80.000 bliver forsinket med toget hver eneste dag - MX.dk\nAf Thomas Ambrosius - 10/10-17 04:00\n80.000 bliver forsinket med toget hver eneste dag\nFor sent til fritidsaktiviteter og for sent til afhentning af ungerne i daginstitutionen.\nNæsten 80.000 passagerer blev forsinket med togene om dagen i 2016. (Billede: Dennis Lehmann)\nHver eneste dag i 2016 var knap 80.000 togpassagerer hos DSB og Arriva forsinkede.\nDet viser nye beregninger, som Passagerpulsen under Forbrugerrådet Tænk har foretaget på baggrund af Banedanmarks tal for kundepunktlighed. Langt de fleste forsinkede passagerer rejser med DSB, som også har langt den største kundeandel.\nForsinkelserne har mærkbare konsekvenser for passagererne: 29 procent af de forsinkede passagerer har således oplevet at komme for sent på job inden for de seneste seks måneder, som følge af at togene ikke kommer frem til tiden, viser en spørgeskemaundersøgelser fra Passagerpulsen. I samme undersøgelse udtrykker en forsinket passager sin frustration sådan her:\n'Jeg bruger ikke offentlig transport til vigtige ting, fordi det er meget langsomt og upålideligt'.\nVicedirektør i Forbrugerrådet Tænk Vagn Jelsøe opfordrer trafikselskaberne til at reagere på kundernes opråb.\n»Det handler jo grundlæggende om at få hverdagen til at hænge sammen. Når knap 80.000 passagerer dagligt er forsinkede, så svarer det altså til, at en by på størrelse med Esbjerg kommer for sent hver dag,« siger han og opfordrer DSB til at gøre det lettere at få udbetalt kompensation ved forsinkelser på mere end 30 minutter. Som reglerne er i dag, skal man selv ansøge om kompensation.\n»I England får man automatisk udbetalt kompensation. Det må også kunne lade sig gøre herhjemme,« siger Vagn Jelsøe.\nDSB: 'Vi er udfordret'\nInformationschef i DSB Tony Bispeskov medgiver, at DSB's 'kundepunktlighed er udfordret'.\n»Det er i klar bedring for fjern- og regionaltog, men Banedanmark (som er ansvarlig for skinner og signaler, red.) er i gang med en masse infrastrukturarbejder, der udfordrer vores punktlighed for både fjern- og regionaltog og på S-togsnettet. S-togsnettet har i mange år været et stabilt system, men i år er kundepunktligheden faldet som følge af Banedanmarks sporarbejder og implementeringen af et nyt signalsystem,« siger han.\nSet fra DSB-kundens synspunkt er det uholdbart, at DSB sender aben videre til Banedanmark, mener Vagn Jelsøe.\n»Kunderne har købt deres billetter hos DSB, ikke hos Banedanmark,« pointerer han.\nDSB forsøger ikke at løbe fra sit ansvar, men blot at forklare, hvorfor togene er forsinkede, betoner Tony Bispeskov.\n»Vi informerer passagererne så godt som muligt om konsekvenserne af de mange spor- og signalarbejder. Samtidig betaler vi flere penge tilbage til vores kunder, fordi vores rejsetidsgaranti selvfølgelig gælder, uagtet at Banedanmarks ting ikke virker optimalt for nuværende,« siger han.\nForsinkede togpassagerer i 2016\nDSB fjern- og regionaltog:74 procent kom frem rettidigt. Antal forsinkede passagerer i hele 2016: 19.855.000.Antal forsinkede passagerer/dag: 54.400 (afrundet).\nDSB S-tog:92,6 procent kom frem rettidigt. Antal forsinkede passagerer i hele 2016: 8.604.000.Antal forsinkede passagerer/dag: 23.600 (afrundet).\nArriva tog:93,2 procent kom frem rettidigt. Antal forsinkede passagerer i hele 2016: 467.000.Antal forsinkede passagerer/dag: 1.300 (afrundet.\nI alt Antal forsinkede passagerer i hele 2016: 28.926.000.Antal forsinkede passagerer/dag: 79.200 (afrundet).\nPassagertal for DSB og Arriva. Tal for kundepunktlighed fra Banedanmark. En passager er ifølge Banedanmarks tal for kundepunktlighed forsinket, hvis toget kommer frem til destinationen tre minutter eller mere efter køreplanen. Passagerpulsen under Forbrugerrådet Tænk har anvendt samme definition i sine beregninger.


AP6 – Demonstration af rådgivningskoncept | iDRÆN\nFormål: At sikre implementering af drænfilterteknologier ved udformning af beslutningsgrundlag og demonstration af et rådgivningskoncept for lokalt tilpassede drænfilterløsninger.\nAP-leder: Flemming Gertz, VFL\nAktivitet 6.1 Formidling af drænfilterløsninger til brugere og interessenter\nMed basis i en oprettet projekthjemmeside vil der ske en løbende formidling af projektets aktiviteter og resultater. I projektets afslutning afholdes en temadag for landmænd og konsulenter med henblik på at orientere dem om muligheder, potentiale og omkostninger ved forskellige former for drænfilterløsninger tilpasset lokale forhold.\nAktivitet 6.2 Interessentundersøgelse med lokale følgegrupper\nFor hver af de to projektoplande etableres lokale følgegrupper med repræsentanter fra landboforeninger, landmænd, kommuner og interesseorganisationer. Med udgangspunkt i interviewundersøgelser belyses agronomiske interesser og naturværdier i forhold til valg af drænfilterløsninger, og resultatet integreres i rådgivningskonceptet.\nAktivitet 6.3 Beslutningsgrundlag for implementering af drænfilterløsninger\nPå baggrund af de udviklede analyse- og vurderingsværktøjer udfærdiges et beslutningsgrundlag der integrerer oplandsanalyse, drænfiltervurderingsværktøj og omkostningseffektivitetsanalysen i et samlet beslutningsgrundlag. Beslutningsgrundlaget danner grundlag for et rådgivningskoncept til implementering af lokale drænfilterløsninger og sikrer desuden vidensgrundlag for myndighederne.\nAktivitet 6.4 Demonstration af rådgivningskoncept for implementering af drænfilterløsninger\nMed udgangspunkt i de udviklede vurderingsværktøjer indbygges og demonstreres et markedsbaseret rådgivningskoncept rettet mod rådgivning på bedriftsniveau.


Sommerglæder/2 - Wikisource\nDet nordiske Forlag København 1902\nSommerglæder.djvu Sommerglæder.djvu/9 49-115\nLøb ud, løb ud, raabte Fru Brasen til »Eleven«. Selv skulde hun først have skiftet Forklæde:\n— Løb ud, raabte hun igen, mens alting skjalv paa hende — og »hun havde ingen Kappe po« —:\n— Løb ud, for nu er de her.\n— Christian, skreg Brasen fra sin Skænk.\nChristian stod midt paa Gulvet og var ikke naaet længere end til at tørre sig over hele Hovedet med et Vidskestykke.\nMen Staldforpagter Nielsen var paa Plads og aabnede Døren til den første Charabanc, hvor fjorten Mennesker pludrede som en Fuglesværm.\nFru Brasen havde naaet den yderste Dør, hvor hun hilste, ved halvvejs at neje sig.\nDe fjorten svirrede ned af Vognen, og i et Nu var hele Billardstuen fyldt af Haandkufferter og Plaider og ubestemmelige Sjaler og Spaankurve og Skødehunde og af Hatæsker. Alle fjorten Personer talte i Munden paa hinanden, rystede Lemmer, raabte om Besked, strakte deres Bén og lo. Der var tre Herrer og elleve Damer.\nDen anden Charabanc var kørt frem. Men en Dame, der hængte fast paa Vogntrinet med sin Kjole, standsede Strømmen, indtil hun kom løs med et Hvin. En Familiefader, som var ledsaget af Hustru, tre Børn og Barnepige, trængte sig frem, hen til Skjænken, og bad om de Værelser, han havde bestilt.\nBrasen, der var bleven ganske rundøjet, sagde:\n— Ja, er det Dem, der har bestilt?\n— Jo, nu skal vi hitt 'et; og han gav sig til at rode rundt i en gammel Cigarkasse, hvor han opbevarede Badekorrespondancen.\n— Jeg er Inspekteur Rasmussen, sagde Familiefaderen, der talte vægtigt, som den, der er vant til at staa for Styret i en aandelig Bedrift.\n— Jo, sagde Brasen, der blev ved at rode i sin Kasse.\nEn Frue, der havde tilbagelagt Rejsen i en mørkerød Slæbkjole med Udringning, satte sig haardt i en Stol ved Bordet og sagde til sin Mand, der var lille, blond og nærsynet:\n— Hans, jeg sagde Dig det. Jeg maa strax paa mit Værelse.\nOgsaa Hr. Hans Lindegaard havde bestilt Logis og spurgte om sine Værelsers Nummer.\n— Jeg har det, sagde Brasen, der var glorød i sit Hoved. Han havde i Cigarkassen fundet noget Papir med »Rasmussen.«\nMen Hr. Lindegaard blev ved at spørge om sit Nummer, og en lille venlig Enkefrue, der var ledsaget af en halt Datter, som bevægede sig ved en Stok, sagde stilfærdigt:\n— Vi vilde gjærne have vore Værelser.\nBrasen saá op paa hende, fra sin Kasse:\n— De var aftalte, sagde Enkefruen, til i Dag. Hun udtalte g'et i Sætningens sidste Ord.\n— Va' de? sagde Brasen.\n— Christian, raabte han:\n— Hent min Kon':\nFru Brasen gik rundt i Billardstuen og sagde ustandselig:\n— Naar vi bare ta'er dem én efter én....\nFru Brasen tog slet ingen, men blev bare ved at gaa rundt, mens hun sagde det samme:\n— Det kommer jo lidt pludselig po.\nAlle Sprogets aa'er blev til o'er i Fru Brasens Mund, naar hun blev forskrækket.\n— Kjære Frue, vi venter jo saa gjerne, sagde en høj og brunlødet Herre, af en slank og knokkelstærk Skabning.\n— Ja Tak, sagde Fru Brasen og saa ham ind i Ansigtet. Det var det første Ansigt, hun saá. Ellers saá hun nærmest Sværmen omkring sig, som den, der kører i Karussel, ser dem, der befinder sig paa den faste Jord.\n— Vi er jo saa mange, der kommer lige paa én Gang, sagde den brunlødede Herre.\n— Ja, det er det, sagde Fru Brasen, og hun raabte pludselig paa Jens, at han kunde løbe med Inspecteurens til Annexet.\nHr. Lindegaard med Frue havde faaet Nummer seksten, hvorfra Fruen allerede ringede. Fru Brasen fløj hen til Lemmen og raabte ud i Køkkenet, at Eleven maatte løbe derop:\n— Tag et Forklæde po, raabte hun og lukkede Lemmen.\n— Der er min Kon' sagde Brasen, der slap Cigarkassen, hvori alle Brevlapper flød.\nFru Brasen sagde, mens fire andre Damer ogsaa forlangte Værelser, til Enkefruen:\n— Jo, det er Nummer tolv i Annexet; og ogsaa hun, der var svagøjet af Damp og Sod i sit Køkken, gav sig til at rode rundt i Cigarkassen:\n— Ja, det var galt, det var galt med Brasen og den Brevskrivning. Og hvad kunde det nytt', at Sørensen havde hjulpet til?\nDen ene af de fire Damer, som var Kommunelærerinder, sagde:\n— Vi skrev for en Maaned siden.\nOg Brasen, der sad paa Stolen med Puden, sagde:\n— Jansine, dem har Sørensen …\n… Jens løb foran Inspecteuren med Familie og Barnepige gennem Gaden ned imod Annexet.\nHan var barhovedet og raabte til alle Butiksdøre:\n— Det er de Rejsend', raabte han. Han var iført Vest og et Par mørkegraa Buxer med en lysegraa Lap paa Stedet, hvor man sætter sig. Lappen virkede, mens han løb, som et svunget Flag.\n— Naar man blot var forvisset om Sengene, sagde Inspecteuren, der var af et vist Embonpoint og med nogen Formue, erhvervet med Fruen.\n— Og Børnenes Lejer, August, sagde Fruen, som var mager, i Sort og underlivslidende.\nDe naaede Annexet, hvor Jens slog Døren op til alle de lyseblaa og tomme Stuer.\n— Her er'et, sagde Jens.\n— Men hvor er vore Værelser? spurgte Inspecteuren, der blev staaende foran det ventende Annex.\n— Det maa De spørge ved Fruen, svarede Jens, som pilede hjemefter.\n— Vi ta'er de dér, sagde Fruen, der havde sat sig, og pegede ind imod tre af Gadeværelserne.\nHun begyndte at kommandere om Møbelflytningen, mens hun sagde:\n— August, hjælp Louise. Louise var Barnepigen.\nDen milde Enkefrue kom med sin Datter. Det saá, under Fru Rasmussens Anordninger, allerede ud, som laa hele Annexet i Flytning.\nFruen og Datteren tog stille et Par Kammere:\n— Kære Else, sagde Moderen: lad os blive her.\nOg de gik ind i et Par Smaastuer, hvor de laasede deres Døre.\n… I Hotellet havde de fleste faaet Værelser, og sytten Personer kimede paa én Gang, for omsider at erholde deres Kufferter.\n— Christian, raabte Brasen, og der kom ingen.\nStaldkarl Nielsen asede med Fletkufferter og Trækufferter, saa de gamle Trapper knagede, og Fru Brasen løb hid og did for at anbringe de sidste, mens hun uafladelig tænkte paa Middagsmaden. I Køkkenet var alt gaaet i Staa, og alle Piger og Rullekonen stod ude i Gaarden og gloede efter de fremmede.\n— Ja, ja, sagde Fru Brasen og løb rundt igjen: Jens maatte springe efter Stine Sypige. Stine maatte hjælpe til ved Opvartningen og saa maatte Haandklæderne vente.\n— Christian; Brasen var under sin Søgen efter Kelneren naaet ind til Vinduet i den lille Spisestue.\nChristian satte, som et Lyn, udfra en Dør med Hjerte. Al Forskrækkelse slog sig strax paa hans Mave.\n— Saa, sagde Brasen: nu har vi ham der igen.