Videnskab nov2019 by iBUREAUET - Issuu\nVI DENSK AB DAGBLADET INFORMATION\nOksekødsskandalen Det blev præsenteret som uafhængig forskning, men landbrugslobbyen fik lov at skrive med. Og da skandalen begyndte at rulle, tilbageholdt Aarhus Universitet sandheden om landbrugets rolle. Her er historien om, hvordan oksekødsrapporten blev til S I DE 1 2-1 9\nS I D E 4 & 1 0 & 20 & 3 2\nSI D E 34-39\nFor første gang i 20 år er en socialdemokrat forskningsminister. Hvad vil hun?\nRundt omkring i landet sidder forskere, hvis fagområder er skrumpet ind til næsten ingenting. Vi har talt med fire\nProfessor Thomas Bolander forsøger at få robotter til at give hånd. Og det er sværere, end man skulle tro\nINDHOLD 4 Københavns Universitets sidste zoomorfolog: »Folk spørger altid, hvorfor min forskning er vigtig« 6-9 Interview med forskningsministeren: Der skal være plads til forskning, der fejler 10 Danmarks sidste forstpatolog går aldrig ud uden en lup 12-19 Tema: Spørgsmålet var, hvor stor en klimasynder oksekød er. Svaret endte med at udvikle sig til en skandale for Aarhus Universitet 20 Den eneste forsker, der forsker i middelalderens byzantinske musik har ændret musikhistorien 23-25 Tema: Vi gør boet op 20 år efter Helge Sanders slagord ’Fra forskning til faktura’ 26-27 Tema: Aldrig har der været så mange penge til forskning. Men det er de samme forskningsområder, som får både den oﬀentlige og private støtte 28-29 Tema: Hvem betaler for forskningen? 30-31 Tema: Næsten to ud af tre forskere er korttidsansatte. Til skade for kvaliteten 32 I Danmark sidder en antropolog og forsker i afrikansk heksekunst 34-39 Interview: Professor Thomas Bolander arbejder p.t. på at få en robot til at give hånd\nVidenskab er en del af Ph.d. Cup, som er støttet af Lundbeckfonden Adm. direktør Stine Carsten Kendal Ansv. chefredaktør Rune Lykkeberg Redaktører Johanne Pontoppidan Tuxen og Anton Geist Art Direction Jesse Jacob Forsidegrafik Jesse Jacob 2\nKlimakrisen fordrer forskning, der ikke skal fremme særinteresser. Oksekødsrapporten fra Aarhus Universitet viser, hvor galt det ellers kan gå. Men skandalen må ikke mindske opbakningen til, at forskningsinstitutioner søger eksterne midler til forskning, der kan understøtte omstillingen Kommentar Anton Geist\ni ved, at vores samfund skal omstilles fundamentalt. Og vi ved, at vi kun har kort tid til at gennemføre omstillingen. Men vi ved stadig ikke, hvordan vi skal nå hele vejen. Den grønne omstilling fordrer derfor ny viden om alt fra lagring af energi over kvægs fordøjelse til menneskets forståelse af sin placering i naturens kredsløb. Forskning er med andre ord afgørende. Og i lyset af situationens alvor er det vel at mærke helt essentielt, at forskningen leverer så sikre, præcise og nuancerede resultater som muligt. Det indebærer blandt andet, at den ikke prioriterer særinteresser over ambitionen om hele tiden at afdække sit genstandsfelt så nøjagtigt som muligt. For ellers kan vi komme til at træﬀe vigtige beslutninger på et forkert grundlag. Faren er altid til stede. Der foregår en konstant kamp om viden, og denne kamp er særlig hård, når der er tunge interesser på spil, som det blandt andet er tilfældet på klimaområdet lige nu. Den såkaldte oksekødsrapport fra Aarhus Universitet er et eksempel på, hvor galt det kan gå, når særinteresser får indflydelse på forskningen. Universitetet var ude i et vigtigt ærinde, da nogle forskere ville undersøge klimaaftrykket fra oksekød. Men kødindustrien og landbrugslobbyen, der havde skaffet finansiering til rapporten, fik lov at påvirke den i en sådan udstrækning, at de ligefrem forfattede hele afsnit – hvorefter rapporten blev præsenteret for oﬀentligheden som uafhængig forskning. Det var tre journalister fra Information, der afslørede sagens rette sammenhæng, og i dette særtillæg genfortæller de hele historien om oksekødsrapporten. I sig selv er det skandaløst, at Aarhus Universitet gjorde sig skyldig i så eklatant et brud på god forskningsskik. Og sagen bliver kun værre af, at det skete på klimaområdet, hvor oﬀentligheden og beslutningstagerne i særlig grad har brug for velfunderet, uafhængig viden. En efterfølgende undersøgelse fra Aarhus Universitet har vist, at der har været fejl og mangler i hele 34 ud af 55 rapporter, hvor instituttet bag oksekødsrapporten har modtaget privat finansiering. Der er altså ikke tale om ét problem i en enkeltstående eksternt finansieret rapport, men snarere om en gennemgribende kultur. Og tidligere skandaler i forskningsverdenen tyder\npå, at problemet næppe er begrænset til ét institut på Aarhus Universitet. Flere artikler i dette særtillæg kredser om farerne ved den eksternt finansierede forskning, hvis omfang er i konstant stigning i Danmark. Og der er meget at bekymre sig om. Ikke alene kan forskningens afhængighed af midler udefra gå ud over dens sandhedsværdi og autoritet. Eksterne aktørers særinteresser kan også føre til, at særlige områder og specifikke forskere bliver tilgodeset i uforholdsmæssig grad. Det kan ifølge kritikere skævvride forskningen og føre til færre nybrydende indsigter. Desuden kan den eksterne finansie-\nPolitikerne har et tungtvejende ansvar for at sikre flere statslige midler til den grønne forskning\nring paradoksalt nok få negative konsekvenser for universiteternes økonomi. Det skyldes, at bevillingerne ofte ikke dækker udgifter til blandt andet husleje og administration – som så må dækkes af universiteterne selv, der som konsekvens må skære andre steder. En anden uheldig eﬀekt af de mange penge udefra er, at forskere bliver projekt- og ikke fastansatte, fordi de er aflønnede med tidsbegrænsede midler. Ud over at det kan skabe et akademisk prekariat, kan det blandt andet gå ud over forskningsfriheden. Årsagen er, at forskerne må fokusere på deres værdi på arbejdsmarkedet og derfor kan være tilbageholdende med at kaste sig ud i kontroversiel forskning. Ikke desto mindre er der også grund til at glæde sig over, at danske forskningsinstitutioner takket være midler udefra\nkan levere stadig mere vigtig videnskab. For som flere eksperter påpeger i dette tillæg, bliver der også lavet rigtig meget god forskning med ekstern finansiering. Forskning, som ganske enkelt ikke ville blive til noget, hvis ikke nogen kom med pengene til at lave den for. Den eksterne finansierings stadig større rolle i dansk forskning er en del af et paradigme, der har handlet om at vende forskningen mere mod verden, at gøre den mere orienteret imod en direkte anvendelse. Kritikere har skældt ud på forhenværende videnskabsminister Helge Sander for diktummet ’fra forskning til faktura’ og har påpeget de uheldige konsekvenser for grundforskningen og den mindre kommercielt orienterede forskning. De har afgjort en pointe, men det er også positivt, at dansk forskning er blevet mindre lukket om sig selv og mere rettet imod konkrete problemer ude i samfundet. Klimakrisen er et eksempel på et konkret problem, der kræver forskernes opmærksomhed. At det gik galt på Aarhus Universitet med rapporten om oksekød betyder selvsagt ikke, at der ikke bliver lavet anden god forskning for midler udefra til gavn for den grønne omstilling. Skandalen skal være en anledning til at sikre uafhængigheden og forbedre kvalitetssikringen af den eksternt finansierede forskning, sådan som både de danske universiteter og forskningsminister Ane Halsboe-Jørgensen (S) har lagt op til. Men oksekødsrapporten skal ikke mindske opbakningen til, at forskningsinstitutionerne søger eksterne midler til forskning, der kan understøtte omstillingen. Samtidig må det stå klart, at politikerne har et tungtvejende ansvar for at sikre flere statslige midler til den grønne forskning. Og heldigvis ser det ud til, at de lever op til det ansvar. Første delaftale om finansloven for 2020 handlede om den såkaldt grønne milliard til forskning, der skal lægges oven i de midler, som i forvejen er sat af til klimarelateret forskning. Aftalen blev indgået af samtlige Folketingets partier. Milliarden er ikke et resultat af, at partierne har opprioriteret den samlede bevilling til forskning. Men den er et resultat af en ny prioritering af forskningsmidlerne. Og den prioritering er klog og fremsynet, hvis vi skal nå i mål med den helt nødvendige omstilling af vores samfund. ange@information.dk\nUDSMYKNING AF UNDERVISNINGSLOKALET\nKort til udsmykning i undervisningslokalet, kantinen, kontoret eller på gangen. Fysisk verdenskort i flotte naturlige farver, hvor landegrænserne er tegnet op med en tydelig rød streg. Et af de mest populære verdenskort som er meget detaljeret med bynavne, stednavne, landskaber og højder. Kortet er trykt på slidstærk dug med ekstra stærke plakatskinner - lige klar til ophæng.\nPRIS 1495,- kr.\nDanmarks landskabskort Dækkeserviet\nDanmarks Jordartskort Dækkeserviet\nDet Periodiske System indeholder: Grundstoffets navn, grundstoffets latinske navn, atomnummer, atomtegn, tilstand, elektronegativitet, opdagelses årstal, gruppenummer , gruppenummer, elektronkonfiguration og atommasse.\nPladetektonik/kontinentplader er en geologisk teori om, at Jordens ydre er opdelt i stive plader, som bevæger sig i forhold til hinanden. Verdenskort, som har special fokus på verdenshavene.\nDanmark landskabskort med landskabsbetegnelser i øverste højre hjørne samt længde og breddegrader. I nederste højre hjørne er der et mindre kort over Bornholm.\nEt godt og klart illustreret kort over Danmarks jordarter. Hver enkel jordart såsom f.eks. marsk, moræneler og smeltevandssand er klart angivet med hver deres farve, og den samlede farvepalet af de forskellige jordarter.\nPRIS 50,- kr. pr. stk. - 15 stk 600,- kr\n© Nordisk Korthandel, scanmaps.dk - Tlf. 33 38 26 38 (kl. 11-16) Priserne er inkl. Moms.\nDen sidste af sin art\n»Han kaldte min forskning for parasitternes triumf. Jeg synes, det er meget rammende« Da lektor i marinebiologi Jens Thorvald Høeg i 1977 begyndte på Københavns Universitet, var der ti fastansatte zoomorfologer, der studerede dyrs anatomi. Nu er han lektor emeritus og den eneste tilbage. Zoomorfologer er generalister i dyrs opbygning, og universitetets prioritering skiftede mod specialister. Selv forsker han stadig i parasitter hos krebs\neg har altid sagt, at det kun er hvert tiende år, at en gennemsnitlig forsker gør en opdagelse, som får hårene på kroppen til at rejse sig.« »En sen aften i 1982 sad jeg alene på marinestationen i Kristinebergs i Sverige og fulgte mine eksperimenter. Det er en af verdens ældste marinestationer, og som del af min ph.d. havde jeg opstillet akvarier og eksperimenter med krebs og parasitlarver. Den aften havde jeg overvåget projektet i et halvt år. Jeg kiggede på dyrenes bevægelser i et mikroskop. Mest af alt var det bare ventetid. Men bang, pludselig skete det, og jeg løb hen til telefonen for at ringe til min vejleder hjemme i København. ’Jeg har set det.’« »Dét, jeg havde set i mikroskopet, var en parasitlarve, der satte sig på en eremitkrebs og brugte sit følehorn til at bore sig gennem eremitkrebsens skjold og ind i kroppen. Hold kæft, det var stort.« »Jeg havde opdaget en ny mekanisme for, hvordan en parasit kan trænge ind i et værtsdyr. Mekanismen bag parasitlarven, der kravlede gennem eremitkrebsens skjold og ind i dens krop, blev mit speciale i resten af min forskning.