Kongerige i det sydvestlige Europa\nDenne artikel handler om landet. For andre anvendelser, se Spanien (disambiguation) .\n"España" omdirigerer her. For andre anvendelser, se España (disambiguation) .\nKoordinater : 40 ° N 4 ° W  /  40 ° N 4 ° W  / 40; -4\nEspaña ( spansk )\nPlacering af Spanien (mørkegrøn)\n—1% Anden kristen\n1% Intet svar\n• Premierminister (præsident for regeringen)\n• Præsident for Deputeretkongressen\n• Aktuelt demokrati\n0,89 (pr. 2015)\n$ 1.942 billioner ( 15. )\n$ 41.736 ( 32. )\n$ 1.450 billioner ( 13. )\n$ 31.178 ( 26. )\nmeget høj · 25\nBemærk: det meste af Spanien overholder CET / CEST undtagen De Kanariske Øer, der observerer WET / WEST.\nSpanien ( spansk : España , [esˈpaɲa] ( lyt ) ), formelt Kongeriget Spanien (spansk: Reino de España ), er et land i det sydvestlige Europa med nogle lommer med territorium over Gibraltarsundet og Atlanterhavet . Dets kontinentaleuropæiske område ligger på den iberiske halvø . Dets område omfatter også to øhav : De Kanariske Øer ud for Nordafrikas kyst og De Baleariske Øer i Middelhavet . De afrikanske exclaves af Ceuta , Melilla , og Peñón de Vélez de la Gomera make Spanien det eneste europæiske land at have en fysisk grænse med et afrikansk land ( Marokko ). Flere små øer i Alboranhavet er også en del af det spanske område. Landets fastland grænser mod syd og øst af Middelhavet; mod nord og nordøst ved Frankrig , Andorra og Biscayabugten ; og mod vest og nordvest af henholdsvis Portugal og Atlanterhavet.\nMed et areal på 505.990 km 2 er Spanien det største land i Sydeuropa , det næststørste land i Vesteuropa og Den Europæiske Union og det fjerde største land efter område på det europæiske kontinent . Med en befolkning på over 47,3 millioner er Spanien det sjette-mest folkerige land i Europa og det fjerde-mest folkerige land i Den Europæiske Union. Spaniens hovedstad og største by er Madrid ; andre store byområder inkluderer Barcelona , Valencia , Sevilla , Zaragoza , Málaga , Murcia , Palma , Las Palmas de Gran Canaria og Bilbao .\nModerne mennesker ankom først til den iberiske halvø for omkring 35.000 år siden. Forskellige kulturer udviklede sig sammen med fønikisk , græsk , keltisk og kartagisk migration og bosættelse. Romerne erobrede regionen omkring 200 f.Kr. og navngav det Hispania efter det tidligere fønikiske navn Sp (a) n eller Spania . Spanien forblev under romersk styre indtil sammenbruddet af det vestlige romerske imperium i det fjerde århundrede, der indvarslede germanske stammeforbund fra Centraleuropa. De vestgotiske fremkom som den dominerende fraktion i det femte århundrede, hvor deres kongerige spænder over store dele af halvøen.\nI det tidlige ottende århundrede blev det visigotiske kongerige erobret af Umayyad-kalifatet og indledte over 700 års muslimsk styre. Det islamiske Spanien blev et stort økonomisk og intellektuelt centrum, hvor byen Cordoba var blandt de største og rigeste i Europa. Flere kristne kongeriger opstod i den nordlige periferi af Iberia, blandt dem León , Castilla , Aragon , Portugal og Navarra . I løbet af de næste syv århundreder kulminerede en intermitterende sydgående udvidelse af disse kongeriger - metahistorisk indrammet som en rekonquest eller Reconquista - med det kristne beslaglæggelse af den sidste muslimske politik, Nasrid-kongeriget Granada , i 1492. Samme år ankom Christopher Columbus i den nye verden på vegne af de katolske monarker , hvis dynastiske union af Castilla og Aragon undertiden betragtes som fremkomsten af Spanien som et samlet land. Fra det 16. til det tidlige 19. århundrede styrede Spanien et af de største imperier i historien , som var blandt de første globale imperier ; dens enorme kulturelle og sproglige arv inkluderer over 570 millioner Hispanophones , hvilket gør spansk til verdens næstmest talte modersmål efter mandarin-kinesisk. Spanien er vært for verdens tredjestørste antal UNESCOs verdensarvssteder .\nSpanien er et sekulært parlamentarisk demokrati og et parlamentarisk monarki med kong Felipe VI som statsoverhoved . Det er et højt udviklet land og et højindkomstland med verdens fjortende største økonomi efter nominelt BNP og den sekstende største efter OPP . Spanien er medlem af De Forenede Nationer (FN), Den Europæiske Union (EU), Euroområdet , Europarådet (CoE), Organisationen af Ibero-Amerikanske Stater (OEI), Unionen for Middelhavet , Nordatlanten Traktatorganisationen (NATO), Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD), Organisationen for Sikkerhed og Samarbejde i Europa (OSCE), Schengenområdet , Verdenshandelsorganisationen (WTO) og mange andre internationale organisationer. Selvom det ikke er et officielt medlem, har Spanien en "Permanent invitation" til G20- topmøderne, der deltager i hvert topmøde, hvilket gør det til et de facto medlem af gruppen.\n2.1 Forhistorie og præromerske folk\n2.2 Romerske Hispania og det vestgotiske rige\n2.3 Muslimsk æra og Reconquista\n2.4 Det spanske imperium\n2.5 Liberalisme og nationalstat\n2.7 Genopretning af demokrati\n3.2 Bjerge og floder\n4.5.1 Autonome samfund\n5.6 Videnskab og teknologi\n7.8 Musik og dans\nOprindelsen af det romerske navn Hispania og det moderne España er usikkert, selvom fønikere og kartagerne omtalte regionen som Spanien , er den mest accepterede etymologi derfor en semitisk - fønikisk . Der har været en række konti og hypoteser om dens oprindelse:\nDen Lady of Elche , muligvis forestillende Tanit , fra Karthago Iberia , 4. århundrede f.Kr.\nDen renæssance videnskabsmand Antonio de Nebrija foreslog, at ordet Hispania udviklet sig fra den iberiske ord Hispalis , som betyder "by i den vestlige verden".\nJesús Luis Cunchillos [ es ] hævdede, at roden til udtrykket span er det fønikiske ord spion , der betyder "at smede metaller". Derfor vil i-spn-ya betyde "det land, hvor metaller smides ". Det kan være en afledning af den fønikiske I-Shpania , der betyder " kaninøen ", "kaninernes land" eller "kanten", en henvisning til Spaniens placering i slutningen af Middelhavet; Romerske mønter, der blev ramt i regionen fra Hadrianus regeringstid, viser en kvindelig figur med en kanin ved hendes fødder, og Strabo kaldte det "kaninernes land". Det pågældende ord (sammenlign moderne hebraisk Shafan ) betyder faktisk " Hyrax ", muligvis på grund af fønikere, der forvekslede de to dyr.\nHispania kan stamme fra den poetiske anvendelse af udtrykket Hesperia , der afspejler den græske opfattelse af Italien som et "vestligt land" eller "land for den nedgående sol" ( Hesperia , Ἑσπερία på græsk ) og Spanien, der er stadig længere mod vest som Hesperia ultima .\nDer er påstanden om, at "Hispania" stammer fra det baskiske ord Ezpanna, der betyder "kant" eller "grænse", en anden henvisning til det faktum, at den iberiske halvø udgør det sydvestlige hjørne af det europæiske kontinent.\nTo spanske jødiske lærde fra det 15. århundrede, Don Isaac Abravanel og Solomon ibn Verga , gav en forklaring, der nu betragtes som folkloristisk. Begge mænd skrev i to forskellige udgivne værker, at de første jøder, der nåede Spanien, blev bragt med skib af Phiros, der var konfødereret med kongen af Babylon, da han belejrede Jerusalem. Phiros var en græsk af fødsel, men som var blevet givet et kongerige i Spanien. Phiros blev beslægtet ved ægteskab med Espan, nevøen til kong Herakles, som også regerede over et kongerige i Spanien. Herakles afsagde senere sin trone frem for sit hjemland Grækenland og efterlod sit kongerige til sin nevø Espan, hvorfra landet España (Spanien) tog sit navn. Baseret på deres vidnesbyrd ville dette eponym allerede have været i brug i Spanien af ca. 350 fvt.\nHovedartikel: Spaniens historie\nReproduktion af Altamira-hulemalerierne i Cantabria\nIberia indtaster skriftlige optegnelser som et land, der stort set befolkes af iberierne , baskerne og kelterne . Tidligt på dets kystområder blev bosat af fønikere, der grundlagde Vesteuropas ældste byer Cádiz og Málaga . Fønikisk indflydelse udvidede sig, da meget af halvøen til sidst blev inkorporeret i det kartagagiske imperium og blev et stort teater for de puniske krige mod det ekspanderende romerske imperium . Efter en hård erobring kom halvøen fuldt ud under romersk styre . I den tidlige middelalder kom det under vestgotisk styre, og så blev meget af det erobret af muslimske angribere fra Nordafrika . I en proces, der tog århundreder , genvandt de små kristne kongeriger i nord gradvis kontrol over halvøen. Den sidste muslimske stat faldt i 1492 , samme år Columbus nåede Amerika. Et globalt imperium begyndte, som så Spanien blive det stærkeste rige i Europa, den førende verdensmagt i et og et halvt århundrede og det største oversøiske imperium i tre århundreder.\nFortsatte krige og andre problemer førte til sidst til en formindsket status. Den Napoleons konflikt i Spanien førte til kaos, udløser uafhængighedsbevægelser som hærgede fra hinanden det meste af imperiet og forladt landet politisk ustabile. Spanien led en ødelæggende borgerkrig i 1930'erne og kom derefter under en autoritær regerings styre , som havde tilsyn med en periode med stagnation, der blev efterfulgt af en stigning i væksten i økonomien. Til sidst blev demokratiet genoprettet i form af et parlamentarisk forfatningsmæssigt monarki. Spanien sluttede sig til Den Europæiske Union og oplevede en kulturel renæssance og stabil økonomisk vækst indtil begyndelsen af det 21. århundrede, der startede en ny globaliseret verden med økonomiske og økologiske udfordringer.\nForhistorie og præ-romerske folk\nHovedartikel: Forhistorisk Iberia\nCeltic castro i Galicien\nArkæologisk forskning på Atapuerca indikerer, at den iberiske halvø blev befolket af hominider for 1,2 millioner år siden. I Atapuerca er der fundet fossiler af de tidligste kendte homininer i Europa, Homo-forgængeren . Moderne mennesker ankom først til fods for Iberia fra nord for omkring 35.000 år siden. De mest kendte genstande fra disse forhistoriske menneskelige bosættelser er de berømte malerier i Altamira-hulen i Cantabria i det nordlige Iberia, som blev skabt fra 35.600 til 13.500 f.Kr. af Cro-Magnon . Arkæologiske og genetiske beviser tyder på, at den iberiske halvø fungerede som en af flere større refugier, hvorfra Nordeuropa blev genbefolket, efter afslutningen af den sidste istid .\nDe største grupper, der beboede den iberiske halvø før den romerske erobring, var ibererne og kelterne . Ibererne beboede Middelhavssiden af halvøen, fra nordøst til sydøst. Kelterne beboede meget af den indre og atlantiske side af halvøen, fra nordvest til sydvest. Baskerne besatte det vestlige område af Pyrenæerne og tilstødende områder, den fønikisk-påvirkede tartesserkultur blomstrede i sydvest og Lusitanians og Vettones besatte områder i det centrale vest. Flere byer blev grundlagt langs kysten af fønikere , og handelsposterne og kolonierne blev etableret af grækerne i øst. Til sidst udvidede fønikiske- kartagerne sig inde i landet mod meseta; på grund af de storslåede indre stammer blev kartagerne imidlertid bosat i kysterne på den iberiske halvø.\nRoman Hispania og det vestgotiske rige\nDet romerske teater i Mérida\nUnder den anden puniske krig , omtrent mellem 210 og 205 f.Kr., erobrede den ekspanderende romerske republik kartagiske handelskolonier langs Middelhavskysten. Selvom det tog romerne næsten to århundreder at fuldføre erobringen af den iberiske halvø , bevarede de kontrollen med den i over seks århundreder. Romerske styre var bundet sammen af lov, sprog og den romerske vej .\nKulturen i den keltiske og iberiske befolkning blev gradvist romaniseret (latiniseret) i forskellige hastigheder afhængigt af hvilken del af Hispania de boede i, hvor lokale ledere blev optaget i den romerske aristokratiske klasse. Hispania fungerede som et kornkammer til det romerske marked, og dets havne eksporterede guld, uld , olivenolie og vin. Landbrugsproduktionen steg med introduktionen af kunstvandingsprojekter, hvoraf nogle stadig er i brug. Kejsere Hadrian , Trajan , Theodosius I og filosofen Seneca blev født i Hispania. Kristendommen blev introduceret i Hispania i det 1. århundrede e.Kr., og den blev populær i byerne i det 2. århundrede e.Kr. De fleste af Spaniens nuværende sprog og religion og grundlaget for dens love stammer fra denne periode.\nReccared I og biskopper under Council III of Toledo , 589. Codex Vigilanus , fol. 145, Biblioteca del Escorial\nSvækkelsen af det vestlige romerske imperiums jurisdiktion i Hispania begyndte i 409, da de germanske suebier og vandaler sammen med de sarmatiske alaner kom ind på halvøen efter invitation fra en romersk usurpator. Disse stammer havde krydset Rhinen i begyndelsen af 407 og hærget Gallien . Suebierne etablerede et kongerige i det, der i dag er moderne Galicien og det nordlige Portugal, mens vandalerne etablerede sig i det sydlige Spanien inden 420, inden de krydsede over til Nordafrika i 429 og tog Carthage i 439. Da det vestlige imperium opløste, blev den sociale og økonomiske base meget forenklet: men selv i modificeret form opretholdte efterfølgerregimerne mange af det sene imperiums institutioner og love, herunder kristendommen og assimilering til den romerske kultur under udvikling.\nVotive krone af Reccesuinth fra skatten i Guarrazar\nDe byzantinerne etableret en occidental provinsen, Spanien , i syd, med den hensigt at genoplive romersk herredømme i hele Iberia. Til sidst blev Hispania imidlertid genforenet under vestgotisk styre . Disse vestgoter , eller vestlige goter, vendte efter at have fyret Rom under ledelse af Alaric (410) mod den iberiske halvø med Athaulf for deres leder og besatte den nordøstlige del. Wallia udvidede sin styre over det meste af halvøen og holdt sueberne lukket i Galicien. Teodorik I deltog sammen med romerne og frankerne i slaget ved de katalauniske sletter , hvor Attila blev dirigeret. Euric (466), der satte en stopper for de sidste rester af den romerske magt på halvøen, kan betragtes som den første monark i Spanien, selvom sueberne stadig opretholdt deres uafhængighed i Galicien. Euric var også den første konge, der gav skriftlige love til vestgoterne. I det følgende regerede de katolske konger i Frankrig rollen som beskyttere af de hispano-romerske katolikker mod vestgoternes arianisme, og i krigene, der fulgte Alaric II og Amalaric, mistede deres liv.\nAthanagild , der rejste sig mod kong Agila , kaldte byzantinerne ind og betalte for de hjælpere, som de gav ham, de sydøstlige søområder (554). Liuvigild gendannede den politiske enhed på halvøen og undergik sueberne, men landets religiøse splittelser nåede endda den kongelige familie og førte til en borgerkrig. St. Hermengild , kongens søn, der satte sig selv i spidsen for katolikkerne, blev besejret og taget til fange og led martyrium for at afvise fællesskab med arierne. Recared , søn af Liuvigild og bror til St. Hermengild, tilføjede religiøs enhed til den politiske enhed, som hans far opnåede, og accepterede den katolske tro på det tredje råd i Toledo (589). Den religiøse enhed, der blev oprettet af dette råd, var grundlaget for den sammensmeltning af goterne med Hispano-romerne, som producerede den spanske nation. Sisebut og Suintila afsluttede udvisningen af byzantinerne fra Spanien.