tennis. La prova està relacionada amb mesures de velocitat, potència i agilitat, tot i que la magnitud d’aquestes relacions no permeten la substitució de les proves més utilitzades (per exemple, CMJ, sprint de 20 m o la prova T).


Natura des del balcó: flora i fauna a la ciutat en temps de quarantena\nTres botànics i un ornitòleg apropen la flora i la fauna dels carrers a les cases\nDurant la quarantena, el cant de les oronelles al capvespre o el suau dansar de les fulles s’han convertit en espectacles que acosten la primavera als balcons. En la imatge, exemplars de mèlia. / @yasminxnina, en UNSPLASH\nCom cada any, la primavera esclata i omple els carrers de flors, fulles i fruits que creen catifes de vives tonalitats per a anunciar l’arribada del bon temps. Els arbres de la ciutat i els animals que hi habiten són elements que poden arribar a passar desapercebuts en el dia a dia, però durant aquesta quarantena causada per la pandèmia de COVID-19 el cant de les oronelles al capvespre o el suau dansar de les fulles s’han convertit en espectacles que acosten la primavera als balcons.\nTaronger amarg. / @daveheere, en UNSPLASH\nHistòria de les plantes urbanes\nSegundo Ríos, director del Jardí Botànic de Torretes (de la Universitat d’Alacant), conta que els romans ja creaven passadissos vegetals per on passejar, tot jugant amb la forma de les espècies que plantaven: xiprers de forma allargada, pins pinyoners amb copa en forma de para-sol, alzina, carrasca, palmeres o romer. El seu nom llatí, que prové de ros (“rosada”) i marinus (“mar”), recorda a la Mediterrània. Al seu torn, els musulmans construïen «andanes» en les vies de passeig on es plantaven arbres fruiters. D’aquesta manera, la zona de pas quedava a una alçada de mig metre, cosa que permetia als vianants collir la fruita durant el passeig sense tacar-se les babutxes de fang.\nLa flora ornamental de la ciutat està composta per espècies exòtiques, en la seua majoria, i d’altres autòctones, com la carrasca (Quercus ilex rotundifolia), que encara es poden trobar pels carrers del centre històric de València i de les avingudes de Tarongers i d’Aragó. Jaime Güemes, director del Jardí Botànic de la Universitat de València, explica que les espècies vegetals que es troben al carrer depenen de les tendències de cada moment, així com del pla de l’ajuntament corresponent.\nFotografia de detall d’un ficus. / @richardhewat, en UNSPLASH\nArbres característics de la ciutat\nA València, algunes de les espècies més reconeixibles que esmenta Güemes són el taronger amarg (Citrus aurantium) que es troba per tota la ciutat; el ficus del carrer Colom i la zona de Joaquín Sorolla; la mèlia (Melia azedarach), arbre procedent de països orientals com la Xina i l’Índia que a l’estiu fa flors de color rosat que es poden veure a Guillem de Castro o als carrers propers a l’avinguda del Port; els arbres de l’amor de l’avinguda de Menéndez Pelayo (Cercis siliquastrum, originaris de les regions mediterrànies); el ginkgo (Ginkgo biloba) del carrer de Pizarro, i la xicranda o Jacaranda mimosifolia, arbre originari de Llatinoamèrica que inunda de flors lila zones com la plaça del Carme i la Glorieta.\nFlor de Jacaranda mimosifolia. / Jardí Botànic de la Universitat de València\nGüemes també recorda alguns dels arbres monumentals de la ciutat, com ara el Ficus macrophylla del Parterre i la Glorieta –provinent de la família de les figueres i arribat a València durant el segle XIX per influència francesa–, o la Magnolia grandiflora del Palau de la Justícia, originària de Nord-amèrica i característica per les seues enormes flors blanques, que actuen de pista d’aterratge d’uns escarabats una mica maldestres encarregats de la pol·linització de la planta. A més, el seu perfum és considerat per molts com un aroma «exquisit». Tanmateix, el botànic explica que hi ha una sèrie d’arbres que s’han utilitzat molt pels carrers de la ciutat, com ara el plataner, el lledoner, la morera, Lagunaria, la tipuana o les palmeres, entre d’altres.\nRíos conta que el plataner més antic, Platanus orientalis, utilitzat durant l’època romana i grega per la seua ombra, es va unir amb una espècie portada des de Nord-amèrica, Platanus occidentalis. D’aquestes dues va sortir Platanus x hispanica, que actualment ocupa la majoria dels jardins peninsulars i europeus. A València el podem trobar per grans vies com l’avinguda de Blasco Ibáñez o el passeig de l’Albereda.\nEl lledoner (Celtis australis) és un dels arbres que s’està recuperant durant els darrers anys. És un arbre arrelat a la cultura tradicional del País Valencià, tant és així que dona nom a la patrona de Castelló de la Plana, la Mare de Déu del Lledó.\nGüemes conta que els plans de flora ornamental solen canviar segons l’equip que treballe al consistori. Per exemple, durant aquesta legislatura el lledoner i l’auró –Acer negundo, l’arbre que fa les llavors ‘alades’ que planegen fins a arribar a terra–, estan substituint els tarongers plantats durant els anys del govern anterior.\nUn dels altres arbres tradicionals de la ciutat és la morera (Morus alba), les fulles de la qual alimentaven els cucs de seda. De fet, la seda va ser la indústria més potent de la ciutat des del segle XVI fins al segle XVIII. El monocultiu de la morera va precedir el del taronger, però la seua influència s’ha quedat a molts dels carrers de València. El conflicte que provoca aquest arbre és que els fruits cauen a terra i «embruten» la via, per la qual cosa s’ha substituït per una varietat híbrida i estèril que no produeix fruit, anomenada Morus alba ‘fruitless’.