«\nFortalt til Rasmus G. Svaneborg »Parasitter hos krebs er så utroligt spændende, fordi deres biologi næsten er umulig at forstå. Vi synes alle, at parasitter er noget mærkeligt noget. De har ingen struktur og bliver til en slags tumorer, men i virkeligheden er det dem, der er de smarte. For på trods af at de ikke ligner noget og ikke har organer, så opnår de det, som alle organismer stræber efter: at formere sig og overleve til næste generation. Det skrev den store palæontolog Stephen Jay Gould engang i Naturhistorisk Magasin om min forskning. Det var også ham, der skrev den internationale bestseller Wonderfull Life om arternes udvikling for 600 millioner år siden. Han kaldte min forskning for parasitternes triumf. Jeg synes, det er meget rammende.« »Parasitterne begynder som små larver, der svømmer omkring i vandet og sætter sig fast på for eksempel krabberne. De trænger ind gennem skjoldet og lever i blodsystemet på krabben, hvor parasitten bliver til et forgrenet system i blodårerne. Som en svamps tråde i jorden. Til sidst bryder parasitten frem igen som en tumor under krabbens hale.« »Parasittens tumor gør den stakkels krabbe steril. Den stjæler alle krabbens ressourcer, som dyret ellers ville bruge på at reproducere sig. Krabben lever dog videre og er egentlig bare en robot for parasitten. Det er som en\nalien i den virkelige verden.« »Det er der, min fascination af de her parasitter kommer fra. De ligner et udueligt dyr, men de er alligevel de smarteste, man kan komme i nærheden af.« »Omvendt kan krebs også være meget yndefulde at iagttage. De kønneste er de små krebsdyr, der hedder fe-rejer eller vårkrebs, fordi de altid kommer frem i vandpytter fra forårsregnen. De er halvanden centimeter lange og ligner rejer, der svømmer på ryggen. Jeg har altid syntes, det var det kønneste, hyggeligste og mest behagelige dyr at kigge på. De er rolige, slanke og bevæger sig graciøst, fordi de er meget bøjelige og har mange ben at svømme med. Det giver dem en rolig og glidende bevægelse i vandet. Og mens de svømmer, spiser de med de samme ben, som de svømmer med. Det giver fred i sindet at se på.«\nSukkerforklaring »Folk spørger altid, hvorfor min forskning er vigtig. Jeg plejer at svare: Hvorfor er det vigtigt at sende en sonde til Mars? Det hjælper ingen mennesker på jorden, men millioner farer alligevel til fjernsynet for at se de fascinerende billeder af solnedgangen deroppe. En typisk forklaring på det spørgsmål fra en forsker er en sukkerforklaring om, hvordan forskerens arbejde på et tidspunkt kan redde mennesker. Men til\nsyvende og sidst gør man det, fordi man selv synes, det er spændende.« »For tyve år siden var jeg faktisk tæt på at føre min forskning til udlandet og gøre god brug af den. Jeg blev kaldt til Australien for at studere danske strandkrabber, der uheldigvis havde spredt sig til Australien. De er ekstremt ødelæggende for de steder, hvor de ikke plejer at leve. Krabberne var løbet løbsk, og australierne var nervøse for deres lokale natur. Derfor skulle mit team og jeg hjælpe med at stoppe dem.« »Parasitten med den steriliserende tumor fandtes ikke i Australien. Så jeg tænkte, at hvis jeg tog larverne med fra Danmark og plantede dem på krabberne i Australien, ville det stoppe deres aggressive fremfærd. Det virkede i laboratoriet. Prøvekrabberne blev sterile, og min forskning var klar til at gøre gavn på den anden side af jorden. Men vores idé var for farlig. Der var en risiko for, at parasitterne også ville inficere de fredelige og ønskede lokale krabber. Ideen blev droppet.« »Groft sagt tjener min forskning ikke noget andet formål end de strygerkvartetter, som Beethoven har skrevet. Det gør bare verden mere spændende.« rasv@information.dk\nVerdens vigtigste historie Vi skriver den Jørgen Steen Nielsen har skrevet om klimakrisen i 30 år. SOM GJALDT DET LIVET er til den nye klimabevægelse.\nKøb bogen på butik.information.dk K ion.dk\nForskningsminister: Der er så meget magt i forskning. Derfor er det afgørende, at integriteten er intakt Socialdemokratisk forskningspolitik handler om, at videnskaben kommer ned på jorden og bliver relevant for danskernes hverdag, fortæller forskningsminister Ane Halsboe-Jørgensen. En af hendes vigtigste ambitioner er at sikre den frie og uafhængige videnskab i Danmark Tekst: Louise Schou Drivsholm · Foto: Sarah Hartvigsen Juncker\nVIDENSKAB LÃ˜RDAG 30. NOVEMBER 2019\net skal kunne mærkes, at Uddannelses- og Forskningsministeriet for første gang i 20 år er blevet indtaget af en socialdemokrat. Det er en af de vigtigste ambitioner for uddannelses- og forskningsminister Ane Halsboe-Jørgensen, der tiltrådte embedet i juni. Ifølge hende handler socialdemokratisk forskningspolitik både om, hvilke emner man fra politisk side prioriterer at forske i – grøn omstilling og værdien af vores velfærdssamfund eksempelvis – men også mere grundlæggende om, hvilken rolle videnskaben skal spille i vores samfund. »Jeg vil gerne arbejde for, at videnskab kommer meget mere ned på jorden og bliver relevant og vedkommende for helt almindelige danskeres hverdag. Det er også vejen til, at vi i fællesskab som land kan se gevinsten af at prioritere så mange midler til forskning og udvikling,« siger Ane Halsboe-Jørgensen. I de første måneder af ministerperioden har hun primært arbejdet for at videreføre det opgør med perfekthedskulturen på uddannelsesområdet, som hendes forgænger, Tommy Ahlers (V), igangsatte. Allerede da Ane Halsboe-Jørgensen tiltrådte som minister, garanterede hun, at »vores uddannelser« skal styrkes, at »de unge skal kunne vælge om, og vi skal stoppe besparelserne og fjerne uddannelsesloftet«. Herudover har den socialdemokratiske uddannelses- og forskningsminister blandt andet prioriteret at styrke pædagoguddannelsen, både økonomisk og fagligt. Videnskabs- og forskningspolitik har fyldt mindre. Indtil nu. Derfor har Ane HalsboeJørgensen takket ja til et interview med Information om sine visioner på området.\nForskning skal forankres bredt I begyndelsen af november faldt aftalen om forskningsreserven på plads i en sjældent bred aftale med alle Folketingets partier. Det er Ane Halsboe-Jørgensens hidtil største forskningspolitiske bedrift. Forskningsreserven, som i 2020 er på 1,9 milliarder kroner, er en del af finansloven og dækker over, hvordan politikerne hvert år vælger at prioritere penge til initiativer inden for dansk forskning, udvikling og innovation. Denne gang er hele 1,5 milliarder afsat til grøn forskning. I sidste års forskningsreserve var der til sammenligning øremærket omkring 500 millioner til samme område. Klimakrisen er en af videnskabens vigtigste opgaver i dag, mener Ane HalsboeJørgensen. Samtidig er den ifølge hende et oplagt område, hvor danskerne skal kunne mærke, at forskningen spiller en afgørende rolle i deres hverdagsliv. »Forskning kan være nøglen til, at vi også i fremtiden kan leve det liv, vi kender, selv om vores samfund skal gennemgå en omstilling. Fordi vores hverdag bliver mere bæredygtig. Jeg vil som forskningsminister arbejde for, at det er okay at køre i bil på arbejde, hvis man bor i Fjerritslev, hvor jeg kommer fra, og har 50 kilometer ind til Aalborg. Det er min politiske opgave, via forskningen, at sørge for, at vi bliver 8\nklogere på, hvordan det eksempelvis kan foregå på en mere bæredygtig måde end i dag,« siger hun. Ligesom forskningen skal opleves som relevant for den brede befolkning, er det også vigtigt for Ane Halsboe-Jørgensen, at den forankres bredt. Det gælder både i forhold til, hvad der forskes i, og hvor det foregår. »Ud over klima handler en af de største poster på forskningsreserven om at forske i eﬀekter af en tidlig indsats over for udsatte børn og unge, unges mistrivsel og i værdien af vores velfærdssamfund. Det skal ikke kun ske på universiteterne, men også i samarbejde med professionshøjskolerne og praktikere. Det er for mig et klart socialdemokratisk aftryk på forskningspolitikken,« siger ministeren. Herudover er det vigtigt for hende, at dansk forskning foregår på tværs af og i samarbejde mellem alle videnskabelige traditioner. Det gælder ikke mindst på det grønne område. »Grøn forskning handler også om arkitektur og design, humaniora og de samfundsvidenskabelige discipliner. Den grønne omstilling skal udvikles på alle parametre,« siger Ane Halsboe-Jørgensen og henviser igen til forskningsreserven, hvor der er afsat seks millioner til pilotprojekter for forskning i bæredygtigt design og arkitektur. De seneste år har forskningspolitik ellers primært været centreret omkring de såkaldte STEM-fag, som omfatter naturvidenskab og teknologi. »Det vil gøre os rigere, klogere og gøre tilværelsen bedre for mange af os,« lød det eksempelvis fra tidligere uddannelses- og forskningsminister Søren Pind, da VLAKregeringen præsenterede sin Teknologipagt i 2018: »Der er brug for, at flere uddanner sig inden for teknik og it, for eksempel matematikere, datamatikere og ingeniører. Det skaber vi nu.« Ane Halsboe-Jørgensen anerkender, at der ligger »en enorm kraft« i de naturvidenskabelige og teknologiske fagdiscipliner både inden for uddannelse og forskning. »Men jeg synes, fokusset på STEM-fagene i en årrække har overskygget, at det videnskabelige potentiale er bredere, eksempelvis i forhold til den grønne omstilling. Alle løsninger behøver ikke komme fra en ingeniør på Aalborg Universitet, der kan også komme gode bud fra Arkitektskolen på, hvordan vi bygger mere bæredygtigt i fremtiden. Eller løsningerne kan opstå i fællesskab mellem faglighederne,« siger hun.\nFlere private forskningskroner I 2003 formulerede daværende videnskabsminister, den konservative Helge Sander, sit siden så berømte ’Fra forskning til faktura’paradigme. »Populært sagt vil vi erstatte hullede grusveje mellem forskning og erhvervsliv med nye, firesporede motorveje,« som han beskrev det. Ambitionen var, at forskningen i højere gad skulle skabe værdi i kroner og øre. Ane Halsboe-Jørgensen mener også, at kommerciel og anvendelsesorienteret forskning beriger vores samfund. »Videnskab har den værdi, at det gør os rigere som land og hjælper vores virksomheder med at udvikle nye produkter og tjene penge på dem. Selvfølgelig. Men der er også\nen anden del. For i dag, hvor en af forskningens vigtigste opgaver er den grønne omstilling, er der opstået en ny bundlinje. Her er hovedmålet at finde bæredygtige løsninger på, hvordan vi lever vores liv. Jeg tror, vi kommer til at tjene penge på det, men det er sekundært,« siger hun og tilføjer: »Den prioritering er en ny dimension, jeg vil tilføje som forskningsminister.« Selv om forskningen skal ud og leve i samfundet og skabe mærkbar forandring i folks hverdag, er det ifølge Ane HalsboeJørgensen også vigtigt, at der fortsat er plads til den helt frie og oﬀentligt finansierede grundforskning. »Der, hvor både erhvervslivet og jeg som politiker skal holde nallerne fuldstændigt væk. Hvor forskerne arbejder med deres egne verdensklasseideer og udvikler noget, ingen af os andre havde tænkt på. Noget af det lykkes, noget hører oﬀentligheden aldrig om. Og det skal der være plads til,« siger hun.