\nBlandt ægteskab mellem vestgoterne og Hispano-romerne var forbudt, men i praksis kunne det ikke helt forhindres og blev til sidst legaliseret af Liuvigild. De spansk-gotiske lærde som Braulio fra Zaragoza og Isidore fra Sevilla spillede en vigtig rolle for at bevare den klassiske græske og romerske kultur . Isidore var en af de mest indflydelsesrige gejstlige og filosoffer i middelalderen i Europa, og hans teorier var også vigtige for konvertering af det vestgotiske rige fra et arisk domæne til et katolsk i rådene i Toledo . Isidore oprettede den første vestlige encyklopædi, som havde en enorm indflydelse i middelalderen.\nMuslimsk æra og Reconquista\nDøden af den frankiske leder Roland besejret af en baskisk og muslimsk - Mulwallad ( Banu Qasi ) alliance i slaget ved Roncevaux Pass (778) stammer fra Kongeriget Navarra ledet af Íñigo Arista .\nI det 8. århundrede, næsten alle de iberiske halvø blev erobret (711-718) ved stort set mauriske muslimske hære fra Nordafrika. Disse erobringer var en del af udvidelsen af Umayyad-kalifatet . Kun et lille område i den bjergrige nordvestlige del af halvøen formåede at modstå den oprindelige invasion. Legenden siger, at grev Julian , guvernøren i Ceuta, hævn for kong Roderics krænkelse af sin datter, Florinda , inviterede muslimerne og åbnede halvøens porte for dem.\nI henhold til islamisk lov fik kristne og jøder den underordnede status som dhimmi . Denne status tillod kristne og jøder at praktisere deres religioner som bogens folk, men de var forpligtet til at betale en særlig skat og havde juridiske og sociale rettigheder, der var ringere end muslimernes.\nOmvendelse til islam forløb i stigende tempo. De muladíes (muslimer af etnisk iberiske oprindelse) menes at have dannet et flertal af befolkningen i Al-Andalus i slutningen af det 10. århundrede.\nDet muslimske samfund på den iberiske halvø var selv forskelligt og plaget af sociale spændinger. Det berbiske folk i Nordafrika, der havde forsynet hovedparten af de invaderende hære, kolliderede med den arabiske ledelse fra Mellemøsten . Over tid blev store mauriske befolkninger etableret, især i dalen Guadalquivir , kystsletten i Valencia , Ebro- flodalen og (mod slutningen af denne periode) i den bjergrige region Granada .\nDen store moske i Córdoba er blandt de ældste moskebygninger i verden\nCórdoba , hovedstaden i kalifatet siden Abd-ar-Rahman III , var den største, rigeste og mest sofistikerede by i Vesteuropa. Middelhavshandel og kulturudveksling blomstrede. Muslimer importerede en rig intellektuel tradition fra Mellemøsten og Nordafrika. Nogle vigtige filosoffer på det tidspunkt var Averroes , Ibn Arabi og Maimonides . De romaniserede kulturer på den iberiske halvø interagerede med muslimske og jødiske kulturer på komplekse måder og gav regionen en særpræget kultur. Uden for byerne, hvor langt størstedelen boede, forblev jordbesiddelsessystemet fra romertiden stort set intakt, da muslimske ledere sjældent overtog jordbesiddere, og introduktionen af nye afgrøder og teknikker førte til en udvidelse af landbruget, der introducerede nye produkter, der oprindeligt kom fra Asien eller tidligere territorier i det romerske imperium .\nI det 11. århundrede brækkede de muslimske bedrifter ind i rivaliserende Taifa- stater (arabiske, berbere og slaver), hvilket gjorde det muligt for de små kristne stater at udvide deres territorier kraftigt. Ankomsten fra Nordafrika af de islamiske herskende sekter fra Almoravids og Almohads genoprettet enhed på de muslimske bedrifter med en strengere, mindre tolerant anvendelse af islam og så en genoplivning i muslimske formuer. Denne genforenede islamiske stat oplevede mere end et århundredes succeser, der delvis vendte kristne gevinster.\nDen Basilica di San Isidoro , León\nDen Reconquista (generobring) var den århundreder lange periode, hvor Christian regel blev genetableret i løbet af den iberiske halvø. Reconquista ses som begyndende med slaget ved Covadonga vundet af Don Pelayo i 722 og var samtidig med perioden med muslimsk styre på den iberiske halvø. Den kristne hærs sejr over muslimske styrker førte til oprettelsen af det kristne kongerige Asturien langs de nordvestlige kystbjerge. Kort efter, i 739, blev muslimske styrker drevet fra Galicien , som til sidst skulle være vært for et af middelalderens Europas helligste steder, Santiago de Compostela og blev indarbejdet i det nye kristne rige.\nI 1030, den Kongeriget Navarra kontrollerede Optælling af Aragonien og Optælling af Castilien , der senere blev store riger sin tid.\nVikingerne invaderede Galicien i 844, men blev stærkt besejret af Ramiro I fra Asturien ved A Coruña . Mange af vikingenes tilskadekomst var forårsaget af galicernes ballistas - kraftige vridningsdrevne projektilvåben, der lignede kæmpe korsbuer. 70 vikingeskibe blev fanget og brændt. Vikinger raidede Galicien i 859 under Ordoño I i Asturien . Ordoño var i øjeblikket forlovet med sine konstante fjender maurerne; men en greve af provinsen, Don Pedro, angreb vikingerne og besejrede dem.\nDet Kongeriget León var den stærkeste kristne rige i århundreder. I 1188 blev den første moderne parlamentariske session i Europa afholdt i León ( Cortes of León ). Det Kongeriget Castilien , dannet af Leonese territorium, var dens efterfølger som stærkeste rige. Kongerne og adelen kæmpede for magt og indflydelse i denne periode. Eksemplet med de romerske kejsere havde indflydelse på kronens politiske mål, mens adelen havde gavn af feudalisme .\nPetronilla af Aragon og Ramon Berenguer IV, greve af Barcelona .\nMuslimske hære var også flyttet nord for Pyrenæerne, men de blev besejret af frankiske styrker i slaget ved Poitiers , Frankia og skubbet ud af den meget sydligste region i Frankrig langs kysten i 760'erne. Senere etablerede frankiske styrker kristne amter på den sydlige side af Pyrenæerne. Disse områder skulle vokse ind i kongedømmene Navarra og Aragon . I flere århundreder var den svingende grænse mellem de muslimske og kristne kontrollerede områder i Iberia langs Ebro- og Douro- dalen.\nDen islamiske transmission af klassikerne er de vigtigste islamiske bidrag til middelalderens Europa . Det castilianske sprog - mere almindeligt kendt (især senere i historien og i øjeblikket) som "spansk" efter at være blevet det nationale sprog og lingua franca i Spanien - udviklede sig fra vulgært latin , ligesom andre romanske sprog i Spanien som det catalanske , asturiske og galiciske. sprog såvel som andre romanske sprog i Latinamerika. Baskisk , det eneste ikke-romantiske sprog i Spanien, fortsatte med at udvikle sig fra den tidlige baskiske til middelalderen. De Glosas Emilianenses (fundet på klostre af San Millán de la Cogolla og skrevet i latin, baskisk og Romance) holde en stor værdi som en af de første skriftlige eksempler på iberiske Romance.\nOpdelingen af Al-Andalus i de konkurrerende taifa-kongeriger hjalp de længe slåede iberiske kristne kongeriger med at få initiativet. Erobringen af den strategisk centrale by Toledo i 1085 markerede et markant skifte i magtbalancen til fordel for de kristne kongeriger. Efter en stor muslimsk genopblussen i det 12. århundrede faldt de store mauriske højborge i syd til Castilla i det 13. århundrede - Córdoba i 1236 og Sevilla i 1248. Amt Barcelona og Kongeriget Aragon gik ind i en dynastisk union og fik territorium og magt i Middelhavet. I 1229 Mallorca blev erobret, så var Valencia i 1238. I det 13. og 14. århundrede, den Marinid dynasti af Marokko invaderede og etableret nogle enklaver på den sydlige kyst, men mislykkedes i deres forsøg på at genetablere nordafrikanske regel i Iberia og blev snart kørt ud.\nPortræt af Alfonso X af Castilla og Leon fra codex Tumbo 'A' de Santiago (dateret mellem 1229 og 1255)\nEfter 781 års muslimsk tilstedeværelse i Spanien, det sidste Nasrid- sultanat i Granada , ville en biflodsstat endelig overgive sig i 1492 til de katolske monarker dronning Isabella I af Castilla og kong Ferdinand II af Aragon .\nDen Slaget ved La Rochelle , 1372\nFra midten af det 13. århundrede begyndte litteratur og filosofi at blomstre igen i de kristne halvøer, baseret på romerske og gotiske traditioner. En vigtig filosof fra denne tid er Ramon Llull . Abraham Cresques var en fremtrædende jødisk kartograf. Romersk lov og dens institutioner var modellen for lovgiverne. Kongen Alfonso X af Castilla fokuserede på at styrke denne romerske og gotiske fortid og også på at forbinde de iberiske kristne kongeriger med resten af middelalderens europæiske kristenhed . Alfonso arbejdede for at blive valgt til kejser af det hellige romerske imperium og offentliggjorde Siete Partidas- koden. Den Toledo School of Translators er det navn, som almindeligvis beskriver gruppen af forskere, der arbejdede sammen i byen Toledo i det 12. og 13. århundrede, til at oversætte mange af de filosofiske og videnskabelige værker fra klassisk arabisk , oldgræsk , og det gamle hebraisk .\nDet 13. århundrede blev også vidne til, at Aragons krone , centreret i Spaniens nordøstlige del, udvidede sin rækkevidde på tværs af øer i Middelhavet til Sicilien og Napoli. Omkring dette tidspunkt blev universiteterne i Palencia (1212/1263) og Salamanca (1218/1254) etableret. Den sorte død 1348 og 1349 ødelagde Spanien.\nCatalanerne og aragonerne tilbød sig den byzantinske kejser Andronicus II Palaeologus for at bekæmpe tyrkerne . Efter at have erobret disse vendte de deres arme mod byzantinerne, som på forræderisk vis dræbte deres ledere; men for dette forræderi krævede spanierne under Bernard af Rocafort og Berenguer af Entenca den frygtelige straf, der blev fejret i historien som "Den catalanske hævn" og greb det frankiske hertugdømme Athen (1311). Den kongelige linje i Aragon blev uddød med Martin the Humane , og kompromiset fra Caspe gav kronen til House of Trastámara , der allerede regerede i Castilla.\nSom i resten af Europa i slutningen af middelalderen steg antisemitisme kraftigt i det 14. århundrede i de kristne kongeriger (en nøglebegivenhed i den henseende var den sorte død, da jøder blev beskyldt for forgiftning af vandet). Der var massedrab i Aragon i midten af det 14. århundrede, og 12.000 jøder blev dræbt i Toledo. I 1391 gik kristne folkemængder fra by til by i hele Castilla og Aragon og dræbte anslået 50.000 jøder. Kvinder og børn blev solgt som slaver til muslimer, og mange synagoger blev omdannet til kirker. Ifølge Hasdai Crescas blev omkring 70 jødiske samfund ødelagt. St. Vincent Ferrer konverterede utallige jøder, blandt dem rabbiner Josuah Halorqui, der tog navnet Jerónimo de Santa Fe og i sin by konverterede mange af hans tidligere trosfæller i den berømte tvist om Tortosa (1413-14).\nChristopher Columbus møder Isabella I fra Castilla og Ferdinand II af Aragon i Alcázar i Córdoba\nI 1469 blev kronene fra de kristne kongeriger Castilla og Aragon forenet ved ægteskabet mellem Isabella I i Castilla og Ferdinand II i Aragon . 1478 påbegyndte færdiggørelsen af erobringen af De Kanariske Øer, og i 1492 erobrede de kombinerede styrker fra Castilla og Aragon emiratet Granada fra sin sidste hersker Muhammad XII og sluttede den sidste rest af en 781-årig tilstedeværelse af islamisk styre i Iberia. Samme år, Spaniens jøder blev beordret til at konvertere til katolicismen eller ansigt udvisning fra spanske områder under spanske inkvisition . Så mange som 200.000 jøder blev udvist fra Spanien . Dette blev efterfulgt af udvisninger i 1493 på Aragonese Sicilien og Portugal i 1497 . Den traktaten Granada garanteret religiøs tolerance over for muslimer, for et par år før islam blev forbudt i 1502 i kongeriget Castilien og 1527 i kongeriget Aragonien, der fører til Spaniens muslimske befolkning bliver nominelt Christian Moriscos . Et par årtier efter Morisco-oprøret i Granada kendt som krigen i Alpujarras blev en betydelig del af Spaniens tidligere muslimske befolkning udvist og bosatte sig primært i Nordafrika. Fra 1609 til 1614 blev over 300.000 Moriscos sendt på skibe til Nordafrika og andre steder, og af dette tal døde omkring 50.000 modstandere af udvisningen , og 60.000 døde på rejsen.\nÅr 1492 markerede også Christopher Columbus ankomst til den nye verden under en rejse finansieret af Isabella. Columbus første rejse krydsede Atlanterhavet og nåede de Caribiske Øer, begyndende den europæiske udforskning og erobring af Amerika, skønt Columbus forblev overbevist om, at han var nået til Orienten . Et stort antal indfødte amerikanere døde i kamp mod spanierne under erobringen, mens andre døde af forskellige andre årsager. Nogle forskere betragter den indledende periode med den spanske erobring - fra Columbus første landing i Bahamas til midten af det sekstende århundrede - som markering af det mest alvorlige tilfælde af folkedrab i menneskehedens historie. Dødstallet kan have nået omkring 70 millioner oprindelige folk (ud af 80 millioner) i denne periode, da sygdomme som kopper, mæslinger, influenza og tyfus, bragt til Amerika ved erobringen, decimerer den præ-colombianske befolkning.\nLienzo de Tlaxcala codex viser 1519-mødet med conquistador Hernán Cortés og hans rådgiver La Malinche med den aztekerske kejser Moctezuma II i Tenochtitlan . Malinche har en nøglerolle i let erobring af Mexico\nDen spanske kolonisering af Amerika startede med koloniseringen af Caribien. Det blev efterfulgt af erobringen af magtfulde præ-columbianske politikker i det centrale Mexico og Stillehavskysten i Sydamerika. Miscegenation var reglen mellem den indfødte og den spanske kultur og befolkning. En ekspedition sponsoreret af den spanske krone afsluttede den første rejse rundt om i verden i menneskets historie, Magellan-Elcano-omsejling . Den tornaviaje eller tilbagevenden rute fra Filippinerne til Mexico gjorde det muligt at Manila galleon handel rute. Den spanske mødte islam i Sydøstasien og for at indarbejde den Filippinerne , spanske ekspeditioner organiseret fra nyligt kristnet Mexico havde invaderet de filippinske områder i Sultanatet Brunei . Spanierne brugte konflikten mellem hedenske og muslimske filippinske kongeriger til at sætte dem mod hinanden og brugte således "Divide and Conquer Principle". Spanierne betragtede krigen med muslimerne i Brunei og Filippinerne , som en gentagelse af Reconquista .\nEn centralisering af kongelig magt fulgte i den tidlige moderne periode på bekostning af lokal adel, og ordet España , hvis rod er det antikke navn Hispania , begyndte at blive almindeligt brugt til at betegne hele de to kongeriger. Med deres vidtrækkende politiske, juridiske, religiøse og militære reformer opstod det spanske monarki som en verdensmagt .\nForeningen af kronerene i Aragon og Castilla ved ægteskabet mellem deres suveræner lagde grundlaget for det moderne Spanien og det spanske imperium, skønt hvert kongerige i Spanien forblev et separat land socialt, politisk, juridisk og i valuta og sprog.\nTo store oprør brød ud under den tidlige regeringstid af den habsburgske kejser, Karl V : oprøret af Comuneros i kronen af Castilien og broderskabet oprør i kronen af Aragon.\nHabsburg Spanien var en af de førende verdensmagter i det 16. århundrede og det meste af det 17. århundrede, en position forstærket af handel og velstand fra koloniale ejendele og blev verdens førende maritime magt . Det nåede sit højdepunkt under regeringerne for de to første spanske Habsburgere - Charles I (1516–1556) og Philip II (1556–1598). Denne periode oplevede de italienske krige , den Schmalkaldic-krig , den hollandske oprør , krigen mod den portugisiske arv , sammenstød med osmannerne , intervention i de franske religionskrige og den anglo-spanske krig .