\nFulles i escorça de morera. / Andre Abrahami, en Wikimedia Commons\nUna de les coses que destaca Ríos són les tècniques de poda agressives que s’empren a la ciutat. Segons explica, traspassar un cert calibre de poda pot ser perillós per als arbres i produir-los una sèrie de malformacions i càncers que li donaran un aspecte «monstruós». Per al botànic, exemples de poda «salvatge» poden ser la que se li fa a la morera quan encara té fulla –perquè li resta molta força a l’arbre– o la que se li fa al plataner per evitar que agafe massa envergadura, al contrari dels plataners del Regne Unit, que es deixen créixer amb total llibertat.\nTal com explica Güemes, la jardineria ornamental és un equilibri entre la flora natural i l’adaptació al medi urbà. Així, hi ha plantes que tindran més facilitat a l’hora de «conviure» amb les persones a la ciutat i d’altres que menys, com ara Ligustrum vulgare o llampuga, un arbust amb fruits semblants als de l’olivera que quan cauen taquen el terra i els cotxes amb un tint rogenc, provocant molèsties entre el veïnat.\nEl botànic i professor de la Universitat de València Emili Laguna explica que Lagunaria patersonia és una parent propera de l’hibisc i de les malves. El fruit és una càpsula amb llavors rogenques dures, separades per pèls curts una mica urticants, que piquen molt si es posen sobre la mà o altres parts del cos, la qual cosa justifica un dels seus noms populars, arbre pica-pica. El gènere d’aquest arbre fou dedicat al metge, farmacòleg i botànic segovià Andrés Laguna. Va treballar per a la cort de Carles I, de Felip II i del papa Juli III. La seua obra més coneguda és la primera transcripció i adaptació al castellà de l’obra de Dioscòrides, un dels reculls de plantes medicinals més importants fins al moment.\nPalmeres datileres. / @monicaballesterb, en UNSPLASH\nLa tipuana (Tipuana tipu) és un altre arbre comú en la ciutat. Les fulles s’assemblen a les de les acàcies però les flors tenen tonalitats grogues. Laguna explica que una de les particularitats de la tipuana és que el fruit, en comptes de ser una bajoca –com la resta de les lleguminoses–, és un llegum alat o sàmara, similar al dels aurons però més gran, que cau a terra recordant el gir de l’hèlix d’un helicòpter. Tot i que és caducifoli, aquest arbre no perd la fulla a la tardor sinó durant els mesos de febrer o març, i de seguida està fent fulles noves i flors, que sovint formen una catifa de color daurat quan cauen.\nLes palmeres són un dels arbres més característics del territori valencià i es troben a molts indrets de la nostra geografia, com el palmerar d’Elx, que ha estat declarat Patrimoni de la Humanitat. A la ciutat de València, les palmeres més comunes són la palmera datilera (Phoenix dactylifera), amb un tronc alt i cobert de fulles velles que resisteix molt bé les condicions de calor i sequedat extremes. Les fulles noves poden arribar fins als quatre metres de longitud i els seus fruits es poden consumir. Són les protagonistes d’algunes avingudes de la ciutat, com ara la d’Antic Regne de València.\nUna altra espècie comuna és Washingtonia robusta o palmera mexicana, un arbre amb un tronc que pot arribar fins als 35 metres d’altura, eixamplat a la base i amb una alta resistència a la falta d’aigua. Es pot veure al passeig marítim de la Malva-rosa. Per últim, la palmera canària (Phoenix canariensis), una espècie amb fulles més obscures que les de palmera datilera i amb un tronc més gros. Es pot trobar en zones com la Glorieta.\nPalmeres mexicanes. / @travelnow_or_crylater, en UNSPLASH\nLes grans supervivents\nSimón Fos és botànic i autor de Les plantes del nostre entorn. Flora silvestre de Paiporta (Edicions Bullent). Ha estudiat la flora que sorgeix de manera espontània en descampats, escletxes, boques de canonada o fins i tot teulades. El professor anomena aquestes plantes «les grans supervivents» perquè estan adaptades a viure en condicions molt dures, suportant les inclemències meteorològiques i ambientals de l’entorn urbà. Algunes d’aquestes plantes poden ser llicsons (Sonchus), borratges (Borago officinalis) o olivarda (Dittrichia viscosa), que també creixen en les àrees d’horta properes a la ciutat. Tot i que poden passar desapercebudes, algunes d’elles tenen usos culinaris i s’han utilitzat en la gastronomia tradicional, com ara les flors de la borratja.\nTambé destaquen les plantes que ixen als escocells dels arbres i omplin el requadre d’herbes o flors que no agraden a tothom. Segons explica Güemes, aquests espais s’han mantingut «pelats» a la ciutat de València amb l’ús d’herbicides durant el govern de Rita Barberá però a partir del 2015 es van començar a deixar créixer.\nTeuladí comú femella. / Joaquin Matamales, SEO/BirdLife\nEls residents dels arbres\nSi ens fixem en les espècies d’arbres i arbustos que s’estenen pels nostres carrers trobarem altres habitants que també formen part de la ciutat i que viuen, normalment, entre les fulles. És el cas de la fauna urbana, composta principalment per aus, insectes, felins i petits rosegadors. Durant aquesta quarantena, s’han començat a veure nius d’aus en zones inusuals, com ara a l’avinguda de Blasco Ibáñez, fet que indica un canvi de comportament en els animals de la ciutat.\nSegons explica Pablo Vera, ornitòleg i tècnic de SEO/BirdLife, les darreres setmanes han generat dues coses. La primera, un canvi en el comportament de les espècies urbanes gràcies al fet que s’ha reduït el nombre de persones i cotxes als carrers. Per això els ocells passen més temps en terra, fan més nius i han abaixat el to del seu cant. En segon lloc, el confinament ha comportat una major observació de les aus per part de les persones. Vera explica que durant els darrers dies ens estem fixant més en allò que ens envolta i això pot fer-nos descobrir companys alats als quals abans no prestàvem la mateixa atenció.