Den ene fod foran den anden....: april 2010\nValgte som sagt at overnatte i Monte do Gozo, for at kunne vaere tidligt inde i Santiago og saa videre ud paa vejen igen.\nMonte do Gozo er et stort feriecenter, som har et herberg ogsaa. Der var mange mennesker, men der skete ikke meget. Efter at have spist - det goer man altsaa foerst kl. 20 hernede, hvilket er sent for mig. Jeg er total sulten paa det tidspunkt. Naa men da jeg kom tilbage paa vaerelset som jeg deler med 5 unge spaniolere, var de foerst klar til at gaa ud - hmm. jeg taenkte egentlig ikke over det, og gik i seng. De dukkede saa op igen kl. halv fire om morgenen og lavede en masse larm. Saa fik jeg ikke mere soevn.\nVar som sagt meget tidlig vaagen, og gjorde mig klar til at tage videre. Behoever jeg at sige at jeg ikke var speciel lydloes da jeg stod op klokken 6.30!\nNaa men afsted ind til byen, og hvilken foelelse det var at ankomme til katedralen, det kom bag paa mig hvor betaget jeg var. Her stod jeg, som tusinde af pilgrimme foer mig, gennem saa mange aar. Jeg maa indroemme jeg blev betaget og ydmyg.\nFik noget kaffe og morgenmad, og stillede mig op sammen med de andre pilgrimme, for at modtage vores "Compostela". Der var en meget munter og naesten overstadig stemning som vi stod der og ventede paa at pilgrimskontoret aabnede. Hver gang et kendt ansigt dukkede op blev der givet haand og udtryk tillykke. Dejlig stund.\nDen officielle del af Caminoen er nu ovre, jeg har modtaget mit Compostela som bevis for mine anstrengelser. Et stort oejeblik for mig.\nDa jeg har besluttet mig for ikke at vaere turist i Santiago foer Maize kommer herned sprang jeg pilgrimsmessen i katedralen. Ogsaa den rituelle omfagnelse af Sankt Jakob - som afslutter Caminoen - maa vente.\nDet var lidt svaert af finde Finisterre ruten ud af byen, saa jeg var lidt ude paa sightseeing foer det endelig ved 12 tiden lykkedes mig at komme afsted igen.\nNu ude paa vejen igen paa vej mod Negreira som er det foerste sted med herberg. En tur paa 24 km. oven i det jeg allerede har gaaet. Det var en skoen oplevelse af komme ud paa vejen igen. Ikke flere masseturister, pilgrimme og tju-hej. Nu er der stort set ingen mennesker paa vejen igen. Landskabet bugter sig op og ned af bakker og smaa bjerge. Det har smaaregnet lidt samtidig med solen skinner, saa jeg har ikke engang taget regntoej paa. Istedet har jeg kun en hurtigttoerende t-shirt paa og et par shorts. Det naar at toerre mens jeg gaar.\nNegreira er en mellemstor by. Jeg har fundet et herberg og forloebig er vi kun 4 paa det, alle "gamle" pilgrimme der har gaaet vejen fra St. Jean. Faktisk er en af dem, en hollaender, ude paa en laengere tur. Naar han naar Finisterre vil han gaa tilbage til St. Jean, og derfra til Le Puy, Geneve, Oestrig og op igennem Tyskland til Holland, hvis ben og helbred holder til det. Sejt...\nDet har vaeret en lang dag med store oplevelser, jeg er traet og traenger vist bare til hvile. Imorgen gaar jeg videre. En etape med naesten ingen steder at koebe vand og mad, saa jeg har lige vaeret ude at proviantere til turen.\nDen officielt godkendte pilgrim i Spanien. :)\nMit ophold i Barbadelo O Mosteiro var ganske stille og roligt. Aftensmaden var dog lidt pudsig. Vi skulle foerst spise kl. 20.00 hvilket er sent for mig, men OK, hvis det er saadan saa er det saadan. Nu er det saadan at disse smaa herberg/kroer i landsbyerne er ejet af nogen der ogsaa er boender og alt muligt andet. Saa krofatter som jeg foerst saa i rollen som bonden, og senere igang med at mure en vaeg i staldbygningen, var, efter et hurtigt bad, klar i rollen som krofatter. Da vi endelig kunne komme ind og spise, var der endnu ikke daekket bord eller gjort klar. Der kom gaester, baade fra huset og det naerliggende offentlige herberg, saa der var fuldt hus.\nJeg tror ikke jeg har set et menneske have saa travlt, uden at udrette noget som helst. Det mindede mest af alt om en af de gamle slap-stick stumfilm med Charlie Chaplin der har faet et arbejde som tjener. Stort staahej, store armbevaegelser og en fornemmelse af naesten total kaos. Vores krofatter insisterede paa at lave alt selv, mens vi ventede. Med en elegant bevaegelse ville han smide dugen hen over et 8 personers bord i et hug. Det gik ikke helt saadan, men underholdende var det. Saa kom der glas paa borden, vinglas. Saa skulle der vandglas paa. Foerst satte han ekstra vinglas frem, saa fik han kontraordrer ude fra koekkenet, og satte vandglas i stedet. Dem var der i midlertid ikke nok af, hvorfor han fjernede dem igen og en gang til satte vinglas frem. Endelig - omkring kl. 20.30 blev det tid til at bestille maden. Og alle var meget sultne. Jeg var blevet inviteret over til et selskab af tyskere, som naesten lige var startet paa Caminoen, saa vi fik en snak om vejen og nogle af tyskerne var tydeligt utilfredse med at det tog saa lang tid. Krofatter tog i mod bestilling fra hvert bord og kom hurtigt derefter med vin. Herefter gik han videre til de naeste og saa fremdeles. Inden alle bestillinger var i hus og vi kunne faa maden, var al vin drukket, og selskabet blev mere og mere fjollet. Hvis man har gaaet langt og saa faar vin uden mad, saa gaar det hurtigt i blodet. "Mine" tyskere var dog et godt eksempel paa det opslag jeg saa i Villafranca de Bierzo: "Turister kraever, pilgrimme takker", for de var hoejlydt irriteret over den tid det tog, og en af dem sendte faktisk sin mad tilbage til koekkenet, fordi den ikke levede op til hans forventninger - --- . Naa men jeg fik mad, den var ok, hjemmelavet, ikke noget med Michelinstjerne med aerlig og reel mad - og saa kunne jeg gaa i seng, i min lille luksus havestue. Jeg sov med aabent vindue og kunne vaagne op med fuglesang og udkig til et figentrae.\nFormiddagens vandring, boed paa taet skov som i gaar - vidunderligt. Efter at tilbaglagt ca. 20 kilometer kom jeg til Portomarin. Her spiste jeg lidt omelet saa lidt paa byen. Herefter videre. Efter Portomarin skifter landskabet karakter. Her er knap saa kuperet, og egeskoven afloeses af agerbrug og fyrreskov. Eftermiddagen var en lang sej opstigning af Monte Torres. Det er blevet rigtig varmt hernede, og der var ikke meget skygge. Faktisk svarer varmen til hoejsommer hjemme i Danmark.\nA pro pos Danmark. Saa er der ved flere lejligheder stillet spoergsmaal til hvorfor Danmark ikke vil vaere en del af Euroen. En spurgte faktisk, hvorfor vi ikke vil vaere en del af familien. Hver gang proever jeg at levere et rationelt og voksent svar, men faktisk lyder argumenterne inde i hovede paa mig: Droemmen om Morten Korch idyl, Johnny Margrethe paa moenterne, Dannebrog der faldt ned fra himlen, og gammeldags bondsk mistro til alt fremmed. Naar jeg forklarer - altsaa paa den voksne og rationelle maade - hvorfor Danmark har valgt som Danmark har valgt, saa kigger disse gode mennesker paa mig med et blik der siger: "Ja, det har vi da ogsaa overvejet, men man skal jo viderere fremad.". Og det er faktisk saadan at disse mennesker jeg taler med hverken er kannibaler eller blodtoerstige vandaler der bare venter paa en chance til at voldbolle danske vaerdier. Det er faktisk mennesker jeg har rigtig meget tilfaeldes med, og som jeg holder af. Naar jeg saadan vandrer rundt her i euroens Europa, saa kan jeg ikke lade vaere med at se mit eget faedreland lidt ude fra.\nFaktisk saa synes jeg at Danmark har isoleret sig i sin straataekte bindingsvaerksidyl, med de smaaspossede vinduer og doerene lukke taet til. Og der sidder hun, og kigger ud af de fedtede ruder, med en blanding af skindsyge og nedladenhed. Jeg synes ikke det er sundt at sidde i den beklumrede og iltfattige hoejrenationalistiske fims. Jeg synes at Danmark skal slaa vinduer og doere op og komme ud i foraarssolen. Tag taepper og moebler med ud for at give dem en foraarsrengoering. Hvis nogle af tingene er for gamle og slidte naar de komme ud i lyset. Saa smid dem ud og anskaf noget nyt. Det er ikke hvad du ejer der definerer dig - det er det du goer.\nDer er et Europa som vi har enormt meget tilfaelles med. Det er faetre og kusiner, vi har et faelles ophav trods mange aar med nationalstater og krige. Men vi kan noget sammen og der er meget der skal goeres. Saa Danmark opgiv den forbeholdne rolle, deltag aktivt og tag ansvar. Danmark, du tror maaske du er mere, eller bedre end de andre, eller maaske er det et udtryk for manglende tro paa sig selv, men lige meget hvad saa er faktum, at du er praecis lige som de andre, og det er godt nok.\nNaa men jeg naaede frem til en lille by efter Hospital de la Cruz; Ventas de Naron. Fandt et privat herberg i en idylisk landsby. En god seng og et varmt aftensmaaltid og sov hele natten som en sten.\nVaagnede frisk og ud paa vejen igen. God form, gode ben. Landskabet er nu aendre igen. Det er toerrer og mindre skovklaedt. Fyrskove og store omraader med kraft. Vejret er fint og planene er at gaa til Melide ca. 57 kilometer fra Santiago. I hoejt humoer gaar dagen og jeg er snart i Melide. Her ser jeg godt et skilt til et midlertidigt herberg uden for byen. Jeg taenke dog, at det maatte vaere noget i anledning af Xacobeo - jubelaaret, saa jeg gik videre ind i gennem byen og ud paa den anden side for at finde herberget. Men, sagen var den at herberget var under renovering, og da mine ben ikke er programmeret til at gaa baglaens, besluttede jeg at tage hul paa naeste etape. Er nu komet il Arzua og blevet indkvarteret paa et stort og meget fyldt herberg. Der er nu kun 43 kilometer til Santiago. Jeg er opsat paa at komme videre, og har egentlig ikke de store forventninger til i aften.\nHilsen fra Europahobitten\nSom saedvanlig ved man ikke noget om dagen foer den er forbi. Saadan var det ogsaa i gaar Triacastela har flere restauranter liggende side om side, og der var fyldt med pilgrimme. Gamle kendinge dukkede op og nye bekendtskaber fandt sted. Det var vildt hyggeligt, og jeg kom relativt sent i seng. Ja, den blev vist over 10 !\nNu kan det godt vaere at det er ved at vaere traettende at hoere mig fabulere om den smukke natur hele tiden. Men her er vildt smukt. Startede morgenen langs landevejen fra Triacastela til Samos. Paa vejen smaature gennem landsbyer, enge og skov. I Samos fik jeg min morgen kaffe og noget kage (det var hvad der var). Soennen min ringede og ville have raad til en danskopgave - det er rart at man stadig kan hjaelpe, selvom man er langt vaek hjemmefra. I Samos ligger et meget stor kloster, jeg fik et stempel til mit Credenzial her - der er lidt fedt at samle spaendene stempler paa turen.\nPaa vej ud af Samos kom jeg ved et tilfaelde til at vaelge en alternativ rute (Tilfaelde? - nej, det er Karma, den filur, der er paa spil). Ruten foerte mig ind i den smukkete skov. Egetraer, gamle ege, med mos haengende fra grenene og gamle vedbend planter op af stammen. Saa laenge har de vaeret her, at egen og vedbenden er vokset sammen tl en. Ad smaa skovstier og oede veje blev jeg ledt i gennem det ene vidunderlige panorama. Skov blev afloest af enge omkring floder, for igen at blive til skov. Egeskov er vidunderlig, saa gammel og alligevel saa lys. Der er plads til mange slags planter i en egeskov. Jeg gik langs klukkende baekke og over brusende floder. Der er mange floder her, og jeg har ikke svaert at forestille mig min gode ven Michael staa her med sin fiskestang for at fange den oerred der lurer bag en sten. Op og ned gennem bakker og dale gik det. I flere timer saa jeg ikke andre mennesker - en fuldstaendig suveraen naturoplevelse, og en ren bonusgave. Gallicien var i sin smukkeste foraarskjole. Alle nuancer af groen og oversaaet med blomster, solskin og summende af liv. Jeg gik paa skovstier paa gammelt loev, saa det var muligt at vaere ganske stille og ikke forstyrre roen.