\nVigtigste handelsruter i det spanske imperium\nGennem udforskning og erobring eller kongelige ægteskabsalliancer og arv udvidede det spanske imperium sig til at omfatte store områder i Amerika, øer i Asien-Stillehavsområdet, områder i Italien, byer i det nordlige Afrika samt dele af det, der nu er Frankrig, Tyskland, Belgien , Luxembourg og Holland . Den første omgåelse af verden blev udført i 1519-1521. Det var det første imperium, hvor det blev sagt, at solen aldrig gik ned . Dette var en opdagelsesalder med dristige udforskninger til søs og til lands, åbningen af nye handelsruter på tværs af oceaner, erobringer og begyndelsen på europæisk kolonialisme . Spanske opdagelsesrejsende bragte ædle metaller , krydderier, luksus og tidligere ukendte planter tilbage og spillede en førende rolle i omdannelsen af den europæiske forståelse af kloden. Den kulturelle udbrud, der er vidne til i denne periode, kaldes nu den spanske guldalder . Udvidelsen af imperiet forårsagede en enorm omvæltning i Amerika, da sammenbruddet af samfund og imperier og nye sygdomme fra Europa ødelagde amerikanske oprindelige befolkninger. Fremgangen af humanisme , kontrareformationen og nye geografiske opdagelser og erobringer rejste problemer, der blev behandlet af den intellektuelle bevægelse, der nu er kendt som School of Salamanca , som udviklede de første moderne teorier om, hvad der nu er kendt som international lov og menneskerettigheder. Juan Luis Vives var en anden fremtrædende humanist i denne periode.\nSpaniens maritime overherredømme fra det 16. århundrede blev demonstreret ved sejren over osmannerne ved Lepanto i 1571 og derefter efter tilbageslaget af den spanske armada i 1588 i en række sejre mod England i den anglo-spanske krig 1585-1604 . I løbet af de midterste årtier i det 17. århundrede gik Spaniens maritime magt dog langt ned med stigende nederlag mod De Forenede Provinser og derefter England; at det i 1660'erne kæmpede dystert med at forsvare sine oversøiske ejendele fra pirater og private.\nDen protestantiske reformation trak riget stadig dybere ind i myren af religiøst ladede krige. Resultatet var et land tvunget til en stadigt voksende militær indsats i hele Europa og i Middelhavet. Ved de midterste årtier af en Krigs- og pest -ridden 17. århundredes Europa, havde de spanske habsburgerne viklet ind i landet i hele kontinentet religiøst-politiske konflikter. Disse konflikter tappede det for ressourcer og underminerede økonomien generelt. Spanien formåede at holde fast i det meste af det spredte Habsburg-imperium og hjælpe de kejserlige kræfter i det hellige romerske imperium med at vende en stor del af de fremskridt, som de protestantiske styrker gjorde, men det blev til sidst tvunget til at anerkende adskillelsen af Portugal og De Forenede Provinser , og til sidst lidt alvorlige militære tilbageførsler til Frankrig i de sidste faser af den enormt destruktive, europæisk trediveårige krig . I sidste halvdel af det 17. århundrede gik Spanien ind i en gradvis tilbagegang, hvor den overgav flere små territorier til Frankrig og England; det opretholdte og udvidede imidlertid sit store oversøiske imperium, som forblev intakt indtil begyndelsen af det 19. århundrede.\nFamilien af Philip V . Under oplysningstiden i Spanien regerede en ny kongefamilie, House of Bourbon .\nFaldet kulminerede i en kontrovers over tronfølgen, der indtog de første år af det 18. århundrede. Den den spanske arvefølgekrig var en omfattende international konflikt kombineret med en borgerkrig, og var til at koste riget sine europæiske besiddelser og sin position som en af de førende magter på kontinentet. Under denne krig blev der installeret et nyt dynasti med oprindelse i Frankrig, Bourbons . Længe forenet kun af kronen blev en ægte spansk stat oprettet, da den første Bourbon-konge, Philip V , forenede kronerne i Castilla og Aragon til en enkelt stat og afskaffede mange af de gamle regionale privilegier og love.\nDet 18. århundrede oplevede en gradvis genopretning og en stigning i velstand gennem meget af imperiet. Det nye Bourbon-monarki trak på det franske system til modernisering af administrationen og økonomien. Oplysningsideer begyndte at vinde plads blandt nogle af kongedømmets elite og monarki. Bourbon-reformatorer skabte formelle disciplinerede militser over Atlanterhavet. Spanien havde brug for enhver hånd, det kunne tage under de tilsyneladende uendelige krige i det attende århundrede - den spanske arvskrig eller dronning Annes krig (1702–13), Jenkins ørekrig (1739–42), som blev den østrigske krig Succession (1740–48), syvårskrigen (1756–63) og den anglo-spanske krig (1779–83) - og dens nye disciplinerede militser tjente rundt om Atlanten efter behov.\nLiberalisme og nationalstat\nHovedartikler: Spanien fra midten af det 19. århundrede , spanske amerikanske uafhængighedskrige , den spansk-amerikanske krig , anarkismen i Spanien og den spanske anden republik\nRafael del Riego førte det anti-absolutistiske oprør, der startede Trienio Liberal , en del af revolutionerne i 1820 i Europa. Da absolutister overtog magten igen, blev han henrettet.\nI 1793 gik Spanien i krig mod den revolutionære nye franske republik som medlem af den første koalition . Den efterfølgende Pyrenæerkrig polariserede landet i en reaktion mod de galicerede eliter, og efter nederlag i marken blev der indgået fred med Frankrig i 1795 ved Basel-freden , hvor Spanien mistede kontrollen over to tredjedele af øen Hispaniola . Premierministeren, Manuel Godoy , sørgede derefter for, at Spanien allierede sig med Frankrig i den korte krig under den tredje koalition, der sluttede med den britiske flådesejr i slaget ved Trafalgar i 1805. I 1807 blev en hemmelig traktat mellem Napoleon og den upopulære premierminister. minister førte til en ny krigserklæring mod Storbritannien og Portugal. Napoleons tropper kom ind i landet for at invadere Portugal, men besatte i stedet Spaniens største fæstninger. Den spanske konge abdikerede til fordel for Napoleons bror, Joseph Bonaparte .\nJoseph Bonaparte blev betragtet som en dukkemonark og blev betragtet med hån af den spanske. Den 2 maj 1808 oprør var en af mange nationalistiske oprør over hele landet mod bonapartisten regimet. Disse oprør markerede starten på en ødelæggende uafhængighedskrig mod Napoleons regime. De mest berømte slag i denne krig var Bruch i højlandet i Montserrat, hvor den catalanske bønder dirigerede en fransk hær; Bailén , hvor Castaños i spidsen for Andalusiens hær besejrede Dupont ; og belejringerne af Zaragoza og Girona , som var værdige for de gamle spaniere Saguntum og Numantia .\nNapoleon blev tvunget til at gribe ind personligt og besejrede adskillige spanske hære og tvang en britisk hær til at trække sig tilbage. Imidlertid førte yderligere militær handling fra spanske hære, guerillaer og Wellingtons britisk-portugisiske styrker kombineret med Napoleons katastrofale invasion af Rusland til , at de franske kejserlige hære blev udvist i 1814 og kong Ferdinand VII vendte tilbage .\nUnder krigen i 1810 blev et revolutionært organ, Cortes of Cádiz , samlet for at koordinere indsatsen mod det bonapartistiske regime og for at forberede en forfatning. Det mødtes som et organ, og dets medlemmer repræsenterede hele det spanske imperium. I 1812 blev en forfatning for universel repræsentation under et forfatningsmæssigt monarki erklæret, men efter Bonapartist-regimets fald afskedigede Ferdinand VII Cortes Generales og var fast besluttet på at herske som en absolut monark . Disse begivenheder forudså konflikten mellem konservative og liberale i det 19. og det tidlige 20. århundrede.\nSpaniens erobring af Frankrig kom de latinamerikanske antikolonialister til gode, der var imod den kejserlige spanske regerings politik, der favoriserede spanskfødte borgere ( halvøer ) frem for dem, der var født i udlandet ( Criollos ) og krævede tilbageførsel af suveræniteten til folket . Begyndende i 1809 begyndte Spaniens amerikanske kolonier en række revolutioner og erklærede uafhængighed, hvilket førte til de spanske amerikanske uafhængighedskrige, der sluttede den spanske kontrol over dets fastlandskolonier i Amerika. Kong Ferdinand VIIs forsøg på at gentage kontrollen viste sig at være nytteløst, da han stod over for opposition ikke kun i kolonierne, men også i Spanien, og hærens oprør fulgte, ledet af liberale officerer. Ved udgangen af 1826 var de eneste amerikanske kolonier, Spanien havde, Cuba og Puerto Rico .\nNapoleonskrigen efterlod Spanien økonomisk ødelagt, dybt splittet og politisk ustabil. I 1830'erne og 1840'erne, Carlism (en reaktionær legitimistisk bevægelse støtter branchen udstedt fra Carlos María Isidro af Bourbon , yngre bror til Ferdinand VII), kæmpede mod cristinos eller isabelinos (støttende af dronning Isabella II , datter af Ferdinand VII) i de carlistkrigene . Isabellinske kræfter sejrede, men konflikten mellem progressive og moderate sluttede i en svag tidlig forfatningsmæssig periode. Efter den strålende revolution i 1868 og den kortvarige første spanske republik gav den sidstnævnte til en stabil monarkisk periode, genoprettelsen , et stift topartsregime, der blev drevet op af turnismoen (den forudbestemte rotation af regeringskontrol mellem liberale og konservative) og form for politisk repræsentation på landet (baseret på klientelisme ) kendt som caciquismo [ es ] .\nPuerta del Sol, Madrid, efter den spanske revolution i 1868\nI slutningen af det 19. århundrede opstod der nationalistiske bevægelser i Filippinerne og Cuba. I 1895 og 1896 brød den cubanske uafhængighedskrig og den filippinske revolution ud, og til sidst blev USA involveret. Den spansk-amerikanske krig blev udkæmpet i foråret 1898 og resulterede i, at Spanien mistede det sidste af sit engang store koloniale imperium uden for Nordafrika. El Desastre (katastrofen), som krigen blev kendt i Spanien, gav ekstra drivkraft til generationen af '98, der analyserede landet.\nSelvom perioden omkring århundredskiftet var en stigende velstand, bragte det 20. århundrede kun lidt social fred; Spanien spillede en mindre rolle i kampen om Afrika med koloniseringen af Vestsahara , det spanske Marokko og Ækvatorialguinea . Det forblev neutral under første verdenskrig (se Spanien i første verdenskrig ). De store tab, der blev lidt under Rif-krigen i Marokko, bragte regeringen miskredit og underminerede monarkiet.\nIndustrialisering, udvikling af jernbaner og begyndende kapitalisme udviklede sig i flere områder af landet, især i Barcelona , såvel som arbejderbevægelse og socialistiske og anarkistiske ideer. Den 1888 Barcelona Universal Exposition og 1870 Barcelona Labour Congress er gode eksempler på dette. I 1879 blev det spanske socialistiske arbejderparti grundlagt. Forbundet fagforening til dette parti, Unión General de Trabajadores , blev grundlagt i 1888. I den anarkosindicalistiske tendens i arbejderbevægelsen i Spanien blev Confederación Nacional del Trabajo grundlagt i 1910 og Federación Anarquista Ibérica i 1927.\nKatalanisme og vasquisme, sammen med andre nationalismer og regionalismer i Spanien, opstod i den periode, idet det baskiske nationalistiske parti blev dannet i 1895 og regionalistisk liga i Catalonien i 1901.\nPolitisk korruption og undertrykkelse svækkede det demokratiske system for et topartssystems forfatningsmæssige monarki. Den tragiske uges begivenheder og undertrykkelse er eksempler på tidens sociale ustabilitet.\nDemonstration i Barcelona under Tragic Week- begivenhederne\nDen La Canadiense strejke i 1919 førte til den første lov, der begrænser arbejdsdagen til otte timer.\nEfter en periode med diktatur under regeringerne for generalerne Miguel Primo de Rivera og Dámaso Berenguer og admiral Aznar-Cabañas (1923–1931) fandt det første valg siden 1923, stort set forstået som en folkeafstemning om monarkiet, sted: den 12. april 1931 kommunale valg . Disse gav en rungende sejr til de republikanske-socialistiske kandidaturer i store byer og provinshovedstæder med et flertal af monarkistiske rådsmedlemmer i landdistrikterne. Kongen forlod landet, og proklamationen af republikken den 14. april fulgte med dannelsen af en midlertidig regering.\nEn forfatning for landet blev vedtaget i oktober 1931 efter det konstituerende parlamentsvalg i juni 1931 , og en række skabe ledet af Manuel Azaña støttet af republikanske partier og PSOE fulgte. Ved valget i 1933 sejrede højrefløjen og i 1936 venstrefløjen. Under den anden republik var der en stor politisk og social omvæltning præget af en skarp radikalisering af venstre og højre. De voldelige handlinger i denne periode omfattede afbrænding af kirker, det mislykkede statskup i 1932 ledet af José Sanjurjo , revolutionen i 1934 og adskillige angreb mod rivaliserende politiske ledere. På den anden side er det også under Anden Republik, hvor vigtige reformer for at modernisere landet blev indledt: en demokratisk forfatning, landbrugsreform, omstrukturering af hæren, politisk decentralisering og kvinders stemmeret .\nHovedartikler: Den spanske borgerkrig , den spanske revolution i 1936 og det francistiske Spanien\nDen spanske borgerkrig brød ud i 1936: den 17. og 18. juli gennemførte en del af militæret et statskup, der kun sejrede i kun en del af landet. Situationen førte til en borgerkrig, hvor territoriet blev opdelt i to zoner: en under myndighed fra den republikanske regering , der regnede med ekstern støtte fra Sovjetunionen og Mexico (og fra internationale brigader ) og den anden kontrolleret af putschisterne (den nationalistiske eller oprørsfraktion ), mest kritisk støttet af Nazityskland og det fascistiske Italien . Republikken blev ikke støttet af de vestlige magter på grund af den britisk-ledede politik for ikke-intervention . General Francisco Franco blev edsført af oprørernes øverste leder den 1. oktober 1936. Der opstod også et uroligt forhold mellem den republikanske regering og græsrodsanarkisterne, der havde indledt en delvis social revolution .\nBorgerkrigen blev ondskabsfuldt udkæmpet, og der var mange grusomheder begået af alle sider . Den Krigen kostede over 500.000 mennesker og forårsagede flyvningen på op til en halv million borgere fra hele landet. Den 1. april 1939, fem måneder før begyndelsen af 2. verdenskrig , gik oprørssiden ledet af Franco sejrende og indførte et diktatur over hele landet.\nRegimet forblev hovedsageligt "neutralt" fra et nominelt synspunkt i Anden Verdenskrig (det skiftede kortvarigt sin position til "ikke-krigsførende"), skønt det var sympatisk med aksen og forsynede den nazistiske Wehrmacht med spanske frivillige i østfronten . Det eneste juridiske parti under Francos diktatur var Falange Española Tradicionalista y de las JONS (FET y de las JONS), der blev dannet i 1937 efter sammensmeltningen af den fascistiske Falange Española de las JONS og Carlist-traditionalisterne, og som resten af højre- fløjgrupper, der støtter oprørerne, tilføjede også. Navnet på " Movimiento Nacional ", undertiden forstået som en bredere struktur end FET y de las JONS korrekt, stort set pålagt over det senere navn i officielle dokumenter i 1950'erne.