\nFru Lindegaard ringede paa Vand til kold Afrivning og hos de fire Lærerinder, der vare anbragte i Gavlene, var der kun to Haandklæder til dem alle fire.\n… Doktoren, der havde iført sig en Diplomatfrakke fra firserne, aabnede Døren til Billardstuen og saá ind. Brasen sad paa sin Pudestol.\n— Hvordan skal det gaa? sagde Brasen.\nFru Brasen, der førte de sidste ned imod »Annexet«, sagde:\nDet skal go'e, Brasen.\nHun var tilmode, som var der Søgang i Gulvplankerne under hendes Ben.\n— Værsgo, sagde hun: det er blot lige nedad Gaden. Hun gik ved Siden af de to sidste Gæster, som var en østjysk Grossererfrue med sin Datter, midt paa Gaden, hvor Ansigter stak frem bag alle Ruder:\n— Ja, her er saa dejligt med Sol, sagde Fru Brasen. Brostenene bagte under deres Fødder.\n— Er der ligesaa langt til Vandet, sagde Datteren, Frøken Lucie, som var en lille bleg og kjøbenhavniseret Person, der fik sin Villie i alt, fordi Grossererens Huslæge var blevet kjed af at sé hende faa Krampe.\n— Det er bare en lille Sti, sagde Fru Brasen.\n— Er det her, sagde Frøken Lucie, da de naaede Annexet.\nFru Brasen var lidt i Forvejen, og Grossererfruen sagde:\n— Lucie, det var Dig, der vilde her.\nFru Brasen lukkede Døren op til Gadeværelserne. Familien Rasmussens Kufferter var ankomne og ikke ét Møbel var paa sin Plads:\n— Ja, sagde Fru Rasmussen: dette var vel vore Værelser?\nFru Brasen, der saá, at Værelserne var tagne i Brug, sagde:\n— Ja, det var jo Bestemmelsen.\nInspecteuren, som havde undersøgt Sengene, sagde:\n— Det er Krølhaars, min Pige.\n— Men August, vil Du sige mig, hvordan vi lægger Børnene under de Klude?\nFru Rasmussen vilde vende sig imod Fru Brasen, men Fru Brasen havde lukket efter sig. Hun gik ind gennem Gaarden, fulgt af de tvende østjydske Damer:\n— Ja, sagde hun, idet hun aabnede en Dør: dette er de bedste Stuer. Men Indgangen er jo gennem Køkkenet.\nKøkkenet var brolagt og egentligt et Bryggers. Frøken Lucie var standset paa Dørtrinet:\n— Dette er morsomt, sagde hun.\n— Ja, sagde Fru Brasen: det er rart, at ha'e naar man vil sætte baade et og andet fra sig.\nModeren og Frøken Lucie gik ind i de to Værelser og sagde: Tak.\n— Tror Du, jeg bli'er her? sagde Frøken Lucie.\nHendes Moder, der oversaá Stuerne, sagde:\n— Maaske var her nogle Møbler at faa til Leje etsteds i Byen.\nFrøken Lucie svarede ikke. Hun anbragte sig i en Gyngestol og nynnede.\nDa Fru Brasen kom forbi Enkefruens Vindu, som stod aabent, stak den gamle Dame Hovedet ud.\n— Her er rigtig rart, sagde hun:\n— Vi vilde kun gerne ha'e flyttet et Skab, Frue, en Gang naar der bliver Tid.\nSkabet skulde flyttes hen foran en Dør, der skilte dem fra Familien Rasmussen. Det vilde altid tage lidt af Lyden.\nFru Brasen gik ned imod Haven og ind til Bedstemoderen, der bestandig arbejdede med sin Rive.\n— Du maa komme hjem, Mo'er, sagde hun.\nDen gamle løftede sit Ansigt:\n— Hvorfor, sagde hun.\n— For nu er de her, Mo'er.\nFru Brasen syntes, at hun var lige ved at komme til at græde:\n— Og det er jo godt, Mo'er, sagde hun, ind i den gamles Ansigt.\n— Naa, svarte den gamle kun og slap sin Rive og fulgte hende.\n— Er det Haven, raabte Enkefruens halte Datter fra sit Vindue.\nOg hun løb ud i Gaarden — hun var nok halt, men ellers rigtig levende — ind i Haven.\n— Men Moder, her er Have, raabte hun fra Gaarden, lidt efter, da hun kom tilbage, og da Fru Rasmussen kom tilsyne i Gangvinduet, tilføjede hun:\n— Frue, der bliver dejligt for Børnene.\nLidt efter vendte hun atter tilbage med hele Favnen fuld af Grene:\n— Mo'er, raabte hun, dem dekorerer vi med, naar vi bare havde nogle Krukker.\nOg efter at have læsset sine Grene af i Vindueskarmen, gik hun ud paa Gaden. støttet til sin Stok.\n— Den lille halte har et kjønt Ansigt, sagde den brunlødede unge Mand.\nHan havde sammen med sin Ven faaet Gavlen vis-a-vis de fire Lærerinder, og han sad i sit Vindue, hvorfra man kunde sé den hele By og alle de fem smaa Gader.\n— Det er Borgmesterens Hus, sagde hans Ven, som stod ved Siden af ham og pegede paa den røde Borg.\n— Ja saa, sagde den unge Mand og stirrede ud for sig, imod Sollyset.\nGaderne under dem laa som uddøde i Solen. Den lille halte Frøken gik dernede, helt ud til det yderste Hus, og vendte atter tilbage:\n— Saa nydeligt hun gaar ved sin Stok, sagde Vennen.\nEllers var ingen at sé. Kun fra Hotellet løb de ud og løb de ind.\nDe fire Lærerinder kom frem fra Porten. De havde spurgt om Vej til Skoven og Vej til Badehuset. De var bestemte paa at tage tyve Bade og havde ingen Dag at spilde. De gik, to og to, ned ad Gaden og forsvandt.\n— Naa, sagde Vennen, her er s'gu rigtig godt at kjede sig.\nDen brunlødede, der sad i Karmen, stirrede bestandig imod det samme Lys — hans Øjne havde faaet saadant et sært Udtryk, enten af Bedrøvelse eller af en lang Længsel — og svarede, muligen uden at vide hvorpaa:\nEn Støvsky stod op imod Sollyset ude paa Landevejen. Det var en Landauer med brune Heste og tre Kufferter. Nu drejede den bort fra Chausseen og ind paa Vejen langs med Byens Haver. To Damer sad skjult i Vognen, bag to lyse Parasoller.\n— Hvem er det, sagde Vennen i Gavlvinduet.\n— Hvem véd, svarede den brunlødede, der rejste sig fra Karmen:\n— Skal vi saa bade?\nNede i Gaarden spurgte de to Venner om Vejen.\n— Ja, Vandet er s'gu godt, sagde Brasen, der stod og luftede sig midt paa sin Gaardsplads: Vejen er blot lige bag om Borgmesterens Have.\n— Tak, sagde den knokkelstærke, der pludselig smilte.\nVognen med de brune Heste rullede ned forbi Borgmesterens Havegærde:\n— Ingeborg, Ingeborg, raabte den ene af Damerne og viftede pludselig med sin Parasol. Hun havde sét Borgmesterens Datter inde under Træerne.\nFrøken Ingeborg løb hen til Gjærdet:\n— Johnny, raabte hun og gjenkjendte Veninden.\n— Vi skal bo her, sagde Frøken Johnny fra Vognen, mens Generalkonsulen og Generalkonsulinden nikkede.\n— Hvor? raabte Ingeborg.\nMen Vognen var borte.\nBorgmesterens Datter blev staaende. Der havde bredt sig et skinnende Smil over hendes Ansigt, mens hendes Øjne der var sorte, som sort, hvori Solen brænder, længe saá ud over den grønne Mark og Stranden.\nHun tænkte pludselig paa saa mange lyse Dage og saa mange Minder fra den Gang — fra saa ret længe siden.\nHun saá for sig Pensionen i Zürich, bag den høje Mur, med Akasierne i den stille Have. Et efter et dukkede Kammeraternes Billeder frem, og Johnny og hun selv med ganske unge Ansigter. Hun saá Promenaden og Søen, med dens pludselige Bølger, og Gaderne, og den tekniske Skole med den dejlige og hvide Portal.\nBorgmesterens Datter blev staaende ved Gjærdet, som bag et Gitter af de krydrede Æbleroser.\nSaa lød der paa en Gang Skridt paa Stien, og to Herrer hilste.\nDet var den brunlødede og hans Ven.\nBorgmesterens Datter bøjede sit Hoved. Hendes matgule Ansigt var pludselig blevet hvidt.\nHun gik langsomt tilbage gjennem alle sine Blomster, ind igjennem Gaarden og op ad Trappen. De Herrer paa Kontoret, der just skulde til Middag, hilste Frøkenen, men hun saá det ikke.\nHun aabnede Døren til den forreste Stue, hvor alle de ostindiske Fugle kvidrede i Voliéren.\nFrøken Ingeborg tog et Klæde og hængte det op for Buret, at Fuglene skulde tie.\nHun satte sig ved Siden af Buret, med Hovedet støttet i sin Haand.\nModeren kaldte, og hun hørte det ikke …\nLandaueren var rullet forbi Vicekonsul Therkildsens Have.\nFru Therkildsen, der i sin Thepavillon broderede paa Klæde efter Naturen og hjælpende Monstre, havde ved Synet af Vognen rejst sig i ét Sæt og nærmest fór op igjennem sin Have.\n— Therkildsen, Therkildsen, raabte hun midt i Gaarden, saa en af Svendene kom ud paa Bagtrappen:\n— Hent Konsulen, sagde Fruen, og Svenden løb ind fra Fruen, som han aldrig, ikke i tre Aar, havde hørt raabe.\nKonsulen kom ud paa Trappen.\n— Therkildsen, sagde Fruen: kom ind. Og da de vare naaede ind i Entreen, sagde hun:\n— Fryants er her.\n— Hvor, sagde Konsulen.\n— Her, Therkildsen, sagde Fruen: de kom kjørende nu. Med Kufferter paa Vognen.\nEn Tankestorm hvirvlede gjennem Hjernen paa Fru Therkildsen.\n— Generalkonsulen? spurgte Therkildsen og understregede »General«.\n— Ja, Therkildsen.\nFruen tav et Øjeblik: i ti Aar havde hun kjæmpet møjsommeligt for fra Sønnernes Lejlighed i B-Kvarteret at naa ind i den store Børskreds, hvis Midtpunkt var Fryants.\n— De kan jo umuligt bo hos Brasens.\nHr. Therkildsen saá paa hende et Øjeblik:\n— Ellers er det jo os ligegyldigt, sagde han.\nFru Therkildsen svarede ikke. Hun tilkaldte sin Husjomfru til en Raadslagning.\n… Landaueren var kjørt forbi alle Haver og rullede ind i Gaden.\n— Jansine, raabte Brasen:\n— Nu kommer de i Wienervogn.\n— Ha' er' et Brasen, sagde Fruen, hvis Hoved virrede i Dørlemmen.\n— Spørg mig ikke, Jansine, sagde Brasen, fra hvem Sveden dryppede som Hagl under en Sommertorden:\n— For nu staar jeg still', sagde han.\nLandaueren rullede ind ad Porten og holdt. Staldkarl Nielsen var løbet til og gav sig til at bukke foran Vogndøren:\n— Dette er jo Brasens Hôtel, spurgte Generalkonsulen venligt.\n— Jo, det er her, sagde Nielsen, der havde faaet Kaskjetten af.\nBrasen blev staaende midt i sin Skænkestue og saá gennem de to Døre ud paa Kjøretøjet:\n— Dem ka'e Du ta'e imod, Jansine, sagde han og gik ind i den inderste Stue, hvor han satte sig i en Stol ved en Dørsprække.\nGeneralkonsulens Damer var allerede af Vognen.\nDe maalte lidt langt den hvidkalkede Port, hvor de skæve Bjælker var malede sorte.\n— Er det maaske Fruen? spurgte Generalkonsulen.\n— Ja, det var.\n— Jo, vi skulde blive her, Frue, sagde Generalkonsulen.\n— Inat, tilføjede hans Frue hastigt.\nOg Datteren, der kom til at lé af Moderens Tonefald, sagde:\n— Her er jo dejligt.\nFru Brasen var bleven glorød i sit Ansigt ved Fruens »inat«. Saa blev hun bleg igjen, mens Sveddraaberne blev staaende paa hendes Kinder, og hendes Stemme dirrede ganske lidt, da hun sagde:\n— At Værelser havde de jo, hvis de ellers ku' pass'.\n— Det gør de nok, sagde Generalkonsulen. Og Fru Fryant, der selv var blevet rød i sit Ansigt, sagde:\n— Kære Frue, det er jo Fru Brasen? — vi stiller saamænd ingen Fordringer.\nFru Brasen gik i Forvejen og lukkede Døren op til de to Portværelser. Hun saá ind over sine to Stuer mens hun kun blev ved at sige: Ja, hvis de bare ku' pass' — medens Generalkonsulen, der hastigt havde set ind paa Sengene, som var Husets Værdigjenstande og de Sengesteder, hvor Vinterens Handelsrejsende anbragtes, sagde:\n— Her er jo fortræffeligt, Frue, for i Nat; og Frøken Johnny lagde til:\n— Jeg boer jo hos Ingeborg.\nDa Fru Brasen kom ned, sad Brasen endnu bag sin Dør. Han løftede Hovedet og saá op efter hende:\n— Hva' sa'e de? sagde han.\n— Jeg ved ikke, svarede Fru Brasen hvis Stemme var meget lav og som saá væk fra ham: men de bli'er her i Nat.\nFru Fryant, der stod midt paa Gulvet og aftog sin Hat, sagde til sin Mand:\n— Men, kjære Ven, hvis der nu er lige saadan paa Skagen.\nOg Johnny, der ved Vinduet betragtede Vandposten, som, lidt kroget, rejste sig midt paa Torvet, sagde leende:\n— Det er umuligt.\nGeneralkonsulen gav sig til at aabne nogle særdeles omfangsrige Rejseetuier med meget Sølv og Krystal, der var lidt massive for de Brasenske Bordbén. Og de to Damer gik ind i Soveværelset, hvor Frøkenen slog de blaa Portierer ned, mens hendes Ansigt pludselig blev alvorligt, som læste hun i deres falmede Folder hele deres lange Historie. Hun sagde:\n— Mama, saa maa vi spise her og invitere Ingeborg.\n— Ja, my dear, sagde Moderen og tilføjede lidt efter:\n— Skeer og Gafler har vi jo i Necessairerne.\n… Nede i Gæstestuen slog Dyrlægen Døren op.\n— Her er blevet fuldt, Dyrlæge, sagde Brasen.\nDyrlægen, der, som alle kraftige Mandfolk der i Byen, var rødblisset i et bredt Ansigt og som var bleven sendt paa Inspection af sin Kone, sagde:\n— Ja, hva' Satan, her er s'gu Forøgelse i Besætningen; han forlangte en Baier, mens han spurgte:\n— Men hva' er'et for Hopper, Gæstgiver?\n— Ved ikke, sagde Brasen, der var bleven underlig ordknap og følte det, som havde han en Klump i sit Hoved.