\nSenere kom jeg tilbage paa sporet men et helt andet sted. Maaske en omvej, men hvilken omvej. :)\nDet faar mig til at taenke paa at vi i det 21. aarhundrede har enormt fokus paa Wellness, Fitness og Personlig Udvikling. Det er en hel industri.\nMan kan faa terapi af psykologer og terapeuter, for at laere at se verden i et andet perspektiv. Der er coaches af enhver slags, stresscoaches paa arbejdspladsen, familiecoaches derhjemme og endda coaches der hjaelper en til at stille sofaen saa den ikke blokerer for energien. Man kan faa healet sjael og legeme, gennem aromaterapi, krystaller og tibetanske syngeskaale. Der udgives selvhjaelpsboeger og TV shows hvor velmenende mennesker fortaeller hvordan man bliver mest mulig lykkelig. Og kurser hvor man paa kort tid kan laere pseudopsykologisk teknikker der alle skal fremme lykken i eens liv.\nMen man kan altsaa ogsaa aflaegge sin lokale Spejdersport, Friluftsland, Fjeld og Fritid eller hvad de nu hedder et besoeg, og investere i noget godt fodtoej, en let rygsaek og sovepose - pakke de mest noedvendige sager og saa gaa ud paa vejen. Det er min klare opfattelse at dette er en saerdeles effektiv og billig maade at opnaa forbedringer paa.\nMin krop brokkede sig i starten gevaldigt. Pludselig kunne den ikke foere det magelige liv den var vant til. Haardt fysisk kraevende arbejde, var hvad menuen stod paa. Men kroppen laerer og indretter sig. Snart afloestes smerter af en stigende styrke og udholdenhed. Nu kan jeg gaa i timer uden problemer. Bare lidt vand og en bid at spise, saa er der naesten ingen graenser. Flaesket forbraendes og svedes ud.\nMentalt er der tale om styrketraening. Man skal gaa langt, fokusere og vaere vedholdene. Men samtidig fyldes ens sanser af indtryk - hele tiden. Det er godt og sundt. Og saa har man tid til at taenke sig om, rigtig god tid.\nNu kan man jo gaa hvor som helst. Vejen starter ved eens hovedoer og foerer een derhen hvor foedderne peget. Vaelger man at tage til Spanien faar man dog en anden ting med. Caminoen er gammel, rigtig gammel. Den er en indgroet del at spansk kultur. Fyldt med myter, mysterier og staerkt troende mennesker, tilfoerer den en dimension ekstra. Man kan ikke vaere upaavirket at dette stykke vej.\nTag nu dagens oplevelse. En uventet gave i form at en alternativ tur. Sjaelden skoenhed. Det er en gave. Jeg har den oplevelse, at i dag fik jeg foraerende - tre af de mest vaerdifulde juveler i det 21. aarhundrede, nemlig: Frihed, Stilhed og Tid.\nMan laerer at laegge maerke til de smaa ting, og saette pris paa selv de mindste ting hernede. Naar man vandrer er man opmaerksom paa alt hvad der roerer sig og alt hvad der sker.\nEfter mit skoveventyr ( og i oevrigt, ikke et ord om Fangorn og Enter ) kom jeg til Sarria. En mellemstor by, med mange gode restauranter og herberg. Men jeg var ikke til byer, og fortsatte ud i naturen igen. Kom forbi nogle aeldgamle egetraer, fantastiske skabninger, og er nu endt i en meget lille by. Barbadelo O Mosteiro. Der er to herberger, et offentligt og et privat. Jeg valgte det private og har faktisk faaet et fantastisk sted at sove. Herberget/kroens havestue, er om sommeren lavet om til herberg til pilgrimme. Jeg har en seng ! og ikke en koejeseng. Og saa ligger jeg ved et stort panoramavindue og kan kigge ned i haven til hoensene, og ud over bjergene. Der er mad i restauranten i aften, og jeg har en fornemmelse af at de godt kan lave mad. Her er i hvertfald meget hyggelig.\nJeg har siddet et par timer ude i haven og solet mig. Der er ikke en sky paa himlen, mit toej er vasket, jeg kaeler med en af de mange hunde som er her, og der er nogen der laver mad til mig. Det er sgu ikk saa ringe.\nPequena Potala viste sig at vaere lige som jeg havde haabet.\nEftermiddagen blev brugt i solskin og landsbyidyl. Jeg sad paa et tidspunkt og kiggede paa de graessende koer - hvor jeg dog godt kan lide koer - En af dem, en gammel kvie, syntes det var tid til at komme hjem og blive malket, saa hun broed bare igennem porten og gik hjem mod stalden. Bonden som havde dyrene boede i et lille hus, hvor han boede ovenpaa og dyrene boede nedenunder. Bonden selv havde travlt med ingenting og sad foran sit hus med en masse kyllinger omkring sig. Maaske er det et haardt og simpelt liv, men jeg tror faktisk at han scorer rimeligt hoejt paa livskvalitet.\nOg sa var det endelig tid til at spise. Der var i den grad disket op til os - Langbord og 20 spisende pilgrimme. Vi fik den dejligste suppe, efterfulgt af en rigelig salat, derefter pasta cabonara og til sidst en desertcreme med kage. Til det broed, vand og vin ad libitum. Alt dette for 7 Euro, altsaa godt 50 kr. Sjaeldent har jeg vaeret i saa godt selskab. Efter maden d.v.s. ved 9 tiden lagde jeg mig ind paa min seng for at faa lidt ro. Der var i loebet af dagen dukket nogle unge studerende op, og efter maden spillede de paa guitar og sang gamle Beatles sange. Det var i den grad en fornoejelse at ligge og slappe af til lyden af sang og glade mennesker.\nBehoever jeg at sige at jeg sov godt.\nBy the way. Vores hospitalero havde ved middagen gjort tydeligt opmaerksom paa, at paa hans herberg er der ikke noget med at staa vildt tidligt op og ud paa vejen. Her venter man med at staa op til musikken starter og det goer den kl. 6.30 - ikke noget med at have for travlt, det er Caminoen og der er tid nok.\nMorgenen starter med den smukkeste opera sopran der synger Ave Maria, og det med et lydniveau der sikrer at alle hoerer musikken. Doerene slaaes op med et hoejlydt Buenos Diaz og duften af ristet broed og kaffe. Hvis bare alle morgener var som denne.Jeg sad bare og smilede for mig selv mens jeg spiste morgenmad og vippede med taeerne, mens baade opera og gamle musical evergreens (Good Morning) loed i hoejttaleren. Alle smilte til hinanden, og saa var det tid til at gaa.\nOpad og opad - de sidste hoejderygge ligger foran. Morgenen er koelig og behagelig, morgensolen i ryggen, alt er groent, hvidt, gult og lilla, fuglende synger og den smukkeste natur folder sig ud foran mig. Nogle paa vejen har sagt at O Cebreiro skulle vaere en haard og stejl tur, men det maerkede jeg ikke noget til. Efter 10 kilometer og en stigning paa lidt mere end 600 meter naade jeg frem til O Cebreiro hvor jeg kunne spise lidt frokost. Fik en speciel frisk komaelksost fra omraadet med kvaedegele til og en stor omelet og kaffe. Hele dagen har vaeret en absolut fornoejelse, det er det smukkeste landskab jeg endnu har gaet i hernede. Jeg er nu i Galicien og efter et par og tredive kilomenter er jeg kommet til Triacastela.Jeg har spist tidligt i dag, foerst Paella derefter oksekoedsboeffer (3 stk.) og en afslutning med en chokoladetaerte. Jo, jeg havde appetit i dag. En gang i mellem skal der noget braendstof paa.\nHerberget jeg har valg ligger i en meget gammel bygning. Der er det der skal tid, men det er vist bare et af de steder hvor man sover. Maaske tager jeg fejl med det maa morgendagen fortaelle.\nJa og saa lidt om koer og andre dyr. Jeg er ret vild med koer. Det er rolige og godmodige dyr. De udstraaler en god energi og saa har de smukke oejne. Jeg tror at man bliver et lykkeligere menneske af at have den slags dyr omkring sig. Et andet dyr, som jeg ved Maize har vaeret bekymret for, er de vilde hunde. Det har jeg nu ikke haft de helt store problemer med. Folk har store hunde hernede, idag moedte jeg fx en stor hvid hund, jeg tror den var blandet af en stor spids og noget schaefer. Den kom hen til mig, men det var nu mere fordi den gerne ville klappes og laene sig lidt op af mig. Og det var jeg fint, for jeg elsker hunde og savner min egen. Jeg har dog haft et sammenstoed med en hund hernede. Det var i Virgin del Camino hvor der sad en lille Yorkshire Terrier (I ved dem med sloejte i haaret) foran et hus. Jeg proevede at hilse paa hunden, men den flejnede bare helt ud i et anfald af halvpsykotisk goeen og ville bide mig i haserne. Jeg var noed til at skraemme den vaek. Saa der var min forloebig vaerste hundehistorie\nJa, mere faar i altsaa ikke idag.\nJa Ponferrada var ikke godt. Jeg fik dog sendt ting hjem, hvilket var den eneste grund til at jeg stoppede i en stoerre by, saa det var vel ok. Nej, faktisk var det lidt synd for mig, for efter at have fundet et posthus koebte jeg noget mad som skulle vaere let at lave, fordi jeg var traet og sulten. Jeg koebte en mikroovns lasagne, som jeg taenkte var hurtig at lave. Tilbage paa herberget var ca. 50 mennesker i gang med at lave mad paa et komfur. Alt var kaos og hoeje stemmer, og hvad var gaet i stykker? Mikroovnen. Saa jeg spiste lasagnen kold paa en baenk udenfor. Jeg gik i seng med toej paa for simpelthen at kunne staa direkte op og ud af byen. Selvom der var 9 mennesker paa ca. 21 kvm. i et fugtigt rum med skimmelsvamp i loften og blaat plasticovertraek paa madrasserne faldt jeg i soevn og sov rimelig godt - og jeg har heller ikke faet vaeggelus med mig :)\nSaaledes ud af byen i en h..... fart, mod det aabne land. Benene er i absolut god form, det har hjulpet at faa et par kilo ud af rygsaekken, saa med god fart paa gik jeg igennem stoerre vinomraader. Og nu er der sket noget. I Rioja var der ikke skyggen af groent paa vinstokkene. Her stod vinen saa, de knudrede knortekaepmaend i lige raekker som soldater, alle med nye skud. Nogen af dem mere tilbageholdende andre havde travlt med at vifte med deres nye lysegroenne foraarshaar.\nJeg har taenkt en del paa Caminoen (! - ok, det var en nyhed). I Charles Dickens: Et juleeventyr, faar gnieren Scrooge besoeg af tre spoegelser, fortiden, nutiden og fremtiden. Det er lidt det samme her. Der er rig lejlighed til at taenke over fortiden og de gode og daarlige valg der har vaeret truffet. Jeg er meget tilstede i nuet, og den realitet som er min, og fremtiden ligger der med sine muligheder, det er bare at beslutte sig for hvilken mulighed man vil bruge.\nSom jeg gik der i mine egne tanker blev jeg pludselig overhalet af en flok drengeroeve paa mountain-bikes. De havde fuld knald paa, og krydsede mellem stien og vinmarkerne. Da en af dem styrtede i et hop, broed hele flokken sammen i latter, men stoppede dog og hjalp kammeraten op. Da jeg kom taetter paa dem kunne jeg se at drengeroevene alle var maend paa min egen alder. Saa det der med at vaere gammel, det er vist mere et spoegsmaal om holdning end aarstal. Saa laenge man kan lege og goere ting uden anden grund end at man kan, saa er der haab endnu.\nLaengere fremme paa vejen stod der en ung tysker og lavede friskpresset appelsinjuice til de pilgrimme der kom forbi. Han tog ikke penge for juicen, men man var velkommen til at give donationer. En rar fyr, jeg fik en snak med og saa videre... Saadan er der hele tiden nogeet paa Caminoen.\nDagens etape er gaaet fra Ponferrada over Cacabelos og videre til Villafranca del Bierzo. Jeg moedte igen nogen af de hurtige gutter, som jeg har fulgtes med siden starten af Mesetaen. For dem drejer det som om at tilbagelaegge store afstande hver dag. Jeg har fint kunnet foelges med dem, og har ogsàa faaet tilnavnet Den Sorte Dansker. Men som vi gik og sludrede, slog det mig at jeg er i Santiago om en uges tid.... Hvor blev den Camino af, tiden er baade gaaet langsomt og samtidigt utroligt hurtigt. Da jeg kom til Villafranca del Bierzo kom jeg til et laekkert sted Ave Felix, saa selvom jeg foerst havde taenkt mig at gaa videre blev beslutningen, at jeg stoppede for idag. Intet hastvaerk, der er ingen grund til at skynde sig. Gutterne gik videre, og jeg var fuldstaendig tilfreds med at falde i baggrunden.