\nEfter Anden Verdenskrig var Spanien politisk og økonomisk isoleret og blev holdt ude af De Forenede Nationer. Dette ændrede sig i 1955 under den kolde krigsperiode , da det blev strategisk vigtigt for USA at etablere en militær tilstedeværelse på den iberiske halvø som en modvirker mod enhver mulig flytning fra Sovjetunionen til Middelhavsområdet. I 1960'erne registrerede Spanien en hidtil uset økonomisk vækst, der blev drevet af industrialisering , en massemigration internt fra landdistrikter til Madrid , Barcelona og Baskerlandet og oprettelsen af en masseturistindustri . Francos styre var også præget af autoritarisme , fremme af en national national identitet , national katolicisme og diskriminerende sprogpolitik .\nDen 17. januar 1966 opstod en dødelig kollision mellem en B-52G og en KC-135 Stratotanker over Palomares . De konventionelle sprængstoffer i to af Mk28 -type brintbomber detoneres ved anslag med jorden, dispergere plutonium i nærliggende gårde.\nGenoprettelse af demokrati\nHovedartikler: Spansk overgang til demokrati og spansk samfund efter den demokratiske overgang\nI 1962 mødtes en gruppe politikere, der var involveret i oppositionen til Francos regime inde i landet og i eksil, på den europæiske bevægelses kongres i München, hvor de vedtog en beslutning til fordel for demokrati.\nMed Francos død i november 1975 lykkedes Juan Carlos til stillingen som konge af Spanien og statsoverhoved i overensstemmelse med franquistloven. Med godkendelsen af den nye spanske forfatning fra 1978 og genoprettelsen af demokratiet overførte staten meget autoritet til regionerne og oprettede en intern organisation baseret på autonome samfund . Den spanske lov om amnesti fra 1977 lod folk fra Francos regime fortsætte inden for institutioner uden konsekvenser, selv gerningsmænd for nogle forbrydelser under overgangen til demokrati som massakren den 3. marts 1976 i Vitoria eller 1977-massakren på Atocha .\nFelipe González undertegnede traktaten om tiltrædelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab den 12. juni 1985\nI Baskerlandet eksisterede moderat baskisk nationalisme sammen med en radikal nationalistisk bevægelse ledet af den væbnede organisation ETA indtil sidstnævntes opløsning i maj 2018. Gruppen blev dannet i 1959 under Francos styre, men har fortsat med at føre sin voldelige kampagne selv efter genoprettelsen af demokrati og tilbagevenden af et stort omfang af regional autonomi.\nDen 23. februar 1981 greb oprørselementer blandt sikkerhedsstyrkerne Cortes i et forsøg på at påtvinge en militærstøttet regering . Kong Juan Carlos tog personlig kommando over militæret og beordrede kupplotterne via nationalt tv at overgive sig.\nI 1980'erne muliggjorde den demokratiske restaurering et voksende åbent samfund. Nye kulturelle bevægelser baseret på frihed dukkede op som La Movida Madrileña og en kultur af menneskerettigheder opstod med Gregorio Peces-Barba . Den 30. maj 1982 sluttede Spanien sig til NATO efterfulgt af en folkeafstemning efter en stærk social opposition. Det år kom det spanske socialistiske arbejderparti (PSOE) til magten, den første venstreorienterede regering i 43 år. I 1986 sluttede Spanien sig til Det Europæiske Økonomiske Fællesskab , som senere blev Den Europæiske Union . PSOE blev erstattet i regeringen af Partido Popular (PP) i 1996 efter skandaler omkring regeringen for Felipe González 'deltagelse i den beskidte krig mod ETA ; på det tidspunkt havde PSOE tjent næsten 14 år i træk.\nDe Sommer-OL 1992 i Barcelona\nDen 1. januar 2002 vedtog Spanien euroen fuldt ud , og Spanien oplevede en stærk økonomisk vækst, langt over EU-gennemsnittet i begyndelsen af 2000'erne. Imidlertid advarede velomtalte bekymringer fra mange økonomiske kommentatorer på højdepunktet for bommen, at ekstraordinære ejendomspriser og et højt underskud i udenrigshandelen sandsynligvis ville føre til et smertefuldt økonomisk sammenbrud.\nI 2002 skete Prestige-olieudslippet med store økologiske konsekvenser langs Spaniens atlanterhavskyst. I 2003 støttede José María Aznar den amerikanske præsident George W. Bush i Irak-krigen , og en stærk bevægelse mod krig steg i det spanske samfund. Den 11. marts 2004 gennemførte en lokal islamistisk terroristgruppe inspireret af Al-Qaida det største terrorangreb i spansk historie, da de dræbte 191 mennesker og sårede mere end 1.800 andre ved at bombe pendeltog i Madrid. Selvom de oprindelige mistanker fokuserede på den baskiske terrorgruppe ETA , kom der snart beviser, der tyder på islamistisk engagement. På grund af nærheden til valget i 2004 blev ansvaret hurtigt en politisk kontrovers, hvor de vigtigste konkurrerende partier PP og PSOE udvekslede beskyldninger om håndteringen af hændelsen. Valget den 14. marts blev vundet af PSOE, ledet af José Luis Rodríguez Zapatero .\nAndelen af Spaniens udenlandsfødte befolkning steg hurtigt under dets økonomiske boom i begyndelsen af 2000'erne, men faldt derefter på grund af finanskrisen. I 2005 legaliserede den spanske regering ægteskab med samme køn . Decentralisering blev støttet med meget modstand fra forfatningsdomstolen og konservativ opposition, ligesom kønspolitik som kvoter eller loven mod kønsvold gjorde det. Regeringens samtaler med ETA skete, og gruppen meddelte sin permanente ophør med vold i 2010.\nSprængningen af den spanske ejendomsboble i 2008 førte til den spanske finanskrise 2008–16 . Høje niveauer af arbejdsløshed, nedskæringer i regeringsudgifter og korruption i den kongelige familie og Folkepartiet fungerede som baggrund for de spanske protester 2011-12 . Den catalanske uafhængighed steg også. I 2011 vandt Mariano Rajoys konservative Folkeparti valget med 44,6% af stemmerne. Som premierminister fortsatte han med at gennemføre nedskæringsforanstaltninger, der kræves i EU's stabilitets- og vækstpagt. Den 19. juni 2014 abdikerede monarken Juan Carlos til fordel for sin søn, der blev Felipe VI .\nDemonstration mod krisen og høj ungdomsarbejdsløshed i Madrid, 15. maj 2011\nDen catalanske uafhængighedsafstemning blev afholdt den 1. oktober 2017, og derefter, den 27. oktober, stemte det catalanske parlament for ensidigt at erklære uafhængighed fra Spanien til dannelse af en catalansk republik den dag, det spanske senat drøftede godkendelse af direkte styre over Catalonien som krævet af Spansk premierminister. Senere samme dag tildelte senatet beføjelsen til at indføre direkte styre, og hr. Rajoy opløste det catalanske parlament og kaldte til et nyt valg. Intet land anerkendte Catalonien som en separat stat.\nDen 1. juni 2018 vedtog Deputeretkongressen en mistillidsforsendelse mod Rajoy og erstattede ham med PSOE-lederen Pedro Sánchez .\nDen 31. januar 2020 blev COVID-19- virus bekræftet at have spredt sig til Spanien . Den 25. marts var antallet af dødsfald i Spanien det næsthøjeste i verden.\nHovedartikel: Spaniens geografi\nTopografisk kort over Spanien\nVed 505.992 km 2 (195.365 kvm) er Spanien verdens næsthalvtreds største land og Europas fjerde største land . Det er nogle 4700 mil 2 (18.000 sq mi) mindre end Frankrig og 8100 mil 2 (31.000 sq mi) større end den amerikanske stat Californien. Mount Teide ( Tenerife ) er den højeste bjergtop i Spanien og er den tredjestørste vulkan i verden fra sin base. Spanien er et transkontinentalt land med territorium i både Europa og Afrika .\nSpanien ligger mellem breddegrader 27 ° og 44 ° N , og breddegrader 19 ° V og 5 ° E .\nMod vest grænser Spanien op til Portugal ; mod syd grænser det op til Gibraltar (et britisk oversøisk territorium ) og Marokko gennem sine eksklaves i Nordafrika ( Ceuta og Melilla og halvøen Vélez de la Gomera ). I den nordøstlige del, langs Pyrenæerne , grænser det op til Frankrig og Andorra . Langs Pyrenæerne i Girona er en lille eksklaveby ved navn Llívia omgivet af Frankrig.\nGrænsen mellem Portugal og Spanien strækker sig til 1.214 km (754 mi) og er den længste uafbrudte grænse inden for Den Europæiske Union .\nHovedartikel: Liste over øer i Spanien\nSpanien inkluderer også De Baleariske Øer i Middelhavet , De Kanariske Øer i Atlanterhavet og en række ubeboede øer på Middelhavssiden af Gibraltarstrædet , kendt som plazas de soberanía ("suverænitetssteder" eller territorier under spansk suverænitet), såsom Chafarinas-øerne og Alhucemas . Halvøen Vélez de la Gomera betragtes også som en plaza de soberanía . Øen Alborán , der ligger i Middelhavet mellem Spanien og Nordafrika, administreres også af Spanien, specifikt af kommunen Almería , Andalusien. Den lille fasanø i floden Bidasoa er et spansk-fransk ejerlejlighed .\nDer er 11 store øer i Spanien, som alle har deres egne styrende organer ( Cabildos insulares på De Kanariske Øer, Consells insulars i Baleares). Disse øer er specifikt nævnt af den spanske forfatning, når de fastsætter dens senatoriske repræsentation (Ibiza og Formentera er grupperet, da de sammen danner Pityusic-øerne , en del af den baleariske øhav). Disse øer er:\nTeide , Tenerife , De Kanariske Øer\nØhav / autonome samfund\nTenerife 928.604 Santa Cruz de Tenerife Santa Cruz de Tenerife Kanariske øer\nMallorca 912.171 Palma Baleares ( Balears ) De Baleariske Øer\nGran Canaria 855.521 Las Palmas de Gran Canaria Las Palmas Kanariske øer\nLanzarote 155,812 Arrecife Las Palmas Kanariske øer\nIbiza ( Eivissa ) 151.827 Ibiza ( Eivissa , by) Baleares ( Balears ) De Baleariske Øer\nFuerteventura 119.732 Puerto del Rosario Las Palmas Kanariske øer\nMenorca 95,641 Mahón ( Maó ) Baleares ( Balears ) De Baleariske Øer\nLa Palma 83,458 Santa Cruz de La Palma Santa Cruz de Tenerife Kanariske øer\nLa Gomera 21,678 San Sebastián de La Gomera Santa Cruz de Tenerife Kanariske øer\nFormentera 11.904 Formentera ( San Francisco Javier , Sant Francesc Xavier ) Baleares ( Balears ) De Baleariske Øer\nEl Hierro 11.147 Valverde Santa Cruz de Tenerife Kanariske øer\nOrdesa y Monte Perdido National Park i Pyrenæerne , et verdensarvssted\nFastlands-Spanien er et bjergrigt land, domineret af høje plateauer og bjergkæder. Efter Pyrenæerne er de vigtigste bjergkæder Cordillera Cantábrica (Cantabrian Range), Sistema Ibérico (Iberian System), Sistema Central (Central System), Montes de Toledo , Sierra Morena og Sistema Bético (Baetic System), hvis højeste top, 3.478 meter høj (11.411 fod) Mulhacén , der ligger i Sierra Nevada , er den højeste højde på den iberiske halvø. Det højeste punkt i Spanien er Teide , en aktiv vulkan på 3.718 meter på De Kanariske Øer. Den Meseta Central (ofte oversat som "Indre Plateau") er et stort plateau i hjertet af halvøen Spanien.\nDer er flere store floder i Spanien såsom Tagus ( Tajo ), Ebro , Guadiana , Douro ( Duero ), Guadalquivir , Júcar , Segura , Turia og Minho ( Miño ). Alluviale sletter findes langs kysten, hvoraf den største er Guadalquivir i Andalusien .\nHovedartikel: Spaniens klima\nMount Teleno i Leon- regionen. Eksempel på middelhavsklima.\nTre hovedklimazoner kan adskilles efter geografisk beliggenhed og orografiske forhold:\nDen middelhavsklima , kendetegnet ved varm / varme og tørre somre, er dominerende på halvøen. Det har to sorter: Csa og Csb i henhold til Köppen klimaklassifikation .\nDen Csa zone er tilknyttet områder med varme somre. Det er fremherskende i Middelhavet og det sydlige Atlanterhavskyst og inde i landet gennem Andalusien , Extremadura og meget, hvis ikke det meste, af landets centrum. Den Csa zone dækker klimazoner med både relativt varme og kolde vintre, der anses ekstremt forskellige til hinanden på lokalt niveau, grunden til, Köppen klassificering ofte undgået i Spanien. Lokale klimatiske kort deler generelt Middelhavsområdet (som dækker det meste af landet) mellem varme vinter- og kolde vinterzoner snarere end i henhold til sommertemperaturer.\nDen CSB zone har varm snarere end varme somre, og strækker sig til ekstra cool-vinter områder, der ikke typisk er forbundet med et middelhavsklima, såsom en stor del af det centrale og nordlige-centrale Spanien (f.eks vestlige Castilla-León , nordøstlige Castilla-La Mancha og nordlige Madrid ) og i meget mere regnfulde områder (især Galicien ). Bemærk områder med relativt høj nedbør som Galicien betragtes ikke som middelhavsområdet under lokale klassifikationer, men klassificeret som oceaniske.\nDet halvtørre klima ( BSk , BSh ) er fremherskende i det sydøstlige kvartal af landet, men er også udbredt i andre områder af Spanien. Det dækker det meste af regionen Murcia , det sydlige Valencia og det østlige Andalusien, hvor der også findes ægte varme ørkenklimaer. Længere mod nord er den dominerende i den øverste og midterste del af Ebro- dalen, der krydser det sydlige Navarra , det centrale Aragon og det vestlige Catalonien. Det findes også i Madrid, Extremadura, Castilla-La Mancha og nogle steder i det vestlige Andalusien. Den tørre sæson strækker sig ud over sommeren, og gennemsnitstemperaturen afhænger af højde og bredde.\nDet oceaniske klima ( Cfb ), der ligger i det nordlige kvarter af landet, især i Atlanterhavsregionen ( Baskerlandet , Cantabrien , Asturien og delvist Galicien og Castilla – León). Derudover findes det også i det nordlige Navarra, i de fleste højlandsområder langs det iberiske system og i de pyrenæanske dale, hvor en fugtig subtropisk variant ( Cfa ) også forekommer. Vinter- og sommertemperaturer er påvirket af havet og har ingen sæsonmæssig tørke.\nBortset fra disse hovedtyper kan andre undertyper findes som det alpine klima i områder med meget stor højde, det fugtige subtropiske klima i områder i det nordøstlige Spanien og det kontinentale klima ( Dfc , Dfb / Dsc , Dsb ) i Pyrenæerne samt dele af Cantabrian Range , Central System , Sierra Nevada og Iberian System og et typisk ørkenklima ( BWk , BWh ) i Almería, Murcia og østlige Kanariske Øer . Lavtliggende områder på De Kanariske Øer er i gennemsnit over 18,0 ° C (64,4 ° F) i deres koldeste måned og har således et tropisk klima .\nDen iberiske ulv i Castilla y Leon . Regionen har de 25% af det land, der er dækket af Natura 2000- beskyttede naturområder.\nHovedartikel: Wildlife of Spain\nDe fauna præsenterer en bred mangfoldighed, der er i vid udstrækning skyldes den geografiske placering af den iberiske halvø mellem Atlanterhavet og Middelhavet og mellem Afrika og Eurasien , og den store mangfoldighed af levesteder og biotoper , resultatet af en betydelig række klimaer og godt differentierede regioner.\nSpaniens vegetation varierer på grund af flere faktorer, herunder terrænets mangfoldighed, klima og bredde . Spanien inkluderer forskellige fytogeografiske regioner, hver med sine egne blomsteregenskaber, der i vid udstrækning skyldes samspillet mellem klima, topografi, jordtype og ild og biotiske faktorer. Landet havde en gennemsnitlig score på Forest Landscape Integrity Index for 2019 på 4.23 / 10 og rangerede det 130. globalt ud af 172 lande.\nHovedartikel: Spaniens politik\nSe også: Spansk forfatning af 1978\nSpaniens forfatningsmæssige historie går tilbage til forfatningen i 1812. I juni 1976 afskedigede Spaniens nye konge Juan Carlos Carlos Arias Navarro og udnævnte reformatoren Adolfo Suárez til premierminister. Det resulterende parlamentsvalg i 1977 indkaldte den konstituerende Cortes (det spanske parlament i sin egenskab af en konstitutionel forsamling) med henblik på at udarbejde og godkende forfatningen i 1978. Efter en national folkeafstemning den 6. december 1978 godkendte 88% af vælgerne den nye forfatning - en kulmination af den spanske overgang til demokrati .