\nJeg kan ikke som minister lovgive om, at en forsker ikke må opleve pres og skal turde sig fra. Meget af det ansvar ligger ledelsesmæssigt på universiteterne Ane Halsboe-Jørgensen Uddannelses- og forskningsminister\nMen i dag kommer stadigt flere forskningskroner fra private hænder. Det gælder særligt fra private fonde såsom Novo Nordisk Fonden og Lundbeckfonden, men også virksomheder og interesseorganisationer. Imens er universiteternes basismidler – som er frie og oﬀentlige – stagneret siden 2015, og de bliver i stadigt højere grad bundet til eksternt finansierede projekter, fordi private forskningsmidler sjældent dækker faste udgifter til eksempelvis husleje. Det betyder også mindre økonomi til forskernes egne projekter og ideer. Den store afhængighed af eksterne midler kan ifølge eksperter udfordre forskningsfriheden, fordi forskerne har svært ved at kritisere eller sige fra over for dem, som betaler deres arbejde. Sidste år viste en undersøgelse fra Aarhus Universitet, at 16 procent af de medvirkende forskere havde oplevet et pres på deres forskningsfrihed de seneste fem år.\nOg senest har Information afdækket sagen om den såkaldte oksekødsrapport, hvor forskere ved Nationalt Center for Fødevarer og Jordbrug (DCA) på Aarhus Universitet blandt andet tillod, at interesseorganisationen Landbrug & Fødevarer – som havde bestilt rapporten – sammen med slagterigiganten Danish Crown skrev hele afsnit i den, nedtonede en sætning om oksekøds klimabelastning og påvirkede den pressemeddelelse, universitetet sendte ud.\nIkke kun et spørgsmål om økonomi Man kan ikke reducere sager som oksekødsrapporten til kun at være et spørgsmål om universiteternes økonomiske rammer og det faktum, at en stadigt større andel af forskningen er privat finansieret, mener Ane Halsboe-Jørgensen. »Frie midler og uafhængig forskning er ikke hinandens forudsætninger. Det er vigtigt, at vi holder fast i begreberne. Du kan sagtens have uafhængig forskning finansieret af et privat firma, hvor integriteten er lige så intakt, som når pengene er frie oﬀentlige basismidler,« siger hun. Samtidig påpeger ministeren, at den privatfinansierede forskning også er værdifuld og uundværlig for vores samfund. »Jeg er stolt over, at vi har et erhvervsliv, der i stigende grad bidrager til dansk videnskab. Jeg tror på, at det både gavner de enkelte virksomheder og vores samfundsøkonomi. Det må bare aldrig erstatte den oﬀentlige forskning og de frie ideer,« siger hun. – Men de private midler kan jo også komme til at betyde, at universitetsforskere bruger al deres tid på at lave forskning betalt af andre i stedet for at forfølge egne ideer. I dag er hele forskningscentre på universiteterne finansieret af eksempelvis de store private fonde. Hvad vil du som minister gøre ved det? »Det er derfor, at basismidlerne er så vigtige. Jeg anerkender, at vi både har brug for oﬀentlige og private forskningskroner. Jeg synes ikke, at de bør stå i modsætning til hinanden. Vores land har en kæmpe gevinst ved, at fonde og virksomheder investerer i forskning og udvikling. Hvor fokus faktisk er på at udvikle morgendagens løsninger på det, vi har brug for.« I regeringens forståelsespapir står der, at man vil bruge »mindst« én procent af BNP på oﬀentlige investeringer i forskning. Med det seneste finanslovsforslag lægger regeringen op til at afsætte netop det, i tråd med hvad den tidligere VLAK-regering gjorde. Men heller ikke mere end det. I konkrete tal betyder det dog, at der afsattes 300 millioner flere oﬀentlige kroner til forskning i 2020, påpeger Ane HalsboeJørgensen. »Det er et løft,« siger hun. – Men de ekstra midler er jo bare en konsekvens af, at forskningsbudgettet følger væksten i BNP. Vil du som minister arbejde for en decideret opprioritering af oﬀentlig finansieret forskning? »Jeg er stolt over de ekstra midler, vi har afsat. De penge vil helt sikkert kunne mærkes. Økonomien spiller selvfølgelig en vigtig rolle for forskningen. Men for mig handler det også om, hvordan midlerne fordeles. Og her er det vigtigt at se på, hvor stærk en kraft private penge spiller i forhold til de oﬀentlige forskningsmidler. Det er vigtigt, at der er frie basismidler, som er uafhæn-\ngige af pengeinteresser, og som universiteterne kan skabe vigtig forskning for vores land med.« Afgørende med uafhængig forskning I kølvandet på oksekødsrapporten bad Ane Halsboe-Jørgensen Aarhus Universitet om en redegørelse for forløbet. Siden har samtlige danske universiteter i samarbejde med Uddannelses- og Forskningsministeriet besluttet at nedsætte et udvalg, der skal undersøge, hvordan lignende sager kan undgås fremover. Fokus bliver på de gråzoner, der kan opstå i forbindelse med eksterne forskningssamarbejder. »Hvis vi skal have troværdig forskning i verdensklasse, som kan danne fundament både for den oﬀentlige debat og politiske beslutninger, er det afgørende, at vi kan stole på, at der er gennemsigtighed omkring pengestrømme samt om, hvem der står bag forskningen og formidlingen af den. Det var noget af det, der var udfordret i sagen fra Aarhus Universitet,« siger ministeren. »Der er så meget magt i forskning. Derfor er det afgørende, at den er uafhængig, og at integriteten er intakt.« Udvalgsarbejdet for at sikre fri og uafhængig forskning kommer primært til at ligge hos universiteterne, fortæller Ane HalsboeJørgensen. Det er ifølge hende ikke noget, der kan forhandles politisk. »Jeg kan ikke som minister lovgive om, at en forsker ikke må opleve pres og skal turde sig fra. Meget af det ansvar ligger ledelsesmæssigt på universiteterne. De skal skabe en kultur, som giver den enkelte forsker følelsen af at være på sikker grund til at sige fra, hvis vedkommende eksempelvis bliver mødt med krav om at ændre i konklusioner, lade andre skrive med eller på anden vis ikke føler, at han eller hun kan udtale sig frit om forskningen.« – Forskerne selv peger på usikre løsansættelser og afhængighed af eksterne midler som nogle af de store udfordringer i forhold til at sikre videnskabelig frihed og ytringsfrihed. Har du ikke et politisk ansvar for at gøre noget ved det? »Politisk er det vigtigt, at vi har fokus på det her. Det betyder meget, at der er politisk rygdækning til det arbejde, universiteterne skal i gang med. Det er min rolle som minister på et overordnet plan at insistere på, at vi som land værner om forskningens integritet og uafhængighed.« lodr@information.dk\nBlå bog Ane Halsboe-Jørgensen Født 4. maj 1983 i Fjerritslev. Cand.scient.pol. fra Københavns Universitet i 2009. Konsulent hos LO 2009-2011. Medlem af Folketinget for Socialdemokratiet siden 2011. Udgav sammen med Pernille RosenkrantzTheil bogen ’Det betaler sig at investere i mennesker’ i 2018. Bogen er et forsvar for at indregne værdien af velfærd i politiske beslutninger. Uddannelses- og forskningsminister siden 27. juni 2019.\nStærk morgenkaffe & et skarpt morgenforedrag, der sætter ét af tidens presserende emner til debat: HAR VI FORSKNINGSFRIHED I DANMARK? I dag har vi svært ved at forestille os andet, end at forskningsfrihed er en grundpille i et oplyst demokrati. Men faktum er, at Danmark ligger meget lavt i europæiske sammenligninger, når det kommer til forskningsfrihed. Oplæg v. PROFESSOR EMERITUS HEINE ANDERSEN.\n’Kbh’s Forsamlingshus’ på Vartov i København den 5.12. kl. 8.15-9.00 Gratis morgenkaffe & fri entré. Læs mere på www.grundtvig.dk\n»Af alle svampe frygter jeg kulsvampen mest« Iben Margrete Thomsen fra Københavns Universitet er Danmarks sidste forstpatolog. Hun forsker og rådgiver i syge træer og kan med det blotte øje se, om træer er så syge af svampe, at de skal fældes Fortalt til Rasmus G. Svaneborg\neg har den arbejdsskade, at jeg altid kigger efter syge træer. Også når jeg har fri. Derfor bærer jeg altid en lup. Hvis jeg på min vej finder en spændende svampesygdom på et træ, skal jeg kunne stille diagnosen og dokumentere det på stedet. Det sker, at jeg fra fortovet ser frugtlegemer fra en svamp på et træ i en privat have. Så bliver jeg nødt til at ringe på og fortælle ejerne, at deres træ er farligt og skal fældes. De fleste tager det pænt.« »Min mand er vant til at finde sig i min fascination af svampe, der angriber træer. Da vi begyndte at ses i begyndelsen af 1990’erne, slæbte jeg ham rundt i København for at hjælpe mig med at samle svampe til min ph.d.-afhandling i træsygdomme. Det var, mens elmesygen hærgede i København. Ved Vesterport Station holdt han cyklen for mig, så jeg kunne stille mig på bagagebæreren og skære en paddehat ned fra et elmetræ. Svampen var en elmehat. Den er sjælden nu, fordi de store elmetræer næsten er forsvundet. Jeg har stadig den tørrede svamp i min samling.« »Den svamp, jeg frygter mest, er kulsvampen. Det løber mig koldt ned ad ryggen, når jeg ser den. Svampen har kulagtige skorper ved træets bund og kan være svær at få øje på. Kulsvamp spiser bunden af stammen og de store rødder, indtil træet knækker. Engang\nvar den årsag til, at et træ knækkede og faldt lige ned over en bil, der kørte på vejen gennem skoven. En af personerne i bilen blev spiddet af en gren, så han blev lam. Den historie fortalte min ph.d.-vejleder mig til skræk og advarsel.« »Jeg opfordrer altid til at få et træ fældet, hvis jeg ser kulsvamp. For hvis jeg først kan se de sorte skorper på ydersiden af træet, er hele indersiden typisk pilrådden.«\nRespekt »Jeg har været den eneste forstpatolog i Danmark i snart femten år. Jeg forsker i træers sygdomme og rådgiver om, hvad man skal gøre, hvis ens skovtræer, parktræer eller juletræer har problemer.« »Min første trævurderingsopgave som ph.d.-studerende fulgte mig 20 år frem og er ret beskrivende for mit arbejde. Jeg skulle vurdere et svampeangreb på et stort, flot egetræ, der stod midt i en skolegård. Der var to forskellige svampe på træet. En egespejlporesvamp og en kæmpeporesvamp. Det er sådan nogle svampe, der spiser rødderne på træerne, så træet til sidst er i fare for at vælte. Hvis egetræet væltede, ville det enten smadre skolen eller de legende børn.« »Det var mig, der skulle afgøre, om træet burde fældes af sikkerhedshensyn, eller om det kunne blive stående lidt endnu. Det var en stor mundfuld. Hvis jeg vurderede forkert, kunne det blive fatalt. Jeg mente, at man kunne vinde tid ved at fjerne en tredjedel af\ntræets krone. Vindens pres på kronen kan nemlig få et råddent træ til at tippe, og ved at gøre kronen mindre kunne træet blivende stående, hvis det blev holdt under opsyn. Jeg holdt øje med egen de næste 15 år.« »Men i 2010 byggede skolen en ny legeplads tæt omkring træet. De respekterede ikke den lille plads, egetræet og dens rødder havde tilbage i skolegården. Året efter blev det gamle egetræ meget svækket. Overalt på træets stamme og rødder dukkede nye frugtlegemer af egespejlporesvampen op. Jeg turde ikke længere tage ansvaret. Træet måtte fældes.«\nNye træsygdomme »Jeg har én kollega i Danmark, som også rådgiver om svampe, der nedbryder træers stamme, rødder og grene. Men min kollega er biolog og ikke generel forstpatolog, som jeg er. Som forstpatolog skal jeg kende alle de klassiske svampesygdomme. Men jeg skal også være klar, hvis der pludselig dukker nye op. De værste er altid de svampe, der kommer fra et helt andet sted i verden. De hjemlige træer er ikke i stand til at håndtere dem.