\nHerberget var alletiders, der var en rigtig "Christiania-vibe" saadan lidt som udenfor Maanefiskeren over stedet. Hospitaleroerne dryssede rundt og talte med alle og drak oel. Nice.\nStedet er utroligt smukt, der er nogen dygtige haandvaerkere der saetter stedet i stand, der er kaelet for alle detaljer.\nOm aftenen lavede de mad til os i faellesrummet/Cafeen, men foerst skulle vi alle hold haand i en rundkreds og hilse rundt, og huske at vi er pilgrimme, og at vi passer paa hinanden og gaar med et formaal. Dejlig foelelse af samhoerighed. Vi fik foerst suppe, masser af suppe og broed, dernaest spejlaeg og chorizo. Desserten var nogle saerlige aebler fra Bierzo, haarde som graapaerer og syrlige men med en fin smag.\nJeg moedte en dansker der, en fyr som jeg tidligere har udvekslet et par ord med. Vi havde rig lejlighed til at sidde udenfor i solen og tale sammen. Det viste sig at han i en alder af 46 havde faaet en blodprop i hjernen, saa vi kunne tale sammen om det at blive alvorlig syg, uden saa mange ord. Vi viste begge hvordan den anden har det.\nSkoen dag, skoen aften, jeg sov som en sten i det gode stenhus, med hoejt til loftet og en koelig og toer luft. Ah..\nAfsted afsted paa lette fjed. En kort dag. Jeg sparer op til at krydse bjergene i morgen. Det bliver den sidste store stigning - O Cebrero - og saa er jeg i Galicien.\nMen indtil da, har jeg idag gaaet langs en rislende flod i en dal omgivet af hoeje bjerge. Foraaret naermest eksploderer hernede. Hvad der i gaar var svagt groenne bjergsider, er idag iklaedt mange nuancer af groent, med hvide, gule og lilla blomster. Syrenerne er sprunget ud og vejret er skyfrit og solskin. Det er sgu´ svaert at bevare pessimismen :)\nDer er begyndt at komme mange nye ansigter paa vejen. Der er mange der foerst starter deres Camino her knap 200 kilometer fra Santiago, der er ogsaa mange flere souvenirs og Camino mig her, Camino mig der ting.\nEn anden slags rejsende er ogsaa dukket op. Hernede kalder de dem for touristegrinos - en sammenblanding af tourista og peregrino (turist og pilgrim). De kommer hertil i rejseselskaber, de har en minibus til raadighed. Og der staar de saa. I klaedt fra top til taa i det nyeste og dyreste Outdoor udstyr. Jeg kan fortaelle, at aarets modefarve (i Frankrig i hvertfald) for den modne og trendy outdoortype er brun og beige. Nyvaskede og med haaret sat, staar de saa der i det knitrende nye toej, parat til eventyr. Et par af damerne havde endda gaiters paa (Gaiters er nogle vandafvisende gamacher man har over stoevlerne og det nederste af bukserne). Jeg er selv glad for mine gaiters, jeg bruger dem gerne om vinteren saa man ikke faar sne i stoevlerne. Jeg var ogsaa glad for at have dem i Pyranaerne paa grund af al regnen og mudderet. Men hernede paa plan grund i 25 grader varmt og toert vejr, er de nok en smule varme at have paa. Men det saa rigtigt chict ud, som klippet ud af kataloget.\nNaah, men ude af hotellet laesser de deres knirkende nye og dyre rygsaekke ind i minibussen, for at begive sig ud i det vilde pilgrimsliv. Jeg passerede dem rimelig hurtigt, for de holdt mange pauser for at binde sko og straekke ud. Desuden kunne man fornemme deres deodoranter og Eau-de-Cologne paa lang afstand. Jeg selv er vist lidt ud over den foerste friskhed fra mit bad i gaar eftermiddags under den kolde bruser :).\nSenere moedte jeg saa deres chauffoer der holdt klar med kolige drikke og mulighed for et lift. En lille times tid efter blev jeg overhalet af den nu fyldte bus som koerte mod naermeste landsby (jeg tror der var 5 - 7 kilometer mellem byerne i dag). Da jeg naede frem sad de da ogsaa allesammen og spiste frokost paa restaurant, man bliver jo sulten af al den gaaen rundt.\nDet kan godt vaere at jeg er fordomsfuld, men at faa sit Campostela i Santiago paa den maade er sgu´ ikke godt nok. Om man har gaaet hele turen eller noget af turen, saa gaelder det, at man tager det haarde arbejde det er at gaa, paa sig, og slaebe paa sine egne ting, det uanset om det regner eller sner, eller kroppen vaerker.. Man skal have fortjent sit Campostela, ikke bare erhvervet det som en souvenir. No Pain! - No Gain!\nTouristegrinos´ne kommer da heller ikke ind paa pilgrimsherbergene, men der var nogen inde og kigge paa os andre i gaar da vi sad i Bierzo og solede os. Saa ogsaa her var stedet lidt ligesom Christiania derhjemme :)\nI Bierzo havde de for oevrigt et opslag hvor der stod: Turister kraever - Pilgrimme takker og det beskriver vist meget godt forskellen.\nNaah men jeg har ladet mig fortaelle at dem bliver der flere af jo taettere vi kommer paa Santiago, og de goer jo ingen fortraed.\nUagtet hvordan man bevaeger sig rundt her i Leons bjerge, saa kan ingen undgaa at blive maerket af dette suveraent smukke landskab. Jeg kom forbi en lille landsby, hvor floden loeb igennem, og uden for folks huse graessede koerne. Lyden af stilhed, rislende vand og koklokker. Det bliver ikke meget bedre. De mennesker der bor her maa vaere meget lykkelige.\nFormiddagspausen blev holdt paa et herberg drevet af brazilianske Caminovenner. Fedt at sidde og lytte til samba og slappe af: :)\nJeg har besluttet mig for at stoppe inden det sidste bjerg. Jeg har fundet et sted: Pequina Potala - lille Potala (H.H. Dalai Lama´s sommerresidens i Lhasa, Tibet) Nice... De laver mad til os idag, det er jeg spaendt paa..\nJeg har talt lidt med en af hospitaleroerne, en japansk pige der er i Spanien for at laere det spanske sprog og det spanske koekken at kende. Hun laver mad i dag, saa jeg er spaendt paa hvad vi skal have. Efter duften at doemme er der en fiskeret.\nEn glad og delvis solbraendt (arme og hoved) pilgrim i Spanien.\nMin dag paa det skoenne gamle herberg i Hospital de Orbigo var en nydelse. Stemningen bar praeg af ro og fred. Jeg moedte igen de to hollandske piger og gutten fra Schweiz og aftalte af spise med dem igen. Til os stoedte en tysk mand med hans to store unger - se der var maaske noget for Jer unger, saadan at tage paa pilgrimsrejse med den gamle ? Vi kunne jo starte i Geneve og arbejde os gennem Frankrig via Le Puy for at stoede til Caminoen i St. Jean ? Hvis vi tog 10 dage hvert aar kunne vi klare turen paa en 7 - 8 aar ???\nNaah, men tilbage til Hospital de Orbigo. Dejlig aften med hjemmelavet mad i storfamilien. Dejligt. Jeg gik tidligt i seng og vaagnede udhvilet tidligt den naeste morgen.\n"I´m a lean, mean walking machine"\nSaaledes frisk som en fisk, begav jeg mig afsted mod Astorga. Jeg gik gennem Santibanez de Valdeglesias og San Justo de la Vega (ofte er navnene paa landsbyerne omvendt proportionale med byens stoerrelse!) og kom til Astorga allerede inden middag.\nDejlig by i oevrigt. Det er den foerste store by som jeg rigtig godt har kunne lide. Maaske fordi de er kendt for deres chokolade - jeg ved det ikke.\nJeg fortsatte stoedt, for nu er Mesetaen 100% slut - Jeg er inde i et omraade der hedder Maragateria, et omràade med en saerlig befolkning paa ca. 5000 mennesker i ca 50 landsbyer, hvis oprindelse er lidt en gaade. Maaske efterkommere efter Visigotherne eller Maurerne. Rygtet siger at i 800 tallet skulle kongen have betalt 100 jomfruer hvert aar for at holde sig paa god fod med disse folk. Men i dag foregaar betalingen altsaa i Euro ligesom andre steder :) - Disse brave mennesker har i oevrigt en kulinarisk specialitet: Cocido Maragoto, som er for sultne folk, meget sultne folk: Man faar foerst koed; Poelse, skinke, blod poelse, svinemave, chorizo, kylling og nogen gange grisefoedder, -oerer og -tryner (Oink, Oink) - Derefer faar man nogen boller lavet af aeg, broed, hvidloeg, persille, poelse og bacon - Nu er tiden kommet til kikaerter, efterfulgt af groensager; kartofler, kaal, og andre groentsager. Til slut skylles der efter med nuddelsuppe.\nMen saa sulten foelte jeg mig nu ikke.\nBenene er virkelig paa toppen i dag. Jeg har kun faa behov, og er meget udholdende og i topform.\nOpad gik det, gennem Muria de Rechivaldo, El Ganso til Rabanal del Camino. Her - efter 40 kilometer - besluttede jeg mig for at stoppe. Dejligt herberg, drevet af The St. James Fraternerty. Jeg fik vasket og gjort klar da det begyndte at regne - og jeg mener regne !\nHeldigvis laa der en restaurant lige overfor. Jeg dryssede derover og drak noget kaffe og saa spansk tv, i haabet paa at der kom nogen pilgrimme forbi. Det gjorde der - to australske fyre, som jeg spise sammen med. Derefter bare paa hovedet i seng - 40 kilometer kan godt maerkes.\nBjerge, endelig bjerge igen. Rabanal del Camino ligger 1162 meter over havet saa det gik fra 816 til 1162 i gaar. I dag gaar det rigtig opad. Foncebadon ( 1439 meter), og saa en af mine milepaele: Cruz de Ferro.\nEndelig her. Det er stedet hvor jeg kan komme af med min sten, i ved den med daemoner og saan´t i. Det var en befriende foelelse at kunne laegge den sammen med de millioner af andre sten. Jeg har gaaet rundt med den i tasken siden jeg besluttede mig for at tage paa Caminoen. Nu ved jeg godt at I sidder derude og taenker: "Det er meget godt med dig Henrik, men hvad med stenen?" - til det har jeg kun at sige, at sten er haardfoere vaesener, som slet ikke aenser at der skulle vaere nogen menneskelige problemer i dem. I oevrigt er den jo ikke alene !\nSaaledes glad og fro begav jeg mig videre. Nu oppe paa toppen af bjerget i den gryende dag. Koeligt men sol. Helt i gennem pragtfuld dag. Efter et stykke tid kom jeg til et syret sted. Manjarin.\nEn landsby der er forladt og forfalden. Her bor kun Tomas der ser sig som en direkte efterkommer fra Tempelridderne. Han har et herberg uden vand og el. Dagen var stadig ung og jeg skulle videre over Montagne de Leon. Toppede paa 1532 meter med en dejlig udsigt ned paa skyerne i dalen.\nOg saa blev det foraar. Som jeg begyndte den stejle nedstigning stod alt i flor. Gule og lilla blomster traer med lysegroenne nye blade, rislende baekke og solskin. Det har vaeret den hidtil bedste naturoplevelse paa turen. Her er saa smukt. Wow.\nJeg gik gennem El Acebo, hvor de havde god kaffe, Riego de Ambros til Molinaseca, som er en dejlig lille by og helt frem til Ponferrada. Den sidste stoerre by inden Santiago. Her har jeg faaet sendt noget mere hjem, fordi min rygsaek er for tung, og min ryg er begyndt at brokke sig over at slaebe saa meget hver dag. Det er saerligt venstre side i nakken og skuldren.\nSaa vaek med alt der ikke er absolut noedvendigt.\nAlt i alt en storartet dag. Rimelig lang dag p.g.a. bjergvandring, men i god form.\nDesvaerre er herberget her i Ponferrada noget skod. Alt for klemt og mast sammen. Jeg taenker at det maa vaere saadan at vaere paa Maendenes Hjem. Alt for mange mennesker, jeg fryger en haard nat og har fundet oerepropperne frem. Nu vi jeg finde paa noget at spise, saa maa vi jo se hvad der sker.\nImorgen gaar turen mod Villafranca del Bierzo, maaske laengere hvis formen er til det. Der er 212 kilometer til Santiago, saa det er ved at vaere taet paa.\nJa, saa er jeg her igen. Der har lige vaeret et par dage uden internet.\nTjah.. det var jo min hviledag i Tempelridderbyen. Godt sted at vaere, dejligt hjemmelavet mad (jeg spise faktisk 3 retter mad til frokost og igen 3 retter mad til aftensmad). Mine batterier var virkelig flade, og det gjorde godt med en rolig dag.