\nMen pludselig kom han op fra sin Stol:\n— Christian, raabte han og løb hen til Skænken, hvor han begyndte at rode imellem nogle gamle Bøger:\n— Nu er der s'gu da nogen at indfør'; og han fik Rejsebogen frem, der var fedtet som en gammel Kogebog og forsynet med Segl af sex vexlende Borgmestre.\n— Det er rigtigt, Brasen, sagde Dyrlægen: la'e os faa Afstamningen.\nChristian var kommet til og vilde tage Bogen med de fremstrakte Hænder:\n— Faa Næverne vasket, sagde Brasen.\nLemmen gik op, det var Fruen:\n— Kom lidt herud, Brasen, sagde hun.\nFru Brasen var midt i Middagsbekymringerne. Hun blev i sine Tanker ved og ved at tælle, hvor mange Gæster de blev, og kom aldrig længere og begyndte at tælle forfra igen indtil sytten:\n— Var'et ikke sytten? sagde hun.\nTo Piger stod og skrabede Fisk. Det var en ynkelig og tynd Yngel, der en Gang havde været levende. Eleven stegte ved Komfuret en fransk Bøf til en Handelsrejsende, der just var ankommet med samt sine Prøvekasser, og som nu sad og skældte ud inde i den lille Spisestue.\nDa Brasen kom ud, lukkede Fruen Døren til Spisekammeret:\n— Hva' ska' vi gjør', sagde hun og saá paa ham med sine forvaagede og rindende Øjne.\n— Ved' ikke, sagde Brasen.\n— Og de ska' jo ha'et som avertert, sagde Fruen. Det var hendes uafladelige Tanke: »Middag: to Retter og Dessert«, som der var »averteret«.\n— Ja, sagde Brasen.\nFru Brasen førte igjen og igjen Hænderne ned over sit Forklæde:\n— Men det er 'et, sagde hun: naar 'et saa kommer, kommer det altid bagpo.\nBrasen, der atter havde rejst sig, for at komme bort, sagde, hvad, der var hans eneste Tanke:\n— Ja, hvis de saa drikker noget. Men hva' drikker vel saadan' syv og tyve Fruentimmer?\nFru Brasen sad et Øjeblik alene. Saa rejste hun sig. Der var ikke andet at gjøre:\n— Man maatte gi'e dem Kyllingerne.\nHun aabnede Spisekammervinduet for at raabe paa Nielsen, der tumlede med den handelsrejsendes Kufferter.\nFruen gav ham Ordre om Fjerkræet, men Staldforpagteren lod, som han ikke hørte det og blev ved Kufferterne.\n— Det er sgu de forretningsrejsende, man ska' leve af, sagde Nielsen, der allerede havde vurderet Badebagagen.\nUde i Køkkenet gav Fru Brasen sig til at tælle Fiskene, mens hun pludselig sagde til Stine, som havde medbragt de halvsømmede Haandklæder:\n— Er der Petersille? og Stine-Sypige gav sig i Forstuen til at undersøge en Kasse med Sand, hvori hun fandt hundrede lange Asparges:\n— Ja, ja, sagde Fru Brasen og raabte paa Jens, at han kunde springe efter Petersille.\nEleven løb paa Christian med den svedige Bøf paa et Fad:\n— Tør 'en af, raabte Fru Brasen.\nOg hun fór selv med sin Tommelfinger hen over Bøffadskanten og fik den tørret:\n— Alting ska' man osse pass', sagde hun.\nUde i Gaarden var der begyndt en vild Jagt paa Fjerkræet, hvor alle Høns blev jaget op og Høj rundt og kaglede, mens Martin, Husets Søn, der var hjemkommet fra Skole og bar Tonyster, førte an og skreg til Nielsen:\n— Klem'en, Nielsen.\n— Ta'en Nielsen.\nKlem den lille spættet'.\nHønsene fløj, og Hanen galede. Tre Skolekammerater af Martin deltog i Jagten og øgede Forvirringen.\n— Bli'r I færdige med Fisken, sagde Fru Brasen til Pigerne, der glemte at skrabe.\nDe første Kyllinger kom, og de skulde pilles. Den ene Pige satte sig hen i en Krog af Køkkenet og rev i Kræets Fjer, saa de stod vidt om hende.\nLemmen gik op:\n— Naar ka' vi blive færdige? spurgte Brasen inde fra.\nDet var de fire Kommunelærerinder, der var vendte tilbage fra Badet og som paa Rad, midt i Gæstestuen, spurgte, til hvilket Klokkeslet der spistes til Middag.\n— Med hva' sagde Fru Brasen, der drejede sig.\n— Med Maden, Jansine.\nFru Brasen saá fra Fisken til Kyllingerne.\n— Ja, Brasen, ja ......\n— Hva' er 'et? raabte hun og drejede igen.\nDet var Christian, der skreg paa noget engelsk Sauce til Bøffen, fra den anden Lem, den til den lille Spisestue:\n— Hva' for 'en en? sagde Fru Brasen, og hendes Øjne faldt paa Datteren Signe, der var fjorten Aar, hjemmekæmmet og bekymret:\n— Den sto'er i en Flask', sagde hun.\nFlasken stod i første Sals-Buffeten:\n— Spring efter 'en, sagde Fru Brasen til Datteren: det er ogsaa alt blevet flyttet um.\n— Hva' bli'er 'et saa til? sagde Brasen, der stadig ventede ved Lemmen til Gæstestuen og skulde vide Spisetiden.\n— Klokken fim, svarede Fruen, hvis Sprog mere og mere forvirredes.\nBrasen lukkede Lemmen:\n— Klokken fem, mine Damer, sagde han og satte sig ned bag Skænken igjen, mens de fire Frøkener gik:\n— Den springer, Dyrlæge, sagde han …\n— Men Stikkelsbær kunde de ikke naa at faa plukket (Fru Brasens Tanker havde naaet Desserten) og hun sagde til Jens, der kom løbende med nogen vilter Petersille:\n— Du maa ned til Bager Petersens. Det maa være straks. Hun tænkte paa Lagkagen.\nDatteren kom med Sauceflasken, der blev stukket ind gjennem Lemmen, hvorfra man hørte den forretningsrejsende skælde, fordi Baieren ikke var kold — medens fra Gaarden Hønsene blev ved at larme og inde i Køkkenet Fjerene fløj i det hele Rum, saa Eleven tørrede sig Dunene af Kinderne.\nUde i den lille Forstue sad Bedstemoderen bøjet over et Kar og skrællede Kartofler, der, én efter én, faldt langsomt ned i Vandet, tungt som en Sten.\nFru Lindegaard, der havde endt Afrivningen og sit Toilette, aabnede sit Vindue, og saá med et pludseligt Behag ned paa Hr. Nielsens Mandsskikkelse og Ben, mens han fangede den sidste Kylling:\n– Vi skal have Kyllinger, sagde hun:\n— Hans, gaa ned og hør, naar vi skal spise.\n… Generalkonsulen var venligt traadt ind i Gæstestuen for at spørge Hr. Brasen, hvad de kunde faa til Middag. De ønskede at spise Klokken syv og hos dem selv.\n— Vi bli'er fire.\nGeneralkonsulen ventede et Øjeblik, og sagde saa, mens han smilede saa lidt, at man næsten ikke saá det:\n— Ja, saa giver De os blot, hvad De har, fire Retter Mad.\nDa Hr. Fryant var ude af Døren, satte Brasen i Løb ud i Køkkenet.\n— Jansine, raabte han.\nFruen var paa første Sal, for at anordne Borddækningen:\n— Hva' er 'et, Du siger, Brasen, sagde hun, hvid i sit Ansigt.\nHun sad paa Stolen ved Siden af Mejeristens Buffet:\n— Har du Mad? sagde Brasen, som blev staaende foran hende.\n— Jeg kan ikke si'e 'et, svarede Fruen. Hun havde foldet sine Hænder: For jeg véd ingenting.\nDa Brasen kom ned igjen var Gæstestuen fuld. De to Kreaturhandlere var vendt tilbage for at faa en Bid Mad og Konsul Therkildsen, der var iført den sorte Frakke, som han ellers kun bar i Amtsraadet, kom pludselig ind ad Døren og satte sig ved Midterbordet, mens han bad om et Glas Portvin.\n— Christian, Portvin, sagde Brasen, der selv, med en Klud, gav sig til at aftørre Bordet for Hr. Therkildsen.\n— Brasen har jo ellers faaet Fremmede, sagde Konsulen.\nBrasen havde det.\n— Og mange, sagde Konsulen.\n— Der var det, sagde Brasen.\nDen ene Kreaturhandler sagde:\n— Det ka' s'gu faa sin Betydning for Byen … og saadan.\nEn lille bleg Herre fra Apotheket, der i en Krog var beskjæftiget med at bide Neglerødder, sagde:\n— Det ser man paa Skagen. Han udtalte »a'et« i Stednavnet, som et udpræget »æ«.\nHr. Therkildsen svarede ikke; men Brasen, der satte Glasset med Portvinen paa Bordet, sagde og rankede sig i sin Ryg:\n— Ja, man maa være foretagsom, Hr. Konsul.\n— Ja, sagde Konsulen: Fru Brasen er en flink Kone: og lidt efter spurgte han:\n— Spiser de ellers alle sammen?\nBrasen sagde noget om, at de i Landaueren skulde spise Klokken syv.\n— Ja saa, sagde Konsulen, der betalte for sin Portvin, og da han rejste sig, sagde han til Brasen:\n— Brasen véd jo ellers, at Butikken er lige her ved.\nLemmen gik op: det var Fruen:\n— Jeg maa ha' af Skuffen, Brasen, hviskede hun.\nDa hun saá Konsulen, smækkede hun Lemmen til igjen af Forskrækkelse. Men trods Forskrækkelsen kom hun pludselig til at smile. Hun havde set paa Hr. Therkildsens Ansigt, at de nok turde sende Bud over i Butikken idag, hvis det kneb. Et Øjeblik efter aabnede hun igjen:\n— Jeg maa ha' af Skuffen, Brasen.\nBrasen aabnede Pengegjemmet.\n— Der er ingen, sagde han.\nOg mens han lo, raabte han ud i Skænkestuen:\n— Er der nogen, der kan laan' mig en Daler?\nEn af Kreaturhandlerne spurgte ovre fra Bordet:\n— Er 'et Alvor, Brasen?\n— Gu' er 'et Alvor; og Brasen raslede lidt med Ørestykkerne i den tomme Skuffe: Sé selv, Godtfolk, og tæl efter.\nKreaturhandleren fik en Tegnebog frem, der var trind og fed af mange Sedler.\n— Laan mig tre, sagde Brasen, der fik dem.\nOg Lemmen blev lukket igjen.\nFru Brasen tænkte paa Generalkonsulens Mad.\n— Det kunde blive Hummer, ja Hummer med Asparges til Millemret (alle e'er blev til i'er i Fru Brasens Tanker nu) .....\n— Og Hummeren kunde Stine rende efter hos Therkildsen. For hun havde sét det paa Konsulen, at han gav dem 'et nok; og det var ikke saadan med den »kuntante« Mønt at løbe med mellem Fingrene.\nHun kaldte paa Stine, og pludselig tænkte hun paa Stegen, at Martin, han havde sine Duer; og medens Stine løb, raabte hun paa Martin, der stadig var med Tornyster og som vilde have Pengene for Duerne strax:\n— For jeg kjender 'et, sagde Drengen, der stod haardt paa sine Ben.\n— Ja, ja, sagde Fru Brasen: faa ved Skuffen.\nSelv rev hun allerede Aspargeserne op af Kassen med det vaade Sand:\n— Skræl dem, sagde hun til Moderen, som tog dem uden at tale og begyndte at skrælle dem, Stængel efter Stængel, og lod dem falde ned i Vandet, én efter én, som skrællede hun Barken af hvide Stave.\nDer lød et Brag paa Bagtrappen.\nNu havde han tabt en Bakke, og Fruen var efter ham.\nOppe i den store Spisestue rumsterede Eleven og Stine, der var kommet tilbage fra Therkildsen, med Dækningen.\nAlle Fade og Tallerkener flød i Vinduerne og paa Mejeristens Buffet og paa Gulvet, mens Pigerne blev ved at maale Duge til, som ikke rakte.\n— Sé efter, Signe, sagde Fru Brasen til Datteren, der stod midt i Hurlumhejen med noget, som Dommedag i sine Øjne:\n— Men Stege-Fade er der ingen af, sagde Fru Brasen:\n— Signe, spring efter dem til Jespersen's.\nFru Brasen drejede sig:\n— Og hvor er Christian?\nChristian Christensen laa i Bagstuen paa Gulvet, med sin stærkeste Legemsdel i Vejret, og sammenskrabede Knive og Gafler og tre Plât-de-menager, han havde tabt med Bakken.\n— Nej, her er ingen Opvartning, sagde Fru Brasen, der igjen tænkte paa Stuepigen, som de havde ladet løbe: Men det var jo Provstinden, der havde ladet falde det Ord.\nSigne kom ud af Porten, hvor hun løb paa de to Rist'ske Pigebørn, der i hvide Kjoler og i Straahatte, med hvide Baand, hvis Ender var akkurat lige lange, gik op og ned paa Fortovet, ved Siden af hinanden.\nDet eneste bevægelige i Børnene Rist's Ansigter var Næseborene, der let udspiledes, ligesom paa vejrende Hunde.\nSigne gik videre, mens begge Rist'erne pludselig standsede: Fru Petrine Lindegaard viste sig i Porten. Hun var iført sort Gaze af megen Gjennemsigtighed, med Fjederhat, hvis Besætning vuggede sig som en Storskov under en sort Kniplingsparasol, foret med rødt Lasting.\nFru Lindegaard spurgte de to Pigebørn om Vejen til Skoven og gik ned af Gaden, efterfulgt af sin Mand.\nForan Rist's Butik standsede hun og huskede, at hun havde glemt at kjøbe Badehætte.\nDen østjydske Grossererfrue med Datter, der var paa Jagt efter kompletterende Møbler, stod i Butikken og kjøbslog om to Hvilestole, der bestod af et skrøbeligt Stel, hvorover der var udspændt noget graat Lærred.\n— Tag dem, sagde Datteren.\nFru Inspecteur Rasmussens Pige skulde have hvide Bændler til at sammenbinde nogle Hovedpudebetræk, i hvilke der manglede Knapper.\nFru Lindegaard, der smilede til Grossererfruen, bad om en Badehætte:\n— Men en lidt rummelig, for mit Haar er svært, sagde hun.\nHr. Rist næsten svedte paa sin Pande, mens Fru Rist holdt sig tæt ved Vindeltrappens øverste Aabning.\nGrossererfrøkenen sagde til Fru Lindegaard, at der var intet saa dejligt, som at kjøbe og, efter at hun havde kjøbt tre Rücher, som hun aldrig vilde faa Brug for, trak hun hele Selskabet over i Therkildsens Bod, hvor hun gav den Rasmussenske Barnepige Brystsukker med til Ungerne:\n— Kære, sagde hun, man kan altid kjøbe noget til Børn; og hun spurgte paa alt i Butikken lige til nogle Mælkespande af Ler, Pottemager Lassens Produkt.