\nDurant aquesta època de cria es pot trobar el colom domèstic, la tórtora turca, l’estornell negre, el teuladí, la merla, el falciot, l’oroneta, la mallerenga carbonera –anomenada popularment primavera o totestiu–, el gafarró, la gavina o la cotorra argentina. L’ornitòleg explica que durant la primavera, les petites aus autòctones com els teuladins, les mallerengues o els gafarrons necessiten proteïna animal per a produir una closca d’ou adient perquè les seues cries es desenvolupen de la millor manera. I aquesta proteïna ve d’insectes o invertebrats que els ocells troben als parcs i a les zones de terra, com ara els escarabats, les erugues o les xinxes.\nDurant aquesta època de cria es pot trobar el colom domèstic, la tórtora turca, l’estornell negre, el teuladí, la merla, el falciot, l’oroneta, la mallerenga carbonera, el gafarró, la gavina o la cotorra argentina. / Mètode\nAmb qui conviuen les aus?\nLes aus conviuen amb altres exemplars de fauna urbana, com els gats i rosegadors –rates i ratolins– i altres petits animals com les rates penades. Vera alerta que situar les colònies felines –que ajuden amb el control de plagues de la ciutat– a prop d’entorns atractius per als pardals, com els parcs, pot esdevenir un perill per a la població d’aus. Al seu torn, rates i ratolins es busquen la vida als jardins i als arbres –per exemple, a les palmeres–, on fan nius. En qualsevol cas, alimentar els animals de la ciutat durant la quarantena no està prohibit i pot ajudar a evitar desequilibris en la fauna urbana.\nExemplar de mallerenga carbonera, anomenada popularment primavera o totestiu. / SEO/BirdLife\nDes de SEO/BirdLife s’han posat en marxa iniciatives com #quedateenelnido, que convida la gent a observar les aus que trobe al balcó durant el confinament, o el seu programa de ciència ciutadana, un seguiment que es fa amb voluntaris formats per l’associació per a crear un cens de la població d’aus en determinats punts de la ciutat.\nPer últim, Vera fa referència a l’Albufera de València, una important reserva d’aus a prop de la ciutat i explica que ara és un mal moment per a elles a causa de la sequedat de l’ambient. A més, assegura que encara no han tingut temps de veure els efectes de la quarantena en les aus de la reserva, però dedueix que hi haurà canvis, com ara la impactant imatge de l’arribada dels flamencs a l’Albufera.\nPer a continuar apropant-nos a la flora i fauna de les nostres ciutats, des de Mètode us convidem a descobrir quines espècies formen el paisatge urbà que es pot veure des del vostre balcó i compartir-ho a les xarxes amb l’etiqueta #primaveradesdelbalco.\nAlbufera de ValènciacoronavirusCOVID-19espais verdsfaunaflora mediterrànianatura urbanaornitologiapaisatgeValència\nNotícies Article Especial COVID-19


INDIGNAT | Manel Mayor\nPublicat el 19 de setembre de 2015 per admin\nEstic indignat, molt indignat, no puc més, no tolero que se’m compari amb allò que sempre ha estat l’enemic, amb la gentussa que va assassinar tantíssima gent, abans, durant i després de la segona guerra mundial.\nDe sempre he estat d’ideologia d’esquerres i trobo del tot inadequat, per ser benvolent, que se’m compari amb nazis i feixistes, però ves per on, avui no em dóna la gana de ser-ho i ho diré tal com ho penso, és completament fastigós i indecent, que es tingui la barra de comparar els deliris d’imperialisme i la violència de nazis i feixistes, amb els desitjos i somnis de llibertat dels que volem la independència de Catalunya.\nQue això ho facin els hereus directes del franquisme i els que lluiten en la mateixa direcció, ja hi estem acostumats i els hi apliques aquella dita tant d’aquí que diu: sempre has de ser emmascarat per una paella bruta, però que això t’ho digui gent suposadament d’esquerres, és intolerable.\nSense cap intenció de donar lliçons a ningú, ja que no és pas el meu tarannà, de debò algú honestament creu que el moviment totalitari dels anys trenta, es pot compara amb la lluita totalment democràtica dels que volem la independència? Perquè si és així, si ho creuen honestament, tenen un problema greu d’objectivitat o per dir-ho més col·loquialment, no hi veuen més enllà del nas.\nPerò és que no s’acaba aquí el seu problema, perquè demostren estar completament convençuts, que ells sí que poden desqualificar l’adversari, que és completament legítim, ara bé quan l’adversari si torna… és un feixista. Tenen la barra de voler imposar-nos el ser espanyols i dir que és democràtic i és clar, per no quedar en evidència ens diuen que nosaltres volem catalanitzar a tothom de grat o per força, cosa que tots sabem que és completament falsa.\nEl seu problema de debò però, és que uns es creuen en possessió de drets de conquesta i altres estan convençuts que són uns sers inferiors que han de menester la tutela dels altres.\nJa per acabar-ho d’adobar, només faltaven els de la gran banca, volent influir descaradament en el vot dels catalans, alineant-se amb els profetes de la por i a sobre amb la barra de dir-nos el que hem de fer. Mirin si volen fotre el camp, se’n poden anar ben lluny, que d’estafadors d’aquesta mena no en volem pas, que a sobre que els hem hagut de rescatar, encara ens venen amb gallarets, per tant saben què? Si volen marxar, ja estan trigant o sigui que bon vent i barca nova.