\nEfter en god nattesoevn gik jeg tidligt videre fra Terradillos de los Templarios, uden at have faaet morgenkaffe! Foerste by San Nicolas del Real Camino - ingen kaffe de aabner foerst kl. 9, videre. Jeg naaede til en lidt stoerre by Sahagun efter ca 2,3 timer og foerst der var der kaffe! Ja, det er ikke smaating man udsaettes for hernede. Tilgengaeld vil jeg gerne fremhaeve netop denne kaffe, for jeg fandt et konditori der lige havde aabnet. Mmmm. kaffe og kager til morgenmad..\nSaaledes opkvikket fortsatte jeg til - det som jeg troede var - dagens maal; Calzada del Coto ca. 18 km.vaek. Det var dog alt for tidligt at stoppe syntes jeg, men der var det ene lille problem. Naeste etape gaar over et meget oede omraade hvor der kun er en by paa vejen. Jeg taenkte ok, og saa derudaf. Det er nok den mest oede straekning jeg har gaaet hernede. Ingen mennesker, ingen dyr, ingen huse, kun steppeagtige sletter med spredt krat. Saadan gik jeg i 2 timer indtil jeg naaede den eneste by paa straekningen. Og her laerte jeg at ensom har et navn nemlig : Calzadilla de los Hermanillos.\nByen var hvad man i en Hollywoodfilm ville kalde "a one horse town". liggende midt ude i ingenting. Helt doed virkede den til at vaere. Og saa var det jeg bemaerkede at der var skudhuller i alle vejskilte og gadeskilte. Taenk engang hvordan en loerdag aften ser ud her. Jeg kunne konstatere at saa stille et liv som denne by kunne tilbyde ikke var noget for mig. Men.... der var 2 timer ind til byen, men 4-5 ud paa den anden side, saa efter en overdaadig frokost bestaaende af en daase sardiner, toert broed og vand begav jeg mig ud paa en laengere tur. Alt i alt var dagsetapen paa 47 kilometer foer jeg naaede civilisationen igen, i form at en landsby ved navn Reliegos.\nOk herberg, ikke noget at skrive hjem om men der var varmt vand i bruseren. Jeg moedte en skotte som jeg tidligere har spist sammen med og vi besluttede at finde ud af hvor man kunne faa noget at leve af i denne by. Et sted var der, fyldt med lokale maend der spillede kort, saa fjernsyn og roeg cigaretter - mange cigaretter. Hernede har man nemlig ikke erkendt at rygning inden doere er noget giftigt stads man skal holde sig fra. Faktisk saa ryger de paa alle barér o.lign. Og en anden besynderlig vane, de smider skodderne paa gulvet. Ingen askebaegere i Spanien, bare ned paa gulvet med det hele...\nNaa men maden var faktisk rigtig god, saa efter at have spist hed den bare godnat for mit vedkommende.\nLa Meseta er ved at faa krammet paa mig\nNy dag, denne dag mod Leon. En kort tur foer hovedvej N 120 og forstaederne og industrikvartererne startede. Ensformighed, staerk trafik, troestesloeste bebyggelser, lossepladser og skilte med Til Salg eller Til Leje alle vegne. Relative nye industribygninger med ruderne knust af stenkast. Saadan foregik hele formiddagen.\nLeon - en dejlig storby, men som jeg har sagt tidligere, ikke naar man er pilgrim.\nJeg besoegte dog katedralen. Og hvilket syn moedte mig dag jeg traadte ind. Aldrig har jeg set saa smukke glasmosaikker. Den smukke gotiske kateral med sine slanke soejler og hoeje spidse vinduer. Mosaikker der forestiller bibelske scener, mosaikker med de smukkest blomster motiver. Ja, jeg bliver altsaa helt roert naar jeg ser saa smukke ting. Det er fantastisk hvad mennesker kan praestere naar de arbejder for et hoejere formaal. Imponerende.\nEller bare de noedvendige indkoeb og saa gennem forstaeder ud igen. Jeg - igen af N 120 - gik ca 10 km. til en forstad med det smukke navn Jomfruen ved Vejen: Virgen del Camino. Trods det smukke navn var byen ikke specielt interessant. De havde dog et fremragende nyt herberg, hvilket klart er et plus. Det er altid rart naar man kommer til et sted hvor der er en vaskemaskine saa alt vandretoejet kan faa en tur. Stoevet det bliver man.\nJeg koebte lidt ind til at lave lidt mad paa herberget, og moedte saaledes et par hollandske piger, en fyr fra Schweiz og en amerikaner, saa vi spiste mad sammen ud fra det vi havde. Hyggelig aften med nye mennesker, dejligt.\nLa Meseta, ja jeg er stadig paa mesetaen helt frem til Astorga. Dagens etape er en heldagssceance i selskab med den gamle bekendt N 120 hovedvej. Altid fyldt med tung trafik der koerer meget hurtigt. Jeg overvejede noeje om ikke jeg skulle "snyde" og tage en bus til Astorga, for simpelthen at komme videre. Jeg gik en times tid derudaf indtil jeg kom til en lille by Valverde de la Virgen. Besluttede mig for at lade princip vaere princip og saa tage bussen. Nu var det nok med Mesetaen og hovedvej N 120. Der kom dog ingen bus, men i stedet et par pilgrimme. Jeg flovede mig lidt over det, og besluttede at gaa lidt videre. Gik til San Miguel og ventede igen paa bussen. Denne gang kom den, der stod Astorga i frontruden, men den stoppede sgu´ikke. Jeg taenkte at det da maa vaere karma (den filur) der lige gav mig en laerestreg, og saa var det slut med skumle planer om at skulke og tage busser.\nSaaledes har jeg vandret i trafikstoej langs N 120. Ingen spaenden indtryk, ingen ro til tanker, kun gaa, gaa og gaa,.\nJeg har gjort holdt i Hospital de Orbigo, hvor jeg kom til det smukkeste gamle herberg. Jeg bor i et flere hundrede aar gammelt hus, som emmer af god karma. Her moedte jeg ogsaa gamle bekendte, som jeg troede var ude af min Carmino, saa der var nok en god grund til at jeg skulle gaa helt herud. Jeg stopper med at laegge planer og tager tingene som de kommer.\nDer er nu kun 287 kilometer til Santiago saa det er jo lige rundt hjoernet. Imorgen begynder landskabet at aendre sig, og snart er jeg paa vej op i bjergene igen. Saa farvel til Mesetaen, du var taet paa at faa mig,,..\nJeg kom lige til at taenke paa en saetning jeg laeste paa herberget i Santa Domingo de la Calzada:\n"Naar du har fundte din vej, saa hold fast ved den, elsk den og lev den med passion"\nTil naeste gang jeg finder en computer - Henrik\nDer skete ikke meget i Fromista. Saa jeg gik bare i seng.\nJeg var virkelig lang tid om at komme ud af soveposen idag. Men da foerst jeg kom igang, var der god fart i benene. Jeg kunne noejes med at gaa fra Fromista de 20 km. til Carrion de los Condes idag, og uden at komme bagud i tidsplanen, men jeg var allerede fremme ved 12 tiden og det er lidt tidligt at stoppe. Dillemaet idag er blot, at naeste by ligger 18 kilomenter vaek. Og vel at maerke 18 kilometer ud af en naesten lige grusvej uden nogen form for variation.\nDet var begyndt at smaaregne, saa jeg satte mig ind i kirken for at filosofere lidt. Bagerst i kirken var der opbygget en mekanisk tableau, som ved et tryk paa en knap lyste op og bevaegede sig. Her kunne man se Jesus foedsel i Bethlem udfoert af mange figurer. Der var haandvaerker der smedede, bagere der bagede, og et bagtaeppe med engle og regnbuer. En flod af roedvin loeb gennem det hele. I centrum var stalden hvor de 3 vise maend bukkede i en uendelighed, mens en buttet, lyseroed og lyslokket Jesus vinkede kaekt. Jeg ved ikke hvad det er men der er noget roerende naivt over saadan noget. Det er baade morsomt og corny paa samme tid.\nJeg besluttede at faa lidt kaffe og tortilla, og det var en god ide, for nu vaeltede det bare ned med regn. Da jeg havde drukket kaffen var regnen holdt op. Lugten af vej efter regn er nu en betagende duft, og jeg besluttede at vove pelsen og tage ud paa den lange lige vej. Som sagt, en etape uden nogen ydre stimuli. Saa de maa komme inde fra. At gaa og gaa uden at aense hvor man er, er en meditation.\nVejen er Zen................................................... Det tog godt 4 timer at tilbagelaegge denne distance i absolut ensomhed og solskin. Saa da jeg kom til den lille flaekke Calzadilla de la Cueza, midt paa praerien, var det tid til at stoppe. Jeg havde da gaaet 38 km.\nI loebet af eftermiddagen dukkede der nogle kendte ansigter op. Alle var synligt traette oven paa dagens etape. Vi var 8 gutter der spiste paa det lokale "vandhul". Maden var rigelig og ganske simpel. Der var en lidt overstadighed i luften. Udenfor oesregnede det.\nJeg har sovet rigtig daarligt i nat. Vaagnede flere gange og havde nogle underlige droemme naar jeg endelig sov. Jeg er helt faerdig her til morgen. En af fortidens "daemoner" har stukket sit grimme ansigt frem, bedst som jeg troede den borte. Det har slaaet mig lidt ud af kurs. Brugte morgenen til at gaa og snoefte og have ondt af mig selv. Men saa kom det over mig; Hvorfor gaar du rundt og har ondt af dig selv i Spanien? Problemer er jo bare opgaver der ikke er blevet loest!\nJeg taenkte paa hvad jeg kunne goere, og saa kom det over mig. Jeg har jo baaret rundt paa en sten i min rygsaek, siden jeg besluttede mig for at gaa Caminoen. Stenen skal jf. traditionen laegges ved Cruz de Ferro og paa den maade symbolisere noget man vil laegge bag sig. Jeg har indtil nu ikke helt haft styr paa hvad der skulle laegges i stenen. Havde foerst taenkt at den skulle symbolisere min og min brors kvajede opvaekst. Men da jeg taendte et lys i Estalla for mine afdoede foraeldre, var det ligesom et kapitel der var afsluttet, og stenen skulle derfor have en ny mening.\nDa nu "daemonen" begik den dumhed at stikke hovedet frem netop nu, stod det klart, at det er den der skal i stenen. Jeg har ikke plads til daemoner i mit liv laengere. Jeg har haft for mange i for mange aar. Jeg har proevet at leve med dem, proevet at indgaa et eller andet kompromis med dem, men det kan man ikke. Det er alt eller intet med daemoner.\nDer er en grund til alting, ogsaa de daarlige. I dag var det min tur til at naa en ny erkendelse.Og tak for det. Om en uges tid er jeg ved Cruz de Ferro og en vaegt mindre i baade min fysiske og mentale bagage.\nTraet og udmattet efter morgenens kamp har jeg besluttet at tage en hviledag. Jeg har kun gaaet 10 kilomenter i dag. Jeg ankom til en rar by Terradillos de los Temparions - en by grundlagt af Tempelridderne. Her dukkede det rareste lille herberg op. Her er kun rigtige senge - ingen koejsenge - og 4 personers rum. Der er restaurant, internet, og en lille butik. Saa her er jeg.\nIdag vil jeg passe paa mig selv, faa ladet batterierne op og faa vasket toej. Jeg vil sove og spise og lave ingenting. Jeg har det fint med at falde lidt tilbage i raeset. De sidste par dage har der vaeret lidt for meget macho-raes over Caminoen. Nu maa de klare sig uden mig. Maaske der dukker nye kendte ansigter op. Hvem ved?\nA pro pos - Tempelriddere. Dem har jeg taenkt en del over hernede. Det er takket vaere dem at Caminoen har udviklet sig. De stod for beskyttelse og blev velhavende af det. Faktisk opfandt de kreditkortet tilbage i middelalderen. Man kunne saette penge ind hos dem hjemmefra og saa haeve undervejs. Dermed roeg hele rejsebudgettet ikke hvis man blev overfaldet af roevere.\nDe var velsignet og udsendt af Rom til at starte med, men da de blev lidt for succesfulde, fandt Rom ud af at nu var de vist kaettere, og saa blev de udryddet - hele banden.\nJeg har aldrig haft tiltro til organiseret og institutionaliseret religion. Jeg synes ikke det har noget med de grundlaeggende kvaliteter i religionen at goere. Kirken fortaeller folk hvad de skal tro, taenke og mene og opnaar stor magt. En rigtig god forretning. Og alt sammen i Jesus navn. Var han ikke en fattig og ydmyg vandringsmand, der talte om naestekaerlighed, etik og moral.\nJeg er nok et religioest menneske, men mere paa den maade at jeg ser religion som et ophoejet maal man (individet) skal soege at indfri. Det handler om at blive det bedste menneske man kan blive, og aabne sit sind for andre og tage ansvar. Paa den maade ser jeg ikke forskel paa nogen religioner. Der har det samme udgangspunkt. Det er menneskene der mulighed for - enten at korrumperer ideerne og skaber doed og oedelaeggelse - eller at skabe liv og glaede.