\n— Moer, sagde hun, dem kjøber vi til Fader, og tager Laaget af, saa flyder hans Stokke ikke i hele Entréen.\nHr. Therkildsen var ikke til Stede. Han var kaldt ind til sin Frue. Fruen havde tænkt længe. Hun var nu vis paa, at man burde invitere Generalkonsulen's til Aften:\n— Kære Therkildsen, man har jo dog paa saadan en Egn en selskabelig Pligt. Og de vil være glade over overhovedet at træffe paa Mennesker.\nSigne mødte, da hun kom med Fadene fra Jespersens, i Smøgen hele Selskabet Lindegaard. Fru Jespersen, der hastigt strøg et Silkeskørt paa sit Dagligstuebord, kom hen bag de farvede Stores for at tage Maal af de Fremmede. Hun var i den sidste Time ustandselig løbet til og fra sine Vinduer:\n— Hun begreb ikke, hvem de to Mandfolk var, som hun havde sét paa Bade- stien.\n.... Paa Herrernes Badehus var alt i Oprør. Inspecteur Rasmussen badede sin Dreng, der brølede, og de to Kreaturhandlere, der altid tog sig en Portion Vand, naar de var i Byen, raabte paa Haandklæder, fra hver sin Baas.\n— Nu kommer jeg, sagde Bademesteren, som var en gammel Sandskipper, der aldrig plejede at tage sig andet til, end at sidde at pilke Torsk paa sin Bro.\nMidt under Skraalet var den brunlødede, der havde svømmet langt, vidt ud i Vandet, gaaet op ad Trappen.\nHan stod et Øjeblik: Hovedet bar han højt; rank og liniesmal var hans hele Krop og brun, som var han skabt af Bronce:\n— Skynd Dig, Knud, raabte Vennen; og den brunlødede gik ind.\nDa han atter, paaklædt, kom ud, var der blevet stille paa Badebroen.\nInspecteur Rasmussen paaklædte sit Afkom, og Kreaturhandlerne nød en Snaps Rom. Den brunlødede havde betalt, mens han blev at sé ud over Vandet:\n— Hvor er Damernes Badehus, spurgte han, langsomt.\nOg Skipperen viste over paa Madam Poulsens hvide Skur, før den brunlødede gik.\nHan vendte med sin Ven tilbage ad Stien bag om Borgmesterens Have. Paa Grønjorden uden for Gjærdet bredte et Par Piger Duge ud til Bleg. Den brunlødede standsede og saá et Nu paa de hvide Klæder: deres Damaskes Stjerner skinnede imod ham i Solen.\nInde i Haven gik fire Damer, uden Hatte, under hvide Parasoller.\n— Der er Ender, Mama, raabte Frøken Johnny og alle fire Damer standsede bag Gjærdet, medens Generalkonsulinden talte ud til den unge brunlødede Mand, som man taler til én, der hører til éns Kreds og som man holder af.\nBorgmesterens Frue, der havde betragtet ham hastigt, lukkede atter sine mørke Øjne halvt og bøjede sit Hoved til Hilsen en lille Smule for lidt, med en pludselig Hejsning af sit Legeme, som naar hun i gamle Dage i Guvernørens Hus modtog en tysk Korvets Officerer.\nFrøken Johnny sagde til Vennen:\n— Jeg bliver her hos Ingeborg. De bliver vel ogsaa?\nDen brunlødede var blevet staaende med Hatten i Haanden. Det var ikke let at sé, til hvem han smilte.\nDa Vennerne gik, bøjede Frøken Ingeborg sit Hoved.\n— Nu lader vi Damerne gaa ind, sagde Frøken Johnny, og hun og Frøken Ingeborg vandrede ind i Lysthuset:\n— Her sidder vi, sagde Frøken Johnny og satte sig.\nHaven laa foran dem, med hundrede Roser, i Solen.\n— Hvor her er skønt, sagde Johnny og hun gav sig til at fortælle om en Mængde, Mængde Ting og om Carl Sponneck, sin Forlovede, der var paa Togt:\n— Han er prægtig, sagde hun: og han siger ingenting.\nPludselig lo hun og sagde:\n— Troer Du, at forelskede kan tale?\n— Jeg tror ikke, svarede hun sig selv, mens hun blev ved med at lé.\nInsekterne summede omkring dem, mens Johnny fortalte mere: om Forældrene: Papa er sød og rar, men han er stædig, sagde hun; om deres Baderejse: hvor var der dog kønt, sagde hun; og om Zürich — — aa ja, de Dage i Zürich .... hun talte endnu en lille Stund. Saa tav hun pludseligt, før hun sagde, idet hun nikkede:\n— Men han er ogsaa køn.\n— Hvem? spurgte Frøken Ingeborg, der intet havde sagt, men kun sad tilbagelænet imod Hyldens Stamme og flyttede ikke sit opadvendte Ansigt.\n— Knud Ender, sagde Johnny ud i Luften. Og hun lo.\n— Nu vil jeg skrive, sagde hun, for ellers bliver der ikke Tid.\n— Ja, sagde Frøken Ingeborg og hun gik op for at hente Papir og Blækhus. Da hun vendte tilbage, begyndte Johnny at skrive.\nBlækket og Pennen brugte hun ikke.\n— Jeg skriver med Blækpen, sagde hun: den har man altid hos sig.\nFrøken Johnny skrev, bøjet over Lysthusets Bord, hastige, rappe Linier. Saa tøvede hun, saa skrev hun igjen.\nFrøken Ingeborg havde aabnet sine Læber, som gled en usynlig Vin ind over deres runde og dejlige Bue.\nHyldens Blomster var langsomt drysset ned over Johnnys Haar og laa paa Brevet, da hun vendte Bladet:\n— Det er Kyssene, sagde hun og pustede dem bort.\n— Hvor Du er lykkelig, sagde Frøken Ingeborg, og hendes Øjne blev paa én Gang fulde af Taarer.\n— Ja, sagde Johnny og saa ud i Luften.\nHun skrev paany. Tilsidst slog hun Brevet sammen:\n— Og véd Du saa, hvem jeg har skrevet om? sagde hun og stod op:\n— Om Dig.\n— Om mig?\n— For nu tænkte jeg paa Dig, sagde Johnny.\nHun nynnede et Refræn, mens de gik frem over Gaarden.\nKlokken var fem. Bordet var dækket. De fire Kommunelærerinder mødte paa Slaget. De medbragte fire Servietringe, som de havde anbragt midtbords, ved fire Kuverter paa Rad. Efter en Besigtigelse af Stolene, udvalgte de sig de fire solideste og stillede sig op ved Vinduerne, to og to. De var alle fire i lyse Lærredsliv og de to i brune, de to i mørkeblaa Nederdele.\nSigne, der gik rundt med hvad man saa gav hende i Hænderne, kom ind i Salen med fire Vinflasker, og satte dem med et Bump paa en Stol, før hun løb:\n— De er der, sagde hun, da hun stod nede i Køkkenet.\nFru Brasen blev staaende midt paa Gulvet:\n— Det er de da ikke, sagde hun:\n— Hva' er da Klokken?\n— Er 'en da fim?\nHun løb hen til Skorstenen:\n— Og det Vand vil ikke kog'.\nDet var Vandet til Fiskene:\n— Sørensen, Sørensen, raabte Fru Brasen efter Eleven.\n— Og Kartoflerne var lige kommet po.\nLemmen sprang op:\n— Ja, nu er de der saa gu', skreg Brasen, der havde ligget i Skænkestuevinduet og sét Familien Rasmussen vandre frem midt ad Gaden. Inspecteuren var hvidvestet og i Diplomat.\n— Er 'en da fim? sagde Fru Brasen, som kun løb rundt.\n— Der kommer fler, raabte Brasen.\nDet var Enkefruen med hendes Datter, der fulgte efter Inspecteurens.\nChristian var intetsteds at sé.\nHan vaskede Hænder i Vognskuret i et Tinfad og smøgede Snavset op paa sine Haandlinninger.\nInspecteurens var allerede paa Trappen:\n— Man er vel næppe præcise, sagde Skolemanden, og hans Frue hilste, knapmaalt, paa de fire Damer ved Vinduerne, mens hun sagde:\n— August, vil Du sørge for en Bordende.\nI Køkkenet vilde Vandet stadig ikke koge, og Kartoflerne blev ikke nok:\n— Jeg so'e, de var haard', sagde Fru Brasen, der svedte over den ganske Krop; hun raabte paa Stine, mens Christian kom ind, og hun synede ham, medens hun opstillede Fadene:\n— Du maa ha' Manchetter po, sagde hun, og Christian løb igjen. Hans Kammer med Manchetterne var paa Loftet.\n— Stine, raabte Fru Brasen.\nStine var rendt hjem efter en Kappe, til sit Hoved, under Serveringen.\n— Hvor er hun dog hen'?\n— Hun er stukken hjem, sagde Køkkenpigen, meget sløvt. Hun var en gammel Malkepige med fire Børn, som Brasens havde for nedsat Betaling.\n— Er Du færdig, Jansine, lød Brasens Røst fra Lemmen: han bestilte ikke andet end løbe til og fra sit midterste Vindue i en underlig kort Galop:\n— Er der sat Vin derop?\nVinen, der skulde staa paa Buffeten var hans eneste Idé: han vidste fra sine Forpagterdage, at saadan en Rad Flasker fristede en vaagen Tørst.\nOg pludselig raabte han ud gennem Lemmen:\n— Pebr' Suppen, Jansine.\n— Ja, svarte Fruen: Peber, Peber, gav hun Ordre til Køkkenpigen og vendte sig fluks til Eleven:\n— Kom Fisken po?\nOppe i Spisestuen var Fru Lindegaard ankommet med Hans. Fruen betragtede Bordet gjennem en Stanglorgnet og sagde:\n— Hans, gaa ned og hent os et Par Servietringe.\nDa Hr. Lindegaard kom ned, laa Brasen atter i Vinduet. Paa Anmodningen om Servietringene, raabte han paa Christian, mens Fru Brasen, der løb til Lemmen, sagde:\n— De ligger i Spisestuen. Og Hr. Lindegaard gik.\nPaa én Gang sagde Brasen:\n— Det var Sager.\nHan havde paa Gaden set den østjydske Frue og hendes Datter, som var under Storoprykning i Table d'hôte-Rober og ru Handsker langt op af Armene.\n— Hun er velskabt, sagde Brasen, helt ud paa Torvet til Doktoren, der kom gaaende. Mandfolket i ham glemte helt Forretningen.\nFrøkenen nikkede under sin Parasol, idet hun gik ind ad Porten, tre Skridt efter sin Moder, og løftede sin Kjole en Kjende, vistnok af Hensyn til de toppede Sten:\n— Ja, nu skal der vel spises, Hr. Brasen, sagde hun og smilte.\nPaa Trappen mødte hun den brunlødede og hans Ven og blev pludselig let rød. Men de to Herrer, der var i Eftermiddags-Dress, tættilknappede og med middelstore ægte Perler i sort-hvide Brocades four-in-hand, traadte helt ind imod Væggen og hilste kun ved at høje deres Hoveder.\nDa de to Damer kom ind i Spisesalen, sagde Datteren:\n— Hvor skal vi sidde? og efter at have betragtet Bordet, sagde hun, saa højt at de to Venner kunde høre det:\n— Mo'er, Dugen ligner et Par ustrøgne Lagener.\n— Hvor sidder De? spurgte Fru Lindegaard, hvis hele Person udduftede »nyslaaet Hø« fra Carlsruhe.\n— Jeg véd ikke, svarede Frøkenen, der maaske ønskede at trække Tiden lidt ud; men de to Venner blev staaende i Hjørnet, rankskuldrede og uden at betragte nogen af Selskabet.\n— Vi sidder her, sagde Fru Lindegaard til Frøkenen, mens hun pegede paa deres Pladser, med en lidt svær Haand, og lod Blikket et Nu glide hen over Herrerne, hvorpaa hun, lidt irriteret, føjede til:\n— Hans, hvor er Ringene?\n— De kommer vel, sagde Manden.\nFrøkenen, der besluttede sig til at tage Plads ved Siden af Hr. Lindegaard og som undersøgte Knive og Gafler, sagde:\n— Her er snusket.\nFru Lindegaard Lagde til, maaske som Resultat af en ukjendt Sum af Tanker:\n— Her er kjedeligt.\nFru Rasmussen havde i ti Minutter forlangt andre Stole til Børnene, og Enkefruen sagde:\n— Ja, det tager lidt Tid .... Den stakkels Kone.\nDer ankom en meget tyk Herre med en meget tyk Dame, hvem alle havde glemt, siden de stod af Charabancen, hvor de havde maattet sidde paa hver sin Side af Vognen for at opretholde Ligevægten under Kørselen.\nHerren, som tørrede Sveden af sit Ansigt midt i Døren, sagde:\n— Naa, vi er nok lige ved at komme for sent.\n— Nej, De kommer vist tidsnok, sagde den gamle Frue, og alle gav sig til at lé.\nMen Inspecteuren tog sit Gulduhr med Kapsel op af Lommen og sagde:\n— Det varer dog næsten for længe; mens Enkefruens halte Datter, der hørte Fru Rasmussen sige til sin Mand:\n— August, nu gaar jeg snart med Børnene, hviskede til sin Moder:\n— Mo'er, jeg gaar derned.\n— Ja gjør Du det, min Pige, sagde Moderen.\nDen lille Frøken haltede ned ad Bagtrappen, og stod i Køkkenet:\n— De venter deroppe, Frue, sagde hun.\n— Ja de gjør', sagde Fru Brasen:\n— Men den er jo po, sagde hun og tog sig op til sit Hoved: nu kommer vi.\nBrasen sad og trommede paa den aabne Lem; al Dampen fra Køkkenet stod ud gjennem Lemmen, saa det var, som Køkken og Gæstestue gik ganske i ét i den samme Taage:\n— Ja, det er Satans med de Fruentimmer, sagde Brasen.\n— Kom med Terrinerne, sagde Fru Brasen.\nIngen kunde finde dem. Christian og Stine løb omkring i Rummet med tomme Hænder.\n— Her staar de, sagde Signe.\nTerrinerne stod midt foran dem paa Bordet.\n— Du spilder, Jansine, skreg Brasen fra Lemmen.\n— Ja, Brasen, sagde Fruen, der hældte Suppe op:\n— Ja, Brasen, men jeg har jo Vand i mine Øjn'.\n— Og hvem ska' øs' den op, raabte Brasen.\nDet gav et Sæt i Fruen, og hun blev helt stiv: der var ingen til at øse den op.\n— Det maa Du, Brasen, sagde hun. Hun havde tiet et Øjeblik.\n— Nu gaar jeg, sagde Brasen og vilde lukke Lemmen.\nFru Brasen saá sig om:\n— Ja, saa maa jo jeg, sagde hun.\n— Men saa maa jeg jo ha' en Kjole po.\nPludselig begyndte de oppe i Salen at trampe. Det var den østjydske Frøken, der var begyndt.\n— Nu tramper de, sagde Brasen, der smak Lemmen til, og han løb pludselig, gjennem den lille Spisestue, over Gaarden, ud i Smøgen.