« »Sådan var det, da asketoptørre kom til Danmark for cirka 20 år siden. Det er en sygdom, der har gjort en stor del af Europas skovasketræer syge. De første skader i Danmark viste sig omkring 2002, og siden da har jeg brugt meget af min tid på at forske i asketoptørre. Symptomerne er, at asketræernes øverste kviste bliver brune og dør. Jeg klippede dem ned og studerede dem med\nmin lup og i mikroskopet. Jeg kunne fastslå dødstidspunktet ved at tælle årringene i grenene. Der er ingen kur mod asketoptørre udover at finde resistente træer. Men jeg har været med til at identificere problemet gennem min forskning.«\nTræer er det ypperste »Det allerbedste ved mit arbejde er, når jeg kan redde træer, selv om de har problemer med sygdom eller skader. Det sker ikke så tit. Men det gør bare lykken endnu større.« »Træer er det ypperste, naturen kan fremstille. De har en enorm betydning for folk. Æstetisk, nostalgisk og biologisk. Der er ofte stor modstand, når et ikonisk træ står til fældning. På Enghave Plads i København klatrede lokale beboere op i træets krone og nægtede at komme ned, da det skulle fældes til fordel for en metrostation.« »Jeg forstår godt modstanden mod at fælde træer. Det tager en generation eller to for et træ at vokse sig stort og flot, og i den tid er det blevet et fast holdepunkt for de lokale. Et permanent symbol på deres kvarter og opvækst. Det betyder meget for folk.« »Men uanset hvor meget, jeg selv holder af træer, er jeg fagperson. Hvis et træ er farligt for omgivelserne, bliver jeg nødt til at lægge følelserne til side og anbefale fældningen. Det er for risikabelt at lade være.« rasv@information.dk\nGiv seriøs og kritisk journalistik Glæd en du holder af med en julegave, der oplyser og udfordrer.\nVælg mellem tre abonnementstyper:\nDa landbrugslobbyen ville ændre oksekøds dårlige omdømme: Sådan gik det galt på Aarhus Universitet I sensommeren 2019 ramte en stor forskningsskandale Aarhus Universitet. Universitetet havde ladet landbrugslobbyen skrive hele afsnit i en rapport om oksekøds klimabelastning, der over for oﬀentligheden blev præsenteret som uafhængig forskning. Her er historien om oksekødsrapporten Tekst: Louise Schou Drivsholm, Martin Bahn og Lasse Skou Andersen · Grafik: Jesse Jacob\nVIDENSKAB LØRDAG 30. NOVEMBER 2019\ner var ingen dårlige undskyldninger eller udenomssnak, da Aarhus Universitets rektor, Brian Bech Nielsen, stillede op til interview i DR2 Deadline den 3. september 2019. Iklædt lysegrå skjorte og sort blazer svarede han i et ensartet toneleje og med afdæmpet gestik på værtens kritiske spørgsmål om brud på god forskningsskik på hans universitet. »Der er ingen grund til at være stolte af den her sag,« erkendte Brian Bech Nielsen. På hans opfordring havde Aarhus Universitet netop trukket en rapport om oksekøds klimabelastning tilbage – oksekødsrapporten, som den siden blev kendt som. En manøvre, der er uhyre sjælden i det danske akademiske miljø. Det skete, efter at Information i løbet af et par uger havde afdækket, hvordan forskere ved Nationalt Center for Fødevarer og Jordbrug (DCA) på Aarhus Universitet havde tilladt slagterigiganten Danish Crown og interesseorganisationen Landbrug & Fødevarer at påvirke indholdet i rapporten i massivt omfang. En rapport, som Landbrug & Fødevarer vel at mærke havde bestilt og skaﬀet finansiering til. Ved at gennemgå tusindvis af dokumenter og mails har Information kunnet vise et usædvanligt tæt parløb mellem universitetsforskere, slagterigiganten Danish Crown og interesseorganisationen Landbrug & Fødevarer. Og eksperter har taget sig til hovedet over, at landbrugslobbyen fik lov at udøve så megen indflydelse på det, der blev præsenteret som uafhængig forskning. »Det er stærkt kompromitterende for de ansvarlige på Aarhus Universitet og DTU. Det svækker omdømmet for universiteter i det hele taget, at sådan noget kan forekomme. Det er virkelig en grim sag,« har Heine Andersen, der er professor emeritus på Københavns Universitet, udtalt til Information. Længe fastholdt forskerne bag rapporten ellers, at der var tale om »uvildig« og »uafhængig« forskning, og at landbrugslobbyen »ikke har haft indflydelse« på deres arbejde. Men det skød deres rektor ned, efter at han havde fået kendskab til, at landbrugslobbyen blandt andet havde skrevet hele afsnit i rapporten og påvirket universitetets pressemeddelelse om den. »Det giver ikke mening at tale om uafhængighed her,« sagde han i deadlinestudiet. Siden er pengene til rapporten betalt tilbage, den ansvarlige institutleder har mistet sit job, Aarhus Universitet har indført nye retningslinjer for forskningssamarbejder og gennemført en undersøgelse af fem års rapporter fra forskningscentret DCA. Alt sammen i et forsøg på at genvinde noget af den troværdighed, som universiteterne lever af,\nmen som led et alvorligt knæk på grund af en af de største danske videnskabelige skandaler i nyere tid. Spørgsmålet er, hvordan det kunne gå så galt.\nFlere skal vælge oksekød Historien begynder i 2017. De to forskere, Lisbeth Mogensen og John E. Hermansen fra DCA på Aarhus Universitet, havde i årevis leveret forskning til landbrugslobbyen. Siden 2015 havde de været i gang med et længere projekt om oksekøds klimabelastning, der var bestilt af Landbrug & Fødevarer og skulle munde ud i tre rapporter. De to første fokuserede på oksekøds miljøbelastning fra gården til slagteriet. I vinteren 2017 blev de kontaktet af interesseorganisationen, der nu ville have sidste afsnit i trilogien. Det skulle handle om sidste led i\nAmbitionen om at ændre oksekøds skurkerolle i klimadebatten så ud til at lykkes. For en stund\nkæden – fra slagteri til færdigtilberedt måltid på danskernes tallerkener. Denne gang allierede de to forskere sig med seniorforsker Ellen Trolle fra DTU, der er specialist i danskernes kostvaner. Til at bistå arbejdet blev der nedsat en styregruppe bestående af topfolk fra Landbrug & Fødevarer, Danish Crown og Kødbranchens Fællesråd samt de tre forskere selv. Landbrug & Fødevarer blev samtidig projektleder og skulle dermed bære det overordnede ansvar for universitetets forskningsprojektet. Det er en konstruktion, som flere eksperter efterfølgende har kritiseret i skarpe vendinger. For det betød, at én interessegruppe dominerede projektets styregruppe – nemlig landbrugets og kødbranchens. Allerede i det tidlige forår 2017 øjnede Landbrug & Fødevarer, at oksekødsprojektet havde stort potentiale. Det var en gylden mulighed for at fremme landbrugets\ninteresser, der længe havde stået for skud i den oﬀentlige klimadebat. Det viser et tidligt udkast til en ansøgning, som landbrugslobbyen sendte til Kvægafgiftsfonden, der finansierede projektet. Afgiftsfonden har som erklæret formål at »styrke oksekødssektoren og kvægbrugets udvikling og konkurrenceevne«. Arbejdet kunne »ruste branchen til at imødekomme debatten om bæredygtighed og ernæring, hvor især rødt kød ofte italesættes som den store ’bæredygtighedssynder’«, skrev en chef fra Landbrug & Fødevarer i et udkast til ansøgningen den 14. juni 2017. Hun understregede i et andet udkast vigtigheden af, at den »ny viden om okse- og kalvekød i en bæredygtig kost kommunikeres til forbrugerne, så de ikke vælger kødet fra på grundlag af eksisterende vurderinger«. Begge formuleringer blev sendt forbi de tre forskere bag rapporten, der altså vidste, hvad de gik ind til: Landbrugslobbyen ville have en rapport, der kunne rehabilitere oksekød blandt forbrugerne.\nProblemer med budgettet Oksekødsprojektets ramme blev forhandlet på plads i løbet af sommeren 2017. Forskerne klagede fra begyndelsen over, at budgettet var sat for lavt i den fondsansøgning, som skulle sendes afsted til Kvægafgiftsfonden. De mente, at Landbrug & Fødevarer lovede mere, end forskerne kunne holde for de 504.000 kroner, man ville søge om. Den første til at lufte sin bekymring var DTU-forsker Ellen Trolle. »Jeg har stadig problemer med at deltage med kun 112 timer,« skrev hun i en fællesmail til styregruppen den 25. august med henvisning til, at arbejdet ville kræve flere timer. »Mht. budget skulle vi vove at sætte det op, som Hanne og Ellen foreslår (fx 700 t kr) eller vil det være et sikkert afslag?« supplerede Lisbeth Mogensen fra Aarhus Universitet i mailtråden. Dagen efter tikkede svaret ind fra Landbrug & Fødevarers projektleder. En blank afvisning. »Beklager, men vi kommer ikke igennem med at hæve budgettet, vi bliver nødt til at sætte ambitionsniveauet derefter,« skrev hun i en mail. Og sådan blev det. Det var blevet efterår, da Kvægafgiftsfonden på et bestyrelsesmøde den 25. september 2017 langt om længe gav projektet grønt lys og bevilgede godt en halv million kroner til arbejdet. »Det er en fornøjelse at meddele, at vi netop har fået positiv tilkendegivelse fra Kvægafgiftsfonden til vores projekt i 2018,« skrev en miljøpolitisk konsulent i Landbrug & Fødevarer til styregruppen. Nu var det bare at komme i gang. Landbrugslobbyens formuleringer De tre forskere begyndte straks at indsamle\nden nødvendige data. Mange tal og beregninger havde de allerede fra de tidligere projekter i oksekødstrilogien. Til denne tredje rapport ville forskerne samtidig undersøge andre fødevarers klimaaftryk såsom slik, sodavand, alkohol og kaﬀe. Det var dog ikke kun forskerne, der bidrog med data. Også styregruppemedlemmer fra Danish Crown og Landbrug & Fødevarer blev sat på sagen. De indsamlede løbende data fra forskellige slagterier, supermarkeder og andre studier, som de forsynede de tre universitetsfolk med. En stor del af materialet havde de to organisationer selv udarbejdet. Blandt andet en rapport om madspild i husholdninger, som Landbrug & Fødevarer havde lavet tilbage i 2015. Forskerne bag rapporten havde fra starten tæt kontakt med styregruppemedlemmerne fra Landbrug & Fødevarer og Danish Crown om indhold, datatabeller og kommunikationsindsats. Meget af kommunikationen foregik formentlig mundtligt, og ingen udenforstående ved i dag, hvad der blev sagt i telefonen og ved møder mellem forskerne og landbrugsorganisationerne. Men der blev også sendt mange mails frem og tilbage. De mails har Information senere fået aktindsigt i. Som arbejdet skred frem, og rapporten tog form, begyndte folkene fra Danish Crown og Landbrug & Fødevarer at foreslå formuleringer, der kom med i den endelige rapport. Særligt én passage generede landbrugsorganisationerne. I rapportens kapitel otte havde forskerne skrevet, at oksekød ville »kunne erstattes i de forskellige kostmønstre med en kombination af andre fødevarer, uden at næringsindholdet forringes«. Det var »meningsforstyrrende«, indvendte Danish Crowns medlem af styregruppen til forskerne i en mail den 12. april 2018. Også Landbrug & Fødevarer var utilfredse med den bombastiske sætning om, at oksekød kunne undværes i kosten. Det var en »meget kategorisk udmelding, som måske kunne blødes lidt op,« skrev en chef fra interesseorganisationen i en mail til styregruppen. Hun foreslog den noget mere uklare formulering, at »oksekød vil kunne erstattes i de forskellige kostmønstre med en kombination af andre fødevarer, idet indholdet af kun få næringsstoﬀer påvirkes, så det er ernæringsmæssigt interessant«. Det kopierede forskerne direkte ind i rapporten uden at anføre, hvem der havde skrevet det. Dermed lykkedes det landbrugslobbyen at erstatte en passage, de var utilfredse med, med deres egen formulering.