\nSaa selvom jeg hygger mig med kunsten i kirkerne hernede, og ser kirkerum som rart sted at reflektere, saa tror jeg nok at jeg fortsat holder mig ude af nogen saerlig "forening"\nSuk.. og tak for nu Henrik "The Demonslayer" Kehler, Terradillos de los Temparios, Spanien\nHar nu sovet et par timer og er lidt friskere. Det er lidt koldt hernede i dag og meget stille. Jeg taenker meget over tingene. Mit liv, min familie, mine venner, mit arbejdsliv. De sidste 16 dage har vaeret en stor omvaeltning for mig. Jeg tror - nej jeg ved, at der vil vaere ting jeg vil goere anderledes naar jeg vender tilbage til Danmark.\nJeg har gaet halvdelen af Caminoen nu. Selvom det kun er 16 dage, er det som om at der er gaaet meget laengere tid. Saa mange oplevelser, saa mange skridt. At gaa hver dag er baade frydefuldt og smertefuldt. Det kan vaere virkelig haardt, benene vaerker, knaene er oemme, nakken og skuldrene er maerkede af at gaa med rygsaek pa 6 - 8 timer om dagen. Naar man rejser sig varer det lidt inden man kan rette sig helt ud. Det kan vaere meget kold, og meget varmt og nogen gange ogsaa vaadt.\nMen alligevel. Ud paa vejen og videre. I dag gik jeg bag en pilgrim som tydeligvis har vabler paa foedderne hvert skridt gjorde ondt kan man se. Alligevel er det bare op at gaa. Den ene fod foran den anden. Der er mindre end 400 kilometer til Santiago.\nEt par dage mere, og jeg er i Leon og dermed ude af Mesetaen. Saa kommer der bjerge igen, og snart staar jeg ved den sidste del af rejsen; Galicien.\nJeg er lidt bekymret for at Majbritt maaske ikke kan komme ned til mig. Al flytrafik er stoppet, hoerer jeg, p.g..a vulkanudbrudet paa Island. Det gaar jo ikke, det maa holde op. Jeg har en aftale med Majbritt og jeg savner hende rigtig meget og ser frem til at hun kommer. Saa maa den vulkan altsaa vente med sit udbrud mig her, og udbrud mig der, til jeg er hjemme igen. Det synes jeg ikke er for meget at forvente\nHerberget i Hontanas viste sig at have et ok koekken. Der var faellesspisning og hygge. Jeg faldt let i soevn og har sovet som en sten i nat.\nVaagnede tidligt og kom afsted mens det stadig var moerkt. Som dagen gryede begyndte det at smaaregne, og det fortsatte det med hele formiddagen. Jeg kom forbi klosteret San Anton som fungerede som hospital for pilgrimme i middelalderen. Munkene her bar det herbraiske bogstav "Tau" som deres maerke. Tau korset er senere kendt for bl.a. .at vaere pilgrimmenes beskytter. Jeg koebte selv et i Logrono. Senere kom jeg til Castrojeriz en nydelig lille by. Efter Castrojeriz var der en kraftig stigningAlto de Mostelares. Og jeg er ikke god i bjerge. Det var en virkeligt anstrengende opstigning og en naesten vaerre nedstigning. For det som i gaar var plane jordveje er idag forvandlet til tungt mudder der klistrer sig fast paa stoevlerne og goer det tungt at gaa.\nDet var saa smaat holdt op med at regne, saa der kom mere fart paa. Jeg gik igennem San Nicolas de Puente Fitero, og Boadilla del Camino. Det var egentlig meningen at jeg ville stoppe i Boadilla del Camino efter at have gaaet 30 kilometer, men det var en trist lille flaekke, saa jeg gik videre til Fromista (Hvis ikke jeg husker forkert er det her Maria Teresas familie kommer fra ??). Dagens etape = 36 km.\nDer er meget stille i Fromista, men jeg blev glad da jeg paa taget af kirken San Pedro saa hele 8 storke og omkring 10 reder.. Det er en flot fugl, det er trist at vi ikke kan sikre den levevilkaar hjemme i Danmark.\nJeg gaar tidligt i seng i dag. Jeg er traet. Imorgen vil jeg se om ikke jeg igen kan gaa en 35 maaske 40 kilometre saa de mere end 200 kilometer Meseta bliver "aedt" hurtigst muligt.\nTja.. jeg har ikke saa meget paa sinde i dag.. klokken er nu 7 og jeg kunne sove...\nLa Meseta. For de fleste Caminovandrere er dette proeven.\nFor lige at runde dagen i gaar af, saa var jeg lidt rundt i Burgos. Dejlig by, jeg kommer tilbage. Fik koebt de ting jeg havde brug for, heriblandt smertestillende piller og knaebind. Som sagt, var herberget virkelig godt, jeg fik ogsaa vasket alt mit vandretoej. Jeg har sovet godt, ikke nogen smerter og mange timers sammenhaengende soevn.\nFrisk, veludhvilet og i foert rent toej tog jeg afsted i morges, dagens etape er paabegyndelsen af La Meseta. De foerste par timer handlede om at komme ud af Burgos. Motorvejsudfletninger, broer, tunneller og ligegyldige straekninger. Endelig ude i det fri igen efter at have krydset Rio Alazón. Et stykke tid efter kom jeg til Tardajos en forstad til Burgos, ikke det mest spaendende sted, jeg gik videre og kom til Rabé de la Calzada, en rar lille by hvor jeg fik min morgenmad. Tortilla con Patata og Cafe con Leche er godt at gaa paa, naerende men ikke for tungt. Saaledes opfrisket var jeg klar til at tage fat paa Mesetaen. Hoejt til himlen, kornmarker, uendelig horisont, vind og laerkesang. Det er La Meseta. Hele dagen har jeg kunnet se horisonten, og taenkt at jeg skal vaere der inden en uge. Mesetaen er en en tilstand af praestation for mig. Det tager ca. en uge eller mere at krydse den, men hvor hurtigt kan jeg goere det. De to seneste dage har jeg gaet hvad der svarer til tre dagsetaper. Kan jeg klare Mesetaen paa 5 eller maaske 6.\nFormen har vaeret virkelig god i dag, jeg bare aeder kilometre. Har gaet 31 af dem i dag. Jeg ville egentlig have meget laengere, jeg gik via Hormillos de Camino og gennem den forladte landsby San Bol (indbyggerne forlod alle sammen byen i 1503, ingen ved hvorfor...\nSelvom der ingenting var at se paa overfladen af landskabet, dukkede pludselig Hontanas frem. Byen ligger ikke paa Mesetaen, men under den. I en lille dal, midt i det hele ligger byen. Naar man gaar ned i den, stilner vinden pludselig af. Et rent lille smoerhul. Jeg besluttede at blive her. Herberget ligger over byens restaurant saa aftensmaden er ogsaa i hus. Der er dukket et par kendte ansigter op, saa hvad aftenen bringer ved jeg ikke.\nDagens tanke har gaaet paa ben og foedder. Igen idag saa jeg et par stoevler staa midt paa Caminoen, forladt og gaaet itu. Det kan ikke siges tydligt nok. Lad vaere med at koebe et par sko eller stoevler i Bilka eller en skobutik der LIGNER et par vandresko eller stoevler. Koeb sko eller stoevler i en specialbutik hvor de har sko og stoevler der ER vandresko eller stoevler. Det maa vaere surt at ens sko staar af midt i det hele. Langdistancevandring forudsaetter ordentligt grej.\nNoget helt andet er foedderne. Det vigtigste vaerktoej for en pilgrim. Jeg har set nogle frygtelige eksempler paa vabler og saar paa foedderne. Jeg er sikker paa at ejermanden har taenkt sig at gennemfoere, men hvilke smerter.....\nJeg selv har nogle retningslinier for hvordan man slipper af sted uden skader:\n1. Hold dine foedder rene. Brug gerne en desinficerende saebe til foedderne. Der er ingen grund til at stimulere mikrobiologien.\n2. Brug en fed fodcreme. Jeg har koebt en virkelig dyr en der i konsistens minder om vaseline. Jeg cremer foedderne ind hver morgen og igen naar jeg holder pause. Og jeg har ingen vabler...\n3. Brug kun sokker af uld/kunststof, aldrig bomuld. Ulden holder dine foedder toerre og leder varme og fugt vaek.\n4. Brug 2 par sokker. Et par indersokker i en meget tynd kvalitet som skiftes ofte. Og et par ydersokker i en kraftigere kvalitet.\n5. Tag stoevler og sokker af saa ofte som muligt og lad foedderne faa luft. Skift evt. indersokker.\n6. Snoer dine stoevler om, ofte. Vaer opmaerksom paa om de strammer eller er for loese.\nUd over det vil man uvaergeligt faa ondt i foedder, ankler, knae, skinneben, laegmuskler, laarmuskler og baller. Det hoerer bare til. Og kan gaas vaek. Vaer dog paapasselig med knaene, det er det svage led.\nDet maa vist vaere nok for idag.\nDer er aldrig noget der bliver som planlagt her paa Camino'en, se blot idag.\nJeg sluttede af med at der ikke rigtig skete noget, og at jeg bare skulle have sardiner til aftensmad. Jeg ytrede mig ogsaa om ikke at skulle til Burgos, men lige nu sidder jeg altsaa her. Mere om det senere.\nEfter at have skrevet blog i gaar laa jeg lidt og sundede mig, jeg havde trods alt gaaet halvanden etape. Saa dukkede Estevia fra Köln op, som jeg ikke har talt med siden Cizur Menor udenfor Pamplona. Vi blev enige om at finde et eller andet der kunne laves mad af her i den lille flaekke, med det smarte navn: Villafranca Montes de Oca. Byen, som kun er en lang raekke huse langs N 120 har een restaurant - et Truck stop, med tung roeg og lastbilchauffoerer. Det var ikke lige sagen. Vi fik at vide at byens bar, ogsaa var et lille supermarked, saa hen til den. Baren, som naermest er at sammenligne med en stue med en bardisk, husede ejeren, hans mor, den gamle bedstefar og to lokale. I den bagerste del af lokalet var der sofa og stole, og her sad de lokale og mama og taeskede kort, mens bedstefar slumrede foran pejsen. Vi fik en forfriskning og satte os hen til pejsen, for lidt koldt var det. Jeg ved ikke rigtigt om det var meningen at gaester skulle herned i denne ende af lokalet. Mama´s lidt strenge mine kunne tyde paa at vi var i privaten, men vi traengte til lidt varme, saa vi blev. Bagefter fik vi lov til at gaa ind i baglokalet, hvor der var en nydelig lille butik, med lidt varer. Saa menuen blev: pasta med roed peber og tun.\nHerberget forresten, er et af de herberger som de fleste smaabyer her paa Caminoen har. Det er drevet af lokale, maaske med lidt offentlig tilskud. Der er kun de mest fornoedne ting der er her. Der var et nyere badevaerelse med der kunne levere en relativ maengde vand i en relativ varm kvalitet. Selve lokalet bestod af 9 koejesenge stillet op ud fra vaeggen med en meters penge imellem. For enden stod et langt bord med baenke og et lille koekken.\nDen dag var vi 14 mennesker i lokalet, herunder et styks dansker. Der var stille i lokalet og rart at vaere. Vi var den saedvanlige blandig af spaniolere, japanere, englaendere, tyskere og nu hele 2 danskere. En hyggelig aften ventede med udveksling af mad og den saedvanlige snak paa en blanding af mange sprog, maaske en nyt europaeisk sprog er under opbygning :)\nLige lidt om den anden dansker. Jeg opdagede at hun var dansk fordi hun sad og bandede over et eller andet pàa computeren. Da jeg gav mig tilkende, spurgte hun om jeg var Henrik, for hun havde hoert om mig fra de gaeve irlaendere jeg spiste med i Estella. (har man faaet et navn hernede eller hva'?). Der var dog ikke sjovt at snakke med hende for det var hele tiden noget med "Det er ogsaa for daarligt" og "Det gider jeg ikke". Jeg haaber ikke at den utilfredse og dovne attitude er alt for karakteristisk for danskere........... Saa jeg - som den glade lille melbolle jeg er, sprang tilbage i den store internationale gryde med suppe - som Caminoen er... Danskeren ville ikke vaere med til noget og laa bare og SMS'ede mens vi andre sludrede, saa billeder af familen og hvad ved jeg. Men det er jo hendes karma - ikke to Caminoer er ens.\nA pro pos nationaliteter og suppe. Alt er en sammenblanding af mange typer, kulturer og luner. Selv om man ikke kan, eller skal, karakterisere de forskellige lande, saa bidrager de paa forskellig maade. Bedst synes jeg om spaniolerne. Om vejret p..... ned i stride stroemme, eller vablerne blomstrer paa foedderne, saa er de til fest naar de gaar Caminoen. Altid oplagte, snakkende og gestikulerende. Jeg ved ikke om alle spanioler kender hinanden, men naar man gaar Caminoen kan man godt faa den tanke. Naar to spaniolere moeder hinanden har de noget at snakke om. Det er simpelthen forrygende at man kan snakke med alle, om alt overalt. Som een stor faetter-kusine fest. Jeg elsker det simpelthen, og maa i vinterens loeb faa laert at tale spansk saa jeg kan vaere med :) Min kaere kone Majbritt. Du som elsker, og er god til, at tale med alle. Du skal overveje at blive spanioler, jeg tror du vil stortrives med det.