\nFru Brasen rendte op af Bagtrappen ind i Sovekammeret og rev sin Perlekjole ud af Skabet.\nAlle trampede i Gulvet derinde, undtagen Medlemmerne af Lærerstanden, der ikke rørte sig men ventede deres Ret — saa hele Huset gyngede:\n— Bring Terrinerne op, raabte Fru Brasen fra Sovekammeret.\nAlle Gæsterne stod og trampede og lo, da Stine og Christian kom ind med Terrinerne. Kappen havde Stine faaet paa Skjæv paa Hovedet, i Forskrækkelsen.\n— Naa, sagde den tykke Herre, man, maa jo føje sig efter Forholdene. Alle søgte deres Pladser.\n— Jeg kan ikke faa 'en po, sagde Fru Brasen: Jeg kan ikke faa 'en po.\nMed Perlekjolen halvt paa, raabte hun ud af Sovekammeret paa Signe.\n— Du maa hægt' den.\nDer var ingen Stole til de to Venner, og Christian slap sin Terrin, for at løbe efter to Sæder inde hos Ægteparret Lindegaard.\nDen tykke Herre foreslog at bytte Stol med sin Naboerske, én af Kommunelærerinderne — — hans egen var for skrøbelig — og Lærerinden sagde, mens Herren byttede Stolene:\n— Ja, de er jo ikke vore.\n— Og min bedre Kapp', sagde Fru Brasen.\nDen »bedre Kappe« laa i en Skuffe, og Signe fik den frem.\nFru Brasen stod foran Spejlet.\n— Man kan ikke sé sig selv, sagde Fru Brasen. Saa blændede var hendes Øjne.\n— Nu bliver Suppen kold, sagde Fru Lindegaard, mens de alle sad og ventede, foran deres tomme Kuverter.\nFru Brasen begyndte at øse op. Brasen havde sneget sig ind fra Smøgen. Det var lige saa meget, at han kiggede ind ad Køkkenvinduet.\n— Naa, nu er de ved Truget, sagde han og stak beroliget Hænderne ned i sin Lomme.\nDer strøg to trikotklædte Cyclister ind ad Porten. De sprang af og kom ind i Gæstestuen for at spørge, om de kunde blive her i Nat:\n— Ved ikke, sagde Brasen: men det ka' De vel.\nCyclisterne skulde ogsaa have Mad: men først maatte de vadske sig.\nFru Brasen, der var nede at sé til sin Fisk, sagde til Køkkenpigen:\n— Hæld mere po!\nDet var Terrinerne, som var tomme igjen:\nGæsterne slubrede Suppe i sig med Folks Begjærlighed, der sidst smagte Mad i en anden Landsdel:\n— Her er to Mandfolk, der vil ha' Logi — men først vil de vaskes.\nFrn Brasen forstod ham ikke strax, saa sagde hun:\n— Vis dem ovenpo.\n— Ja, sagde Brasen, det kan vi osse; og han gik med de to Cyclister op ad Hovedtrappen hen til en Dør, hvor med store Bogstaver var malet »Dametoilet.«\n— De ka' godt gaa ind, Folkens, sagde han: For der er ingen.\nDe leende Trikotklædte gik derind.\nInde i Spisestuen begyndte Gæsterne at forlange Øl, og Christian løb rundt med Baierne, der timevis havde staaet i Geledder paa Skænken og var blevet varme i Solen.\n— Man kan vel faa en kold Øl, sagde den tykke Herre, og Inspecteuren bad for fjerde Gang om sin Flaske Rødvin.\n— Er der Vand til os andre, spurgte Fru Rasmussen.\nAlle Vandkarafler var tømte, og Fruen fra Østkysten og Datteren brugte Vifte over deres Suppetallerkener.\nEnkefruen sagde over Bordet til Fru Lindegaard:\n— Ja, vi har det saa rart nede hos os, og Datteren lagde til:\n— Vi har fundet en Pottemager, der har saadan kønne Ting.\nDen østjydske Frøken spurgte, hvad han lavede; og den brunlødede Herre sagde med en blød Stemme over til den halte Frøken:\n— Jeg saá, De var derude, Frøken. Han boer vist i Byens yderste Hus.\nDen østjydske Frue faldt ind igjen og sagde, at det var jo meget moderne med den Slags Sager i sine Stuer. Hun havde henvendt Ordene nærmest til Fru Rasmussen, der svarede kort:\n— Ja, det er jo brugt hos mange.\nMen Inspecteuren sagde:\n— Ja, det ser virkelig ud, som gjenopstod Keramiken.\nOg langs ad hele Bordet talte de om Krukker og Bindesbøl og Keramik.\nDe fire Kommunelærerinder sagde noget om Sløjd.\n— Vi har nu saa mange kinesiske Ting, sagde Enkefruen: for vor Familie har jo faret paa Vandene.\nFru Lindegaard samlede paa Platter.\n— Men hun maatte sige, hun foretrak Bing & Grøndahl — langt. Der var dog virkelig mere Farve.\nDen brunlødede sagde over til Enkefruen og talte om kinesisk Porcellain:\n— Der er dejlige Ting iblandt. Men ogsaa i Tokio finder man vidunderligt Porcellain.\nDen østjydske Frøken, der greb Lejligheden, strakte Hals og sagde:\n— Gud, har De været der?\nDen brunlødede bejaede det, og Inspecteurinden, der spurgte for første Gang, smilte og indskød:\n— Det er uhyre interessant, fremmede Verdensdele.\nInspecteuren havde selv rejst meget. Han havde, ja, det var saadan en Ungdomsdrøm, blandt andet været i det hellige Land.\nDen brunlødedes Ven bøjede sig imod Inspecteurinden og spurgte, om Fruen havde været med:\n— Ja, sagde Fruen; min Mand rejser ikke uden mig.\n— Men, sagde Inspekteuren, Golgatha glemmer man aldrig.\nFru Lindegaard, der aldrig havde rejst, var bleven ved at tale om Grøndahl og sagde:\n— Jeg faar det billigere, fordi jeg kjender en Kassererske i Forretningen; medens den tykke Herre, der var inde paa Rejserne, sagde:\n— Jeg og Julie tager nu kun til Verdensudstillinger, for saa er der ligesom mest at sé.\n— Men faar vi mere? sagde han pludselig og saa ned over Bordet; og Inspecteuren, der atter tog sit Kapsel-Uhr op, sagde:\n— Det lader ikke til.\n— Hvad skal vi have efter? spurgte den ene af Lærerinderne Christian, som løb med Suppetallerkenerne.\n— Jeg véd ikke, svarede Christian, der dryppede over sin hele Krop.\nFru Brasen havde nede i Køkkenet faaet Fisken paa Fadene:\n— De er smaa, sagde hun: der maa Blade po; Signe løb efter Blade.\nDe to Cyclister var kommen ind i Spisesalen og skulde have Plads. De var forlegne og stod og sank i Knæene, som om det kunde skjule deres mer end Halvnøgenhed forneden. De gik Bordet rundt, og de fandt ingen Plads, medens Stine og Christian begyndte at byde Fisken rundt, og Fru Rasmussen, der hadede Sport og dens Klædedragter, sagde om Cyklisterne:\n— August, ikke hos os.\nDen tykke Herre tog Fisk og spurgte Stine:\n— Fra hvilket Hyttefad er de, Jomfru? medens en af Lærerinderne aftørrede Sauceskaalen med sin Serviet, og Fru Lindegaard i Lorgnet, med Kyndighed, maalte Cyclisternes meget oprigtige Figurer, som Kenderen, der undersøger Gjenstanden.\n— Vi kan rykke sammen, sagde den østjydske Frøken, der, idet Cyclisten blev kilet ind mellem hende og Fru Lindegaard, garderede sit Kjoleslæb, uden at flytte sine Ben.\nÉn af Lærerinderne bad om Salt:\n— Ja, det vilde være rart, sagde Hr. Rasmussen, og Stine og Christian lod alting staa — naar de satte Fadene fra sig, saá det ud, som de øvede dem i Slyngning med Skive — for at løbe efter Salt: Der var ikke ét Saltkar paa Bordet.\nFisken slap op ved den brunløddede. Den tykke Frue, der spiste Rødspætte med Kniv, bad om Brød, som der heller ikke var, før den ene Cyclist, der allerede var bleven meget rødhovedet i den stærke Nærhed af de østjydske og de Lindegaardske Skørter, havde hentet et Dusin Rundstykker paa Bufetten:\n— Tak, sagde den østjydske Frøken, og greb koket Rundstykket fra Sportsmanden som en lille Boldt.\n— Kommer der Fisk? sagde den fjerde Lærerinde i Rækken, mens Stine kom løbende med nogle Conserves-Hummer, som Fru Brasen havde rørt sammen med nogle Fiskeboller:\n— Hvor de spiser, sagde hun.\nHele Køkkenet var fuldt af tømte Gryder og brune Kartofler og skidne Tallerkener:\nDet var Stegepanden med Kyllingerne, der stod midt paa Gulvet:\n— Nu faar de Hummer, sagde Fru Brasen.\nChristian tog et andet Fad og løb igjen efter Rødvin til den brunlødede og hans Ven, som fik den og drak Rødvinen med Vand.\nVed hele den ene Side af Bordet talte man om Cycler.\nFru Lindegaard cyclede ikke. Hun fandt det ikke klædeligt. Men hun interesserede sig for Væddeløb:\n— Vi boer jo tæt ved Banen, sagde hun; den østjydske Frøken derimod cyclede meget langs Kystvejen:\n— Der er et rædsomt Mudder om Aftnerne, sagde hun.\nDen anden Cyclist talte om Ringe og en ny Konstruktion af Lygter. Den ene Kommunelærerinde, der havde faaet Pincenez paa, sagde pludseligt:\n— Jeg har maattet kassere tre Lygter, og Enkefruens Datter, der saà ud for sig, sagde:\n— Ja jeg vilde saamænd ogsaa gjerne cycle.\n— Kan Frøkenen ikke? sagde Cyclisten.\n— Nej, svarede den lille Frøken og rystede paa sit Hovede.\nInspecteur Rasmussen var, med nogen Vægt, vendt tilhage til Palæstina, og talte om Pastor Blaumüllers udmærkede Værk om dette Land: en virkelig Vejleder, sagde han til den østjydske Frue, der ikke hørte efter — Datteren gjorde hende altid en Smule nervøs, naar Frøkenen traf sammen med Sportsmænd — og Inspecteuren brød paa en Gang af og sagde, henvendt til én af Lærerinderne:\n— De har jo ogsaa rejst, Frøken Cordsen, og Frøken Cordsen lod Lygterne i Stikken og svarede:\n— Ja, Hr. Inspecteur, vi var i Thüringen med en Selskabsrejse.\nPludselig smilede den brunlødede; men da han saá, at Enkefruen søgte efter Vand, og der ikke var noget, bøjede han sig igjen frem og sagde:\n— Vil Fruen dog ikke have lidt Vin? Den er slet ikke saa daarlig:\n— Mange Tak, sagde den gamle Dame, der rakte sit Glas over imod ham: en anden Gang gjør jeg Gjengjæld. Jeg har selv et Par Flasker med. Vi har et ganske godt Mærke i vor Familie.\nDe begyndte paa Kyllingerne og Inspecteuren forsynede Børnene:\n— August, sagde Fruen, tag rigeligt.\nVed den anden Bordende bød Christian Kartofler.\nDen tykke Herre, der havde sét ned mod den Rasmussenske Bordende, sagde ret højt til sin Kone: Der skal vel være Mad til os alle; og Fru Lindegaard, som havde faaet Øje paa et Fad Agurker paa Mejeristens Buffet, sagde til sin Mand: Hans, lad mig i det mindste faa Salat.\nDen ene Cyclist raabte i Døren til Bagtrappen paa Vin til Fru Lindegaard og paa en Gaffel til den østjydske Frøken, der ingen havde, da hun havde brugt dem begge til Fisken — medens to af Lærerinderne, som var purpurrøde i deres Hoveder, havde rejst sig og ude paa Gulvet bad om dog nu at faa det Sodavand, mens Christian, hvis Arme strittede stivt frem foran ham, som havde han Krampe i dem, spurgte:\n— Skal det være svensk?\n— Ta', Julie, sagde den tykke Herre, der havde rejst sig for at gribe Kyllingefadet. Hans Servietsnip væltede en Flaske.\nDøren til Gangen gik op, og der lød et:\n— Men Johnny, de spiser jo! idet Frøken Fryant stod paa Tærskelen.\nDen brunlødede og hans Ven var sprungne op men Frøken Fryant, der var omklædt og meget tarvelig, i noget hvidt Silke, som var mat, med mange hvide Kniplinger, lo og sagde:\n— Undskyld .... men Hr. Ender, kan jeg ikke tale med Dem?\nOg Døren blev lukket.\nSelskabet var blevet ganske stille, og alle havde sét imod Døren, mens den brunlødede, der ligesom havde faaet en anden Holdning, gik hen over Gulvet og ud paa Gangen.\n— Men det var jo Frøken Fryant, sagde den gamle Dame glad til Vennen.\n— Ja, svarede han: de boer her.\n— Næ, gjør de det, sagde den gamle Dame i samme Tone: vi har kjendt hinanden saa mange Aar.\nFru Lindegaard sagde til Manden:\n— Hans, Generalkonsulen er jo en Ven af din Fader; og Tømmerhandler Berg, den tykke Herre, sagde:\n— Julie, der er vist Sauce i mit Skæg.\nMen Fru Rasmussen sagde:\n— August, Kartofler; og bandt Smækken lidt fastere om Halsen paa sin yngste.\n— Paa Gensyn saa, Ender, sagde Frøken Johnny, der løb ned ad Trappen, hvor Ingeborg allerede stod paa det nederste Trin.\n— Og Tak, Frøken, sagde den brunlødede, som blev staaende med bøjet Hoved, indtil Damerne var borte:\n— Gudbevares, sikket Jerusalem, der var, sagde Frøken Johnny, der var bleven ved at lé: den Diner maa sikkerlig forbedres; og idet hun aabnede Døren til Skænkestuen, sagde hun:\n— Du, vi begynder strax.\nBrasen sad paa Stolen med Puden ved den aabne Lem:\n— Goddag, Hr. Brasen.\nFrøken Fryant satte sig paa en Stol midt i Stuen og slog Hænderne imod hinanden:\n— Har De Champagne? spurgte hun.\nBrasen stod op, han blev næsten helt lige i sine hjulede Ben:\n— Jo, sagde han, og han lo selv: Og den er s'gu god, Frøken.\n— Det var da rart, sagde Frøken Fryant: sæt saa tre Flasker paa Is:\n— Vi bliver sex. Farvel, Hr. Brasen.\nDe to Damer var ude igjen:\n— Saa ta'er vi den til Bordvin, sagde Johnny:\n— Og gaar videre.\n— Hvor Du ligner Dig selv, sagde Frøken Ingeborg.