Primavera Sound i Sonar, quan el públic paga la festa\nDanny L Harle al SonarVillage 2016\nEl públic paga la festa\nMés del 65% de la facturació del Primavera Sound i el Sónar prové de la venda d'entrades, dos dels festivals de referència internacional que més han crescut en els últims anys\nper Ramon Camp Barcelona. 31 de maig de 2017 05:30\nL'any 2015 els festivals d'arreu de Catalunya van generar un impacte de 300 milions d'euros en el territori, segons dades del Govern de Catalunya. En aquest context, “Barcelona té dos dels cinc festivals amb més barreja i atracció de públic del món”, presumeix Alberto Guijarro, director del Primavera Sound, que aquesta setmana engega els altaveus al Parc del Forum amb una cartellera representativa de l’escena indie actual. “Hi ha molts festivals, la gran majoria s’assemblen i els que es creen són clons d’esdeveniments que ja existeixen –afegeix Ricard Robles, fundador i director del Sónar–; per això estan guanyant aquells festivals que s’especialitzen”.\nEn aquest sentit, la capital catalana guanya la partida a Madrid. “Si comparem les dues ciutats, Barcelona té els festivals més especialitzats en qualsevol gènere, del cinema a l’art”, explica Robles. Una especialització que permet al Sónar i al Primavera Sound basar el seu model de negoci en la venda directa d’entrades.\nEls ingressos principals provenen de la venda d’entrades, que ronda el 75% de la facturació en el cas del Sónar\n“Els ingressos principals provenen de la venda d’entrades, que ronda el 75% de la facturació”, explica el responsable del Sónar, especialitzat en música techno i artistes allunyats de la indústria convencional. El percentatge és similar en el cas del Primavera Sound, que registra un 65% de les seves vendes gràcies al públic. “La resta prové del consum directe de begudes i menjar dins el festival (20%) i, en menor mesura, dels patrocinadors”. Concretament els assistents del Primavera Sound gasten de mitjana 544 euros per cap, que es reparteixen entre transports, allotjament i menjar, segons indica una enquesta feta per la consultora Dentsu Aegis al Primavera Sound.\nAquestes xifres són les que permeten a tots dos festivals rebaixar la dependència de grans multinacionals que els facin de mecenes i ser “més transgressors a la cartellera”, explica Guijarro. Moda i begudes alcohòliques són dels principals sectors interessats en patrocinar aquests dos festivals. Entre els partners del Sónar hi destaca Damm, però també altres col·laboradors com Adidas, Zalando, Absolut i Tezenis. El Primavera Sound, per la seva banda, compta amb Heineken, Bacardí, Mango, Ray-Ban o Desperados.\nHong Kong, Reykjavík, Istanbul, Buenos Aires i Santiago de Xile són algunes de les seus de Sónar al món. “Hem rebut propostes de tot el món –assegura Robles–; però no podem ni volem atendre-les totes”. Segons el responsable del Sónar, però el motiu principal no és generar tràfic cap al festival barceloní, sinó “descobrir altres escenes i entorns musicals”.\nEn aquest sentit, Robles destaca la importància que cadascuna de les ciutats sigui capaç de generar un festival diferent, “perquè l’escena musical i cultural de cada seu és també diferent de la de Barcelona”.\nTots dos festivals han intensificat la inversió, sobretot en termes de comunicació i xarxes socials\nEl Primavera Sound, per la seva banda, a optat per quedar-se a casa. “Nosaltres hem sigut més prudents”, confessa Guijarro. “Després d’anys a Barcelona vam organitzar una primera edició a Porto per aprofitar alguns dels músics que estan en gira, però es tracta d’un esdeveniment diferent; el que fem a Portugal és un Primavera boutique, molt cuidat, més petit i amb la seva pròpia personalitat”.\nEn la seva aposta per la seva ciutat natal, el Primavera Sound ha buscat penetrar en tots els àmbits i no circumscriure la seva presència al Parc del Fòrum. En aquest sentit, ha generat iniciatives com Primavera als barris o Primavera a casa teva, que porten la música a altres indrets de la ciutat amb un programa alternatiu de més de vuitanta concerts amb figures emergents.\nLa inversió és a les xarxes\nEl Sónar va encendre els micròfons per primera vegada l’any 1994 i, gairebé un quart de segle després, compta amb 150.000 visitants. El Primavera Sound, per la seva banda, va obrir portes l’any 2001 i en menys de vint anys ha passat d’atraure a 8.000 persones, any en què comptava amb una vintena de grups, a acollir 200.000 espectadors als seus catorze escenaris on actuen més de 310 bandes.\nAixí doncs, després d’anys de trajectòria, la inversió actual d’ambdós festivals se centra en les xarxes socials, on hi ha la majoria de la massa crítica d’aquests certàmens. “On més invertim és en professionals de les plataformes digitals, d’experts en vídeo a copies que sàpiguen adaptar-se als canvis”, explica Robles.