\nSom et resultat består Spanien nu af 17 autonome samfund og to autonome byer med varierende grad af autonomi takket være sin forfatning, der ikke desto mindre eksplicit angiver den spanske nations udelelige enhed. Forfatningen specificerer også, at Spanien ikke har nogen statsreligion, og at alle er fri til at praktisere og tro, som de ønsker.\nDen spanske administration godkendte ligestillingsloven i 2007 med det formål at fremme ligestilling mellem køn i det spanske politiske og økonomiske liv. Ifølge data fra den interparlamentariske union pr. 1. september 2018 var 137 af de 350 medlemmer af kongressen kvinder (39,1%), mens der i senatet var 101 kvinder ud af 266 (39,9%) og placerede Spanien 16. på deres liste over lande rangeret efter andelen af kvinder i det nederste (eller enlige ) hus. Den Gender Empowerment Measure Spanien i FN Human Development Report er 0,794, 12. i verden.\nSpanien er et forfatningsmæssigt monarki med en arvelig monark og et tokammeral parlament , Cortes Generales (General Courts).\nDen lovgivende afdeling består af Deputeretkongressen ( Congreso de los Diputados ), et underhus med 350 medlemmer, valgt ved folkeafstemning på bloklister ved proportional repræsentation til fire år, og Senatet ( Senado ), en øverste hus med 259 pladser, hvoraf 208 vælges direkte ved folkelig afstemning ved hjælp af en begrænset afstemningsmetode , og de øvrige 51 udpeget af de regionale lovgivere til også at fungere i fire år.\nDen udøvende gren består af et ministerråd ledet af premierministeren, der udnævnes som kandidat af monarken efter at have afholdt konsultationer med repræsentanter fra de forskellige parlamentariske grupper, der blev stemt ind af underhusets medlemmer under en investitursession og derefter formelt udnævnt af monarken.\nHovedartikel: Spaniens regering\nSe også: Spanske regeringsdepartementer\nPremierminister (regeringschef) eller "Regeringspræsident" ( Presidente del Gobierno ): Pedro Sánchez Pérez-Castejón , valgt 1. juni 2018.\nVicepremierministre (udpeget af premierministeren): I øjeblikket Carmen Calvo Poyato (1.), Pablo Iglesias Turrión (2.), Nadia Calviño Santamaría (3.), Teresa Ribera Rodríguez (4.).\nMinistre (udpeget af premierministeren).\nPremierministeren, vicepremierministre og resten af ministrene mødes i Ministerrådet .\nSpanien er organisatorisk struktureret som en såkaldt Estado de las Autonomías ("Autonomistatus"); det er et af de mest decentraliserede lande i Europa sammen med Schweiz, Tyskland og Belgien; for eksempel har alle autonome samfund deres egne valgte parlamenter, regeringer, offentlige forvaltninger , budgetter og ressourcer. Bl.a. sundheds- og uddannelsessystemer styres af de spanske samfund, og derudover styrer Baskerlandet og Navarre også deres egne offentlige finanser baseret på formelle bestemmelser. I Catalonien, Baskerlandet, Navarra og De Kanariske Øer erstatter et fuldgyldigt autonomt politikorps nogle af statens politifunktioner (se Mossos d'Esquadra , Ertzaintza , Policía Foral / Foruzaingoa og Policía Canaria ).\nHovedartikel: Spaniens udenrigsrelationer\nEfter demokratiets tilbagevenden efter Francos død i 1975 var Spaniens udenrigspolitiske prioriteter at bryde ud af den diplomatiske isolering af Franco-årene og udvide de diplomatiske forbindelser , gå ind i Det Europæiske Fællesskab og definere sikkerhedsforbindelser med Vesten.\nSom medlem af NATO siden 1982 har Spanien etableret sig som en deltager i multilaterale internationale sikkerhedsaktiviteter. Spaniens EU-medlemskab udgør en vigtig del af dets udenrigspolitik. Selv i mange internationale spørgsmål ud over Vesteuropa foretrækker Spanien at koordinere sin indsats med sine EU-partnere gennem de europæiske politiske samarbejdsmekanismer.\nSpanien har opretholdt sine særlige forbindelser med Latinamerika og Filippinerne . Dens politik understreger begrebet et iberoamerikansk samfund, i det væsentlige fornyelsen af begrebet " Hispanidad " eller " Hispanismo " , som det ofte omtales på engelsk, der har søgt at forbinde den iberiske halvø med det spanske Amerika gennem sprog, handel, historie og kultur. Det er grundlæggende "baseret på fælles værdier og genopretning af demokrati."\nSpanien hævder Gibraltar , et 6 km2 stort oversøisk territorium i Det Forenede Kongerige i den sydligste del af den iberiske halvø . Derefter en spansk by, den blev erobret af en anglo-hollandsk styrke i 1704 under krigen af den spanske arv på vegne af ærkehertug Charles , foregiver til den spanske trone.\nDen juridiske situation vedrørende Gibraltar blev afgjort i 1713 ved Utrecht-traktaten , hvor Spanien afstod territoriet til evig tid til den britiske krone og sagde, at hvis briterne skulle opgive denne stilling, ville den først blive tilbudt Spanien. Siden 1940'erne har Spanien opfordret til, at Gibraltar vender tilbage. Det overvældende flertal af gibraltarer er stærkt imod dette sammen med ethvert forslag om delt suverænitet. FN-resolutioner opfordrer Det Forenede Kongerige og Spanien til at nå til enighed om status for Gibraltar.\nLuftfoto, der viser Gibraltar-klippen , landskabet af Gibraltar og Gibraltar- bugten .\nDen spanske påstand skelner mellem landtangen, der forbinder klippen med det spanske fastland på den ene side og klippen og byen Gibraltar på den anden. Mens klippen og byen blev afstået ved Utrecht-traktaten, hævder Spanien, at "besættelsen af landtangen er ulovlig og i strid med folkeretens principper ". Det Forenede Kongerige påberåber sig de facto argumenter for besiddelse efter recept i forhold til landtungen, da der har været "kontinuerlig besiddelse [af landtangen] over en lang periode".\nEn anden påstand fra Spanien handler om Savage Islands , en del af Portugal . I sammenstød med den portugisiske holdning hævder Spanien, at de er klipper snarere end øer, og derfor accepterer Spanien ikke nogen udvidelse af den portugisiske eksklusive økonomiske zone (200 sømil), der genereres af øerne, mens de anerkender, at Selvagens har territorialfarvande (12 sømil). Den 5. juli 2013 sendte Spanien et brev til FN med udtryk for disse synspunkter.\nSpanien hævder suverænitet over Persilleøen , en lille, ubeboet klippeø holm beliggende i den sydlige bred af Gibraltarstrædet . Øen ligger 250 meter lige ud for Marokkos kyst, 8 kilometer fra Ceuta og 13,5 kilometer fra det spanske fastland. Dets suverænitet er bestridt mellem Spanien og Marokko. Det var genstand for en væbnet hændelse mellem de to lande i 2002. Hændelsen sluttede, da begge lande enige om at vende tilbage til den status quo ante, der eksisterede før den marokkanske besættelse af øen. Holmen er nu øde og uden tegn på suverænitet.\nForuden øen Perejil er de spanskholdte territorier, som andre lande hævder, to: Marokko hævder de spanske byer Ceuta og Melilla og plazas de soberanía- øerne ud for Afrikas nordkyst. Portugal anerkender ikke Spaniens suverænitet over Olivenzas område, som blev annekteret af Spanien i 1801 efter appelsinkrigen . Portugals holdning har været det territorium, der er de portugisisk territorium og de facto spansk.\nHovedartikel: Spanske væbnede styrker\nAlmirante Juan de Borbón (F-102) , en spansk flådes F100 klasse fregat, der inkorporerer Aegis Combat System .\nSpaniens væbnede styrker er kendt som de spanske væbnede styrker ( Fuerzas Armadas Españolas ). Deres øverstbefalende er kongen af Spanien , Felipe VI . De næste militære myndigheder i køen er premierministeren og forsvarsministeren. Statens fjerde militære myndighed er chefen for forsvarsstaben (JEMAD). Den forsvarschefer ( Estado Mayor de la Defensa ) bistår JEMAD som hjælpeorgan.\nDe spanske væbnede styrker er opdelt i tre grene:\nLuftvåben ( Ejército del Aire )\nMilitær værnepligt blev undertrykt i 2001.\nHovedartikel: Menneskerettigheder i Spanien\nSe også: LGBT-rettigheder i Spanien\nEuropride i Madrid. I 2017 fandt et topmøde om LGBTI-menneskerettigheder sted samtidig med World Pride- festlighederne.\nDen spanske forfatning fra 1978 "beskytter alle spaniere og alle befolkningerne i Spanien i udøvelsen af menneskerettighederne, deres kulturer og traditioner, sprog og institutioner".\nIfølge Amnesty International (AI) er regeringens efterforskning af påståede politimisbrug ofte langvarige, og straffen var let. Vold mod kvinder var et problem, som regeringen tog skridt til at løse.\nSpanien giver en af de højeste grader af frihed i verden til sit LGBT- samfund. Blandt de lande, der blev undersøgt af Pew Research Center i 2013, vurderes Spanien først som accept af homoseksualitet, hvor 88% af de adspurgte sagde, at homoseksualitet skulle accepteres.\nHovedartikel: Politiske splittelser i Spanien\nDen spanske stat er opdelt i 17 autonome samfund og 2 autonome byer, begge grupper er den højeste eller førsteordens administrative opdeling i landet. Autonome samfund er opdelt i provinser, hvoraf der er 50 i alt, og provinser er til gengæld opdelt i kommuner. I Catalonien findes der yderligere to divisioner, hvor comarques (sing. Comarca ) og vegueries (sing. Vegueria ) begge har administrative beføjelser; comarques er sammenlægninger af kommuner, og grøntsagerne er aggregeringer af comarques . Begrebet comarca findes i alle autonome samfund, men i modsætning til Catalonien er disse kun historiske eller geografiske underinddelinger.\nHovedartikel: Autonome samfund i Spanien\nSe også: Nationaliteter og regioner i Spanien\nSpaniens autonome samfund er landets første administrative opdelinger. De blev oprettet, efter at den nuværende forfatning trådte i kraft (i 1978) i anerkendelse af retten til selvstyre for " Spaniens nationaliteter og regioner ". De autonome samfund skulle omfatte tilstødende provinser med fælles historiske, kulturelle og økonomiske træk. Denne territoriale organisation, der er baseret på decentralisering , er kendt i Spanien som "staten for autonomier".\nDen grundlæggende institutionelle lov for hvert autonomt samfund er statutten for autonomi . Statutten for autonomi fastlægger samfundets navn i henhold til dets historiske og nutidige identitet, grænserne for dets territorier, navnet og organisationen af regeringsinstitutionerne og de rettigheder, de nyder i henhold til forfatningen.\nRegeringerne i alle autonome samfund skal være baseret på en magtfordeling og omfatte\nen lovgivende forsamling, hvis medlemmer skal vælges ved almindelig stemmeret i henhold til systemet med proportional repræsentation, og hvor alle områder, der integrerer territoriet, er ret repræsenteret;\nen regering råd, med udøvende og administrative funktioner ledes af en præsident, der vælges af den lovgivende forsamling og udpeget af kongen af Spanien ;\nen højesteret under Spaniens højesteret, der leder domstolene i det autonome samfund.\nCatalonien, Galicien og Baskerlandet, der identificerede sig selv som nationaliteter , fik selvstyre gennem en hurtig proces. Andalusien tog også denne betegnelse i sin første statut for autonomi, selvom den fulgte den længere proces, der er fastsat i forfatningen for resten af landet. Gradvist har andre samfund i revision af deres autonomistatutter også taget denne valør i overensstemmelse med deres historiske og moderne identiteter, såsom det valencianske samfund, De Kanariske Øer, De Baleariske Øer og Aragon.\nDe autonome samfund har bred lovgivningsmæssig og udøvende autonomi med deres egne parlamenter og regionale regeringer. Fordelingen af beføjelser kan være forskellig for hvert samfund, som beskrevet i deres vedtægter for autonomi, da decentralisering var beregnet til at være asymmetrisk. Kun to samfund - Baskerlandet og Navarra - har fuld finanspolitisk autonomi. Ud over finanspolitisk autonomi blev nationaliteterne - Andalusien, Baskerlandet, Catalonien og Galicien - frataget flere beføjelser end resten af samfundene, blandt dem den regionale præsidents evne til at opløse parlamentet og indkalde til valg til enhver tid. Derudover har Baskerlandet, Catalonien og Navarra deres egne politikorps: henholdsvis Ertzaintza , Mossos d'Esquadra og Policía Foral . Andre samfund har mere begrænsede kræfter eller slet ingen, som Policía Autónoma Andaluza i Andalusien eller BESCAM i Madrid.\nIkke desto mindre har nylige ændringer af eksisterende autonome statutter eller udstedelse af nye vedtægter helt reduceret asymmetrien mellem de beføjelser, der oprindeligt blev tildelt nationaliteterne og resten af regionerne.\nEndelig, sammen med de 17 autonome samfund, er to autonome byer også en del af staten autonomier og er førsteordens territoriale divisioner: Ceuta og Melilla . Dette er to eksklaver placeret i den nordafrikanske kyst.\nUddybende artikler: provinserne Spanien og kommuner i Spanien\nAutonome samfund er opdelt i provinser , der fungerede som deres territoriale byggesten. Til gengæld er provinser opdelt i kommuner . Eksistensen af både provinser og kommuner er garanteret og beskyttet af forfatningen, ikke nødvendigvis af selvstændige vedtægter. Kommunerne får selvstyre til at styre deres interne anliggender, og provinser er de territoriale divisioner designet til at udføre statens aktiviteter.\nDen nuværende provinsielle opdelingsstruktur er baseret - med mindre ændringer - på den territoriale opdeling fra 1833 af Javier de Burgos , og i alt er det spanske område opdelt i 50 provinser. Samfundene Asturias, Cantabria, La Rioja, De Baleariske Øer, Madrid, Murcia og Navarra er de eneste samfund, der består af en enkelt provins, som er sammenhængende med selve samfundet. I disse tilfælde erstattes provinsens administrative institutioner af samfundets regeringsinstitutioner.\nHovedartikel: Economy of Spain\nSpanien er medlem af Schengenområdet , euroområdet og det europæiske indre marked .\nSpaniens kapitalistiske blandede økonomi er den 14. største på verdensplan og den 4. største i Den Europæiske Union samt Eurozonens 4. største.\nCenterhøjre-regeringen for den tidligere premierminister José María Aznar arbejdede med succes for at få adgang til den gruppe lande, der lancerede euroen i 1999. Arbejdsløsheden var på 17,1% i juni 2017, under Spaniens tidlige 1990'ers ledighed på over 20%. Den ungdomsarbejdsløsheden sats (35% i marts 2018) er ekstremt høj i forhold til EU-standarder. Flerårige svage punkter i Spaniens økonomi inkluderer en stor uformel økonomi og et uddannelsessystem, som OECD rapporterer er blandt de fattigste for de udviklede lande sammen med USA og Storbritannien.\nI midten af 1990'erne begyndte økonomien den vækst, der var blevet forstyrret af den globale recession i begyndelsen af 1990'erne. Den stærke økonomiske vækst hjalp regeringen med at reducere statsgælden som en procentdel af BNP, og Spaniens høje arbejdsløshed begyndte at falde støt. Med statsbudgettet i balance og inflation under kontrol blev Spanien optaget i euroområdet i 1999.\nSiden 1990'erne har nogle spanske virksomheder fået multinationale status og udvider ofte deres aktiviteter i det kulturelt tætte Latinamerika. Spanien er den næststørste udenlandske investor der, efter De Forenede Stater. Spanske virksomheder har også udvidet sig til Asien, især Kina og Indien. Denne tidlige globale ekspansion er en konkurrencemæssig fordel i forhold til sine konkurrenter og europæiske naboer. Årsagen til denne tidlige ekspansion er den blomstrende interesse for spansk sprog og kultur i Asien og Afrika og en virksomhedskultur, der lærte at tage risici på ustabile markeder.