\n— Ja — Johnny Fryant holdt slet ikke op med at lé —:\n— Og jeg vil, hvad jeg vil.\nHun blev staaende midt paa Torvet, som hun søgte efter noget, og sagde saa pegende paa Therkildsens Bod:\n— Der gaar vi ind. Véd Du hvad, i den Slags Butikker er der altid noget gjemt i Krogene.\nDa Krambodsvendene saá de to Damer paa Trappen, løb den ene ind efter Konsulen, der, naar hun kom i Butikken, plejede at hilse paa Borgmesterens Datter.\n— Therkildsen, Du bliver, sagde Fruen: det passer sig vel ikke, at de ser Dig bag en Disk.\nSvenden vendte tilbage til Butikken, hvor Frøken Fryant allerede havde fundet tre Glas med fransk Syltetøj, som hørte til Fru Therkildsens private Forbrug og var Rester fra en Licitationsmiddag for Amtsraadet:\n— Det er udmærket, sagde Frøken Fryant: Og saa nogle Kiks.\nHun kom i Tanker om Ost, og spurgte, hvad de havde.\n— Jeg tror nok, Fruen har, sagde Kommis'en og han løb igjen.\nFrøken Johnny lo paa ny og fik Osten, mens hun højt sagde til Frøken Ingeborg:\n— Hvem er dog disse Mennesker?\n— Det er en Konsul Therkildsen, sagde Frøken Ingeborg.\n— Ja saa, sagde Frøken Johnny, der maaske slet ikke havde hørt Navnet men betalte, hvad hun skulde, af en Ruslæders Herrepung:\n— Saa skal vi ha' Baand, sagde hun.\n— Men til hvad? spurgte Frøken Ingeborg.\n— Til Festen, sagde Frøken Fryant, der løb i Forvejen ind i Forretningen Rist. Hun skulde have grønne Silkebaand og hvide Silkebaand. Hr. Rist og Kommis'en søgte i alle Kasser. Der var ingen grønne Silkebaand.\n— Men Du kan jo ta'e dem blaa, sagde Frøken Ingeborg.\n— Nej, sagde Frøken Johnny: ja, saa ta'er vi kun de hvide, og vendt til Frøken Ingeborg, tilføjede hun:\n— Jeg kan sprætte Sløjferne af den grønne Kjole.\nDa de kom ud paa Gaden igjen, sagde Frøken Johnny:\n— Nu plukker vi Roser. Det gjør vi hos Dig.\nMens de gik ved Siden af hinanden, sagde Frøken Ingeborg, og hendes Øjne saá saa langt ud i Luften:\n— Det er saa længe siden, jeg har været til Fest.\nFrøken Johnny standsede og saá paa Frøken Ingeborg.\n— Kan Du da ikke læse i et Menneskes Tanker? sagde hun.\nMen Frøken Ingeborg greb om hendes Haandled og Johnny tav, medens de gik videre, ved Siden af hinanden.\nUden for Borgmesterens Hus mødte de to Herrer i hvidt Flonel med Sømandskaskjet og i Lakstøvler.\nDe to unge Mænd hilste, og ikke saa snart var de komne forbi, før Frøken Johnny sagde:\n— Men Gud, hvad skal de her?\nFrøken Ingeborg svarede:\n— Det er Therkildsens Sønner.\n— Ja rigtigt, de hedder vist Therkildsen, sagde Johnny og de gik ind.\n… Ved Bordet var de alle begyndt at tale om Fryants, om deres Landsted, om den fremmede Eskadre, Generalkonsulen lige havde modtaget som Vært, og om Rhederiet:\n— De er s'gu dygtige Folk, sagde Tømmergrossereren:\n— Det er Spidserne.\nInspecteur Rasmussen sagde:\n— Ja, Handelen er blevet én af Fremtidsvejene for Danmark; og man hørte den østjyske Frue sige til Fru Lindegaard:\n— Paa Skibet dansede hun to Gange med vores Prins.\nDatteren, der pludselig kilede sin Person ind imod Fru Lindegaard, sagde:\n— Mon John er med?\n»John« var den unge Fryant, hvem Frøkenen benævnede ved Fornavn efter Kjendskab gjennem Bladene, hvor Hr. Fryant junior nævntes ofte, som en Mester paa Tennispladsen.\nCyclisterne kendte ikke Hr. Fryant. De spillede ikke Tennis. Den brunlødede, der var vendt tilbage, talte med sin Ven, da Tømmerhandlerens Frue spurgte Christian:\n— Hvor skal de sidde?\n— De skal spise Klokken syv.\n— Hvor? sagde den østjydske Frue.\nChristian mumlede noget om, at de vist vilde spise hos sig selv, og Fru Rasmussen, der hastigt havde betragtet sin Mand, sagde:\n— Ja, her er jo heller ingen Plads.\n— Og heller ingen Mad, sagde Tømmergrossereren, der pludselig raabte til Stine, i en Tone, der mindede om Tømmeroplaget:\n— Er der »no'en« Steg?\nDen brunlødede og hans Ven havde rejst sig og, bukkende meget dybt for den gamle Enkefrue og hendes Datter, sagde den brune:\n— Velbekomme. Vi sidder dog saa trangt; og de to Venner gik ud af Stuen.\nDer var bleven saa stille, at man hørte Lyden af deres Skridt og af Døren, der lukkede sig efter dem.\n— Hans, sagde Fru Lindegaard, bed om mere Kylling; og Tømmergrossereren, der hamrede i Bordet med sit Glas, sagde:\n— Ja, vi skal vel ogsaa ha' Føden.\nDen østjyske Frue vendte sig til Stine:\n— Maa jeg ogsaa faa? og hun vragede paa Fadet, da der ikke var Bryst:\n— De maa hente andet, sagde hun, og henvendt til Fru Rasmussen, sagde hun:\n— Hvad mon de to Herrer egentlig var rejst saa langt efter? og Hr. Rasmussen, der trak paa Skuldrene, sagde:\n— Ja, for dygtige unge Mænd plejer der jo at var Plads herhjemme.\nTømmerhandleren, der blev ved at raabe paa Steg, tilstod:\n— Jeg har s'gu aldrig rejst i Forretninger — uden i Sverige.\nHr. Rasmussen begyndte at tale om »Broderrigerne«, og Damerne paa den anden Side af Bordet bøjede sig helt frem, for at lytte efter Kommunelærerinderne, der pludselig havde givet sig til at tale om en Sygeplejerske, der en Gang havde været i Familien Fryant:\n— Imod hende var man ikke behagelig, sagde den ene Lærerinde.\nCyclisten sagde til den østjydske Frøken, at dette her Tennis var bare noget Fedteri, og Fru Lindegaard bemærkede til sin Mand, at Grossereren havde virkelig Ret:\n— Dette var uanstændigt, saaledes at skille sig ud fra alle andre.\nStine var løbet ned ad Trappen med det tomme Fad, da Brasen raabte fra Lemmen:\n— Jansine, Jansine!\n— Her er David og Goliath!\n— Det er de da ikke? sagde Fru Brasen og slap det hele, mens hun løb ud i Gæstestuen.\n— Er det Therkildsens Sønner? sagde Christian, som løb bag efter.\nDe stod alle tre og saá paa de to Therkildsener, som kom forbi i deres hvide Tøj. Ogsaa Doktoren hang ovre i sit Vindue.\nI Skænkestuen fór de pludselig fra hinanden, da der lød et højt Raab:\n— Ka' man faa Mad?\nDet var Tømmerhandleren, der stod, ildrød i sit Hoved, midt i Døren til Køkkenet:\n— Eller holder De Folk for Nar?\n— Naa, sagde Brasen lige saa stille: nu har vi 'en.\nTømmerhandleren blev ved at skælde ud; Hr. Hans Lindegaard var fulgt efter ham og sagde:\n— Ja, det er uanstændigt.\n— Ja, de Herrer, ja, de Herrer, sagde Brasen, der blev ved at bukke sig og pludselig raabte han aldeles rasende:\n— Men det er ogsaa de Satan til Fruentimmer.\nFru Brasen var løben ud. Hun stod i en Krog af sit Kjøkken. Sit Lommetørklæde kunde hun ikke finde og Taarerne løb.\nTømmerhandleren bredte sig midt i Køkkenet.\n— Der er jo Mad, sagde han. Hans Øjne var faldet paa Stegepanden med Duerne, som var anbragt midt paa Bordet. Fru Brasen løb paa én Gang frem, som vilde Herren rane Fuglene.\nMen Brasen sagde, og blev ved at bukke sig:\n— Ja, de Herrer, ja, de Herrer:\n— Hvor Satan, saa send dem op, sagde Tømmerhandleren, der pludselig formildedes og gik op ad Trappen og ind i Spisestuen, hvor han satte sig tungt paa sin Stol:\n— Nu kommer Vingedyrene, sagde han.\n— Bring dem op, kommanderede Brasen. Fru Brasen havde sat sig inde i Spisekammeret. Det var næsten, som om hun hulkede indvendig, et Øjeblik.\nSaa stod hun op. Hun havde faaet en Tanke: Doktoren havde det Filetstykke hængende til den gamle Frues Geburtsdag. Men hvis det skulde nytte, maatte hun gaa selv.\nHun gik ud gjennem Køkkenet:\n— Og her sto'er det, sagde hun, idet hun rakte en Bunke snavsede Knive og Gafler ud til den gamle i Forstuen:\n— Vask dem op, Mo'er, sagde hun.\nDen gamle tog dem, og skyllede dem, og tørrede dem, medens de, én efter én, tungt faldt til Bunke:\n— Sidder min Kappe, sagde Fru Brasen:\n— Ja, Mo'er, svarede Signe.\nFru Brasen gik, i sine Tøjsko, hen over Torvet, op til Doktoren. Da hun kom ned igjen, havde hun Fileten, i et Stykke Avispapir, under sin Arm.\nDoktoren stod og saá efter hende i sit Vindu:\n— Jeg tror, sagde han langsomt: at jeg, Mo'er, lader mit Navn stryge i Annoncerne.\nHan tænkte paa Badeavertissementerne, hvor han var opført som Kurlæge.\nModeren, der havde taget fat paa Strikketøjet igjen, sagde:\n— Ja, min Ven, det har jeg længe syntes for mig selv.\nDoktorens Moder, som siden Ulykken — der var for hende ingen anden Ulykke end Mandens Fallit den Gang — havde fulgt sin Søn i over tyve Aar, indskrænkede sig næsten altid til »at synes for sig selv«.\n… Inde ved Lemmen skreg Christian paa Rødvin:\n— Men til hvem er 'et? sagde Brasen: det skal skrives.\nMen Christian løb, mens Fru Brasen kom til Lemmen:\n— Jeg maa ha' af Skuffen, Brasen:\n— Der er ingen Ting, sagde Brasen: Og ingen Ting bliver der skrevet.\nHan rev sig selv i Sælhundehovedet, bøjet over et Blækhus og en Kladdebog og Rejsebogen.\n— En Vin til, raabte Christian, der skreg som en Trompet over den rivende Forretning.\n— Men det skal skrives, sagde Brasen igjen og greb Christian Christensen i Armen:\n— Det er til dem, der hedder Svendsen, sagde Christian og stak af.\n— Gud forbarme sig, sagde Brasen: Der har vi Vognen fra Hvidegaard.\nOppe i Spisestuen, hvor alle talte i Munden paa hinanden, og Lindegaards og Tømmerhandlerens og Fruen fra Østjylland drak Rødvin af smaa Kroglas til Øl, stod den østjydske Frøken og Cyclisten ved Vinduet, hvor de legede med samme Gardinsnor:\n— Moder, sagde hun, da ogsaa hun saá Vognen:\n— Der er Graa.\n— Sangeren, raabte Frøkenen, der klemte sig helt ud af Vinduet ved Siden af sin Cyclist.\nEkvipagen fra Hvidegaard var rullet ind gjennem Porten, hvor den slanke Tjener sprang af og aabnede Vogndøren:\n— Vi kan jo strax gaa til Bords, sagde Fru Graa, der var meget svær, med hvide Tænder, særdeles snøret, og ti Aar ældre end sin Mand:\n— Som Du vil, min egen, sagde Sangeren, der, vendt til Tjeneren, tilføjede:\n— De sørger vel for Kufferterne.\nSangeren med Frue var allerede oppe ad Trappen, da Brasen kom ud:\n— Hvem er 'et Hansen? spurgte han.\nHvidegaards blege Tjener, der begravede sine brunt behandskede Hænder i sine Lommer, svarede:\n— Det er nok en Sanger.\nDa Sangerens Frue aabnede Døren til Spisestuen, var den østjydske Grossererdame allerede midt ude paa Gulvet:\n— Men er De her, udbrød Sangerfruen, der talte højt, som den, der er vant til at blive hørt: Ja, vi farende Folk finder Kendinger allevegne.\nAlle Gæsterne skubbede sig sammen, mens Stolene skrabede. Cyclisten maatte flytte over paa den brunlødedes Plads, for at Sangeren og hans Kone kunde komme til at sidde ved Siden af den østjydske Familie. Ogsaa Hr. Rasmussen kjendte Sangeren fra Kommunelærernes Forening, hvor han var Næstformand, og Hr. Rasmussen forestillede sig:\n— Jeg havde den Ære at høre Dem, sagde han; og Sangeren, der ikke anede, hvem Inspecteuren var, svarede, at han huskede det.\n— Hr. Graa sang Arien af »Carmen«, sagde Fru Rasmussen.\nTømmergrossererens Frue, der var holdt op at spise, kjendte ingen Ting saa dejligt som det Stykke. Sangerens skulde have Suppe, og Stine løb af Sted — Kappen havde hun taget af sig og lagt i en Vindueskarm — mens Christian bød Fru Lindegaard Dessert.\n— Hvad er det? spurgte hun. Det var Sandkage fra Bager Petersens med smaa Klatter Syltetøj paa hvert Stykke:\n— Hans, tag det andet Fad, sagde Fru Lindegaard, og da Manden havde rejst sig for at hente Fadet, som Stine havde glemt paa Bufetten og hvorpaa der var Kræmmerhuse med Flødeskum, skubbede Fruen Mandens fyldte Vinglas bort fra hans Kuvert:\n— Ja, han har jo sunget nogle Gange i den Opera, sagde Fru Graa, mens Tømmerhandleren sagde:\n— Mit Navn er Berg. De kjender maaske Firmaet; medens Grossererfruen fra Østjylland selv havde rejst sig og med Slæbet i Haanden gik hen over Gulvet for at se at skaffe noget Madeira til Sangerens Suppe.\nAlle talte om Musik, Opera og Dirigenter. Kommunelærerinderne talte om Schubert:\n— Ja, sagde Fru Graa, der syntes at have tyve Øren:\n— Min Dreng elsker al den Sang, der gaar til Hjertet.\nChristian bragte Madeiraen, der var en Rest fra en Stranding paa Læsø og Sangeren sagde, idet han smagte paa den:\n— Men det er virkelig Drue, min egen; medens den gamle Enkefrue bøjede sig hen imod sin Datter og hviskede:\n— Hvem er det? Hun blev ved at sé paa Operisten, der var meget nedringet, med en stor Diamantnaal i sin Slips, som for at give Struben Plads til at arbejde.