\nGuijarro, per la seva banda, dóna més detalls de cap a on van els diners dels patrocinadors. “Fa anys que ja no fem rodes de premsa; tota la nostra comunicació és online i es fa basant-se en un relat”. En aquest sentit, el Primavera Sound ha optat per “abandonar campanyes d’autobombo” i innovar, com en l’spot documental de Heineken presentat en l’edició anterior en diverses sales del país on es donaven a conèixer els grups que vindrien a tocar a Barcelona. “Vam aconseguir ser trending topic mundial a Twitter només amb els comentaris dels espectadors, que anaven descobrint tots els grups que actuarien a la ciutat”, explica.\nGuijarro: “Fa anys que ja no fem rodes de premsa; tota la nostra comunicació és online i es fa basant-se en un relat”\nEn el cas del Sónar, a més, s’han creat noves propostes com Sónar +D, un congrés formatiu i de negocis que coincideix amb els dies del festival. L’esdeveniment, que no és ben bé una fira, atrau els principals actors del sector de la música techno i aquells qui combinen aquest gènere amb la realitat virtual, la intel·ligència artificial i el món digital. “El Sónar +D no acull productes acabats buscant un mercat, sinó idees buscant un partner que les desenvolupi”, destaca Robles.\nFestivals de música que punxen\nMalgrat l'entusiasme del sector, els festivals han vist caure el seu nivell de penetració dins la societat. Segons dades de la l'Anuari de la Música 2016, l'any 2015 menys d'un 14% dels catalans va assistir a un festival, en comparació al 17% de l'any anterior. En aquest context, experts de UOC destaquen que el públic és cada cop més selectiu i en lloc d'assistir a tot el festival tria només un únic concert. "\nL'estudi també destaca que els festivals de caràcter privat tenen més bons resultats (+3,8%) que els públics (-6,5%). "Els que subsisteixen gràcies a les aportacions institucionals ho han passat molt malament durant la crisi", argumenta Alba Colombo, directora del postgrau de Gestió d'Esdeveniments Culturals, Esportius i Corporatius de la UOC.\nEls que han esquivat aquest descens són els esdeveniments amb més de 100.000 assistents, com el Primavera Sound i el Sónar, que han crescut un 2% en els últims anys.\nEl Sónar+D acollirà 30 fons d'inversió en cerca de talent\nEl Sónar de Hong Kong, Istanbul i Reykjavík reuneix 25.000 persones


Villa Rodrigo Calp Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nL'Azalea, M 22, Near Center, Calp, Espanya, 03720 - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa Rodrigo\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Benissa, no busqui més enllà de Villa Rodrigo. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nVilla Rodrigo també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Benissa. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara piscina privada, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, nevera per satisfer els clients més exigents. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, jardí. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Villa Rodrigo no troba competidors en cap categoria.\nL’allotjament no disposa de recepció. Podeu recollir les claus a: Carrer de la Pau Nº2, (Calle Málaga Nº 8), 03710 Calpe. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Villa Rodrigo de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Crida a la mobilització per al Judici Popular al CIE de Barcelona el 30 de gener – CGTCatalunya\nInici > General > Comunicats > Crida a la mobilització per al Judici Popular al CIE de Barcelona el 30 de gener\nCrida a la mobilització per al Judici Popular al CIE de Barcelona el 30 de gener\nCrida a la mobilització per al Judici Popular al CIE de Zona Franca el 30 de gener\nActes de la campanya:\n- 9 desembre 2015, estrena del documental "El racisme mata"\n- 18 desembre 2015, acte a la plaça de Sant Jaume de Barcelona, de "Papers sense contracte".\n- 31 desembre 2015, marxa de torces pels centres penitenciaris i el CIE.\n-16 gener 2016, vetlla nocturna de MigraStudium davant del CIE.\n- 30 gener 2016, gran mobilització davant del CIE amb judici popular.\nDesprés d'anys denunciant la vulneració dels Drets Humans que s'han comès al CIE, de trencar l'opacitat que hi regnava, de judicialitzar els casos de vulneració de drets. Després que el CIE acabés amb la vida de Mohammed, l'Idrissa i l'Alik. Després que milers de persones es mobilitzessin fins a les seves portes, exigint que es clausurin aquests centres de la vergonya. Després d'interposar desenes de queixes als jutges de control per exigir canviar unes condicions d'estància que trepitgen la dignitat de qualsevol persona. Després que el Parlament de Catalunya s'hagi posicionat, en una resolució històrica, a favor del seu tancament. Ara el CIE ha tancat per obres. I ara, estem disposades a que no torni a obrir, i a que les obres siguin l'escletxa que ens permeti viure en una ciutat que garanteixi la lliure circulació de totes les persones independenmet del seu origen, etnia, religió o situació juridica.\nEn aquest context, inaugurem un cicle de mobilitzacions per aconseguir el tancament del CIE i guanyar terreny en la lluita contra totes les formes de racisme institucional. La campanya comença amb l'aprovació d'una Declaracio Institucional el divendres 27 de novembre, per part de l'Ajuntament de Barcelona, que aposta pel tancament del CIE de la Zona Franca, per la garantia del dret a la mobilitat de totes les persones que viuen a la ciutat, per la fi de les batudes racistes i per la fi de les deportacions exprés.