\nHele afsnit kopieres ind I de første måneder af 2019 skulle oksekødsrapporten skrives færdig. Fra januar til marts blev skiftende udkast sendt i pendulfart mellem styregruppens medlemmer. De første tre sider i udkastene var dog længe blanke. De tomme sider skulle senere udfyldes med et forord samt et introduktions- og metodeafsnit. Forskerne og resten af styregruppen havde på et møde aftalt, at Landbrug & Fødevarer skulle stå for at skrive de afsnit, som ville blive det første, rapportens læsere mødte. Det viser et mødereferat, som Information har fået aktindsigt i. Landbrugslobbyen havde altså ansvaret for hele afsnit i en rapport, der skulle bære Aarhus Universitets stempel og altså over for oﬀentligheden deklareres som uafhængig forskning. Den 27. februar 2019 rykkede DTU-forsker Ellen Trolle for indholdet til de tomme sider. »Der mangler dog tekst i et afsnit i starten af rapporten. Det regner vi med, at i tager initiativ til,« skrev hun i en mail til en studentermedhjælper og en chef i Landbrug & Fødevarer. Knap en måned senere var landbrugslobbyen klar med tre siders introduktion og\nmetode. »Jeg har også vedhæftet afsnittet om introduktion og overordnet metodetilgang i en separat fil. Det er tanken, at det skal erstatte introduktions-afsnittet i den samlede rapport,« skrev studentermedhjælperen fra Landbrug & Fødevarer i en mail til forskerne den 22. marts 2019. De nye afsnit blev næsten kopieret direkte ind i den færdige rapport, da forskerne kun havde mindre formuleringsmæssige rettelser. Det viser en sammenligning mellem Landbrug & Fødevarers udkast og den færdige rapport. Arbejdsdelingen kom aldrig til at fremgå nogen steder.\nEn burger på forsiden Da den færdige rapport et par måneder senere skulle layoutes, før den røg i trykken, blev Landbrug & Fødevarer og Danish Crown igen taget med på råd. I første omgang handlede det om forsidefotoet. Det nyttede ikke at putte råt kød på forsiden, lod landbrugsorganisationen forskerne forstå. »Det er svært at få til at se pænt ud,« skrev en repræsentant i en mail den 21. maj 2019. Det var Danish Crown enige i. En burger var en bedre idé, mente en repræsentant fra slagterigiganten, for »der er også rigeligt med grøntsager«, som hun skrev i en mail den 21. maj 2019. Og sådan blev det. Danish Crown havde også held med at ændre rapportens titel. Forskernes eget bud var »Okse- og kalvekød; Betydning for ernæring og miljø«. Men det var »lidt underspillet«, mente en chef fra Danish Crown og understregede, hvor stort rapportens potentiale var: »Det bliver jo en epokegørende publikation, som mange sikkert gerne vil kunne google sig frem til. Måske vi kunne give den lidt mere gas ;),« skrev hun til forskerne. Hun foreslog i stedet det, der blev den endelige titel: »Okse- og kalvekøds klimapåvirkning – gennem hele værdikæden sammenholdt med ernæringsaspekter i forskellige kostmønstre«. Landbrugsorganisationernes omfangsrige indflydelse på universitetsforskernes arbejde har fået blandt andet Claus Emmeche, som er lektor på Københavns Universitet og ekspert i forskningsetik, til at kalde forløbet for en »rigtig grim sag«. »Vi er vidne til en proces, hvor en videnskabelig rapports indhold og formidling forhandles på plads mellem forskere og den landbrugslobby, der har betalt for forskningen. Det er dybt problematisk og burde virkelig mane til eftertanke hos de involverede universiteter,« udtalte han til Information. Tvivl om forfatterskab Måske er det tætte samarbejde mellem forskerne og landbrugslobbyen årsagen til, at forsker Lisbeth Mogensen fra Aarhus Universitet op til udgivelsen ytrede tvivl om, hvem der egentlig skulle stå som forfattere på rapporten. »Hvad tænker I mht. forfattere. Skal alle på, eller hvad vil I helst,« skrev hun i en mail til styregruppemedlemmer fra Landbrug & Fødevarer og Danish Crown den 29. april 2019. Men det var der ingen grund til, svarede Landbrug & Fødevarer i en mail få timer senere. »Jeg tænker, at forfatterne er AU og DTU. Det fremgår af rapporten, hvem der har siddet i styregruppen.« Det endte på samme måde som med formuleringen om oksekød, forsidefotoet og rapportens titel: Landbrugslobbyen fik sin vilje. På den endelige rapport er det kun de tre forskere fra Aarhus Universitet og DTU, der er angivet som forfattere. I rapportens for-\nord er det oplyst, at »projektet er gennemført med støtte fra Kvægafgiftsfonden, hvor Landbrug & Fødevarer (L & F) har stået for den overordnede projektledelse«. Den oﬃcielle rollefordeling var ellers en anden, da konklusioner fra oksekødsprojektet et halvt år tidligere – i oktober 2018 – var blevet præsenteret på en kongres i Thailand. Dengang var både Danish Crown og Landbrug & Fødevarer angivet som forfattere. Forud for kongressen havde AUforsker Lisbeth Mogensen nemlig tilbudt repræsentanter fra de to organisationer at blive medforfattere på en kort videnskabelig sammenfatning – et såkaldt paper – til kongressen. »Jeg vil høre, om I har lyst til at være medforfattere – jeg ved slet ikke, om det er noget, I plejer/må/vil fra L & F og Danish Crown? Så det kunne jeg godt bruge meget hurtig feedback på,« skrev hun i en mail den 25. januar 2018. Det ville Landbrug & Fødevarer gerne. »Spændende – og en meget hurtig reaktion er, at det vi gerne være med på herfra,« skrev den samme chef fra interesseorganisationen, der senere takkede nej til forfatterskab på den rapport, der skulle udgives i Danmark. Det er »noget rod«, kunne lektor emeritus\nDet styrker mistanken om, at den her sag passer ind i kategorien bestillingsforskning Claus Emmeche Lektor, Københavns Universitet\nAlex Dubgaard fra Københavns Universitet efterfølgende konstatere i Information. »De kan ikke bare aftale, at interesseorganisationerne kun skal angives som følgegruppemedlemmer, selv om de har skrevet en del af rapporten. Det begynder at ligne bevidst manipulation, når man forsøger at give oﬀentligheden et forkert indtryk af, hvem der faktisk har frembragt den her rapport,« udtalte han.\nAlkohol, slik og kaﬀe I foråret 2019 var oksekødsrapporten efterhånden klar til at blive sendt ud til de forbrugere, som landbruget fra starten havde til hensigt at påvirke. Mens Danish Crown og Landbrug & Fødevarer gik i gang med at koordinere kommunikationsindsatsen, begyndte en pressemedarbejder fra Aarhus Universitet at formulere den pressemeddelelse, der for alvor skulle skabe gennemslagskraft i mediebilledet. De to forskere fra Aarhus Universitet, Lisbeth Mogensen og John E. Hermansen, havde gode råd til, hvordan pressemedarbejderen skulle formidle deres videnskabelige arbejde. Men ikke alle ideerne var deres egne, har forskerne siden erkendt over for Information.\nI den pressemeddelelse, universitetet lagde ud på sin hjemmeside, står der blandt andet, at klimabelastningen fra oksekød er markant mindre end klimabelastningen fra en række nydelsesmidler såsom alkohol, slik og kaﬀe lagt sammen. »Vores forbrug af oksekød står for 11 procent af klimaaftrykket fra den samlede kost inklusive drikkevarer. Til sammenligning står nydelsesmidler for 28 procent af klimaaftrykket fra den samlede kost inklusiv drikkevarer,« lyder formuleringen. Sammenligningen er blevet stærkt kritiseret af udenforstående eksperter for at være fejlagtig og vildledende. Selv om afsenderen var Aarhus Universitet, var det Danish Crown og Landbrug & Fødevarer, der opfordrede forskerne til at fremhæve og skærpe sammenligningen i pressemeddelelsen. Og forskerne makkede endnu en gang ret over for landbrugslobbyen. Netop denne sammenligning endte i dagene efter udsendelsen af pressemeddelelsen som overskrift i medier landet over. Lige fra Sjællandske Medier til DR, som den 8. august 2019 skrev, at »Alkohol, slik og kaﬀe er større klimasyndere end oksekød«. Også den svenske avis Svenska Dagbladet skrev på baggrund af nyheden i en overskrift, at »alkohol og søde sager udpeges som miljøskurke«. Ambitionen om at ændre oksekøds skurkerolle i klimadebatten så altså ud til at lykkes. For en stund.\nKonspirationsteorier Få dage senere kunne Information fortælle, at rapporten var bestilt af Landbrug & Fødevarer og betalt af Kvægafgiftsfonden. Samtidig vurderede eksperter, der havde læst oksekødsrapporten, at den »er så fuld af fejl, at man ikke kan bruge den til noget«. Et kritikpunkt handlede om, at rapporten nedtoner klimabelastningen fra okse- og kalvekød ved ikke at indregne den såkaldt indirekte arealanvendelse i det samlede regnskab for kødets klimabelastning. Indirekte arealanvendelse er en betegnelse for den øgede udledning af drivhusgasser, der følger af, at et naturområde bliver omlagt til landbrug, fordi efterspørgslen på eksempelvis oksekød stiger. Derudover kritiserede eksperter i hårde vendinger, at de data for klimabelastningen fra forskellige fødevarer, som rapporten benytter sig af, er et usammenligneligt »kludetæppe« af studier baseret på »vidt forskellige« metoder. Ifølge eksperterne betød dette, at klimaaftrykket fra nydelsesmidler som kaﬀe, slik og alkohol blev overdrevet i rapporten. Et par dage senere kom landbrugslobbyens påvirkning af Aarhus Universitets pressemeddelelse om rapporten også frem i lyset. »Det styrker mistanken om, at den her sag passer ind i kategorien bestillingsforskning. Hvis forskningsformidlingen i nyheden har til formål at opfylde bevillingsgivernes ønsker, så er det jo helt forrykt,« sagde lektor Claus Emmeche fra Københavns Universitet til Information. Efter afsløringen måtte DCA’s centerleder, Niels Halberg, beklage. »Det er dumt, og det var en smutter. Vi lægger os ned og beklager. Det er ikke normal procedure, og Landbrug & Fødevarer skulle ikke have haft indflydelse på den nyhed,« sagde han til Information. Det var første gang i forløbet, at forskningscentret bag rapporten kom med beklagelser. I de uger, Information skrev om rapporten, tilbageholdt både Niels Halberg og de tre forskere helt centrale oplysninger om Landbrug & Fødevarer og Danish Crowns rolle i udarbejdelsen af rapporten. Efter at udenforstående eksperter havde kritiseret indholdet i rapporten i hår-\nde vendinger, udgav AU-forskerne John E. Hermansen og Lisbeth Mogensen den 20. august 2019 et genmæle på Aarhus Universitets hjemmeside med titlen ’Nuancering af debatten om oksekøds klimapåvirkning’. I genmælet skrev forskerne blandt andet, at de havde haft »stor nytte« af samarbejdet med landbrugserhvervet i forbindelse med indhentning af data og forståelse af praktiske forhold. AU-forsker Lisbeth Mogensen udtalte desuden i DR Detekor, at organisationerne »kun har haft lov til at redigere det tekstmæssige og forståelsesmæssige i rapporten«. Hvad forskerne undlod at nævne var, at de havde tilladt, at Landbrug & Fødevarer skrev hele afsnit i rapporten, nedtonede en formulering om oksekød, og at Danish Crown stod bag rapportens forsidefoto og titel. Centerleder Niels Halberg forsvarede forskerne, og i interview med Information beskyldte han flere gang avisen for at bringe »konspirationsteorier« om oksekødsrapporten. Han opfattede rapporten som »virkelig godt, gennemgribende, fagligt og virkeligt velfunderet arbejde«.