\nAbando- distriktet, Bilbao\nSpanske virksomheder investerede i felter som kommercialisering af vedvarende energi ( Iberdrola var verdens største operatør for vedvarende energi), teknologivirksomheder som Telefónica , Abengoa , Mondragon Corporation (som er verdens største arbejderejede andelsselskab ), Movistar , Hisdesat , Indra , togproducenter som CAF , Talgo , globale virksomheder som tekstilselskabet Inditex , olieselskaber som Repsol eller Cepsa og infrastruktur, hvor seks af de ti største internationale byggefirmaer, der specialiserer sig i transport, er spanske som Ferrovial , Acciona , ACS , OHL og FCC .\nI 2005 placerede Economist Intelligence Unit 's livskvalitetsundersøgelse Spanien blandt de top 10 i verden. I 2013 blev den samme undersøgelse (nu kaldet "Hvor skal fødes-indekset") rangeret Spanien som 28. i verden.\nI 2010 blev den baskiske by Bilbao tildelt Lee Kuan Yew World City-prisen , og dens borgmester på det tidspunkt Iñaki Azkuna blev tildelt verdensborgmesterprisen i 2012. Den baskiske hovedstad Vitoria-Gasteiz modtog det europæiske grønne Kapitalpris i 2012.\nHovedartikel: Bilindustrien i Spanien\nRenault fabrik i Valladolid\nBilindustrien er en af de største arbejdsgivere i landet. I 2015 var Spanien det 8. største bilproducentland i verden og den næststørste bilproducent i Europa efter Tyskland.\nI 2016 genererede bilindustrien 8,7 procent af Spaniens bruttonationalprodukt og beskæftigede ca. ni procent af fremstillingsindustrien. I 2008 var bilindustrien den næstmest eksporterede industri, mens i 2015 ca. 80% af den samlede produktion var til eksport.\nTyske virksomheder hældte 4,8 mia. € til Spanien i 2015, hvilket gjorde landet til det næststørste mål for tyske udenlandske direkte investeringer bag kun USA. Løvenes andel af denne investering - 4 mia. € - gik til landets bilindustri.\nHovedartikel: Landbrug i Spanien\nAfgrøder blev opdrættet på to meget forskellige måder. Områder, der er afhængige af ikke-kunstvandet dyrkning ( secano ), som udgjorde 85% af hele afgrødearealet, afhængede udelukkende af nedbør som kilde til vand. De omfattede de fugtige regioner i nord og nordvest samt store tørre zoner, der ikke var blevet overrislet. De langt mere produktive regioner, der var afsat til kunstvandet dyrkning ( regadío ), tegnede sig for 3 millioner hektar i 1986, og regeringen håbede, at dette område til sidst ville fordobles, da det allerede var fordoblet siden 1950. Særligt bemærkelsesværdigt var udviklingen i Almería - en af de mest tørre og øde provinser i Spanien - af vinterafgrøder af forskellige frugter og grøntsager til eksport til Europa.\nSelvom kun ca. 17% af Spaniens dyrkede jord blev overrislet, anslås det at være kilden til mellem 40 og 45% af bruttoværdien af afgrødeproduktionen og til 50% af værdien af landbrugseksporten. Mere end halvdelen af det vandede område blev plantet i majs , frugttræer og grøntsager. Andre landbrugsprodukter, der nød godt af kunstvanding inkluderet druer, bomuld, sukkerroer , kartofler, bælgfrugter , oliventræer , mango, jordbær , tomater og foder græs. Afhængig af afgrødens art var det muligt at høste to på hinanden følgende afgrøder i det samme år på ca. 10% af landets vandede land.\nCitrusfrugter , grøntsager, korn , olivenolie og vin - Spaniens traditionelle landbrugsprodukter - var fortsat vigtige i 1980'erne. I 1983 repræsenterede de henholdsvis 12%, 12%, 8%, 6% og 4% af landets landbrugsproduktion. På grund af den ændrede diæt hos en stadig mere velhavende befolkning var der en bemærkelsesværdig stigning i forbruget af husdyr, fjerkræ og mejeriprodukter . Kødproduktion til indenlandsk forbrug blev den vigtigste landbrugsaktivitet og tegnede sig for 30% af al landbrugsrelateret produktion i 1983. Øget opmærksomhed over for husdyr var grunden til, at Spanien blev en nettoimportør af korn. Ideelle vækstbetingelser kombineret med nærhed til vigtige nordeuropæiske markeder gjorde citrusfrugter til Spaniens førende eksport. Friske grøntsager og frugter produceret gennem intensivt kunstvandingslandbrug blev også vigtige eksportvarer, ligesom solsikkefrøolie, der blev produceret for at konkurrere med de dyrere olivenolier i overudbud i hele Middelhavslandene i Det Europæiske Fællesskab .\nHovedartikel: Turisme i Spanien\nBenidorm , et af Europas største kystnære turistmål\nI 2017 var Spanien det næstbesøgte land i verden og registrerede 82 millioner turister, hvilket markerede det femte år i træk med rekordslående antal. Hovedkvarteret for World Tourism Organization er beliggende i Madrid .\nSpaniens geografiske placering, populære kystlinjer, forskellige landskaber, historisk arv, livlig kultur og fremragende infrastruktur har gjort landets internationale turistindustri til en af de største i verden. I de sidste fem årtier er international turisme i Spanien vokset til at blive den næststørste i verden med hensyn til udgifter, til en værdi af ca. 40 milliarder euro eller ca. 5% af BNP i 2006.\nCastilla og Leon er den spanske leder inden for landdistrikturisme forbundet med dens miljømæssige og arkitektoniske arv.\nHovedartikel: Energi i Spanien\nSolcelleanlæg (forgrund) og solvarmeanlæg (baggrund) i provinsen Sevilla\nI 2010 blev Spanien verdensledende inden for solenergi, da den overhalede USA med et massivt kraftværk kaldet La Florida , nær Alvarado, Badajoz . Spanien er også Europas største producent af vindenergi. I 2010 genererede vindmøllerne 42.976 GWh, hvilket tegnede sig for 16,4% af al elektrisk energi produceret i Spanien. Den 9. november 2010 nåede vindenergi en øjeblikkelig historisk top, der dækkede 53% af efterspørgslen efter elektricitet på fastlandet og genererede en mængde energi, der svarer til 14 atomreaktorer . Andre vedvarende energier, der anvendes i Spanien, er vandkraft , biomasse og hav (2 kraftværker under opførelse).\nIkke-vedvarende energikilder, der anvendes i Spanien, er nukleare (8 operative reaktorer), gas , kul og olie . Fossile brændstoffer genererede tilsammen 58% af Spaniens elektricitet i 2009, lige under OECD-gennemsnittet på 61%. Atomenergi genererede yderligere 19%, og vind og vand omkring 12% hver.\nHovedartikel: Transport i Spanien\nDet Havn Valencia , en af de travleste i gyldne banan\nDet spanske vejsystem er hovedsageligt centraliseret med seks motorveje, der forbinder Madrid til Baskerlandet , Catalonien , Valencia , Vest Andalusien , Extremadura og Galicien . Derudover er der motorveje langs kysten ved Atlanterhavet ( Ferrol til Vigo ), Cantabrian ( Oviedo til San Sebastián ) og Middelhavet ( Girona til Cádiz ). Spanien sigter mod at sætte en million elbiler på vej i 2014 som en del af regeringens plan om at spare energi og øge energieffektiviteten . Den tidligere industriminister Miguel Sebastián sagde, at "det elektriske køretøj er fremtiden og motoren til en industriel revolution."\nSpanien har det mest omfattende højhastighedstognet i Europa og det næststørste i verden efter Kina. Fra og med 2019 har Spanien i alt over 3.400 km (2.112,66 mi) højhastighedsspor, der forbinder Málaga , Sevilla , Madrid , Barcelona , Valencia og Valladolid , med togene, der kører med kommercielle hastigheder op til 310 km / t (190 mph) ). I gennemsnit er det spanske højhastighedstog det hurtigste i verden efterfulgt af det japanske kugletog og det franske TGV . Med hensyn til punktlighed er den andenplads i verden (98,5% ankomst til tiden) efter den japanske Shinkansen (99%). Skulle målene for det ambitiøse AVE- program (spanske højhastighedstog) nås, vil Spanien inden 2020 have 7.000 km højhastighedstog, der forbinder næsten alle provinsbyer til Madrid på mindre end tre timer og Barcelona inden for fire timer .\nDer er 47 offentlige lufthavne i Spanien. Den travleste er Madrids lufthavn (Barajas), med 50 millioner passagerer i 2011, der er verdens 15. travleste lufthavn samt Den Europæiske Unions fjerde travleste. Den Barcelonas lufthavn (El Prat) er også vigtig, med 35 millioner passagerer i 2011, at være verdens 31.-travleste lufthavn. Andre vigtige lufthavne ligger i Mallorca (23 millioner passagerer), Málaga (13 millioner passagerer), Las Palmas (Gran Canaria) (11 millioner passagerer), Alicante (10 millioner passagerer) og mindre med antallet af passagerer mellem 4 og 10 millioner, for eksempel Tenerife (to lufthavne), Valencia , Sevilla , Bilbao , Ibiza , Lanzarote , Fuerteventura . Også mere end 30 lufthavne med antallet af passagerer under 4 millioner.\nHovedartikel: Videnskab og teknologi i Spanien\nI det 19. og 20. århundrede blev videnskaben i Spanien holdt tilbage af alvorlig politisk ustabilitet og deraf følgende økonomisk underudvikling. På trods af forholdene opstod der nogle vigtige forskere og ingeniører. De mest bemærkelsesværdige var Miguel Servet , Santiago Ramón y Cajal , Narcís Monturiol , Celedonio Calatayud , Juan de la Cierva , Leonardo Torres y Quevedo , Margarita Salas og Severo Ochoa .\nDen Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC) er den førende offentlige agentur dedikeret til videnskabelig forskning i landet. Det rangerede som den 5. øverste statslige videnskabelige institution verden over (og 32. samlet) i 2018 SCImago Institutions Rankings.\nSiden 2006 har Mobile World Congress fundet sted i Barcelona .\nHovedartikel: Demografi i Spanien\nSe også: Liste over spanske autonome samfund efter befolkning\nI 2019 nåede Spaniens befolkning officielt ud til 47 millioner mennesker, som registreret af Padrón kommunale (Spaniens kommunale register). Spaniens befolkningstæthed, ved 91 / km 2 , er lavere end for de fleste vesteuropæiske lande, og dens fordeling over hele landet er meget ulige. Med undtagelse af regionen omkring hovedstaden Madrid ligger de mest befolkede områder omkring kysten. Spaniens befolkning er steget 2 1/2 gange siden 1900, da den stod på 18,6 millioner, hovedsageligt på grund af det spektakulære demografiske boom i 1960'erne og begyndelsen af 1970'erne.\nBefolkningspyramide i Spanien fra 1950 til 2014\nI 2017 var den gennemsnitlige samlede fertilitetsrate (TFR) i hele Spanien 1,33 børn født pr. Kvinde, en af de laveste i verden, under erstatningsgraden på 2,1, den er fortsat betydeligt under det høje af 5,11 børn født pr. Kvinde i 1865. Spanien har efterfølgende en af de ældste befolkninger i verden med en gennemsnitsalder på 43,1 år.\nIndfødte spaniere udgør 88% af den samlede befolkning i Spanien. Efter at fødselsraten faldt i 1980'erne, og Spaniens befolkningsvækst faldt, vendte befolkningen igen opadtil oprindeligt efter hjemkomsten af mange spaniere, der var emigrerede til andre europæiske lande i løbet af 1970'erne, og for nylig drevet af et stort antal indvandrere, der op 12% af befolkningen. Indvandrerne stammer hovedsageligt fra Latinamerika (39%), Nordafrika (16%), Østeuropa (15%) og Afrika syd for Sahara (4%). I 2005 indførte Spanien et tre måneders amnestiprogram, hvorved visse hidtil udokumenterede udlændinge fik lovligt ophold.\nI 2008 tildelte Spanien 84.170 personer statsborgerskab, hovedsagelig til folk fra Ecuador, Colombia og Marokko. En stor del af udenlandske beboere i Spanien kommer også fra andre vestlige og centraleuropæiske lande. Disse er for det meste britiske, franske, tyske, hollandske og norske. De bor primært på Middelhavskysten og de Baleariske øer, hvor mange vælger at leve deres pension eller telependling .\nDer findes betydelige befolkninger fra spanske kolonister og indvandrere i andre dele af verden, især i Latinamerika. Begyndende i slutningen af det 15. århundrede bosatte et stort antal iberiske kolonister sig i det, der blev Latinamerika, og på nuværende tidspunkt er de fleste hvide latinamerikanere (som udgør ca. en tredjedel af Latinamerikas befolkning) af spansk eller portugisisk oprindelse. Omkring 240.000 spaniere emigrerede i det 16. århundrede, hovedsagelig til Mexico . Yderligere 450.000 tilbage i det 17. århundrede. Anslaget mellem 1492 og 1832 er 1,86 millioner. Mellem 1846 og 1932 anslås det, at næsten 5 millioner spaniere emigrerede til Amerika, især til Argentina og Brasilien . Cirka to millioner spaniere vandrede til andre vesteuropæiske lande mellem 1960 og 1975. I den samme periode gik måske 300.000 til Latinamerika.\n1 Madrid Madrid-regionen 3.266.126 11 Alicante Valencia-samfundet 334.887\n2 Barcelona Catalonien 1.608.746 12 Córdoba Andalusien 325.701\n3 Valencia Valencia-samfundet 794,288 13 Valladolid Castilla og León 298.412\n4 Sevilla Andalusien 688.592 14 Vigo Galicien 295,364\n5 Zaragoza Aragon 674.997 15 Gijón Fyrstendømmet Asturien 271.780\n6 Málaga Andalusien 574.654 16 L'Hospitalet Catalonien 254.804\n7 Murcia Murcia-regionen 453,258 17 Vitoria-Gasteiz Baskerlandet 251.774\n8 Palma De Baleariske Øer 416.065 18 En Coruña Galicien 245,711\n9 Las Palmas Kanariske øer 379.925 19 Elche Valencia-samfundet 232.517\n10 Bilbao Baskerlandet 346.843 20 Granada Andalusien 232.462\nHovedartikel: Liste over storbyområder i Spanien\nGeografisk fordeling af den spanske befolkning i 2008\nKilde: " Áreas urbanas +50 ", Ministeriet for Offentlige Arbejder og Transport (2013)\n2 Barcelona Catalonien 5.030.679 4,2 - 5,1 m\n4 Sevilla Andalusien 1.294.867 1,2 - 1,3 m\n6 Bilbao Baskerlandet 910.578\nHovedartikler: spanske folk og national og regional identitet i Spanien\nDen spanske forfatning fra 1978 anerkender i sin anden artikel adskillige nutidige enheder - nationaliteter - og regioner inden for rammerne af den spanske nation.\nSpanien er blevet beskrevet som en de facto plurinational stat . Spaniens identitet tilkommer snarere en overlapning af forskellige territoriale og etnolingvistiske identiteter end af en eneste spansk identitet. I nogle tilfælde kan nogle af de territoriale identiteter være i konflikt med den dominerende spanske kultur. Tydelige traditionelle identiteter inden for Spanien inkluderer baskerne , katalanerne , galicierne , andalusierne og valencierne , selv om alle de 17 autonome samfund til en vis grad kan kræve en særskilt lokal identitet.\nDet er dette sidste træk ved "delt identitet" mellem det mere lokale niveau eller det autonome samfund og det spanske niveau, der gør identitetsspørgsmålet i Spanien kompliceret og langt fra entydigt.\nFejring af Romanidagen den 24. maj 2018 i Madrid\nSpanien har et antal efterkommere af befolkninger fra tidligere kolonier, især Latinamerika og Nordafrika. Mindre antal indvandrere fra flere lande syd for Sahara har for nylig bosat sig i Spanien. Der er også et stort antal asiatiske indvandrere, hvoraf de fleste er mellemøstlige, sydasiatiske og kinesiske. Den største enkeltstående gruppe af indvandrere er europæiske; repræsenteret af et stort antal rumænere, briter, tyskere , franskmænd og andre.\nAnkomsten af gitanos , et romansk folk , begyndte i det 16. århundrede; skøn over den spanske romabefolkning spænder fra 750.000 til over en million. Der er også mercheros (også quinquis ), en tidligere nomadisk minoritetsgruppe. Deres oprindelse er uklar.