\nLa campanya, que té per objectiu aconseguir el tancament definitiu del CIE, és l'inici del camí irreversible per aconseguir fer de Barcelona, com València, Madrid i tantes d'altres, una ciutat sense fronteres.\nÉs irreal que durant el temps que duri el tancament a Catalunya no es privarà de llibertat a cap persona per la seva situació administrativa. Per això denunciem novament les deportacions de persones migrades que el Ministeri d'Interior està portant a terme sense que passin pel CIE, aprofitant la detenció de 72 hores sense assistència lletrada i sense la possibilitat que un jutjat revisi la seva ordre d’expulsió. Igualment denunciem les detencions de molts veïns i veines i el seu trasllat a altres CIE de l'Estat Espanyol. Aquests trasllats augmenten la indefensió perquè a més de la privació de llibertat es desvincula les persones del seu entorn social i familiar, i es dificulta la seva defensa lletrada. Volem que el CIE no es torni a obrir, però també que cessin les batudes i aquestes deportacions que es realitzen sense cap mena de garantia.\nPer això cridem a la mobilització, a omplir els carrers i a exigir, una vegada més, que rebutgem el racisme institucional i no tolerem les fronteres quotidianes. Des d'avui, fins al febrer, Tancarem el CIE convocarà actes i accions que culminaran, el dia 30 de gener, amb una gran mobilització, que assenyalarà el CIE i el condemnarà a formar part del passat. Farem un Judici Popular al CIE. Vols participar-hi? Sense tu no serà possible, i només juntes tenim la oportunitat de fer-ho real. Amb el racisme, prou contemplacions, prou CIE, prou batudes, i prou deportacions.


Control Integrat de Plagues Urbanes mida text\nBenvinguts a la pàgina d'accessibilitat i dreceres de teclat.\nEl web de Control Integrat de plagues urbanes accessible a tothom\nLa Generalitat de Catalunya ofereix les seves pàgines amb un disseny accessible i amb l'objectiu de garantir l'accés universal a la societat de la informació i el coneixement.\nEn la línia del que s'explicita en el document estratègic "e-Europe, una Societat de la Informació per a tothom", la Generalitat de Catalunya vol fer que aquelles persones amb majors dificultats d'accés a la informació (amb alguna disminució física, sensorial o amb barreres tecnològiques) disposin d'una eina eminentment pràctica i útil que promogui i garanteixi, en les condicions tecnològiques actuals, la igualtat d'accés i gestió de la informació disponible en línia. Per garantir aquest accés, s’han provat totes les pàgines i s’han tingut en compte les recomanacions de la WAI (Web Accessibility Initiative), de l’ONCE i de la National Federation of the Blind.\nEn el marc de la col·laboració entre la Generalitat de Catalunya i l'ONCE, s'han dut a terme un conjunt de treballs d'anàlisi sobre les barreres d'accessibilitat a la informació en línia que han permès dissenyar el portal de la Generalitat d'acord amb unes pautes d'accessibilitat indispensables que detallem seguidament:\n1. Enllaços amb submenú: indica que l'accés a l'enllaç condueix a un nivell d'aprofundiment més específic en el qual l'usuari haurà de triar entre diverses opcions. Quan l'enllaç no porta la indicació de submenú, significa que el l'enllaç dóna accés al contingut concret i textual de la informació desitjada.\n2. Ubicació del focus: quan l’usuari cliqui sobre un enllaç anirà a l’inici del contingut d’aquell vincle, on la primera opció de navegació permetrà saltar directament als continguts. D’aquesta manera evitarà haver de passar per la resta d’opcions del menú de navegació.\n3. Pàgina anterior ( page back ): caldrà utilitzar dues vegades el comandament alt-fletxa esquerra per anar a la pàgina anterior. Alternativament, es poden utilitzar les tecles d'accés ràpid que s'indiquen a la secció "Dreceres de teclat".\n4. Text ocult: s'utilitza text ocult quan l'organització i disseny de la pàgina no fan els continguts plenament accessibles als mitjans tecnològics actuals. Així mateix, s'utilitza aquesta tècnica quan la informació rellevant de la plana és fonamentalment visual.\n5. Accés directe a les opcions de navegació principals: situa el focus de la pàgina a les opcions que permeten la navegació.\n6. Accés directe al mapa web: situa el focus al mapa.\n7. Accés directe als departaments: situa el focus als enllaços que donen accés als departaments.\n8. Accés directe al cercador: situa el focus al quadre d'edició per a efectuar la recerca de la informació desitjada.\nS’ha definit una sèrie de dreceres de teclat per accedir més ràpidament als enllaços més comuns. Les tecles definides van combinades amb la tecla alt esquerra i només funcionen amb el navegador Internet Explorer.\nS’ha evitat aquelles combinacions de lletres que en català, castellà o anglès puguin suposar conflictes, tant amb el programari del sistema operatiu, com amb el dels sintetitzadors més utilitzats i el del navegador Internet Explorer.