\nOksekødsrapport trækkes tilbage Al modstand og beskyldninger om konspirationsteorier blev dog manet i jorden, da Aarhus Universitets rektor Brian Bech Nielsen fik indblik i, hvad der var foregået på hans universitet. Det skete den 30. august 2019, da Information udgav artiklen om landbrugslobbyens massive indflydelse på oksekødsrapporten. »Det er en uacceptabel måde at håndtere den slags på,« udtalte Brian Bech Nielsen til Information samme dag. Han tog kraftigt afstand fra de forklaringer, som centerlederen og forskerne i ugevis havde fastholdt over for Information: »Vi kan ikke påstå, at rapporten er uafhængig.« Herefter gik det stærkt, og sagen fik vidtgående konsekvenser. Samme dag som rektoren udtalte sig, bad uddannelses- og forskningsminister Ane Halsboe-Jørgensen (S) Aarhus Universitet om en redegørelse for forløbet med oksekødsrapporten. Hun fandt det »stærkt bekymrende, når der som her rejses tvivl om uafhængigheden af en rapport, der er udgivet af Aarhus Universitet«. Dagen efter tilbagebetalte Landbrug & Fødevarer den halve million kroner, interesseorganisationen havde fået til forskningsprojektet af Kvægafgiftsfonden. »Vi er gået for langt,« lød erkendelsen fra direktør Morten Høyer. 48 timer senere trak Aarhus Universitet rapporten tilbage. Og i en pressemeddelelse erkendte DCA-centerleder Niels Halberg, hvad han hidtil havde benægtet: Rapporten »lever ikke op til de standarder, universitetet har omkring uafhængig forskning og god forskningsskik«. Den følgende dag måtte den ansvarlige institutleder, Erik Steen Kristensen, forlade sit job som direkte konsekvens af sagen. Og samme aften sad rektor Brian Bech Nielsen så i Deadlines studie og beklagede sagen endnu en gang. Et budskab, han måtte turnere vidt og bredt med i medielandskabet. Både Landbrug & Fødevarer, Danish Crown og Aarhus Universitet igangsatte herefter undersøgelser af andre eksterne forskningssamarbejder for at komme til bunds i, hvorvidt oksekødsrapporten var udtryk for et mere generelt problem. Meget tyder på, at det er tilfældet. En utroværdig undersøgelse Landbrug & Fødevarer har fundet »graverende fejl« i yderligere to forskningssamarbejder med Aarhus Universitet. Kammeradvokaten, der undersøgte Danish Crown, konkluderede, at slagterigiganten burde have været angivet som medforfatter på oksekødsrapporten, og at Danish Crown generelt ikke har klart definerede rammer eller kodeks for samarbejde 18\nmed forskningsinstitutioner. Og da Aarhus Universitet i begyndelsen af november 2019 fremlagde sin interne undersøgelse, var der fundet fejl i 34 ud af 55 undersøgte rapporter. Tre af fejlene var »alvorlige«, lød universitets egen udlægning. Den version er eksperter dog uenige i. Efter en omfattende gennemgang har de i Information kritiseret Aarhus Universitets undersøgelse for at være så mangelfuld og uigennemskuelig, at dens konklusioner er utroværdige. Kritikken går blandt andet på, at universitetet har undersøgt sig selv. Samtidig beror undersøgelsen på forskernes egne udlægninger og altså ikke en gennemgang af rapporterne eller forskernes mailkorrespondancer. Aarhus Universitet har heller ikke oﬀentliggjort nogen dokumentation for undersøgelsen og dens metode, ligesom det er uklart, hvordan universitet skelner mellem ’mindre’ og ’alvorlige’ fejl. Sikkert er det dog ifølge eksperterne, at der er flere alvorlige fejl i rapporterne, end universitetet selv giver udtryk for. »Undersøgelsen er utroværdig. Man har trukket en rapport tilbage og mistet en institutleder. Og så sætter man en så tvivlsom undersøgelse i gang. Det er langtfra godt nok,« udtalte professor emeritus Heine Andersen\nSikkert er det ifølge eksperterne, at der er flere alvorlige fejl i rapporterne, end universitetet selv giver udtryk for\nfra Københavns Universitet i Information. Prodekan for Science and Technology på Aarhus Universitet, som DCA hører under, Lars Henrik Andersen, erkendte over for Information, at et gennemgående problem i de mange rapporter er mangelfuld deklarering, og at det »i sig selv altid er alvorligt«. Og godt to måneder efter rektor Brian Bech Nielsens optræden i Deadline, måtte han igen kommentere på de brud på god forskningsskik, der var sket på hans universitet. Denne gang skete det i en kommentar til de ansatte på Aarhus Universitet, som blev lagt på universitetets hjemmeside den 15. november 2019. »Oksekødsrapporten og den efterfølgende undersøgelse af 55 DCA-rapporter viser desværre, at der er begået fejl her på universitetet,« skrev Brian Bech Nielsen. Men rektoren garanterede også, at Aarhus Universitet trods fejl og knubs ikke kommer til at drosle ned på forskningssamarbejder med private virksomheder og organisationer som Landbrug & Fødevarer. Tværtimod. Som han skrev til sine medarbejdere: »Intet tyder på, at andelen af eksterne midler vil falde i de kommende år. Derfor skal vi være endnu bedre rustet til at sikre integriteten i forskningen og håndtere det pres og den mistanke, der kan følge med midlerne.« lodr@information.dk, mba@information.dk lasa@information.dk\nHusker du disse sager om forskningsfrihed? Sagen om oksekødsrapporten er ikke enestående. Jævnligt dukker historier op om universitetsforskning, der på den ene eller anden måde har ladet sig påvirke af eksterne midler frem for videnskabelige standarder Tekst: Solveig Helles Eriksen, Iben Katrine Alminde, Louise Schou Drivsholm, Sebastian Abrahamsen\n1999 Forskere presses til at tilbagekalde rapport om tyggegummi I 1994 indgik tyggegummifirmaet Dandy en aftale med forskere fra Aarhus Universitet om en undersøgelse af V6-tyggegummis forebyggende eﬀekt på huller i tænderne. Men forskerne fandt, at der slet ikke var tale om en sådan eﬀekt. Efter at 600 litauiske børn havde fået forskellige slags tyggegummi gennem tre år, nåede forskerne frem til, at tilsætningsstoﬀerne i V6-tyggegummi er uden nævneværdig eﬀekt. Det resultat var Dandy, som producerer V6-tyggegummi, ikke tilfreds med. De mente, at undersøgelsen var fejlbehæftet og ubrugelig. Firmaet forsøgte derfor i 1999 at forhindre udgivelsen af resultaterne. Det kom senere frem, at institutleder på Odontologisk Institut, Thorkild Karring, sammen med Aarhus Universitets rektor Henning Lehmann også havde lagt pres på forskerne for at få dem til at trække deres resultater tilbage. Hvilket forskerne derfor følte sig presset til at gøre. Den grove krænkelse af forskningsfriheden fik Rigsrevisionen og daværende forskningsminister Birte Weiss (S) til at gå ind i sagen. Den førte til, at institutleder Thorkild Karring trak sig, og rektor Henning Lehmann fik en næse af forskningsministeren. I en redegørelse om sagen slog Forskningsministeriet fast, at Aarhus Universitets ledelse »ikke har udvist den nødvendige agtpågivenhed«, samt at den kontrakt om forskningssamarbejde, der var indgået mellem Dandy A/S og Aarhus Universitet, havde været »yderst mangelfuld«.\n2010 Skal Københavns Universitet tage hensyn til Novo Nordisks omdømme? Novo Nordisk Fonden gav i 2010 en historisk stor donation på 885 millioner kroner til Det Sundhedsvidenskabelige Fakultet på Københavns Universitet (KU). Pengene skulle bruges til at oprette et nyt forskningscenter for metabolisme, men de kom med en hage: »at beskytte Novogruppens omdømme«. Sådan stod der i fondens standarder for god forskningspraksis. Det ville kunne betyde, at Novo Nordisk Fonden kunne trække sit bidrag tilbage, hvis der kom kritiske aspekter om Novo Nordisk A/S eller Novozymes frem i forskningen, skrev Information. Ledelsen på KU mente ikke, at det var et problem. KU gav også Novo Nordisk Fonden ret VIDENSKAB LØRDAG 30. NOVEMBER 2019\ntil at godkende fondens kontaktperson på sundhedsvidenskab, som også stod i spidsen for det nye Metabolismecenter, viste en P1-dokumentar. Kontaktpersonen var den daværende dekan Ulla Wewer, som stadig er dekan på sundhedsvidenskab på KU. I 2018 modtog centeret yderligere 700 millioner kroner\n2016 Forskere får dobbelt mundkurv på i arbejdet med Landbrugspakken I december 2015 indgik Venstre-regeringen en politisk aftale om landbrugspakken med Liberal Alliance, Dansk Folkeparti og De Konservative. Selv om pakken lempede reglerne for landbrugets gødning, havde miljø- og fødevareminister Eva Kjer Hansen (V) garanteret Folketinget, at den ville få kvælstofmængden i havet til at falde i alle år fra 2016 til 2021. Ministerens beregninger var baseret på en rapport fra Aarhus Universitet. Men i februar 2016 stod en række forskere frem i Berlingske og forklarede, at regnskabet for landbrugspakken var lavet, så eﬀekterne så mere miljøvenlige ud, end de egentlig var. »Misinformation og kreativ bogføring« lød beskyldningerne. Herefter blev der afholdt en eksperthøring i Folketingets Miljøudvalg på Christiansborg. Her var syv af Danmarks førende miljøforskere indkaldt. Heriblandt tre fra Aarhus Universitet, der havde været med til at lave rapporten, som beregningerne var baseret på. Ingen af dem kunne svare ja til, at de beregninger, Eva Kjer Hansen havde fremlagt, var korrekte. Få dage efter måtte hun gå af. Sagen blev i oﬀentligheden kendt som ’Gyllegate’. Det viste sig, at årsagen til at forskerne undervejs havde været tavse om det politiske misbrug af deres arbejde, var en såkaldt dobbelt mundkurvskontrakt mellem Aarhus Universitet og Miljøstyrelsen. Den indebar, at forskerne ikke havde ret til at udtale sig om den forskning, de leverede, i en given periode, som styrelsen fastsatte. Og den dobbelte mundkurv bestod i, at forskerne ikke engang måtte sige, at de var blevet pålagt denne tavshed. Siden er denne kontrakttype ændret hos Miljø- og Fødevareministeriet.\n2016 Bæredygtigt Landbrug skriver med på CBS-rapport\nprojekt om landbrugets rammevilkår. Pengene kom fra Promilleafgiftsfonden, og forskningen blev udført på CBS af lektor i sportsøkonomi Troels Troelsen. Da den foreløbige rapport udkom, konkluderede den blandt andet, at de danske miljøregler skaber store problemer for det danske landbrug. Det vakte kritik blandt landbrugsøkonomer, der kaldte rapporten ’ubrugelig’ og ’utroværdig’. Senere viste det sig, at Bæredygtigt Landbrug havde bidraget med dataindsamling, projektstyring og beregninger og været medforfatter på rapporten uden at det fremgik. Universitetets praksisudvalg frikendte rapporten for videnskabelig uredelighed, men påtalte to brud på god forskningspraksis vedrørende medforfatterskab og manglende omtale af bevillingens administration hos Bæredygtigt Landbrug. CBS endte med at droppe rapporten og lukke projektet.\n2017 Københavns Universitet overgiver ophavsret til landbruget I 2017 udgav Københavns Universitet en rapport, som viste, at det angiveligt ville blive meget dyrt for landbruget at leve op til nye krav om vandmiljøregulering. Interesseorganisationen Landbrug & Fødevarer var ikke sene til at gribe fat i rapporten og klage over de strenge krav. Rapporten var imidlertid bestilt og delvist finansieret af Landbrug & Fødevarers eget videncenter SEGES. Og snart viste det sig, at Københavns Universitet var gået med til nogle højst usædvanlige vilkår i aftalen med SEGES. Universitetets forskere havde nemlig i kontrakten givet SEGES ophavsret til deres resultater, og de havde også skrevet under på »udelukkende« at »varetage SEGES’ interesser« i forbindelse med rapporten. Det afslørede Information i oktober 2017. Kontrakten var ifølge en professor i ophavsret i strid med universitetsloven og forvaltningsloven. Forskerne havde nemlig bundet sig selv på en måde, som forhindrede dem i at gå videre med interessante forskningsresultater, hvis de stred mod SEGES’ interesser. Forskernes institutleder fastholdt dog, at kontrakten var helt efter bogen.