\nTrods det hyggelige selskab og de trygge rammer kunne jeg ikke falde i soevn. Jeg har simpelthen saa ondt i mit knae om natten at det holder mig vaagen. Jeg besluttede mig derfor at faa indkoebt noget smertestillende, et knaebind og noget haandvaskesaebe snarest muligt, hvilket jo her og nu betyder at tage til Burgos. Hmm... Man har en holdning til man faar en ny.\nJeg startede tidligt ud i dag. Stadig i naerheden af N 120 begyndte jeg opstigning fra Villafranca Montes de Oca gennem et naturomraade Montes de Oca med et hoejdepukt pa 1162 meter frem til naeste dal som huser landsbyerne San Juan de Ortega, Agés og Atapuerca. Det var iskoldt og meget diset da jeg startede. Plaget af knaesmerterne gik det kun meget langsomt op ad. Paa det tidspunkt overvejede jeg at goere en kort dag ud af det, og tage en overnatning i San Juan de Ortega kun 12 km. fra hvor jeg startede. Mens jeg langsom steg opad kom jeg - igen - forbi et af de mindesmaerker der er en del af langs ruterne. Mindesmaerker for pilgrimme hvis Camino endte brat.. Ofte lige efter anstrengende opstigninger. Caminoen er ikke kun fest og farver - det er sandelig ogsaa liv og doed.\nJeg stod lidt og filosoferede ved stedet. Hvis ikke den nystartede laege paa Steno havde kigget grundigt paa min EKG ( som jeg jo har faaet taget mange af foer) og fundet noget anormalt, saa var jeg ikke blevet undersoegt grundigt, saa man fandt de forsnaevringer jeg havde paa kranspulsaaren. Det ville have betydet, at jeg rendte rundt med noget der pludselig kunne blive katastrofalt.\nI stedet er jeg blevet opereret havde jeg ikke kunnet agerer proaktivt idag. Saa havde det maaske vaeret mig der en dag under anstrengelse faldt om-.\nJeg er taknemmelig for de gode mennesker paa Steno, der undersoegte mig og fandt problemet og som til stadighed passer paa mig. Jeg er taknemmelig for for de gode mennesker paa Gentofte Hospital der opererede mig og reddede mit liv, og taknemmlig for det gode mennesker paa Bispebjerg Hospital som efterfoelgende har passet paa mig og laert mig meget.\nSaaledes videre paa ruten. Jeg gik gennem lyng, egeskov og krat videre gennem taet fyrreskov. Solen var staaet op men gav ingen varme. Der stod en kold vind fra Nord Oest, som gjorde at jeg maatte stoppe og tage mere toej paa. Ude af skoven moedte der mig et vidunderligt syn. En stor dal badet i sollys. Jeg gik foerst til San Juan de Ortega, men fandt ud af at jeg ikke behoevede et hvil endnu. (jeg har altid broed og lidt ost med mig) - bemaerk venligst at jeg endnu ikke har faaet kaffe.\nBesluttede mig for at gaa lidt videre og checke dagsformen. Jeg kom til Arges og drak en kop kaffe og besluttede at gaa videre. I Cardenhuela gik jeg ogsaa videre og saa var dalen slut, og ny stigning ventede. Denne stigning var stejl og fra toppen af kunne jeg i det fjerne se Burgos. Saa var beslutningen ligesom taget. Burgos. Og her er jeg. Det tog 3 timer fra jeg saa byen til jeg var i den, saa langt kan man se her.\nDet er lidt pudsigt for hvor Navarra er Vandets land, og La Rioja er Jordens land saa hersker der ingen tvivl om at Castille er Vindens land. Store brede dale og bloede bjerge, her kan vinden faa fart paa. Der er sol, men ogsa en kold vind. Meget kold vind.\nJeg maa indroemme at jeg tor en bus idag. Da jeg naede udkanten af byenog fandt ud af at der var 10 km. til centrum blev jeg lidt traet. Forestil Jer at skulle gaa fra Glostrup eller Roedovre ad Roskildevejen, efter at have gaaet mere end 30 km. i naturen. Nej vel....\nJeg er nu paa det skoenneste herberg. Nyt og bekvemt. Jeg er igang med at vaske alt mit toej, og saa maa vi se hvad der sker herfra.\nDe bedste tanker - Henrik "Melbolle" Kehler - Burgos, Spanien\nSom jeg sluttede med i gaar, var jeg et rart sted. Faktisk var jeg kun lige ude at hente lidt at spise, og saa tilbage. Jeg brugte aftenen paa at ligge paa min seng og lytte til den symfoni af stemmer og sprog der hersker saadan et sted. Jeg havde ingen lyst til at vaere med andre i byen at spise. Jeg synes jeg er lidt maet af mennesker.\nKoelig morgen, overskyet og let vind. Supergod morgen at gaa i. I dag har det bare rykket. Dagens etape (jf. min parleur) gik fra Santo Domingo de la Calzada over byerne Granon, Castidelgado, Viloria de Rioja, Vilamayor del Rio til Belorado.\nAlt i alt en 23 - 24 km.\nAlt sammen langs en trafikeret hovedvej N 120. Paa den maade har turen bare vaeret noget der skulle overstaet - at gaa til lyden af tung trafik er ej godt.\nJeg naaede da ogsa Belorado ved frokosttid, men syntes at det var for tidligt at stoppe - og i oevrigt gaar N 120 ogsaa igennem Belorado. Vejen har vaeret let, og passer fint til saadan nogen lavlandsbondeben som jeg er udstyret med, saa jeg fortsatte gennem Tostantos, Espinosa del Camino til Villafranca-Montes de Oca. Stadig langs den f...... N 120. Alt i alt er det blevet til en 35-36 km idag.\nVed saadan at aendre paa de etaper der er foreslaaet i rejseguiderne, bliver Caminoen pludselig anderledes. Nu er jeg paa herberger med ganske faa andre, og den "trafik" der er naar man starter og stopper i de samme byer er her ikke mellem to etaper. Det passer mig fint, for selv om det har vaeret en stor oplevelse at moede alle de mange mennesker, saa saetter jeg ogsaa pris paa at vaere for mig selv.\nJeg tror jeg vil fortsaette et par dage ude af sync med de store byer. Fortsaetter benene ogsaa i den form de har nu, saa kan jeg uden problemer hente et par dage ind over den kommende straekning.\nNu er det at gaa paa Caminoen ved at vaere en vane. Jeg har laert mig de spilleregler der er naar man er mange sammen. Mine ben er over den vaerste periode (haaber jeg) og jeg har ligesom fundet formen. Mit behov for foede undervejs har jeg ogsaa styr paa.\nDet er interessant som Caminoen har sine etaper.\nRent landskabsmaessigt har jeg bevaeget mig fra golde bjerge, gennem det oevre Navarra´s stejle bjergsider, smalle dale og frodige skove - hvor geder og faar tegnede landbruge, til det nedre Navarras kvaeg og kornmarker. Videre derfra til La Rioja´s roede jord og frodige landbrugsland og er nu kommet til Castille y Leon. Her er landskabet blevet mere vidtstrakt og man kan se laengere. Der er en anden aabenhed over dette landskab, og jeg er ved at forberede mig mentalt til La Meseta, hoejsletten eller Campos Goticos (De Gotiske sletter).\nMentalt har turen bevaeget sig fra graensen til doedsangst, over fuldstaendig udmattet hed. Fra at vaere ny til at faa en masse venner og et sjovt socialt liv om aftenen og mange daglige hilsner. Nu kan jeg maerke at jeg er ved at forberede mig til de 2-300 km. som Mesetaen udgoer. Her er det vigtigt med udholdenhed, beslutsomhed og fokus. Jeg kan maerke at jeg traekker med lidt ind i mig selv og goer mig klar. Ikke saadan at jeg tror det er et problem, det goer jeg ikke. Jeg er nemlig god paa de lange straek. Men 2-300 km. uden saerligt afveksling er en opgave.\nEt mindre problem jeg lige skal have styr paa er store byer. Jeg er ikke til store byer !!! Naar jeg kommer frem er jeg beskidt, stoevet og lugter som en gnu. Med andre ord, jeg passer ikke til storbyens fine cafeer og slentren rundt. Burgos kommer snart, og det er en stor by. Jeg kan se at bare forstaeder og industriomraaderne foer selve byen straekker sig mere end 10 km. Jeg er fristet til at hoppe paa en bus for at komme hurtigt ind til Burgos katedral og ud igen.. Der er en udbredt forstaaelse for at tage bus uden om industriomraaderne men jeg ved ikke rigtigt.\nJeg er ogsaa traet af herberger i de store byer, de er ofte meget fyldte - saa jeg skal lige have styr paa det. Og undskyld Burgos - jeg er sikker paa at du er en skoen by, men en anden gang, ikk?\nDer er ikke noget at tage sig til her i byen, saa jeg vil forkaele mig selv med lidt broed, vand og en daase sardiner til aftensmad, maaske en haandfuld rosiner til dessert. Se, saa godt lever vi her i Spanien.\nJa det er jo ikke saadan at vaere vaek fra computeren en dag, men saadan kan det gaa.\nDag 8 i Logrono var lidt overvaeldende, jeg var rundt og koebe noget jeg manglede, og da spisetiden kom kunne jeg ikke finde de andre pilgrimme, midt i mylderet af mennesker. Saa jeg tullede lidt rundt og gik saa i seng. What a night. Jeg ikke bare overvaerede, men var midt i, kvalifikationsrunden til OL i snorkning!!!!! Og jeg siger Jer, der var et par ret sikre medaljehaab i rummet.\nHerberget havde ikke nogen hygge i sig, der var saa traengt at man ikke kunne gaa forbi hindanden saa taet stod sengene. Men, man laerer ogsa at klare sig med mindre soevn end normalt. Saa nok om den dag.\nTidligt op og ud paa vejen vaek fra byen. Startede inden det blev lyst og brugte de foerste par timer til at komme fri af byen og forstaederne. Hoejt til himlen, skyfri himmel og en let sval brise. Total i orden vejr.\nMidt i Rioja´s vinland. Roed frugtbar lerjord, vinstokke paa naesten alle ledige steder. Rioja ligger som en stor dal efter Pyranaerne, hvor det jo som bekendt regner ganske meget. Saa alle floder, smaa baekke og vandloeb er fyldt med stroemmende koldt vand. Vinstokkene er endnu ikke sprunget ud, men staar som smaa knortekaeppe paa rad og raekke. Der er hoejt til himlen og alt er ok. I dag skal jeg gaa 31 kilometer saa det er en af de laengere etaper. Jeg er gaaet fra Logrono til Najera. Som man gaar der paa grusvejen kan man foele hvordan landets puls og ens egen er i samme rytme. De folk der bor langs ruten er ogsàa i overensstemmelse med pulsen. Her er dejligt.\nMidt som man gaar der og er en glad lille gris, dukker der en motorvej op. Den ligger der som en stor flaenge i landskabet og skaerer Caminoen over, saa man skal gaa lang tid for at komme over.\nDet er en underlig ting saadan at blive revet ud af den tidloese stemning paa vejen, for pludseligt at se sig omgivet af susende biler og travlhed, travlhed, travlhed.\nMest af alt mindede det mig om den travlhed man kan observere naar man sidder i skoven og betragter den "renden til og fra" en myretue. Masser af myrer i lige raekker, af sted af sted af sted. Og lige som med myrerne kan jeg ikke lade vaere med at taenke paa om de overhovedet ved hvorfor de har saa travlt, eller om de bare goer lige som alle de andre myrer.....\nMen nok om selve turen, for der er noget som er mere interessant en smukke landskaber, og mange timer paa vejen. Og det er de mennesker der er her.\nPaa Caminoen er der alle mulige historier. Ingen er her bare fordi at noget skulle tiden gaa med. Dem har jeg i hvertfald ikke moedt endnu.\nHvad med belgieren paa 66 aar, der for 4 aar siden mistede sin kone til kraeften, og som har haft svaert ved at komme videre i sit liv. Hans boern har sendt ham afsted. Han er en meget smilende mand. Jeg tror Caminoen er god for ham.\nEller den homoseksuelle skotte, der er taget afsted fra sit forhold, uden rigtig at give partneren en mulighed for at komme med. Kaerlighedssorger kan ogsàa vaere en grund til at gaa.\nEller den unge italiener som har styr paa karierren og klarer sig godt, men som synes at hun bruger for meget af sit liv paa at stille andre tilfreds, pàa at leve op til forventninger om status og materielle goder. Hun gaar pàa vejen for at blive lidt bedre til at sige fra og finde vaerdier der ikke er materielle.