\nHistorisk set er Sephardi-jøder og Moriscos de vigtigste minoritetsgrupper, der stammer fra Spanien og med et bidrag til den spanske kultur. Den spanske regering tilbyder spansk nationalitet til sefardiske jøder.\nHovedartikel: Indvandring til Spanien\nFordeling af den fremmede befolkning i Spanien i 2005 i procent\nIfølge den officielle spanske statistik ( INE ) var der 5,4 millioner udenlandske beboere i Spanien i 2020 (11,4%), mens alle borgere født uden for Spanien var 7,2 millioner i 2020, 15,23% af den samlede befolkning.\nI henhold til opholdstilladelsesdata for 2011 var mere end 860.000 rumænsk, omkring 770.000 var marokkanske , ca. 390.000 britiske og 360.000 var ecuadorianske . Andre store udenlandske samfund er colombianske, bolivianske, tyske, italienske, bulgarske og kinesiske. Der bor mere end 200.000 migranter fra Afrika syd for Sahara i Spanien, hovedsageligt Senegalesere og nigerianere . Siden 2000 har Spanien oplevet en høj befolkningstilvækst som følge af indvandringsstrømme på trods af en fødselsrate, der kun er halvdelen af erstatningsniveauet. Denne pludselige og vedvarende tilstrømning af indvandrere, især dem der ankommer ulovligt ad søvejen, har forårsaget mærkbar social spænding.\nInden for EU havde Spanien den 2. højeste indvandringsprocent i procent efter Cypern , men med stor margin den højeste i absolutte tal op til 2008. Antallet af indvandrere i Spanien var vokset op fra 500.000 mennesker i 1996 til 5,2 millioner i 2008 ud af en samlet befolkning på 46 millioner. Alene i 2005 øgede et reguleringsprogram den lovlige indvandrerbefolkning med 700.000 mennesker. Der er en række grunde til det høje immigrationsniveau, herunder Spaniens kulturelle bånd til Latinamerika, dets geografiske placering, porøsiteten ved dets grænser, den store størrelse af dens underjordiske økonomi og styrken i landbrugs- og byggesektoren, der kræver mere billig arbejdskraft end den nationale arbejdsstyrke kan tilbyde.\nEn anden statistisk signifikant faktor er det store antal beboere med EU-oprindelse, der typisk trækker sig tilbage til Spaniens middelhavskyst. Faktisk var Spanien Europas største absorberende af indvandrere fra 2002 til 2007, med sin indvandrerbefolkning mere end fordoblet, da 2,5 millioner mennesker ankom. I 2008 forud for den økonomiske krises indtræden rapporterede Financial Times , at Spanien var den mest foretrukne destination for vesteuropæere, der overvejer at flytte fra deres eget land og søge job andetsteds i EU.\nI 2008 indførte regeringen en "Plan for frivillig tilbagevenden", der tilskyndede ledige indvandrere uden for EU til at vende tilbage til deres hjemlande og modtage flere incitamenter, herunder retten til at beholde deres arbejdsløshedsunderstøttelse og overføre hvad de bidrog til den spanske socialsikring . Programmet havde ringe effekt; i løbet af de første to måneder tog kun 1.400 indvandrere tilbudet op. Hvad programmet ikke kunne gøre, har den skarpe og langvarige økonomiske krise gjort fra 2010 til 2011, idet titusinder af indvandrere har forladt landet på grund af manglende job. Alene i 2011 forlod mere end en halv million mennesker Spanien. For første gang i årtier forventedes nettomigrationsgraden at være negativ, og ni ud af 10 emigranter var udlændinge.\nHovedartikel: Sprog i Spanien\nSpanien er juridisk flersproget, og forfatningen fastslår, at nationen vil beskytte "alle spaniere og befolkningerne i Spanien i udøvelsen af menneskerettighederne, deres kulturer og traditioner, sprog og institutioner.\nSpansk ( español ) - anerkendt i forfatningen som Castilian ( castellano ) - er det officielle sprog i hele landet, og det er enhver spaniers ret og pligt at kende sproget. Forfatningen fastslår også, at "de andre spanske sprog" - det vil sige de andre sprog i Spanien - også vil være officielle i deres respektive autonome samfund i overensstemmelse med deres vedtægter , deres organiske regionale lovgivninger, og at "rigdom af den særskilte sproglige modaliteter i Spanien repræsenterer en patrimonie, der vil blive genstand for særlig respekt og beskyttelse. "\nDe andre officielle sprog i Spanien, co-officielle med spansk, er:\nCatalansk ( català eller valencià ) i Catalonien , Valencia og De Baleariske Øer ;\nGalicisk ( galego ) i Galicien ;\nBaskisk ( euskara ) i Baskerlandet og Navarra ; og\nOccitansk ( aranés ) i Catalonien .\nSom en procentdel af den samlede befolkning i hele Spanien tales spansk indfødt af 74%, catalansk med 17%, galicisk med 7% og baskisk af 2% af alle spaniere. Occitansk tales af mindre end 5.000 mennesker, kun i den lille region Val d'Aran .\nAndre Romance mindretalssprog , selvom ikke officielle, har særlig anerkendelse, såsom Astur-Leonese sprog ( asturianu , bable eller llionés ) i Asturias og i det nordvestlige Castilla y León , og Aragonesisk ( Aragonés ) i Aragon .\nI den autonome nordafrikanske spanske by Melilla , Riff Berber tales af en betydelig del af befolkningen. På samme måde tales arabisk i Ceuta Darija af en betydelig procentdel af befolkningen. I turistområderne ved Middelhavskysten og øerne tales engelsk og tysk bredt af turister, udenlandske beboere og turistarbejdere.\nStatlig uddannelse i Spanien er gratis og obligatorisk fra seks til seksten år. Det nuværende uddannelsessystem er reguleret af uddannelsesloven fra 2006, LOE ( Ley Orgánica de Educación ) eller Fundamental Law for the Education. I 2014 blev LOE delvist ændret af den nyere og kontroversielle LOMCE-lov ( Ley Orgánica para la Mejora de la Calidad Educativa ) eller grundlæggende lov til forbedring af uddannelsessystemet, almindeligvis kaldet Ley Wert (Wert Law). Siden 1970 til 2014 har Spanien haft syv forskellige uddannelseslove (LGE, LOECE, LODE, LOGSE, LOPEG, LOE og LOMCE).\nUddannelsesniveauerne er førskoleundervisning, grundskoleuddannelse, sekundær uddannelse og post-16 uddannelse. Med hensyn til faglig udviklingsuddannelse eller erhvervsuddannelse er der tre niveauer udover universitetsgraderne: Formación Profesional Básica (grundlæggende erhvervsuddannelse); den Ciclo Formativo de Grado Medio eller CFGM (medium niveau kald uddannelse), som kan studeres efter at have studeret den sekundære uddannelse, og Ciclo Formativo de Grado Superior eller cfgs (højere niveau erhvervsuddannelse), som kan studeres efter at have studeret den post-16 Uddannelsesniveau.\nHovedartikler: Sundhedspleje i Spanien og abort i Spanien\nSpaniens sundhedssystem ( Spanish National Health System ) betragtes som et af de bedste i verden på en 7. plads i rangordningen udarbejdet af Verdenssundhedsorganisationen . Sundhedsvæsenet er offentligt, universelt og gratis for enhver lovlig borger i Spanien. De samlede sundhedsudgifter er 9,4% af BNP, lidt over gennemsnittet på 9,3% af OECD .\nHovedartikel: Religion i Spanien\nDet indre af Hermitage El Rocío under en katolsk ceremoni.\nRomersk katolicisme , som har en lang historie i Spanien, er fortsat den dominerende religion. Selvom det ikke længere har officiel status ved lov, skal eleverne i alle offentlige skoler i Spanien vælge enten en religion eller etisk klasse. Katolicismen er den religion, der oftest undervises, selv om undervisningen i islam, jødedom og evangelisk kristendom også er anerkendt i loven. Ifølge en undersøgelse fra 2020 af det spanske center for sociologisk forskning identificerer omkring 61% af spanierne sig selv som katolikker , 3% andre trosretninger og omkring 35% identificerer sig uden religion . De fleste spaniere deltager ikke regelmæssigt i gudstjenester. En undersøgelse fra 2019 viser, at af spanierne, der identificerer sig selv som religiøse, går 62% næsten aldrig eller aldrig i kirke, 16% går i kirke nogle gange om året, 7% noget tid om måneden og 13% hver søndag eller flere gange om ugen . Nylige meningsmålinger og undersøgelser antyder, at 20-27% af den spanske befolkning er ikke-religiøs.\nDen spanske forfatning forankrer sekularisme i regeringsførelse såvel som religionsfrihed eller trosfrihed for alle og siger, at ingen religion skal have en "statskarakter", mens den tillader staten at "samarbejde" med religiøse grupper.\nDer har været fire spanske paver. Damasus I , Calixtus III , Alexander VI og Benedict XIII . Spansk mystik leverede en vigtig intellektuel ressource mod protestantisme med karmelitter som Teresa af Ávila , en reformistisk nonne og Johannes af korset , en præst, der tog føringen i deres reformbevægelse. Senere blev de Kirkens læger . Den Society of Jesus blev medstifter af Ignatius Loyola , hvis Åndelige Øvelser og bevægelse førte til etablering af hundredvis af gymnasier og universiteter i verden, herunder 28 i USA alene. Selskabets medstifter, Francis Xavier , var en missionær, der nåede Indien og senere Japan. I 1960'erne støttede jesuitterne Pedro Arrupe og Ignacio Ellacuría bevægelsen for befrielsesteologi .\nProtestantiske kirker har omkring 1.200.000 medlemmer. Der er omkring 105.000 Jehovas Vidner . Jesu Kristi Kirke af Sidste Dages Hellige har cirka 46.000 tilhængere i 133 menigheder i alle regioner i landet og har et tempel i Moratalaz- distriktet i Madrid.\nDe hellige Ignatius af Loyola , Teresa af Ávila og Francis Xavier var fremtrædende personer i kontrareformationen .\nEn undersøgelse foretaget af Unionen af islamiske samfund i Spanien viste, at der boede mere end 2.100.000 indbyggere med muslimsk baggrund i Spanien fra og med 2019 og tegner sig for 4-5% af den samlede befolkning i Spanien. Langt størstedelen var sammensat af indvandrere og efterkommere med oprindelse i Maghreb (især Marokko ) og andre afrikanske lande. Mere end 879.000 (42%) af dem havde spansk statsborgerskab.\nDe nylige immigrationsbølger har også ført til et stigende antal hinduer , buddhister , sikher og muslimer . Efter Reconquista i 1492 boede muslimer ikke i Spanien i århundreder. Sent i det 19. århundrede koloniale ekspansion i det nordvestlige Afrika gav et antal beboere i det spanske Marokko og Vestsahara fuldt statsborgerskab. Deres rækker er siden blevet styrket af den nylige indvandring, især fra Marokko og Algeriet.\nJødedommen var praktisk taget ikke-eksisterende i Spanien fra udvisningen fra 1492 til det 19. århundrede, da jøder igen fik lov til at komme ind i landet. I øjeblikket er der omkring 62.000 jøder i Spanien eller 0,14% af den samlede befolkning. De fleste er ankomster i det sidste århundrede, mens nogle er efterkommere af tidligere spanske jøder. Cirka 80.000 jøder menes at have boet i Spanien inden dets udvisning. Imidlertid angiver den jødiske encyklopædi, at antallet over 800.000 skal være for stort og 235.000 som for lille: 165.000 gives som udvist som muligvis for lille til fordel for 200.000, og antallet af konvertitter efter 1391 pogroms er mindre. Andre kilder antyder, at 200.000 konvertitter meste efter pogroms i 1391 og opefter 100.000 fordrevne. Efterkommere af disse sefardiske jøder, der blev udvist i 1492, får spansk statsborgerskab, hvis de anmoder om det.\nHovedartikel: Spaniens kultur\nProcession med statue af den hellige jomfru Maria af kærligheden til Sankt Ferdinand ( Maria santísima del amor de San Fernando ), Malaga .\nSpanien er et vestligt land . Næsten alle aspekter af det spanske liv er gennemsyret af dets romerske arv, hvilket gør Spanien til et af de største latinske lande i Europa. Den spanske kultur er præget af stærke historiske bånd til katolicismen, som spillede en central rolle i landets dannelse og efterfølgende identitet. Spansk kunst, arkitektur, køkken og musik er formet af successive bølger af udenlandske angribere såvel som landets middelhavsklima og geografi. Den århundredelange kolonitid globaliserede spansk sprog og kultur, hvor Spanien også absorberede de kulturelle og kommercielle produkter fra sit forskellige imperium.\nHovedartikel: Verdensarvssteder i Spanien\nSe også: Slotte i Spanien og katedraler i Spanien\nSpanien har 47 verdensarvsteder . Disse inkluderer landskabet i Monte Perdido i Pyrenæerne , der deles med Frankrig, de forhistoriske klippekunststeder i Côa-dalen og Siega Verde , som deles med Portugal, kviksølvarven , deles med Slovenien og den antikke og urbøg Skove , delt med andre lande i Europa. Derudover har Spanien også 14 immaterielle kulturarv eller "menneskelige skatte".\nSe også: baskisk litteratur , catalansk litteratur , galicisk litteratur og latinamerikansk litteratur\nBronzestatuer af Don Quijote og Sancho Panza på Plaza de España i Madrid\nDe tidligste registrerede eksempler på romansk-baseret litteratur på folkemunne stammer fra samme tid og sted, den rige blanding af muslimske, jødiske og kristne kulturer i det muslimske Spanien, hvor Maimonides, Averroes og andre arbejdede, kharjas ( jarchas )\nUnder Reconquista blev det episke digt Cantar de Mio Cid skrevet om en ægte mand - hans slag, erobringer og dagligdag. Den valencianske ridderromantiske Tirant lo Blanch skrevet på Valencian er også bemærkelsesværdig.\nAndre store skuespil fra middelalderen var Mester de Juglaría , Mester de Clerecía , Coplas por la muerte de su padre eller El Libro de buen amor .\nUnder renæssancen er de største skuespil La Celestina og El Lazarillo de Tormes , mens mange religiøse litteratur blev skabt med digtere som Luis de León , San Juan de la Cruz , Santa Teresa de Jesús osv.\nDen barokke er den vigtigste periode for spansk kultur. Vi er i det spanske imperiums tider . Den berømte Don Quijote de La Mancha af Miguel de Cervantes blev skrevet i denne tid. Andre forfattere fra perioden er: Francisco de Quevedo , Lope de Vega , Calderón de la Barca eller Tirso de Molina .\nUnder oplysningstiden finder vi navne som Leandro Fernández de Moratín , Benito Jerónimo Feijóo , Gaspar Melchor de Jovellanos eller Leandro Fernández de Moratín .\nUnder den romantiske periode , José Zorrilla skabt en af de mest symbolske tal i europæisk litteratur i Don Juan Tenorio . Andre forfattere fra denne periode er Gustavo Adolfo Bécquer , José de Espronceda , Rosalía de Castro eller Mariano José de Larra .\nMiguel Delibes beskriver situationen i landdistrikterne Spanien efter landdistrikterne i 1950'erne.\nKunstnere som Benito Pérez Galdós , Emilia Pardo Bazán , Leopoldo Alas (Clarín), Concepción Arenal , Vicente Blasco Ibáñez og Menéndez Pelayo skabte realistiske kunstværker. Realismen tilbød skildringer af nutidens liv og samfund 'som de var'. I ånden af generel "realisme" valgte realistiske forfattere skildringer af hverdagslige og banale aktiviteter og oplevelser i stedet for romantiserede eller stiliserede præsentationer.\nGruppen, der er blevet kendt som generationen af 1898, blev præget af ødelæggelsen af Spaniens flåde på Cuba af amerikanske kanonbåde i 1898, hvilket fremkaldte en kulturel krise i Spanien. "Katastrofen" fra 1898 førte til, at etablerede forfattere søgte praktiske politiske, økonomiske og sociale løsninger i essays grupperet under den litterære overskrift Regeneracionismo . For en gruppe yngre forfattere, blandt dem Miguel de Unamuno , Pío Baroja og José Martínez Ruiz (Azorín), inspirerede katastrofen og dens kulturelle konsekvenser et dybere, mere radikalt litterært skift, der påvirkede både form og indhold. Disse forfattere sammen med Ramón del Valle-Inclán , Antonio Machado , Ramiro de Maeztu og Ángel Ganivet blev kendt som generationen af '98.