\nKilder: ’Forskningsfrihed’ af Heine Andersen, Berlingske, Altinget, DR, Information\nI 2016 gav Bæredygtigt Landbrug en bevilling på 400.000 kroner til et forsknings19\n»Min forskning i de gamle skrifter er som et mysterium, jeg skal opklare« Ved at læse gamle håndskrifter har lektor Christian Troelsgård ændret musikhistorien. Han er den sidste i Danmark, der forsker i middelalderens byzantinske musik\nFortalt til Rasmus G. Svaneborg\nå en bjergskråning i den italienske landsby Grottaferrata ligger et gammelt kloster med et bibliotek, der rummer tusind år gamle byzantinske håndskrifter. Jeg indkvarterede mig i byen i to måneder for at nærstudere dem. Hver morgen gik jeg op til klosteret og hilste på fader Basilios, inden jeg trådte ind i biblioteket og tog håndskrifterne frem. Fader Basilios holdt øje med, om gæsterne behandlede håndskrifterne respektfuldt. Det gjorde jeg.« »I klosterets bibliotek fandt jeg en samling håndskrevne sange og digte skrevet til kirkelige fester i det byzantinske rige. Jeg nynnede de gamle melodier for mig selv.« »Når jeg læser de gamle skrifter, kan jeg til tider føle, at jeg bliver forbundet med det menneske, der engang skrev teksten. Selv om det er 1.000 år siden, kan jeg se, at han har tegnet et lille ansigt i marginen.« »Jeg lægger mærke til hans stavefejl og den ellers pæne håndskrift. De små detaljer gør ham til et menneske foran mig. Hvad betød det lille ansigt for ham? Hvilken sindstilstand var han i, da han tegnede det?« »Min forskning i de gamle skrifter er som et mysterium, jeg skal opklare. Engang forskede jeg i en helt særligt neume fra den byzantinske tid. Et neu-\nme er den mindste enhed i den tidlige nodeskrift. Neumen hedder ’parakletike’, og tegnet stod skrevet med småt mellem linjerne og i marginen på de håndskrevne musikkompositioner. Men ingen havde kunnet afkode, hvad det betød. Folk grinede lidt af mig, da jeg begyndte at forske i det. Det blev en tåbelig mani med at finde den samme lille detalje i mange forskellige håndskrifter og sammenligne brugen af neumen.« »Efter at have klippet tusindvis af eksempler på brugen af parakletike ud af fotografierne af håndskrifter lavede jeg en database. Jeg så et mønster, der havde udviklet sig fra den tidligere byzantinske periode til den sene.« »I de tidlige musikkompositioner betød parakletike, at man begyndte sangen i et ubestemt højt toneleje. Men over hundredvis af år udviklede parakletike sig pludselig til at blive en præcis indikation på, at sangen her lå én terts over grundtonen. Et betydningsspring, som kan sammenlignes med en sproghistorisk udvikling.« »Jeg havde løst et lille mysterium. Med min opdagelse blev forskningen mere sikker på, hvad tegnets sandsynligste betydning er. Og jeg dokumenterede endnu en udvikling i skriftliggørelsen af den byzantinske musikkultur. Parakletike blev min yndlingsneume.«\nDen særlige node »Jeg forsker i byzantinsk musik nedfældet på dokumenter fra riget, der spredte sig over den østlige del af middelhavs-\nområdet fra omkring år 500 til midten af det 15. århundrede. Den byzantinske musik var en stor inspiration for meget af den senere kirkemusik i Europa. Det optager mig meget.« »Mange af de originale håndskrifter med sange og musikkompositioner fra det byzantinske rige er spredt i klostre over middelhavsområdet. For at undersøge musikken bliver jeg nødt til at sidde i klostrenes biblioteker med de gamle skrifter i hånden. Når jeg er på stedet, forsøger jeg at læse så mange originale materialer som muligt. Bagefter fotograferer jeg dem, så jeg kan nærstudere detaljerne på computeren i Danmark. Men nogle gange er jeg endt i en situation, hvor jeg bliver i tvivl hjemme på kontoret. Er det her en klat blæk, eller er det en indtørret flue på pergamentet? Den klat blæk kan være afgørende for forståelsen af dokumentet. Så må jeg tage tilbage en gang til.«\nPalæstina »Jeg kan føle en stor fascination og stolthed, når jeg sidder med et byzantinsk dokument, som kun få andre kan tyde. Jeg læser både oldgræsk og latin, og jeg kender musikvidenskaben. Jeg føler, at jeg kan noget, som ikke mange andre kan. Jeg synes, det er okay at være stolt af at kunne noget, der kan få en betydning i en større sammenhæng.« »Som dengang jeg bestilte billeder af en række papyrusruller fra Nationalbiblioteket i Wien. De var dateret til lidt før år 600 med indhold oprindeligt\nskrevet i den judæiske ørken. Da jeg gennemgik dokumenterne med nedfældede byzantinske sange, opdagede jeg noget, som ingen havde set. Papyrologerne, der i første omgang bearbejder og udgiver de sarte papyrusruller, havde ikke opdaget betydningen af de små tegn i marginen af dokumentet.« »Man skal have en helt særlig viden for at se, at tegnene ved siden af sangteksten var kirkemusikkens otte tonearter skrevet med oldgræske tal og bogstaver. Den viden havde jeg. Tegnene bestemte, hvilken toneart sangen på papyrussen skulle synges i.« »Forskningen tilsagde på det tidspunkt, at ottetoneartssystemet var opstået i slutningen af det ottende århundrede. Jeg kunne nu datere systemet til omkring år 600. Og placere det helt specifikt i byzantinske klostre i den judæiske ørken i Palæstina. For der kunne indholdet af papyrusrullerne med toneangivelserne lokaliseres.« »Med min opdagelse kunne jeg skrive musikhistorien om.« »Det kriblede i mig. Jeg følte mig heldig over, at materialet var havnet i mine hænder. Jeg overvejede nøje, hvordan jeg kunne publicere det her på en særlig måde, så folk ville forstå tyngden i det.« »Jeg lagde en artikel om det op på min hjemmeside. Den er downloadet 3834 gange. Det er pænt for fagområdet. Men det er nok også kun nørder som mig selv.« rasv@information.dk\nVejen til Palmyra Politiken Kr. Dagblad\nTirsdag med Grundtvig Vinter 2019 // Forår 2020 På Vartov i København Introducerende foredrag. Fri entré Læs mere på www.grundtvig.dk\nColumbia Newton Ridge Let vandtæt skindsko ell. støvle. Perfekt til efterårets vandreture. Str. 3648. Vejl: 1099, Nu: 599,\nVarmesåler Elektriske varmesåler med fjern betjening. Hold fødderne varme med denne geniale opfindelse. Str 3540 el. 4146 Vejl: 1299, Nu: 699,\nKig ind og se det store udvalg Hunters House.dk\nJagt og Fiskerimagasinet.dk\nH.C.Ørstedsvej 7 1879 Frb. 33 222 333\nNr. Voldgade 8, 1358 Kbh. 3333 7777\nEdward Snowdens erindringer\n"Vil fa klassikerstatus"\n"Et manifest for frihed og demokrati" INFORMATION\n"En politisk thriller" WEEKENDAVISEN\nI offentlighedens tjeneste fortæller en enestående historie om en ung mand, som voksede op online – en mand, der først blev spion, siden whistleblower og nu internettets eksilerede samvittighed. Køb bogen på butik.information.dk Du sparer 15% som abonnent\nSådan fik vi kapitalismen ind på universiteterne – og dansk forskning i verdensklasse Er danske universiteter blevet »forretninger, som kigger på bundlinjen«, eller er dansk forskning blevet »ubetinget bedre«? Forskerne selv er ikke enige. Information forsøger at gøre boet op to årtier efter, at Helge Sander startede en revolution under slagordet ’fra forskning til faktura’ Tekst: Mathias Sindberg · Grafik: Jesse Jacob\nelge Sander fortryder intet. Ikke universitetsloven, ikke sammenlægningerne og slet ikke, at han insisterede på, at forskningen skulle kunne bruges til noget. Gøre nytte. »I dag foregår en større del af forskningen med et kommercielt sigte, og vi får kommercialiseret nogle af de resultater, som bliver skabt på universiteterne. Heldigvis for det,« siger Venstremanden, som var videnskabsminister fra 2001 til 2010. For mange står Helge Sander ellers som den absolutte skurk i fortællingen om de seneste 20 års udvikling i dansk forskning. Ministerens slagord – ’fra forskning til faktura’ – bliver ofte udlagt som det punkt, alle universitetets problemer kan føres tilbage til. Private interesser, knægtelse af forskningsfrihed og skandalesager som Gyllegate og nu oksekødsrapporten. Det hele startede med kræmmeren fra Herning, som ikke forstod, at viden og videnskab har værdi i sig selv. Som tidligere rektor på Københavns Universitet Ralf Hemmingsen har sagt, er den eneste grund til, at Helge Sander ikke fik tilnavnet ’Onde Helge’, at navnet allerede var taget af den radikale Helge Larsen, som var undervisningsminister under 68-oprøret. Men der findes også en anden fortælling. Der er for eksempel langt flere forskere i dag end for 20 år siden, og de har langt flere penge at forske for, og på de internationale ranglister klarer dansk forskning sig strålende. Forskning spiller i dag en mere central rolle i økonomien, i myndighedsarbejdet og i den oﬀentlige debat. Forskning fylder mere i samfundet, men samfundet fylder også mere i forskningen. Og spørgsmålet er, om det er et stort spring fremad eller et alvorligt brud på idealerne om videnskabens ukrænkelige uafhængighed. Alle er dog enige om, at det videnskabelige landskab har ændret sig markant, siden Helge Sanders sagde de forkætrede ord.\nKan det svare sig? Men faktisk var Helge Sander slet ikke den første til at bruge vendingen ’fra forskning til faktura’. Allerede i 1999, to år inden Anders Fogh Rasmussen udpegede Helge Sander som videnskabsminister, præsenterede Dansk Industri og industriarbejdernes fællesorganisation, CO, sætningen under en konference. Det var samme år, som Nyrup-regeringen vedtog forskerpatentloven, der i udgangspunktet giver universiteterne ejerskab over rettighederne til deres ansattes opdagelser. Et lille, men markant, skridt på vejen mod det såkaldte ’markedsuniversitet’, mener professor emeritus Heine Andersen, som i 2016 udgav bogen Forskningsfrihed, som går stærkt kritisk til udviklingen og reformerne under Helge Sander. »Det manifesterer universitetet som en institution, der skal tænke på penge. Der skal tænke kommercielt. Det er et afgørende skridt på vejen til at gøre universiteterne mere til forretninger,« siger Heine Andersen. Helge Sander er ikke uenig. Han har bare en afgørende anden stemmeføring, når han udtaler ordet »kommercielt«. »Da jeg træder til som minister, er det med et altoverskyggende mål om, at universiteterne skal spille en mere central rolle i hele samfundsudviklingen. På det tidspunkt var der et indtryk af, at universiteterne var lidt lukkede om sig selv, og at samfundet ikke fik det fulde udbytte af forskningsresultaterne,« siger Helge Sander og holder en kort pause. »Her tænkte vi i Venstre ikke mindst på erhvervslivet.