\nEller baskeren jeg moedte for foerste gang inden i Logrono. Han kaldte mig over til sig, sikkert fordi han savnede selskab. Han fortalte at han for 2 maaneder siden var startet i Normandiet, og var nu paa vej til Santiago og derfra videre til Fatima i Portugal. For 5 aar siden var hans kone gaaet fra ham og havde taget datteren med. Jeg er ikke i tvivl om at han ikke er et af guds bedste boern, men han kunne altsaa ikke klare at miste dem, saa efter at have tjent mange penge pàa et farligt job i en atomreaktor i Sibirien (af alle steder), gik han sin foerste Camino og har nu gaaet alle ruterne der findes hernede. Mindst 15 ture er det blevet til. Indtil for nyligt havde han en hund med, men den er lige doed. Naar man har hund med er man henvist til at sove ude mest af tiden.\nEller den 68 aarige japaner, der efter et langt arbejdsliv har brug for at opleve noget. Han har tidligere gaaet en rute i Japan paa 1000 km rundt om en af oerne, men ville lige sikre sig en tur mere i udlandet, inden det er for sent.\nEller den 56 aarige sygehjaelper fra Oestrig der altid har elsket at gaa i Alperne, men p.g.a. sit arbejde har faaet oedelagt sine knae. Hun skal have proteser, og hendes laege har sagt, at hvis hun skal have en sidste stor vandretur, saa er det nu. Selvom hun tydeligt har mas med knaene, gaar hun ruten.\nJa saadan kunne jeg blive ved. Det er en gave saadan at laere alle disse spaendene mennesker at kende. Det er maaske det allerstoerste paa Caminoen.\nEfter at have gaaet hele dagen. lykkedes det at finde et lille privat herberg, hvor vi kun var 4 i rummet. Det var rart at have lidt fred. Jeg moedtes med de andre og spiste med dem pàa en lille lokal restaurant.-\nKort etape i dag - kun 21 kilometer, fra Najera til Santo Domingo de la Calzada . Var lidt laengere tid end normalt om at komme ud af doeren. Igen godt vejr, ingen skyer og den behagelige brise. Landskabet er lidt anderledes end i gaar. Knap saa mange vinranker, mere korn. En af de dage hvor jeg foerst faar min morgenkaffe efter ca 1,5 times gang, saa da der endelig var en aaben bar maate jeg kyle en chokoladecroissant efter de 2 kopper af den staerkeste kaffe som hurtigt blev drukket. Ikke flere byer at komme igennem resten af formiddagen. Paa et tidspunkt syntes jeg at jeg traengte til at ligge ned, og saa er det jo bare af finde en god plet, tage sko og stoemper af og laegge sig for at lytte til laerken hoejt over hovedet. (It´s at tough job, but someone has to do it!).\nLige foer dagens maal kom jeg til en lille landsby under forandring. Som de andre landsbyer hernede, bestaar den af gamle huse, der er repareret med mange forskellige materialer. Det der var anderledes var at byen var blevet mange gange stoerre. Der var opfoert en masse ens firkantede huse, med smaa firkantede haver til. Disse laa paa paene nye asfalterede veje, som perler paa en snor. Midt i denne bydel var et faelles omraade med lejeplads til boernene og en enda en swimmingpool. I udkanten af omraadet en golfbane. Et godt tilbud til den spanske familie i det 21 aarhundrede byggeriet var kun et par aar gammelt. Der var bare lige det ved det hele. Der bor naesten ingen mennesker....Lang over halvdelen af husene er til salg, og de ser ikke ud til nogensinde at have vaeret beboet. I udkanten af dette omraade var paabegyndt et andet, men det var ikke faerdiggjort. Krise i oekonomien har virkelig ramt haardt. De faa mennesker der bor her havde vist haabet paa lidt flere naboer, og saelge et hus hernede er vist mere end svaert.\nDet er tankevaekkende at se de forskelle der er her nede. Der er en masse spaniere der bor som de altid har gjort, og saa er der alle disse nybyggerier som skulle/skal tegne fremtiden. Det er tankevaekkende at mennesker overalt i den vestlige verden troede paa fidusen med de gratis penge, og en velstand der ikke kunne vende og projekter der ikke kan gaa galt.\nSkuppeloese politikkere og pengemaend har altid eksisteret men den skala det er sket i dennegang er tankevaekkende. Spanien er haardt ramt.\nMen for fanden da.. Hvad taenker vi paa, der har da aldrig vaeret gratis penge til... Det er lidt ligesom dealeren der saelger stoffer til skoleboern til ingen penge. Han ved at naar foerst de er hooked, saa skal han nok faa pengene tilbage.\nJeg er kommet til en af hovedbyerne i Caminoens historie. Santo Domingo de la Calzade. Det herberg der er her i byen er som et godt hotel. Badevaerelser med varmt vand. Oven i koebet i rigelige maengder - som ikke bliver koldt naar man lige har saebet sig ind.. Hvad finder de mon paa naeste gang. Der er et opholdsrum med bloede sofaer, jamen jamen.\nJeg var i katerdalen i dag. Jeg er vild med den stemning som katolikkerne skaber i deres kirker. Alle altertavlerne og statuerne.\nI dag vil jeg nyde at vaere paa et luksussted og gaa tidligt i seng i en rummelig sovesal med udkig ud over en groen have.\nDet maa vist vaere nok for idag..\nHenrik - den glade vandringsmand\nAftenen i gaar var stille og rolig. Lidt god mad, en hyggelig snak og saa i seng.\nEn god vandredag, ikke de store tanker, ej heller de store foelelser, men sol fra en skyfri himmel.\nJeg er nu gaaet ud af Navarra og ind i La Rioja.\nDagens etape er gaaet til Logrono, en spaendende by - tjah. hvad skal jeg sige. Jeg er lidt traet i dag og tror ikke det skal vaere det helt store i aften. Jeg bor paa et meget stort herberg, saa den intime stemning der har vaeret paa nogle af de andre steder er ikke tilstede her.\nJeg har dog to betragtninger i dag. Den ene er, at jeg har fundet ud af at jeg behoever mindre mad hernede end naar jeg er derhjemme. Det er jo tankevaekkende. Jeg spiser kun lidt i loebet af dagen, tilgaengaeld mange gange om dagen, og saa det store aftensmaaltid.\nDen anden er fra i morges hvor jeg kom gaaende og pludselig var der en himmelsk duft, lidt som en kage der bliver bagt. Den kom fra en masse mandeltraer i blomst. Den duft kan godt anbefales, den er jo helt berusende. Jeg tror faktisk at hvis vi havde saadan nogle traer hjemme i minimaldanmark saa ville det blive forbudt at snuse til dem. Folk der snusede til blomstrende mandeltraer vil helt sikker blive sat i "futtog" til de tissede i bukserne, og saa en tur i klimafaengsel :)\nJa hver dag kan jo ikke vaere fuld af historier\nJo vent lidt. Jeg har alt for varmt toej med. Shit.. jeg maatte sende noget hjem med posten, og her til aften har jeg vaeret ude at koebe et par tynde bukser og et par lette kondisko. Maaske kommer der mere hjem. Men hvis nu vejret skifter og det p..... ned igen, saa er det jo ikke nok med smarte nye spanske bukser og sko...\nHm... det er ikke let.\nJeg sluttede jo i gaar med ikke at vide hvad jeg skulle - saadan er det hver dag. Jeg gik en lille tur i Estella og besoegte byens kirke. Som alle andre gotiske kirker hernede er de tunge og moerke. Det eneste lys der var kom gennem glasmosaiken. En engel kiggede ned paa fra et moerkt hjoerne. Jeg var alene saa jeg satte mig for at taenke lidt i fred og ro. Jeg besluttede mig for at taende lys for dem der ikke er her mere. Det var en rar foelelse.\nHjemme paa herberget var folk faerdige med dagens dont, og den lille gaardhave var et skoent sted at nyde eftermiddagssolen. Som det altid er herneden ender det med at vi sidder en masse nationaliteter sammen og snakker paa den saedvanlige blanding af engelsk, tysk, spansk/italiensk. Det er ret morsomt for det lykkes faktisk at faa nogle gode snakke, trods de mange sprog. Paa vaeggen bag os var et vaegmaleri af Buddha og Skt. Jakob Paa et tidspunkt kom middagsmad paa tale, det er altid et godt emne. Vi besluttede at moedes klokken 7 paa en restaurant Casa Nova som en af spaniolerne kendte. Mens vi ventede paa at restauranten skulle aabne stoedte der et selskab af irlaendere til. Irlaendere er som bekendt et morsomt folkeslag, saa da de gik med steg stemninger ganske meget. De 6 irlaendere var nogle gamle gutter i 60 aars alderen, der i flere aar har gaaet 10 dage i paasken paa Caminoen. De startede for aar siden i Geneva og er gaaet via Le Puy til Pyranaerne. Aarets etape gaar til og med Logrono og saa er det hjem igen. Hvilken fremragende ide at have saadan en tradition.\nJeg havde den skoennest aften med masser af grin og hyggeligt samvaer. Vi fik traditionelt spansk koekken med Salat til forret, Bacalao (klipfisk) til hovedret og Arroz com Leche (ris med maelk) til dessert - udmaerket.\nDet herberg jeg bor paa her er rigtig hyggeligt, der er noget storkollektiv over det. Selvom rummene er fyldt med senge saa har jeg vaennet mig til det. Det generer mig ikke at der er mange mennesker rundt om mig.\nJeg har sovet ganske godt, og som noget nyt var der morgenmad paa herberget, saa jeg kunne faa min kaffe.\nDa jeg vaagnede og havde pakket gik jeg ned i koekkenet hvorfra der loed reggae musik. Der sad en masse soevnige pilgrimme og spiste og drak kaffe. Jeg forlod herberget med Bob Marleys musik i oerene:\n´bout a thing.\neverything is gonna be allright"\nDagens etape gik fra Estella til Torres del Rio\nOg saa var jeg ude paa Caminoen igen.Efter saadan at have vaeret inde i byen og al den aktivitet det medfoerer laengtes jeg efter det aabne land igen. Dagens etape har vaeret let, saa tankerne har floejet af sted.\nDet gik pludselig op for mig at noget nyt er paa bedding. Jeg har de sidste 5 aar vaeret i en slags selvvalgt askese. Jeg har brugt mange ressourcer paa selvdisciplin, og det har ogsaa vaeret helt paa sin plads, og ganske rigtigt. Mit liv traengte til en anden struktur, med orden i sagerne og en fastere struktur. Men ud af den blaa luft erkendte jeg, at det ikke laengere er noedvendigt at have den grad af disciplin i mit liv. Jeg har jo loest problemet der fordrede tilstanden. Nu kan jeg istedet for koncentrere mig om at slappe af, nyde menneskers selskab i stedet for at forholdemig saa analytisk og rationelt til verden.\nMed et oplevede jeg at dette var det helt rigtige for mig. Foelelsen overvaeldede mig fuldstaendigt. Jeg foelte et aag blive loeftet fra mig og taarerne vaeltede frem. Der gik jeg saa - alene paa vejen i Spanien, ude af stand til at stoppe taarestroemmen. Siden jeg fik at vide at jeg skulle opereres sidste aar, har jeg foelt mig foelelsesloes. Med et var det slut. Jeg kunne taenke paa min operation og hvor taet jeg var fra at doe. Paa min fars doed uden at foele vrede, kun sorg. Jeg taenkte paa mange ting i mit liv. Det var ikke fordi jeg var ked af det, det var mere en foelelse af lettelse.\nEfte tuderi-episoden har jeg vaeret i top humoer.\nDa jeg skulle have lidt formiddagsmad stoppede jeg i en lille landsby Arquetta, paa en baenk med fin udsigt. Jeg pakkede min mad ud, og straks fik jeg selskab af en lille hund og en kat. Katten var ganske snaksaglig men hunden sky. Som jeg sad der og hyggesludrede med dyrene kom en meget gammel mand hen til mig. Han spurgte til hvor jeg kom fra og om jeg ville have en stempel i mit Credenzial (pilgrimspas som bliver stemplet i de byer og herberger jeg passerer). Jeg gik med ham, og paa vejen sluttede 2 italienere og 1 spanioler sig til den lille flok. Jeg fik at vide af spanioleren at Pembo som han kaldes er en legende paa Caminoen og det er en aere at have hans credenzial. Pembo har brugt hele sit liv paa pilgrimslivet og paa at goere livet lidt nemmere paa Caminoen. Inden vi gik ville han lige vise os et trae i hans have som lignede en elefant! - I haven havde han en sandsten med Malteserkorset paa den ene side og Jakobskorste paa den anden . Den skulle vaere 1000 aar gammel. De 2 italienere havde ikke en vandrestav eller muslingeskal saa bag hans hus fik de lov til at vaelge en stav og en skal fra den store maenge stave han havde skaaret til. En meget roerne oplevelse. Jeg fik det indtryk at jeg lige havde moedt en hellig mand. En kristen en af slagsen. Saadan en har jeg ikke moedt foer. Jeg har moedt buddistiske hellige maend, men ham her havde den samme udstraaling og ro, som kendetegner et helt harmonisk menneske. Wow\nI de hele taget er Caminoen og de mennesker der bor og lever omkring den baaret af det helt essentielle kristne vaerdi: Naestekaerlighed. Det er ikke noget der snakkes om, det er noget man goer. Jeg taenker med skam paa lille Danmark og paa de kristne der fylder mediebillede fx de to sorte sjaele Langballe og Krarup. Der er ikke megen kristen naestekaerlighed der, maaske i tale med aldrig i virkeligheden. Den kristendom jeg oplever paa Caminoen er fin og helt i overensstemmelse med min egen holdning.