\nDreceres de teclat (actives en totes les planes de Gencat.net):\nAnar a la pàgina d’accessibilitat i dreceres de teclat: alt+b\nAnar a l’inici de la pàgina: alt+o\nPàgina d'inici del portal de la Generalitat: alt+g\nCanvi de la mida del text\nAmb l'objectiu de facilitar al màxim la lectura còmoda dels textos, us oferim la possibilitat de canviar la mida del cos de text.\nEn la part superior dreta de totes les pàgines trobareu l'opció , i al seu costat tres possibilitats: mida mitjana (11 punts), mida gran (14 punts) i la mida màxima (17 punts).\nLa selecció d'una mida de text es mantindrà per a la resta de pàgines que visiteu, i es pot canviar sempre que es vulgui.\nA continuació, us facilitem una guia sobre el funcionament dels diferents elements de navegació:\nEl logotip ubicat a la part superior esquerra enllaça amb la pàgina d’inici. Per facilitar l’accés en tot moment a qualsevol apartat o subapartat d’aquest web, s’han utilitzat menús desplegables tant al menú de navegació com a la ruta de navegació.\nEls enllaços es ressalten quan el cursor passa per sobre d’ells i canvien de color un cop ja han estat visitats. Les llegendes proporcionen informació sobre la iconografia emprada al web.\nRequeriments mínims: pantalla 15” (800x600) en milers de colors. Els navegadors han de ser de les següents versions o posteriors:\nInternet Explorer v5.X\nUs convidem a fer-nos arribar per correu electrònic qualsevol suggeriment per millorar aquest web.\nAvís legal | Sobre el web © 2008 Departament de Salut & Universitat Autònoma de Barcelona


Flam d’ou - Recepta de myTaste\nEl flam d'ou és molt bo. La combinació del flam amb nata. fer flams es de les coses més senzilles i agraïdes de la cuina\nFlam d'ou impossible. Com es pot coure flam i pa de pessic a la vegada i en el mateix motlle. Per fer el flam, bateu els ous amb el sucre i el sucre vainillat\nEl flam d'ou és una de les meves postres preferides, podríem dir que està en el top ten. Posem caramel al cul de cada flamera\nSóc una fan incondicional dels flams casolans. Ingredients per uns 10-12 flams individuals. No sé perquè he trigat tant a pujar una recepta tan senzilla i a l'hora tan bona\nÉs una bona tapa dolça per acabar l'àpat, l'exquisit flam d'ou casolà, sense conservants ni colorants\nFlam d'ou amb un toc de gust a plàtan. Aboqueu-lo a la flamera. Per a un flam de 21cm. Aboqueu a la flamera, tapeu-la amb paper d'alumini i coeu al forn al bany-maria, a 180ºC, 45 minuts, comproveu que el flam estigui quallat del tot, si cal deixeu-lo 5 minuts més\nEl flam d'ou que ja està bo tot sol, ara, amb gust de coco i galetes. Poseu com dos dits d'aigua dins de l'olla a pressió, introduïu el motlle del flam, tapat amb tapa o amb paper d'alumini, pressionant que quedi ben tapat\nFLAMD’OU . En un cassó, s'escalfa el sucre fins que enrosseixi i llavors es reparteix pel fons de les flameres\nFlam d'ouIngredients. Posem el sucre als motllos i mentres es refreda anem fent els flams. Punxar amb un ganivet el flam per comprovar que aquest surt net, aixo ens indica que ja està fet\nFlam d´ou o de vainilla. Jo sóc més de flam de vainilla però aquest flam d´ou fet a casa és deliciós. - Aboqueu-hi el caramel en les flameres i seguidament el preparat de flam\nel flam d'ou. El retirem del foc i el posem al fons del motlle de flam. si no ens agrada que el flam faci aquella crosteta fosca pel damunt, tapem el motlle amb paper de plata\nPensant, pensant, em va venir al cap les flameres que tantes vegades he vist per la cuina, i que fins i tot jo havia utilitzat de petita


Raymond (Dakota del Sud) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nRaymond (Dakota del Sud)\n44° 54′ 43″ N, 97° 56′ 19″ O / 44.9119°N,97.9386°O / 44.9119; -97.9386\nRaymond és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia una població de 86 habitants.\nSegons el cens del 2000, Raymond tenia 86 habitants, 37 habitatges, i 23 famílies. La densitat de població era de 127,7 habitants per km².\nDels 37 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,4% hi vivien parelles casades, en un 5,4% dones solteres, i en un 37,8% no eren unitats familiars. En el 35,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.\nPer edats la població es repartia de la següent manera: un 29,1% tenia menys de 18 anys, un 1,2% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 17,4% de 45 a 60 i un 24,4% 65 anys o més.\nL'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,3 homes.\nLa renda mediana per habitatge era de 33.750 $ i la renda mediana per família de 36.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.833 $ mentre que les dones 15.625 $. La renda per capita de la població era de 14.660 $. Entorn del 13,6% de les famílies i el 17,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.\nBradley (31 km)\nClark (16 km)\nConde (30 km)\nDoland (13 km)\nGarden City (29 km)\nTurton (20 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Raymond_(Dakota_del_Sud)&oldid=25235770»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 oct 2020 a les 08:26.