\nDe talte alle ind imellem hverandre og Tømmerhandleren, der ogsaa havde villet have Madeira, spurgte Christian, der bragte den:\n— Det er jo her, han boer, Therkildsen?\n— Ja, sagde Christensen, der knækkede Proppen i Flasken.\nTømmerhandleren begyndte at fortælle om Konsulen og hans Forretninger og sagde, at de kaldte ham Kong Sul:\n— Fordi han er saa mager, sagde han; men Christian, der lo, saa han næsten hikkede, sagde:\n— Der er ogsaa dem, der kalder ham Kong Saul. Og hans Sønner, dem kalder de for David og Goliath.\n— Er den ene da saa lang? spurgte Tømmerhandleren.\n— Nej, sagde Christian: de er lige lange.\nAlle lo, og Inspekteur Rasmussen sagde:\n— Ja, man har jo saa mærkelige Vittigheder i Provinserne.\nFru Rasmussen, der talte med Sangerens Frue, som uafladelig fyldte sin Mands Tallerken med Duebryst, sagde, at det altid havde »staaet for hende« at overvære Festspillene i Bayruth. Pludselig nævntes Fryants, og Fru Graa, der gjorde en Bevægelse, som en Jæger, der hører et Signal, spurgte:\n— Er de her?\nFru Rasmussen svarede:\n— Ja, men de spiser for sig selv.\n… Nede i Skænkestuen var Apothekeren kommen. Han medbragte en lille Pakke Reklamekort, som var trykte paa Glanspapir og hvorpaa Apotheket anbefalede Eau-de-Cologne, Børster og Svampe.\n— Ja, jeg tror s'gu, den gaar, Apotheker, sagde Brasen, der sad ved Skænken.\n— Vi vil haabe det, svarede Hr. Hauch, der saá ud, som havde han ingen Ben i sine egne Benklæder.\n— Jeg maa ha' af Skuffen, Brasen. Det var Fru Brasen ved Lemmen. Hendes Øjne løb med Vand, som om hun græd ustandseligt.\nSkuffen var tom:\n— Men hvad nytter 'et, sagde Brasen: det gi'er jo ingen Kuntanter.\n— Kom herud Brasen, sagde Fruen, der gik ind i Spisekammeret, medens Brasen fulgte efter. Da han kom ud igjen, vandrede han gjennem sin Gaard og ud i sin Port. Der blev han staaende et Øjeblik med et underligt Udtryk i sit Ansigt, nærmest, som hos én, der véd, at han skal gaa et langt Stykke Vej.\n— Ja, jeg maa vel, sagde han.\n— Er Konsulen at træff', spurgte han, da han stod ovre i Butikken. Han talte som et Barn, naar større Vanskeligheder kom paa.\nMen Konsulen, der havde meget travlt, sagde strax:\n— Det er vel Valuta, Brasen: Det er jo ellers begribeligt — i Øjeblikket.\nMedens Brasen underskrev Kvitteringen, spurgte Konsulen:\n— Er de gaaet til Bords? og mente Fryants.\n— Næh, de skal lige til at spise, sagde Brasen, og stak Pengene i en Lomme, der var saa rummelig, at den aldrig kunde fyldes:\n— Tak, Hr. Konsul.\nHr. Therkildsen vendte tilbage til Lejligheden, hvor Fruen, assisteret af sine Herrer Sønner, lod Lysekronen i Dagligstuen flytte ud under Verandaloftet, hvor man »virkelig godt kunde have den tændt«.\nFru Therkildsen vilde ikke byde dem andet end Thé og bag efter Syltetøjerne, hvortil de havde de engelske Krystalskaale.\n— Ja, sagde den yngste Søn: naar her bare ikke ser ud, som der var Staahej.\n— Og saa, Therkildsen, sagde Fruen: gaar Du derover om en Time.\nFruen var selv allerede paa Vejen til Butikken, for at hente Syltetøjsflaskerne.\nDa Brasen gik hjem over Torvet, sagde Doktorens Moder, som sad ved sit Spejl:\n— Nu har Brasen faaet Mønt hos Therkildsen … Gud ske Lov.\nBrasen skrabede ud foran sin egen Port, da Frøken Fryant kom gaaende med en stor Spaankurv:\n— Naa, Hr. Brasen, sagde hun: skal vi snart spise?\n— Min Kone er i Gang, svarede Brasen.\nDa Frøken Johnny kom op i Værelset, sagde hun:\n— Men bevare mig vel, er her ikke begyndt?\n— Nej, svarede Moderen, der sad i den ene at de to Lænestole: men nu kan Du jo sé, hvad Du kan udrette.\nFrøken Johnny løb ned igjen og ind i Gaarden, hvor hun stak Hovedet ind af Køkkenvinduet:\n— Naa, Fru Brasen, sagde hun: hvordan gaar det?\nFrøken Fryant var nær blevenstikkende midt i Sætningen ved Synet af Køkkenet:\n— Jo, jo, sagde Fru Brasen og pludseligt lagde hun til og førte, uden at vide det, med Haanden et Par Sodstænk ud over sit Ansigt: De maa ikke sé po 'et.\nFrøken Johnny løb tilbage:\n— Næh, raabte hun til Fru Fryant: det skulde Eriksen sé.\nEriksen var Husjomfru hos Fryants.\n— Men Mama, der er ikke andet for, end at vi laaner Ingeborgs Jomfru og at hun varter op.\nFrøken Johnny fik et Rejseetui frem og skrev med flyvende Bogstaver nogle Linier paa haandgjort Papir:\n— Og hun kan ligesaagjerne tage Porcellain med, sagde hun, mens hun med et lille Tryk lukkede Konvolutten med et Voxsegl, der bar hendes Valgsprog: »hony soit.«\n— Og en Dug, sagde Fru Fryant og lo.\nDatteren lo med og skrev: »En Dug!« udenpaa Konvolutten.\nJens skulde afsted:\n— Men jeg maa først vaskes, sagde Jens: naar jeg skal til Borgmesterens.\n— Næh, sagde Frøken Johnny: løb Du, som Du er:\nDa Jens havde aflevet Brevet hos Borgmesteren, gik Stuepigen op i Gavlen til Frøkenens Værelse.\nFrøken Ingeborg fik Brevet rakt ind gjennem Døren.\nDa alt var ordnet, lukkede Frøkenen igjen. Der hørtes i hendes Stuer kun Lyden af hendes Skridt.\nFrøken Ingeborg syntes saa høj, som hun gik mellem de mathvide Vægge, med de smalle Striber af Sølv. Der løb, i tynde Rammer, langs Væggene en Frise af Billeder med mange Palmer. De var fra Vestindien. Og andre med hvide Bjerge. De var fra Schweitz.\nFrøken Ingeborg vandrede længe. Saa klædte hun sig paa. Langsomt gik hun rundt mellem de store vestindiske Kummer.\nHendes Kjole var gul og fæstet med Valmuer. Foran sit Spejl tog hun en Perlesnor om sin Hals, én Række Perler. Hendes Øjne blev i Spejlet, og en lang Stund betragtede hun ufravendt sit eget Ansigt, med et Blik, som dens, der læser — ubevægelig.\nHun havde ikke hørt, at det bankede svagt paa Døren, før det bankede igjen, og hun fór sammen, idet hun lukkede op:\n— Men Mama, er det Dig?\n— Hvad vil dog Du? Frøken Ingeborgs Stemme blev pludselig meget blød midt i Sætningen.\nBorgmesterens Frue gik aldrig meget rundt og havde i Aar og Dag ikke været i Datterens Stuer.\nHun svarede ikke men gik ind over Tærskelen. Saa greb hun, paa én Gang, begge Datterens Hænder og løftede sine Øjne op imod hendes — de havde samme Øjne, af dem, saa mørke, at ingen synes at kunne fylde dem med Sol — og kyssede hende paa Kinden:\n— Mo'r, hviskede Frøken Ingeborg brat.\nMed et Slag med Haanden gik Borgmesterens Frue.\n— Mo'er, sagde Frøken Ingeborg endnu en Gang, idet Døren blev lukket.\nHun stod et Øjeblik. Saa saa hun paa det hvide Uhr og gik ned.\nDøren til Moderens Værelse var lukket. Frøken Ingeborg standsede foran sine ostindiske Fugle, som allerede sov i deres Ringe, to og to. Hun smilede pludselig, og, uden at vide det, førte hun sin venstre Haand hen over Buret som til et Kjærtegn.\nHun lukkede bag sig, og hun gik ned i Gaarden, og op ad Faderens Trapper. Kontorerne stod tomme. Hun bankede paa Borgmesterens Dør, og Faderen raabte sit »Kom ind«:\n— Jeg vilde kun sige Dig Farvel, sagde Frøken Ingeborg.\nBorgmesteren saá langt paa sin Datter og vidste ikke selv hvorfor:\n— Ja, det er jo rigtigt, Du skal ud.\n— Ja, svarede Frøken Ingeborg, der bøjede sig og kyssede Borgmesteren paa Panden:\n— Farvel, sagde hun.\nOgsaa Kontordøren lukkede hun, da hun gik.\nHentet fra "https://da.wikisource.org/w/index.php?title=Sommerglæder/2&oldid=42254"\nDenne side blev senest redigeret den 30. april 2017 kl. 17:19.


Anmeldelse af bogen ”Stemmerne siger, at jeg skal” Af Mia Keller Jensen\nAnmeldelsen er skrevet af EN AF OS-ambassadør Jacob Skov Hagendam\nBogens titel er nærmest en ordre til at læse den. Og den bør i høj grad læses. Den er et opråb til både pårørende, fagfolk og folk diagnosticeret med skizofreni. Et kald på at selvom alting ser mørkt og håbløst ud, så er der et liv at leve. Men det kræver en stor viljekraft at se.\nAdvarsel! Indeholder detaljerede beskrivelser af selvskade og selvmordsforsøg.\nBogen starter hårdt ud i sit forord, hvor du bliver smidt ind midt i en situation, hvor det ser allerværst ud. Efter dette forord stod jeg tilbage med følelsen: hvordan i alverden kommer Mia til at kunne leve et normalt liv herfra? Derefter følger hele hendes historie omkring en barndom, hvor det gjaldt om at vise, at man var den mest seje, og den der kunne mest. Den der skulle være bedst til alt. Og hvordan et pres fra især en tilsyneladende lille situation kommer til at fylde et helt liv med paranoia, stemmer og hallucinationer. Man følger Mias tanker og følelser hele vejen gennem et kringlet behandlingssystem, hvordan hun prøver at få en hverdag til at hænge sammen, og hvordan hendes behandling begynder at bære frugt. Alt er detaljeret beskrevet og nærmest oversat til at være så let forståeligt som muligt. Så man hurtigt kan relatere til situationerne og ikke mindst - hvordan man kan relatere til en person med skizofreni. Hele tiden mens jeg læste, blev jeg mindet om mit eget forløb. Og jeg blev bekræftet mange gange i, hvordan sygdommen kan tage styringen. Hvordan behandlingssystemet både byder på nederlag men også sejre. Og ikke mindst med samme følelse jeg selv har haft - er jeg egentlig bare til besvær, når jeg vil bede om hjælp?\nMia forklarer meget åbent omkring, hvordan det er at have sygdommen, hvordan det er at selvskade, og hvilken betydning selvskaden kan have for at aflaste sig selv. På intet tidspunkt er hun opfordrende til, at læseren skal prøve at selvskade, hun advarer tværtimod imod det. Men samtidig er forklaringen fra hende nødvendig, for at en person udefra kan relatere til, hvordan det er at selvskade. Noget jeg selv kan nikke genkendende til i den periode, hvor jeg selv var selvskadende. Desuden lægger hun stor vægt på, at alle sygdomsforløb er forskellige. Og at det hurtigt kan blive ens identitet at være syg. Men det drejer sig ikke om, hvem der kan være mest syg, eller hvem der har den tungeste diagnose. Det drejer sig om at se på mennesket med sygdommen i stedet for at se sygdommen først. Se på hvem mennesket er på lige fod med, hvordan man ser sin egen omgangskreds, sine kolleger eller sin egen familie. Mennesket er det vigtige. Derfor er det også mere livsbekræftende at følge hendes forløb på både godt og ondt. Se hendes nedture, nikke genkendende til lighedstræk med mit eget forløb og dermed bekræfte, at alle har retten til at få en hjælp. Men ikke blot en hjælp, en hjælp der er bedst for den enkelte person. Mia forklarer både omkring hendes terapi, sine indlæggelser og sit forløb med medicin. Alt sammen set ud fra, hvilke ting hun føler virkede og hvilke ikke virkede. Og hun understreger samtidig en vigtig pointe: hvis det ikke virkede godt for hende, er det ikke ensbetydende med, at det ikke virker for nogen. Alle sygdomsforløb er forskellige, men de fortjener alle en hjælp.\nDet er især også godt at læse omkring Mias forhold til behandlere. Hvordan tillid kan opbygges, men især også hvordan det kan vendes til mistillid. Hvilken stor forskel det har, set fra hendes øjne, når en behandler fortjener hendes tillid. Men også hvor stor en betydning det har for hende, hvis hun ikke føler, hun blev lyttet til. Hvordan disse mennesker præger hendes hverdag på både godt og ondt. Alt sammen bidragende til hendes lyst til at kæmpe. Og man må i den grad sige, hun har kæmpet mange kampe. Mange kampe med nederlag men også mange kampe med sejre. Undervejs understreger hun på bedste vis, at man skal være tålmodig. Man overvinder ikke skizofreni på en nat. Men man overvinder den heller ikke ved ikke at prøve at kæmpe. Og det er en fryd at læse, hvordan hendes nederlag bliver til sejre, og hvordan hendes liv for alvor bliver valgt til.\nJeg kan anbefale bogen kraftigt til alle, der er nysgerrige på, hvordan skizofreni kan føles set indefra. Og det er uanset, om du er behandler, selv har diagnosen eller er pårørende til en med skizofreni. Den giver en god og detaljeret forklaring på, hvordan symptomer kan føles, hvordan tanker og handlinger kan være styret, men især også hvor stor en indre kamp man kæmper imod sygdommen. Og det er en kamp, der kan vindes.\nStemmerne siger, at jeg skal er skrevet af EN AF OS-ambassadør Mia Keller Jensen og udgivet af Forlaget Skriveboblen i januar 2022.