\nApro pos Langballe og Krarup og mine gentagne referencer til Tolkien, saa kunne de godt vaere noget der er kroebet op at Mordors sorte dyb :)\nNu er jeg her.. Humoeret er hoejt. Jeg har lige moedt den tysker jeg fulgtes med fra Frankrig til Roncevalles. Han har haft travlt, maaske ogsàa for travlt for han er skadet i knaet og maa blive over en dag.\nHvad denne aften bringer maa vi se...\nHenrik " Cry-Baby" Kehler / Pilgrim for Herren\nFor lige at runder gaardsdagen af, saa var jeg som sagt `paa et nyt herberg som ligger uden for Puente la Reina. De fleste pilgrimme havde valgt et af de to herberge i byen, saa det viste sig at vi kun var 8 mennesker i alt - og det i et herberg med plads til 80-100 stykker. Saa jeg har sovet i mit eget rum - helt alene ! med plads til at rode ! Det blev en dag med fred og ro og plads til refleksion.\nMiddagen spiste jeg med en koreansk student, en pensioneret japansk forretningsmand og et aeldre oestrisk aegtepar - saa I kan se at Caminoen er en international affaere.\nVel udhvilet startede jeg med - for en gangs skyld - en stor kop kaffe!!!! Jeg kan ikke staerkt nok udtrykke hvor vigtigt det er med en god kop staerk kaffe til at starte `paa\n"At rejse er at leve" skrev H.C.Andersen. - Pa plakater hernede staar der: "Vejen er maalet" - Jeg har brugt en stor del af dagen - som i oevrigt har vaeret en relativ let etape fra Puente la Reina til Estella - paa at spekulere paa processer, for det er saadan jeg ser verden.\nMan kan planlaegge en tur ud fra viden man har erhvervet sig, data fra internettet etc. og paa den maade have en ide om hvad man skal bruge for at loese den opgave det er at gaa 800 km. Og det skal man selvfoelgelige goere. Det ville vaerre usmart at dukke op helt uforberedt i bloed hat og sutsko.\nNaar man saa er igang vil der noedvendigvis vaere forhold man ikke kunne forudse og andre paavirkninger der aendrer udgangspunktet. Her maa man (jeg) vaere fleksibel nok til at aendre sine planer. Eller maske helt forkaste dem og starte forfra. Det er fint at blive klogere. Kun en taabe vil fastholde sin oprindelige plan for en hver pris, om det saa betyder at man skal gaa i sko der klemmer eller saadan noget. Man kan ogsaa komme i den situation at man mister noget man i sin planlaegning syntes var vigtigt, kun for at finde ud af at det man fint kan leve uden..\nMan maa saette sig nogle delmaal, for 800 km er for langt ude i fremtiden. Det lette er, at se paa geografiske forhold og afstande og definere dagsetaper, men selv saadanne kontante maalbare maal kan aendres, enten fordi man ikke har brug for at gaa saa langt eller at man synes det kan vaerre skoent at gaa laengere.\nDet er skoent hver dag at evaluere dagen med det i mente, at blive lidt bedre i morgen end man var i gaar.\nDer er bare det ved det, at i morgen er en helt anden dag, landskabet, vejret og dagsformen er en anden, saa man kan ikke selv bestemme, men man kan korrigere for fejl/uhensigtsmaessigheder. Og en dag er man fremme ved det fysiske maal.- Santiago de Compostela. Det er jo ligesom det man laver paa arbejdet fx en APV (stop: Arbejdssnak!)\nMen det er ikke alt, for hvis "Vejen er maalet" er der ogsaa et mental, vaerdimaessigt maal der skal saettes.\nHjemmefra havde jeg taenkt meget paa hvad mit maal mon skulle vaere. Jeg havde jo haft det aar med sygdom, saa det var paa det tidligste punkt mit maal at bevise at jeg fysisk kunne klare strabasserne. Senere aendrede maalet sig lidt mere hen imod noget spirituelt - i stil med; at aendre de forhold jeg kan aendre og acceptere de forhold jeg ikke kan aendre. Jeg tog afsted med den overligger, men vidste godt at jeg har et behov for at faa maalet naermere. For jo, Vejen er maalet - Caminoen er ligesaa meget en mental proces som en fysisk.\nDer er en symbolik i Caminoen som jeg har taenkt laenge over og som giver en mening. Symbolet for Caminoen er den hvide muslingskal som alle pilgrimme baerer og som findes over alt hernede. Muslingen stammer fra legenden om hvordan Skt. Jakob kom til Galicien. I baaden der fragtede hans kiste befandt sig en ung mand, han faldt i vandet og druknede, men blev reddet af Skt. Jakob der loeftede ham ud af vandet. Den unge mand var daekket muslingeskallerne, og herfra stammer traditionen. Men alt dette blev man foerst klar over i 900 tallet (!). Det var her at Karl den Store maet af krig satte sig til hvile. Skt. Jakob viste sig for ham i skikkelse af en pilgrim og boed ham befri hans grav i Galicien. Karl skulle bare foelge Maelkevejen saa ville han komme frem. Det gjorde den gode Karl, som den kristne stridsmand han var, drog han i krig med maurerne. Paa et tidspunkt i togtet saa det sort ud for Karl, men saa viste Skt. Jakob sig igen, denne gang som en ridder i skinnende hvid rustning, og saa vente krigslykken.\nPilgrimmens muslingeskal er derfor forsynet med Jakobkorset, der ligner og er et svaerd. Og her er det symbolikken giver mening.\nI den kinesiske taoisme operereres der med et symbol kendt som yin-yang. Dette symbol viser at modsaetninger altid haenger samme. Som man kan se er det faktisk saadan at lidt af den ene modsaetning altid er tilstede i den anden (den hvide plet i det sorte / den sorte pleet i det hvide). Symbolet skal ikke forstaas som at modsaetninger skal accepteres. Det er hele symbolet de er i fokus. Der er foerst balance naar modsaetninger ikke er ude af balance. Balancen mellem modsaetninger skal altid balancere. Naar balancen er `paa plads har personens livenergi: CHI stoerst styrke.. Balancen er selvfoelgelig ikke kun fysisk den er ogsaa mental.\nHvis man overfoerer den tanke til Caminosymbolet har man ogsa modsaetningerne. Der er Jakob som pilgrim og Jakob som stridsmand. Der er muslingeskallen, som ogsaa symboliserer kvindelighed - se fx Venus de Milo, ved sin form har den ogsaa lighed med kvindens skoed. For pilgrimme betyder den at kunne tage i mod, for man er en ydmyg pilgrim der er afhaengig af andres naade. Men den betyder ogsa to haender der holdes sammen for at holde paa noget flygtig, fx vand. Der er svaerdet der symboliserer mandlighed. Svaerdet er symbol paa magt - raa magt - men ogsaa beskyttelse. Det afhaenger af den der bruger det om det er godt eller ondt. Brugt af en uklog mand der svinger det uhaemmet om sig er det farligt, og det vil ende med at tage ham selv af dage.\nJeg ser nu et nyt maal tage form for mig. Min Camino handler om fire vaerdier - eller dyder om man vil:\nSom med yin-yang symbolet handler det ikke om at styrke en eller flere af vaerdierne. Det handler om at skabe harmoni mellem alle fire. Ved at holde alle fire vaerdier i harmoni og overensstemmelse med hinanden styrkes livsgnisten. Saadan taenker jeg. Det kan godt vaere at det ikke giver mening for andre.\nDette er mit maal for Caminoen. Hvornaar jeg naar det ved jeg ikke, maaske foer Santiago, maaske i eller efter ? Det er heller ikke saa vigtigt.\nFor at vende tilbage tilbage til "Rejsen er Maalet" saa har jeg nu to maal et fysisk der hedder: Santiagog den 5. maj hvor min smukke viv venter, og et mentalt som jeg ikke har hastvaerk med at naa.\n- tilbage til virkeligheden.\nJeg sidder her i Estella og skriver som en gal, mens jeg drikker kaffe. Foerst var jeg paa et andet herberg som kirken har. Hospitaleroen snakkede oerene af mig paa spansk - og noget med - ingles. og himmelvendte oejne.. Det loed lidt som om hun havde den opfattelse af hvis man er i Spanien saa taler man spansk eller slet ikke. Da der saa heller ikke var internet opkoblinig saa var jeg den der var gaaet igen. Jeg har nu fundet et andet i centrum af byen. Man ligger virkelig taet, saa det bliver nok en haard nat, men stemningen er fin.\nHvad der sker herfra ved jeg ikke endnu, saa vi maa se..\nJeg tror jeg dropper faktaboksen med Plusser og Minusser og sukkertal. Alt er vel. Intet at udsaette. Hvis jeg vil have noget andet end det jeg faar maa jeg jo goere noget andet end det jeg goer !


L'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore - kun kr. 81.75\nL'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature – 116 I Explore er en helt fantastisk læbestift, som gør det let at indramme læberne på smukkeste vis. Den har en højpigmenteret formel, som giver en flot og intens farve der holder hele dagen. Derudover har den … læs mere her\nL'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore Varefakta\nNavn: L'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore\nMange leder efter den billigste L'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore på nettet, og de ender oftest ud med at finde tilbud her: gå til shop\nKøb L'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore for kun kr. 99.00 allerede i dag, så sendes den direkte hjem til dig.\nL'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore\nL'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore er efter stor efterspørgsel tilføjet i en vores rigtig gode kategorier, nemlig Health & Beauty > Personal Care > Cosmetics > Makeup > Lip Makeup > Lipstick. Du får oven i købet lovpligtige 14 dages returret med når du køber din vare. Det er efterhånden velkendt at online shoppere køber deres L'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore hos onlineshoppen NiceHair.dk, der er blandt de førende i Norden inden for branchen. Blandt alle varerne i shoppen finder du noget for alle, og der er det oplagte valg dette produkt. Køber du varer online er priserne mere attraktive end i butikkerne- fordi webshoppen ikke har udgifter til en fysisk butik.\nL'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml - 116 I Explore kun kr. 99.00\nKøbes der ind i en webshop, begunstiges du af bedre rettigheder, som du ikke nødvendigvis får i fysiske butikker. Webshop skal følge dansk lov, der giver 14 dages retrret. når du har handlet dine varer, og i nogle tilfælde giver shoppen endda mere og nogle giver endda et helt års returret. Husk også på, at du online har et kæmpe udvalg, og det gør en prissammenligning let, i den store skov af webshops, der er derude. Du kan oven i købet gøre det så snart du lige har fem minutter, og sidder ved computeren eller med din telefon. Mange har allerede fundet glæde ved at købe online og slippe for, at være afhængig af at nå at handle i butikkens åbningstid. Online shoppen får Posten til at levere dine varer til din adresse, eller de kan blive sendt til din arbejdsplads, så du kan frit vælge den løsning, der er bedst for dig. I dag er der ingen grund til at skulle stå i kø ved en kasse - ved online handel så det er direkte til kassen, når du er færdig med at handle, så det er slut med at blive irriteret over langsomme mennesker i køen.\nVær den første til at anmelde “L'Oreal Paris Cosmetics Rouge Signature 7 ml – 116 I Explore” Annuller svar