Trini Marín torna als ‘akelarres’ demòcrates camí del ministeri - Altaveu el diari digital d'Andorra\nTrini Marín torna als ‘akelarres’ demòcrates camí del ministeri\nL’excònsol d’Escaldes assisteix amb altres dirigents i càrrecs de DA a un seminari de la formació ‘taronja’ per coordinar l’estratègia polítics en relació amb totes les institucions que comanda\n05/07/2021 (22:46 CET)\nTrini Marín conversa amb Josep Àngel Mortés durant el seminari celebrat al Centre de Congressos d'Andorra la Vella. Demòcrates\nTrini Marín torna a la primera línia política. Dilluns que ve, si no fallen les previsions, s’incorporarà al Govern com a ministra d’Administracions Públiques. Preparant el darrer tram del camí després d’un any i mig allunyada dels focus mediàtics, l’ex-cònsol d’Escaldes ha participat aquest dilluns en un seminari demòcrata que tenia per objectiu la coordinació de les estratègies polítiques de tots els òrgans de presa de decisions taronges.\nMarín, clarament alineada en el sector ‘martinià’ dels demòcrates -amb un Toni Martí pare d’un projecte del qual en va estripar el carnet fa uns mesos-, havia estat en segona o tercera fila, renegant de l’acostament amb els liberals entre altres coses. El seu salt a l’executiu l’ha tornat de cop als òrgans directius de la formació, que no es pot descartar del tot, malgrat que el seu president i cap de Govern, Xavier Espot, ho hagi negat, que estigui avaluant un avançament electoral.\nEn tot cas, aquest dilluns, oficialment, segons un comunicat emès per la formació taronja, Demòcrates ha celebrat un seminari de treball, en el qual han participat tots els membres que el partit té al Govern (el cap de Govern, Xavier Espot, els ministres i els secretaris d'Estat); els consellers generals del grup parlamentari; els càrrecs de l'executiva del partit; els cònsols de DA i un representant dels consellers comunals d'Escaldes-Engordany i de la Massana. El seminari ha servit per coordinar l'acció de Govern pel que queda de legislatura i per fer balanç de la primera meitat, marcada per la pandèmia.\nTots els participants, segons la nota oficial, han mantingut un diàleg constructiu i ampli en la línia de seguir millorant la gestió de l'acció parlamentària i executiva. Hi ha hagut ple consens que, fins a la data, el balanç del Govern en coalició és positiu i que, vista la realitat actual, és necessari seguir treballant amb la vista posada en els dos anys que queden de legislatura.


La Policia Local de Salt intensifica els controls per obligar a dur la mascareta - Diari de Girona\nDenuncia 25 persones en 72 hores\nacn | salt 31.07.2020 | 14:28\nDos agents cívics de Salt informant un veí del municipi sobre les mesures de seguretat per prevenir el coronavirus · Ajuntament de Salt\nDos agents cívics de Salt informant un veí del municipi sobre les mesures de seguretat per prevenir el coronavirus\nLa Policia Local de Salt (Gironès) ha intensificat els controls per fer complir la normativa que obliga a portar mascareta per prevenir la covid-19. Durant les últimes 72 hores, els agents ja han denunciat 25 persones per no fer cas de la resolució que va emetre la Generalitat. S'enfronten a una denúncia administrativa i a pagar una multa de 100 euros. El regidor de Seguretat, Toni Vidal, explica que ja s'ha començat a sancionar perquè, fins ara, la tasca que havien fet els agents era informativa. Però ja han passat prou dies com perquè la població no sigui conscient de l'obligatorietat. En paral·lel, a més, hi ha quatre agents cívics que es coordinen amb la policia fer continuar informant als punts "que poden ser més problemàtics".\nLa Policia Local de Salt ha intensificat els controls per fer complir amb la normativa de portar mascareta aprovada per la Generalitat. La resolució estableix que "és obligatori l'ús de mascareta a la via pública, als espais a l'aire lliure i a qualsevol espai tancat d'ús públic o que es trobi obert al públic, amb independència del manteniment de la distància física interpersonal de seguretat".\nEn aquest sentit, durant les darreres 72 hores els agents han denunciat 25 persones per no fer cas de la normativa per prevenir la covid-19. S'enfronten a una denúncia administrativa amb sancions de fins a 100 euros.\nEl regidor de Seguretat Ciutadana, Toni Vidal, diu que abans de començar a multar la policia ja havia anat conscienciant la ciutadania. "Després d'uns dies on la tasca va ser informativa, ja hem començat a sancionar; i també s'han intensificat els controls per evitar cap tipus de relaxament", afirma Vidal.\nAquesta és una de les mesures adoptada pel Comitè d'Emergències de Salt, que continua reunint-se regularment per fer un seguiment de l'impacte del coronavirus al municipi. També analitza les indicacions aprovades per les autoritats sanitàries i les actuacions que cal continuar aplicant per fer front a la pandèmia i minimitzar el risc de contagi.\nCoordinats amb agents cívics\nVidal destaca que "la tasca de la Policia Local de Salt es complementa amb un equip d'agents cívics, que es coordinen amb els policies per anar dirigint les campanyes informatives als punts on es detecta que poden ser més problemàtics". Hi ha quatre agents cívics que fan exclusivament tasques informatives vinculades a Seguretat Ciutadana, des de les dotze del migdia i fins a les dues de la matinada.\nAquestes accions també es complementen amb les que realitzen altres agents cívics, com els vinculats a l'àrea de Salut, i que també se centren a informar sobre tots els aspectes de la covid-19 i les normatives vigents. Aquest juliol l'Ajuntament de Salt ha contractat dotze agents cívics que treballen, colze a colze, amb les àrees de Salut, Seguretat Ciutadana, Medi Ambient i Habitatge.