Fra en god ven har jeg fået nogle Pt100 temperatur føler, som jeg nu vil anvende til noget praktisk. En føler i røgovnen er gået i stykker, så den skal udskiftes med en Pt100 føler. Nu er sagen blot, at denne føler passer ikke elektrisk med min elektronik, som jeg lavede til LM35DZ føleren. Derfor har jeg lavet diagrammet nedenfor, som også kan bruges til en Pt1000 føler, hvis blot nogle modstandsværdier ændres. For beregning af modstande og forstærkning har jeg lavet et regneark i Excel for High Impedance, Low Drift Instrumentation Amplifier for Pt100 and Pt1000\nLige et par ord om Pt100/Pt1000. Det er en platintråd med en modstand på 100,00 Ohm/1000,00 Ohm ved 0 °C. Tråden indkapsles i en passende beskyttelse, så den kan indføres i forskellige medier. Ametek har skrevet en artikel om temperaturmåling med Pt elementer, så jeg kan kun anbefale at læse denne: Ametek Temperaturmåling.\nMit måleområde skal gå fra 0 °C til 100 °C, og i dette område er stigningen i modstanden 0,3851 Ohm per °C. Altså en lineær stigning. Min forstærker skal opbygges af de komponenter, som jeg har liggende i skuffen. Jeg har ingen SMD komponenter, så det bliver de gode "gammeldags typer" fra 1990'erne. Jeg valgte "OP Amplifier" LF353, da strømforbruget er moderat (og jeg har mange liggende i skuffen). LF353 er en dobbelt forstærker, så selvom jeg kun skal bruge 3 forstærker, foretrækker jeg den frem for TL082 og TL081, da disse har et meget større strømforbrug. De to indgange på IC4, som ikke bruges, lægges til GND. Udgangen er åben.\nJeg begyndte med en målebro, hvori Pt100 skal indgå som den fjerde modstand (100,00 Ohm ved 0 °C). Derfor bliver R4 også 100,00 Ohm. Der skal være 0 volt over broen ved 0 °C. Modstandene R3 og R5 skal også være ens, værdien bestemmes af den strøm, som tillades at gå gennem Pt100. Jeg har valgt 9,1 kOhm, som giver 1,087 mA ved 0 °C, når spændingen over broen er 10 volt. Ved højere temperatur falder strømmen, da modstanden stiger. Anbefalet strøm i Pt100 er 1 mA til 3 mA. En for stor strøm vil opvarme platintråden og dermed give en forkert måling. Se mit Excel regneark for beregning af modstandene High Impedance, Low Drift Instrumentation Amplifier for Pt100 and Pt1000.\nSå skal forstærkeren laves. Jeg har valgt 0 volt ved 0 °C og 10 volt ved 100 °C. Derfor er forsynings spændingen på +- 15 volt. Spændingen over broen ved 100 °C er 41,67 mV, forstærkningen bliver så 10V/41,67 mV = 240 gange eller 47,6 dB. Alle modstande i forstærkeren er valgt til 100 kOhm på nær R11', som består af 3 modstande i serie. 91 kOhm + 8,2 kOhm + 1 kOhm (P2). Det betyder at modstanden R11 kan varieres mellem 99,2 kOhm og 100,2 kOhm. P2 indstiller CMRR ved 0 °C (0,00 volt ved 0 °C). P1 indstiller forstærkningen til 10 volt ved 100 °C. Alle modstande skal udvælges til samme værdi for bedste resultat. For justering af P1 og P2, benyt vand med mange isklumper for 0 °C og kogende vand for 100 °C.\nVout er 10 volt, men hvis man ønsker en lavere spænding til et digitalt voltmeter, kan man benytte en spændingsdeler R12 og P3. Her er valgt R12 10 kOhm P3 2 kOhm, som kan give alt fra 0 volt til 1,667 volt. En anden mulighed er at udskifte P1 2 kOhm med 10 kOhm. Forstærkningen sænkes 10 gange med potentiometer armen sat til 43%.\nI mit diagram vises V1 og V2 som 2 batterier på 15 volt, det er fordi, jeg kan ikke simulere en strømforsyning i mit program.\nDiagram for High Impedance, Low Drift Instrumentation Amplifier for Pt100 og Pt1000\nDiagrammet til højere viser Power Supply for Pt100 og Pt1000 Amplifier. Det er en gængs opstilling af en splittet strømforsyning med 1 stk. 3-Terminal Positive Regulator og 1 stk. 3-Terminal Negative Regulator. µA78L15 og µA79L15 kan levere 100 mA med en "Heat Sink" påsat. Forstærkeren bruger ca. 16 mA og de to LED bruger ca 14 mA med R1 og R2 på 2,7 kOhm. Så det giver ingen problemer med varme. Printet bliver udlagt så LM7815 og LM7915 også kan anvendes. Husk blot, det er transformatoren, som sætter en øvre grænse for strømmen.\nBemærk de to dioder D4 og D5. De anvendes i en splittet strømforsyning for at beskytte de to regulatorer mod modsat polaritet ved start op eller en kortslutning. De to andre dioder D2 og D3 skal ligeledes beskytte de to regulatorer, hvis Vout bliver større end Vin. Hvis Vout bliver 7 volt større end Vin, ødelægges regulatorerne.\nR1 og R2 begrænser strømmen i dioderne, hvis lysstyrken ønskes nedsat, kan værdierne ændres til f.eks. 3,3 kOhm.\nTransformatoren er intern beskyttet, så der er kun anvendt en 100 mA træg sikring F1 på primærsiden.\nPower Supply for Pt100 og Pt1000\nPrint kortet -PCB- ses herunder. Som nævnt ovenfor, er det muligt at anvende begge typer "Voltage Regulators", µA78L15/µA79L15 og LM7815/LM7915. Der er kun anvendt 5 jumper -"Lus"- på printet, som er lavet på et Euro kort 100x160 mm, men savet ned til 130x100 mm. De tre potentiometer P1, P2 og P3 er alle "10-turns", så kan man indstille værdierne mere korrekte. Et tip: indstil de 3 trimmer til den angivet værdi inden de loddes i printet.\nJeg har lavet en simulation på -50 °C og Vout viste -5,146 volt, ved 200 °C viser Vout 13,50 volt. Det er fordi max sving er +-13,5 volt ved 15 volt forsynings spænding, så max temperatur, der kan måles, er ca. 130 °C. Et tip: Ved at mindske forstærkningen 10 gange, så Vout bliver 1 volt, kan man måle en meget højere temperatur. Brug mit Excel regneark og find de korrekte værdier High Impedance, Low Drift Instrumentation Amplifier for Pt100 and Pt1000.\nPCB komponent siden 130 x 100 mm\nPCB kobber siden 130 x 100 mm\nNu er diagrammet og PCB lay out klar, så næste skridt er at fremstille printet og montere komponenterne. Der går nok nogen tid, for jeg håber på godt vejr, så jeg kan lave noget i haven og lidt malearbejde på huset. Ikke at forglemme - fiskeri i august og september. Vi ses.\nPCB aptering: Beskrivelsen herefter er almen gældende for alle PCB. Montering af enhedens komponenter er blot et spørgsmål om placering af alle komponenter i overensstemmelse med PCB Top Overlay og Materialelisten. Når alle komponenter er monteret og enheden afprøvet og fundet i orden, skal undersiden først renses for fluss midler (lodde harpiks) inden den lakeres med en transparent beskyttelseslak Plastik 70, som isolerer, beskytter og forsegler loddesiden af printet. Det bedste rensemiddel er isopropyl alkohol fra Matas eller karboratorsprit fra Statoil. Der findes en PCB Cleaning 101 hjemmeside på engelsk. Montering af PCB foregår efter følgende princip, de laveste komponenter monteres først, d.v.s. jumper, små dioder, modstande, små kondensatorer, LED, transistorer, IC eller IC sokler, sikringer, klemrækker, trimmer, potentiometer, høje radiale el. lytter og nettrafo. LED monteres på frontpladen så man kan se, om enheden er i On eller Off.\nDu er velkommen til at bygge denne "High Impedance, Low Drift Instrumentation Amplifier for Pt100 and Pt1000" efter diagrammet og mit PCB udlæg, men du skal ikke forvente hjælp, hvis det går "galt".\nDette kredsløb anvender potentielt dødelige niveauer af spænding og strøm. VÆR FORSIGTIG! Hvis du ikke er sikker på, hvad du gør, især når det kommer til kredsløb med strøm fra 230VAC. DET ER DIT ANSVAR: At hente hjælp, at forlade projektet, ikke komme til skade, ikke bygge sjusket kredsløb, ikke såre andre, ikke starte brande. Denne information stilles til rådighed som en service til enhver person. Et hvert ansvar for sikker og korrekt anvendelse af dette kredsløb fraskrives.


Hvorfor vises små bumser på hovedet hos mænd? - Kvinder\nDetaljer om årsagerne til og behandling af røde bumser på hovedet hos mænd\nSmå røde pimples på hovedet bliver ofte et skræmmende fænomen for mænd, der har bemærket dem, og det er ikke overraskende. Alle har hørt om farlige, seksuelt overførte sygdomme, seksuelt overførte sygdomme og andre alvorlige sygdomme, som kan påvirke kønsorganerne. Når mænds hoved kan forekomme røde finner og hvordan man behandler dem - alt dette i denne artikel i rækkefølge.\nHos mænd optræder røde pimples på hovedet ofte, når infektionen kommer ind i kønsorganerne, eller hvis det ikke er infektiøs i naturen.\nInfektion kan falde ind i kønsorganerne:\ngennem ubeskyttet seksuel kontakt med en inficeret partner\ngennem det generelle sengetøj eller håndklæder, som den inficerede person brugte\ni nogle tilfælde gennem et kys (herpesvirus) eller en fælles skål.\nInfektionen kan dog komme ind i urogenitale kanaler ikke kun udefra, men også indefra en mands krop. Dette sker i de tilfælde, hvor immuniteten svækkes, og den normale mikroflora bliver patogen og skadelig (for eksempel med trøst). Hud og slimhinder taber også deres beskyttelsesfunktion og kan passere eksterne infektioner næsten uden modstand.\nDen mest almindelige ikke-infektiøs inflammation, hvilket kan forekomme, når røde knopper på hovedet, er balanoposthitis (inflammation af forhuden og glans) og dermatitis (hudbetændelse), der påvirker det genitale område. Derudover kan røde pimples på hovedet forekomme hos mænd med psoriasis eller allergiske processer, der beskadiger kønsorganernes hud.\nI nogle tilfælde er små bumser på hovedet af penis ikke et symptom på sygdommen, men et anatomisk træk ved strukturen af kønsorganerne. Denne funktion findes hos nogle mænd og betragtes som en uskadelig kosmetisk defekt, som ikke behøver at blive behandlet. Derudover kan det være og sebaceous kirtler fremspringende på overfladen af penisens hud, hvilket også er et normalt fænomen, som ikke er nødvendigt at behandle. Ofte ses dette hos unge fyre under puberteten.\nNår der er udslæt på hovedet på penis, skal man være opmærksom på følgende symptomer:\nSammen med udslæt på kønsorganerne er der en stærk kløe eller brændende fornemmelse.\nSlimhinden i penis er hævet og opsvulmet.\nRøde bumser på hovedet af penis er fyldt med væske.\nKropstemperaturen er forøget, lymfeknuderne i inguinalområdet forstørres.\nRøde finner bliver til små erosioner eller sårdannelse.\nNormalt udslæt på kønsorganerne ledsages af andre symptomer, der er karakteristiske for forskellige infektioner.\nHvis du oplever disse symptomer, skal du søge omgående lægehjælp! Disse symptomer kan indikere tilstedeværelsen af en farlig sygdom, der kan forårsage alvorlige konsekvenser, hvis de ikke behandles. Det anbefales i sådanne tilfælde at forsøge at diagnosticere og endog mindre behandle dig selv - det er fyldt med alvorlige konsekvenser for dit helbred. Overvej manifestationen af denne patologi for forskellige sygdomme:\nOftest for behandling af denne lidelse ordineres lægemidler med lokal virkning.\nDenne sygdom kaldes også ringorm, og det er også forårsaget af svampe mikroorganismer. Efter infektion på skrotens hud, og derefter penis og området omkring det, vises der store røde bumser, der er stærkt kløende. Denne infektion overføres på husstandens måde eller ved seksuel kontakt.\nDenne sygdom er forårsaget af virussen. Dens vigtigste symptom er acne på penis i form af små bobler fyldt med en klar eller blodig væske. Efter at de har bristet, dannes der i deres sted små revner og meget smertefulde sår. Viruset af genital herpes kan overføres seksuelt og med kys.\nEn af de mest almindelige udbrudstyper på kønsorganerne er HPV.\nDenne patologi manifesterer sig som et udslæt af små acnevorter af rød eller hvid farve på hovedet af penis, skrotets hud og hele lyskeområdet. Pimples i udseende ligner blomkål, deres udvækst kan nå flere centimeter i højden. I medicin kaldes sådanne udvækster kønsvorter.\nSeksuelt overført papillomavirus overføres - oftest sker dette, når du udfører et tilfældigt sexliv med forskellige partnere uden brug af beskyttelsesudstyr.\nLille prishchiki på penis kan være en manifestation af pubic lice, eller mere simpelt - virkningerne af lusbid. Inficere disse usikre insekter med samleje eller husholdningsbrug, når du bruger fælles håndklæder, loofah, sengelinned eller iført almindeligt tøj.\nForstyrrelser på penis kan skyldes syfilisinfektion. I løbet af de første tre måneder efter infektion på penis slimhinden vises den såkaldte chancre i form af en rød pimple, tæt på berøring. Så forsvinder chanceren uden nogen medicinsk manipulation. I udseende er syfilisisk chancre let forvekslet med genitalvorter, men virkningerne af syfilis til kroppen er uforligneligt mere farlige. Det er en systemisk og kronisk sygdom, hvor alle kroppens systemer påvirkes, og hvis behandlingen ikke er startet i tide, vil konsekvenserne være irreversible.\nNår udslæt og andre smertefulde symptomer fremkommer, er det nødvendigt at kontakte en erfaren læge, der vil lægge en nøjagtig diagnose og give manden tilstrækkelig behandling.\nNår candidiasis udnævner:\nSmøring af penis med en antisvampcreme med clotrimazol.\nDaglig skylning af hovedet og forhuden med en svag opløsning af bagepulver.\nIndtagelse af vitamin- og immunstimulerende lægemidler til styrkelse af mænds immunforsvar.\nKost - fra kosten udelukker slik og brød, hvilket øger andelen af proteinfødevarer.\nBehandling af udslæt på kønsorganerne ordineres af lægen afhængigt af den specifikke diagnose.\nBehandlede berørte områder med svampeformede salver (clotrimazol, mycosporer, lamizil osv.).\nStyrk immunitet med multivitaminkomplekser og immunostimulerende midler.\nDagligt vaskes hovedet af penis og forhuden med en svag opløsning af kaliumpermanganat eller sodavand.\nInde indstille griseofulvin tabletter.\nBehandling af kønsherpes består af følgende foranstaltninger:\nIndtagelse af antivirale lægemidler i tabletter (acyclovir, valaciclovir, famciclovir) eller intravenøst (panavir).\nBehandling af berørte områder med lokale antivirale midler (Panavir gel, Zovirax salve).\nUdnævnelse af anæstetikers alvorlige ømhed (baralgin, pentalgin).\nSærligt farligt er papillomer i kønsområdet.\nModtagelse af antivirale lægemidler (inosiplex).\nModtagelse af præparater af interferon og immunomodulatorer (lycopid, amixin) til styrkelse af en organisms immunforsvar.\nMultivitamin og mineralske komplekser.\nLokal behandling med antivirale midler (interferon, cyclopeon, oxolin salve, cremer Imiquimod, Epigen-intim).\nKemisk cauterisering af kondylomer.\nKirurgisk excision af vorter.\nBehandling af pedikulose er hovedsagelig i ekstern forarbejdning af kønsorganer og lyskeområdet med antiparasitiske midler (nitiphor, pedillin, sæbe "Vitar"). Syfilitisk infektion behandles meget komplekst og komplekst. Hovedvægten lægges på antibakteriel behandling og vedligeholdelse af alle kropssystemer.\nMange af de oplistede sygdomme er vanskelige at behandle, og nogle gange helbreder ikke helt. Derudover kræver deres behandling store og langsigtede finansielle omkostninger, for ikke at nævne tab af styrke og sundhed. Den bedste måde at beskytte dig mod disse problemer - den rigtige tilgang til seksualitet, sex med en konstant og gennemprøvet partner, obligatorisk brug af værnemidler i mangel på tillid til partneren, samt at opretholde hans immunitet på det rette niveau. Alt dette giver dig mulighed for at være en sund og seksuelt aktiv mand i mange år.\nUdbrud på huden hos børn - et ret almindeligt fænomen. Nogle mødre lægger ikke stor vægt på dette, andre - rush til at behandle hurtigt.\nOvergangsalderen går sjældent uden ændringer i trivsel. Selv de der har denne overgang kan kaldes let, det er nødvendigt at finde ud af, hvilke tidevand er. Hvorfor med climax kaster i varmen, er især vigtigt i starten.