\nGenerationen af 1914 eller Novecentismo . Den næste formodede "generation" af spanske forfattere efter de fra '98 sætter allerede spørgsmålstegn ved værdien af en sådan terminologi. I 1914 - året for udbruddet af første verdenskrig og offentliggørelsen af det første store værk af generationens førende stemme, José Ortega y Gasset - havde et antal lidt yngre forfattere etableret deres egen plads inden for den spanske kulturelle kultur Mark.\nFørende stemmer inkluderer digteren Juan Ramón Jiménez , akademikerne og essayisterne Ramón Menéndez Pidal , Gregorio Marañón , Manuel Azaña , Maria Zambrano , Eugeni d'Ors , Clara Campoamor og Ortega y Gasset, og romanforfatterne Gabriel Miró, Ramón Pérez de Ayala og Ramón Gómez de la Serna . Mens de stadig var drevet af de nationale og eksistentielle spørgsmål, der besatte forfatterne fra '98, nærmede de sig disse emner med en større følelse af afstand og objektivitet. Salvador de Madariaga , en anden fremtrædende intellektuel og forfatter, var en af grundlæggerne af Europakollegiet og komponisten af Liberal Internationals konstituerende manifest .\nGenerationen af 1927, hvor digtere Pedro Salinas, Jorge Guillén , Federico García Lorca , Vicente Aleixandre , Dámaso Alonso . Alle var lærde om deres nationale litterære arv, igen bevis for virkningen af regeneracionistas opfordringer og generationen af 1898 for spansk efterretning at vende sig i det mindste delvist indad.\nSpaniens to mest fremtrædende forfattere i anden halvdel af det 20. århundrede var det Nobelprisen i litteratur prismodtageren Camilo José Cela og Miguel Delibes fra Generation of '36 . Spanien er et af de lande, der har flest nobelpristagere i litteratur , og inklusive latinamerikanske nobelpristagere er spansk sproglitteratur blandt de højeste i antal pristagere. De spanske forfattere er: José Echegaray , Jacinto Benavente , Juan Ramón Jiménez , Vicente Aleixandre og Camilo José Cela . Den portugisiske forfatter José Saramago , der også blev tildelt prisen, boede i mange år i Spanien og talte både portugisisk og spansk. Saramago var også kendt af sine Iberistiske ideer.\nDen generation af '50 er også kendt som børn af borgerkrigen. Rosa Chacel , Gloria Fuertes , Jaime Gil de Biedma , Juan Goytisolo , Carmen Martín Gaite , Ana María Matute , Juan Marsé , Blas de Otero , Gabriel Celaya , Antonio Gamoneda , Rafael Sánchez Ferlosio eller Ignacio Aldecoa .\nPremio Planeta de Novela og Miguel de Cervantes-prisen er de to vigtigste priser i dag i spansk litteratur.\nSchool of Salamanca , hvor humanistforskeren Francisco de Vitoria udviklede teorier om international ret.\nSeneca var en filosof bosiddende i Spanien i det romerske imperiums tid . I perioden med muslimsk styre i Al-Andalus blomstrede muslimske, jødiske og kristne filosofier, herunder værker fra sådanne filosoffer som Ibn Arabi , Averroes og Maimonides .\nI middelalderen blomstrede Ramon Llull i Spanien.\nHumanisten Luis Vives arbejdede i Spanien under renæssancen , ligesom Francisco de Vitoria (skaberen af Salamanca School og lærd om international ret ) og Bartolomé de las Casas .\nDen oplysningstiden i Spanien ankom senere og var mindre stærk end i andre europæiske lande, men i løbet af XIX århundrede liberale ideer ankom i det spanske samfund. I slutningen af århundredet blomstrede også socialistiske og libertariske ideer med tænkere som Francisco Pi y Margall , Ricardo Mella og Francisco Ferrer Guardia .\nI den første halvdel af det 20. århundrede blandt de mest fremtrædende filosoffer var Maria Zambrano , José Ortega y Gasset og Miguel de Unamuno .\nModerne filosoffer inkluderer Fernando Savater , Adela Cortina , skaberen af udtrykket aporofobi ,\nHovedartikel: Spansk kunst\nLas Meninas af Diego Velázquez\nKunstnere fra Spanien har haft stor indflydelse på udviklingen af forskellige europæiske og amerikanske kunstneriske bevægelser . På grund af historisk, geografisk og generationsmæssig mangfoldighed har spansk kunst kendt et stort antal indflydelser. Middelhavsarven med græsk-romersk og noget maurisk og indflydelse i Spanien, især i Andalusien , er stadig tydelig i dag. Europæiske påvirkninger inkluderer Italien, Tyskland og Frankrig, især i renæssancen , spansk barok og neoklassisk periode. Der er mange andre autoktone stilarter som den præromanske kunst og arkitektur , herrerisk arkitektur eller den isabellinske gotik .\nI guldalderen omfattede malere, der arbejdede i Spanien, El Greco , José de Ribera , Bartolomé Esteban Murillo og Francisco Zurbarán . Også i barokperioden skabte Diego Velázquez nogle af de mest berømte spanske portrætter, såsom Las Meninas og Las Hilanderas .\nFrancisco Goya malede i en historisk periode, der inkluderer den spanske uafhængighedskrig , kampene mellem liberale og absolutister og fremkomsten af nutidige nationer-stater.\nJoaquín Sorolla er en velkendt moderne impressionistisk maler, og der er mange vigtige spanske malere, der tilhører modernismens kunstbevægelse, herunder Pablo Picasso , Salvador Dalí , Juan Gris og Joan Miró .\nKammen af vinden fra Eduardo Chillida i San Sebastián\nDen platereske stil strakte sig fra begyndelsen af det 16. århundrede indtil den sidste tredjedel af århundredet, og dens stilistiske indflydelse gennemsyrede værkerne fra alle de store spanske kunstnere fra den tid. Alonso Berruguete ( Valladolid School) kaldes "Prinsen af den spanske skulptur". Hans hovedværker var de øverste boder fra koret i katedralen i Toledo , kardinal Taveras grav i samme katedral og altertavlen til besøg i kirken Santa Úrsula i samme lokalitet. Andre bemærkelsesværdige billedhuggere var Bartolomé Ordóñez , Diego de Siloé , Juan de Juni og Damián Forment .\nDer var to skoler med særlig flair og talent: Sevilla School , som Juan Martínez Montañés tilhørte, hvis mest berømte værker er Crucifix i katedralen i Sevilla, en anden i Vergara og en Saint John; og Granada-skolen , som Alonso Cano tilhørte, til hvem en pletfri undfangelse og en jomfru af rosenkransen tilskrives.\nAndre bemærkelsesværdige andalusiske barokke billedhuggere var Pedro de Mena , Pedro Roldán og hans datter Luisa Roldán , Juan de Mesa og Pedro Duque Cornejo . I det 20. århundrede var de vigtigste spanske billedhuggere Julio González , Pablo Gargallo , Eduardo Chillida og Pablo Serrano .\nHovedartikel: Cinema of Spain\nSpansk biograf har opnået stor international succes, herunder Oscars for nylige film som Pan's Labyrinth og Volver . I den spanske films lange historie var den store filmskaber Luis Buñuel den første til at opnå verdens anerkendelse efterfulgt af Pedro Almodóvar i 1980'erne ( La Movida Madrileña ). Mario Camus og Pilar Miró arbejdede sammen i Curro Jiménez .\nSpansk biograf har også set international succes gennem årene med film af instruktører som Segundo de Chomón , Florián Rey , Luis García Berlanga , Carlos Saura , Julio Medem , Isabel Coixet , Alejandro Amenábar , Icíar Bollaín og brødrene David Trueba og Fernando Trueba .\nSkuespillerinder Sara Montiel og Penélope Cruz eller skuespiller Antonio Banderas er blandt dem, der er blevet Hollywood- stjerner.\nInternationale filmfestivaler i Valladolid og San Sebastian er de ældste og mere relevante i Spanien.\nHovedartikel: Spansk arkitektur\nHængende huse i Cuenca\nPå grund af sin historiske og geografiske mangfoldighed har spansk arkitektur hentet fra en lang række påvirkninger. En vigtig provinsby grundlagt af romerne og med en omfattende infrastruktur fra romertiden blev Córdoba den kulturelle hovedstad, herunder fin arabisk stilarkitektur, i løbet af det islamiske umayyad-dynastiets tid . Senere arabisk stilarkitektur blev fortsat udviklet under successive islamiske dynastier, der sluttede med Nasrid , som byggede sit berømte paladskompleks i Granada .\nSamtidig opstod de kristne kongeriger gradvist og udviklede deres egne stilarter; udvikle en præromansk stil, når de i et stykke tid blev isoleret fra moderne mainstream europæiske arkitektoniske påvirkninger i den tidligere middelalder, integrerede de senere de romanske og gotiske strømme. Der var derefter en ekstraordinær blomstring af den gotiske stil, der resulterede i, at der blev bygget adskillige forekomster over hele territoriet. Den Mudéjar stil, fra det 12. til 17. århundrede, blev udviklet ved at indføre arabiske stil motiver, mønstre og elementer i europæisk arkitektur.\nModernismens ankomst til den akademiske arena producerede meget af det 20. århundredes arkitektur. En indflydelsesrig stil centreret i Barcelona , kendt som modernisme , producerede en række vigtige arkitekter, hvor Gaudí er en. Den internationale stil blev ledet af grupper som GATEPAC . Spanien oplever i øjeblikket en revolution inden for moderne arkitektur, og spanske arkitekter som Rafael Moneo , Santiago Calatrava , Ricardo Bofill samt mange andre har fået verdensomspændende berømmelse.\nHovedartikel: Music of Spain\nFlamenco er en andalusisk kunstnerisk form, der udviklede sig fra Seguidilla .\nSpansk musik betragtes ofte i udlandet for at være synonymt med flamenco , en vestandalusisk musikgenre, der i modsætning til almindelig tro ikke er udbredt uden for denne region. Forskellige regionale stilarter for folkemusik bugner i Aragonien, Catalonien, Valencia, Castilla, Baskerlandet, Galicien, Cantabrien og Asturien. Pop, rock, hiphop og heavy metal er også populære.\nInden for klassisk musik har Spanien produceret et antal kendte komponister som Isaac Albéniz , Manuel de Falla og Enrique Granados og sangere og kunstnere som Plácido Domingo , José Carreras , Montserrat Caballé , Alicia de Larrocha , Alfredo Kraus , Pablo Casals , Ricardo Viñes , José Iturbi , Pablo de Sarasate , Jordi Savall og Teresa Berganza . I Spanien er der over fyrre professionelle orkestre, herunder Orquestra Simfònica de Barcelona , Orquesta Nacional de España og Orquesta Sinfónica de Madrid . Større operahuse inkluderer Teatro Real , Gran Teatre del Liceu , Teatro Arriaga og El Palau de les Arts Reina Sofía .\nTusinder af musikfans rejser også hvert år til Spanien for internationalt anerkendte sommermusikfestivaler Sónar, som ofte indeholder top-up og kommende pop- og techno-handlinger, og Benicàssim, som har tendens til at have alternative rock- og dance-handlinger. Begge festivaler markerer Spanien som en international musiktilstedeværelse og afspejler smagen hos unge mennesker i landet. Vitoria-Gasteiz jazzfestival er en af de vigtigste på sin genre.\nDet mest populære traditionelle musikinstrument , guitaren, stammer fra Spanien. Typisk for nord er de traditionelle posepipere eller gaiteros , hovedsageligt i Asturien og Galicien.\nHovedartikel: Spansk køkken\nPaella , en traditionel Valencia- ret\nDet spanske køkken består af et stort udvalg af retter, der stammer fra forskelle i geografi, kultur og klima. Det er stærkt påvirket af fisk og skaldyr, der er tilgængeligt fra vandet, der omgiver landet, og afspejler landets dybe middelhavsrødder . Spaniens omfattende historie med mange kulturelle påvirkninger har ført til et unikt køkken. Især er tre hovedafdelinger let identificerede:\nMiddelhavsspanien - alle sådanne kystregioner, fra Catalonien til Andalusien - kraftig brug af fisk og skaldyr, såsom pescaíto frito (stegt fisk); flere kolde supper som gazpacho ; og mange risbaserede retter som paella fra Valencia og arròs negre (sort ris) fra Catalonien.\nIndre Spanien - Castilla - varme, tykke supper såsom brød og hvidløgsbaseret castiliansk suppe sammen med betydelige gryderetter som cocido madrileño . Fødevarer konserveres traditionelt ved saltning, såsom spansk skinke eller nedsænket i olivenolie , såsom Manchego-ost .\nAtlanterhavsspanien - hele den nordlige kyst, inklusive asturisk , baskisk , kantabrisk og galicisk køkken - grøntsags- og fiskebaserede gryderetter som caldo gallego og marmitako . Også den let hærdede lacón skinke. Det mest kendte køkken i de nordlige lande er ofte afhængig af havfisk, som i torsk , albacore eller ansjos eller den galiciske blækspruttebaserede polbo á feira og skaldyrsretter.\nHovedartikel: Sport i Spanien\nFodbold er den mest populære sport i landet. Spanien vandt FIFA World Cup 2010 .\nMens der er spillet fodboldsorter i Spanien så langt tilbage som i romertiden, har sport i Spanien været domineret af fodbold siden det tidlige 20. århundrede. Real Madrid CF og FC Barcelona er to af de mest succesrige fodboldklubber i verden. Landets fodboldlandshold vandt UEFA European Football Championship i 1964, 2008 og 2012 og FIFA World Cup i 2010 og er det første hold nogensinde, der vinder tre back-to-back store internationale turneringer.\nBasketball , tennis , cykling, håndbold , futsal , motorcykel og sidst Formel 1 kan også prale af spanske mestere. I dag er Spanien et stort verdensportkraftværk, især siden sommer-OL 1992 og Paralympics, der blev afholdt i Barcelona , hvilket stimulerede en stor interesse for sport i landet. Turismeindustrien har ført til en forbedring af sportsinfrastrukturen, især inden for vandsport , golf og skiløb . I deres respektive regioner er de traditionelle spil baskisk pelota og valenciansk pilota begge populære.\nHovedartikler: Spaniens nationale dag , helligdage i Spanien , Fiestas af Spaniens internationale turistinteresse og Fiestas af Spaniens nationale turistinteresse\nOffentlige helligdage fejret i Spanien inkluderer en blanding af religiøse ( romersk-katolske ), nationale og lokale overholdelser. Hver kommune har lov til at erklære højst 14 helligdage om året; op til ni af disse vælges af den nationale regering og mindst to vælges lokalt. Spaniens nationaldag ( Fiesta Nacional de España ) fejres den 12. oktober, jubilæet for opdagelsen af Amerika og fejrer Vor Frue af søjlens fest, protagonist af Aragon og i hele Spanien.\nDer er mange festivaler og festligheder i Spanien. Nogle af dem er kendt over hele verden, og millioner af turnéer fra hele verden rejser årligt til Spanien for at opleve en af disse festivaler. En af de mest berømte er San Fermín i Pamplona . Mens den mest berømte begivenhed er encierro eller kørsel af tyre , der sker kl. 8:00 fra 7. juli til 14. juli, involverer den syv dage lange fest mange andre traditionelle og folkloristiske begivenheder. Begivenhederne var centrale for plot af The Sun Also Rises, af Ernest Hemingway , der bragte den til engelsktalende folks generelle opmærksomhed. Som et resultat er det blevet en af de mest internationalt kendte fiestas i Spanien med over 1.000.000 mennesker der deltager hvert år.\nAndre festivaler inkluderer: La Tomatina tomatfestival i Buñol , Valencia , karnevalerne på De Kanariske Øer , Falles i Valencia eller Den Hellige Uge i Andalusien og Castilien og León .\nOversigt over Spanien\nListe over verdensarvsteder i Spanien\nCarr, Raymond , red. Spanien: en historie . Oxford University Press, USA, 2000.\nGates, David (2001). Det spanske mavesår: En historie om halvkrig . Da Capo Press. s. 20. ISBN 978-0-306-81083-1 .\nCallaghan OF Joseph. En historie om middelalderens Spanien Cornell University Press 1983\nSpanien . Verdens faktabog . Central efterretningsbureau .\nSpanien fra UCB Libraries GovPubs\nSpanien ved Curlie\nSpanien fra BBC News\nNøgleudviklingsprognoser for Spanien fra internationale futures\nE-forvaltningsportal for Spanien\nGeografiske data relateret til Spanien på OpenStreetMap\nOfficiel turistportal for Spanien\nDenne side blev senest redigeret den 7. marts 2021 kl. 17:50 (UTC) .