« I 00’erne bevægede alting sig ret hurtigt i den retning. Sammen med Socialdemokra-\ntiet gennemførte VK-regeringen i 2003 en ny universitetslov, som omdannede universiteterne til ’selvejende institutioner’ med professionelle bestyrelser, hvor et flertal af medlemmerne kom udefra, ikke mindst fra erhvervslivet. I det hele taget skulle universiteterne i højere grad organiseres og ledes på samme måde, som man driver store virksomheder. »Det var den ændring, der gjorde det hele muligt. Hvis ikke vi havde haft bestyrelser, der var til at forhandle med, havde vi fået svært ved at gennemføre alle de andre ting,« forklarer Helge Sander. Igen er Heine Andersen og Helge Sander sådan set enige om præmissen, men uenige om det ønskværdige i udviklingen. »Universitetsloven handlede om at afskaﬀe universitetsdemokratiet og indføre mere topstyring. Det er det, der gør det hele muligt,« siger Heine Andersen. Samme år nedsatte regeringen Det Strategiske Forskningsråd, der som modspil til Det Frie Forskningsråd skulle uddele penge til forskning, der sigtede mod konkret anvendelse. »Fri forskning kunne jo føre til hvad som helst. Strategisk forskning kunne være med til at sørge for, at de forskningsprojekter, som blev igangsat, var nogle, man kunne få glæde af,« siger Helge Sander. Og i 2007 blev der flyttet alvorligt rundt på institutionerne i forskningsdanmark. 12 universiteter blev lagt sammen til otte. Og størstedelen af sektorforskningsinstitutterne, der har til opgave at betjene myndigheder, blev lagt ind under universiteterne. Dermed blev universiteterne pålagt at ’gøre nytte’ på en ny måde ved at yde forskningsbaseret rådgivning til ministerier, styrelser og andre oﬀentlige myndigheder. Ingen af tingene var specielt populære blandt forskere, undervisere og studerende på univeristeterne. »Jeg fik ikke specielt meget ros på universiteterne dengang. De ville hellere blive i deres comfortzone,« husker Helge Sander. »Der blev råbt højt, men vi tilførte også så mange nye midler, at ingen kunne tillade sig at råbe alt for højt.«\nVidenssamfund a go go Det er der ingen tvivl om. Der blev investeret mange penge i dansk forskning i 00’erne. Rigtig mange penge. Fortællingen går, at Anders Fogh Rasmussen midt i 00’erne var en tur i Østen, hvor han med måbende ærefrygt kunne konstatere, hvordan kineserne arbejdede hårdt fra morgen til aften. Da han kom hjem, var det med en erkendelse af, at Danmarks dage som industri- og produktionsnation var forbi. Men når de var flittigere, måtte vi være klogere. Vi skulle være et videnssamfund. Med den såkaldte Globaliseringsstrategi i 2006 blev der for alvor sat skub i tanken om, at vi skulle skabe vækst og velstand på baggrund af innovation, nye opfindelser og en veluddannet befolkning. Og det var ikke bare tomme buzzwords. Ambitionerne blev fulgt af massive investeringer. 43 milliarder kroner blev afsat til at gøre Danmark til ’verdens mest konkurrencedygtige nation inden 2015’. En væsentlig del af dem gik til forskningsområdet. »Det er måske danmarkshistoriens største enkeltstående løft af forskning og uddannelse,« siger Jens Oddershede, som har fulgt udviklingen på danske universiteter fra første række. Fra 2001 til 2014 var han rektor på Syddansk Universitet. I dag er han professor i kvantekemi og formand for Danmarks forsknings- og innovationspolitiske råd, som har til formål at rådgive den siddende minister. »Vi mærkede det lige med det samme,« siger han. »Pludselig var der ressourcer til at gøre ting, vi ikke havde mulighed for tidligere.«\nGenerelt har videnskaben fået markant flere penge at gøre godt med siden årtusindeskiftet. I 2001 var der alt i alt – renset for inflation – 14,5 milliarder kroner til oﬀentlig dansk forskning. I 2017 var det 22,6 milliarder kroner. Fra 0,73 procent til 1,08 procent af BNP. Men man får ikke noget for intet. Langt størstedelen af de nye midler er gået til den type forskning, som der er størst sandsynlighed for ender i fakturaer. I 2007 var der stort set lige mange offentlige midler til humanioraforskning og forskning i de tekniske videnskaber. I 2017 blev der brugt langt over dobbelt så mange penge på de tekniske videnskaber. »Andelen af midler til den form for forskning, hvor der ikke er sat en etiket med et formål på, er faldet. Men i absolutte tal er der nok kommet flere penge til enhver form for forskning,« siger Jens Oddershede, der understreger, at humanioraforskning bestemt også kan have et formål. I dag er forskningsmidlerne i langt højere grad konkurrenceudsat. Forskerne skal altså søge penge hos oﬀentlige eller private fonde til konkrete projekter. »Kun de bedste forskere skulle have pengene. Det var sådan, man italesatte det, og sådan var den politiske linje,« forklarer Jens Oddershede. En af ulemperne er, at forskerne spilder meget tid på at søge om penge, de ikke får.\nDa jeg startede i universitetsverdenen, var der altså mange ’nulforskere’, som simpelthen aldrig producerede eller udgav noget som helst. Det ser du ikke længere Jens Oddershede Professor, tidl. rektor på Syddansk Universitet\nAfmatning Da 00’erne blev til 2010’erne skete der noget. Politikernes begejstring for alt, der rimer på forskning og innovation, aftog dramatisk. Euforien havde lagt sig, skåltaler var forstummet, og reformerne stopper. »Faktisk kan jeg ikke få øje på en eneste stor strukturel ændring i løbet 2010’erne. Det hele går i stå,« siger Jens Oddershede. Han vurderer, at det særligt er, efter at den anden Løkke-regering træder til i 2015, at forskningen bliver diskuteret som en udgift snarere end en investering. I 00’erne var forskning nationens redning. I 2010 talte politikerne om forskning som en byrde for samfundet. En post på det oﬀentlige budget, som skulle holdes i ave på linje med alle andre poster. Minimum én procent af BNP blev til maksimalt én procent, og et flertal i folketinget var pludselige enige om, at der blev uddannet for mange akademikere. Den seneste borgerlige regering skar i midlerne til Det Frie Forskningsråd, og omprioriteringsbidraget betød generelle besparelser på universiteterne. For første gang i årtier faldt det samlede budget til forskning. Det er også der, vi står i dag, forklarer Jens Oddershede. Videnssamfundet er sat på pause. Overordnet set er der stadig kommet ubetinget flere penge til dansk forskning, siden Helge Sander sagde sine berygtede ord. Og dansk forskning klarer sig fremragende. Måler man på, hvor meget forskerne publicerer og citeres i de mest prestigiøse tidsskrifter, ligger Danmark i den absolutte verdenstop. Alligevel mener Heine Andersen, at mange ting er gået den forkerte vej siden dengang. »Universiteterne er i meget, meget høj grad transformeret til forretninger, som skal pleje kunder og kigge på bundlinjen,« siger han. »Viden og forskning er blevet et kapitalgode, som handles på markedet.« Videnskaben bliver mindre troværdig, når den er finansieret af kortsigtede enkeltbevillinger fra private eller oﬀentlige aktører, som uddeler kortsigtede bevillinger til formål, som de har defineret. Det går simpelthen ud over sandhedsværdien, mener Heine Andersen. Også forskere er utilbøjelige til at bide af den hånd, de spiser af. »Helt konkret er der for eksempel studier,\nsom viser, at når medicinalindustrien selv betaler for efterprøvningen af ny medicin, kommer forskere oftere frem til, at den er okay, end hvis det er uafhængige midler,« siger Heine Andersen. Han er heller ikke overbevist om, at der i kroner og øre er kommet flere penge til fri, uafhængig forskning. Flere af universiteternes basismidler går nemlig til undervisning og til at tiltrække eksterne og private fondsmidler. Men uanset om der er kommet flere penge i absolutte tal, er det et problem, at den frie forskning i dag udgør en langt mindre andel af den forskning, som samlet set bliver lavet, mener han. »Forskning udfylder en væsentlig rolle i et moderne samfund. Det er den instans, vi kan støtte os til, hvis vi vil have den bedste viden på området,« forklarer Heine Andersen. Når størstedelen af videnskaben ikke kan karakteriseres som fri og uafhængig, kan den heller ikke udfylde sin funktion i samfundet med samme kvalitet og autoritet. – Målinger viser ellers, at dansk forskning klarer sig bedre og bedre i international sammenhæng? »Det er en udbredt myte, der har bredt sig. For det første skal man tage de der rankings med et gran salt. For det andet har det været tilfældet i lang tid. Allerede i 1997 viser et stort studie udgivet i Science, at Danmark lå nummer fire i verden målt på, hvor meget forskerne blev citeret af andre forskere.« Ikke alle er imidlertid enige i, at videnskaben har tabt autoritet over de seneste 20 år. Både Jens Oddershede og Maja Horst, som er professor i ansvarlig videnskab på DTU, mener, at forfaldshistorien fylder alt for meget. Ikke mindst i den oﬀentlige debat. »Man får nemt indtryk af, at det hele er ved at skvatte sammen. Og som helhed holder den historie ikke,« siger Maja Horst. Hun mener blot, at universiteterne har ændret rolle. Sat på spidsen har de udviklet sig fra en »lille, afsides enklave« til en afgørende institution, som spiller en væsentlig rolle på alle niveauer i samfundet. I dag er der langt flere problemer og udfordringer, som samfundet forventer, at universiteterne skal løse. »Det handler altså ikke bare om, at der var frihed i de gode gamle dage, som nu er gået tabt. Det handler om, at universiteterne har fået flere ressourcer og langt mere ansvar og indflydelse, og derfor er der også flere, som har en holdning til, hvad vi gør, og hvordan vi gør det,« siger Maja Horst. Grundlæggende er det fantastisk, at forskning og viden i højere grad bidrager til at gøre samfundet bedre. Ligesom de fleste andre forskere er hun glad for, at hendes viden bliver brugt til noget. Billedet af at basismidler er frie, og eksterne midler fra fonde eller private er ufrie, opfatter Maja Horst som fortegnet. Langt de fleste eksterne midler kommer uden problematiske bindinger, påpeger hun. Men når forskere er nødt til at søge sig til penge udefra, har det selvfølgelig nogle konsekvenser for, hvad der bliver og ikke bliver forsket i.\nSkandalerne Men hvad med alle de seneste års skandalesager? Hvad med Gyllegate, oksekødsrapporten og historien om, at en række forskere på CBS modtager faste kontantoverførsler fra finanslobbyen? »Nu er jeg så gammel, at jeg kan huske, at vi altid har haft denne her slags sager,« siger Jens Oddershede og henviser blandt andet til den såkaldte Dandy-sag fra 1999, hvor tyggegummiproducenten V6 fik Aarhus Universitetet til at tilbage-\nholde en rapport, som konkluderede, at tyggegummierne ikke forhindrede huller i tænderne. Maja Horst opfatter sagerne som meget alvorlige. Blandt andre Heine Andersen har trukket nogle meget bekymrende eksempler på forskningskontrakter, som begrænser forskeres frihed, frem i lyset. »Jeg er bare overbevist om, at der var lige så mange sager for 30 år siden. Dengang var der bare ingen journalister, som interesserede sig for det,« siger hun. Det hænger sammen med, at samfundet – heldigvis – har fået kolossale forventninger til universiteterne. »Det betyder ikke, at der ikke er udfordringer, for det er der. Og det er klart, at viden er fuldstændig værdiløs, hvis den ikke er sand, men bestemt af interesser,« siger Maja Horst. Generelt mener hun dog, at kvaliteten af dansk forskning er blevet »ubetinget« bedre over de seneste 20 år. Jens Oddershede er »150 procent« enig: »Ser du objektivt på det, har det været 20 år med fremgang,« siger han.\n’Vi havde ret’ Det har været 20 år med fokus på nytte. Spørgsmålet er, om man er gået for langt. Om der overhovedet er nogen forskere, som ville have tid til unyttige ting som at afkode hieroglyﬀerne eller dykke ned i eskimologi eller baskisk sproghistorie? Den dansk-amerikanske fysiker Ben Roy Mottelson sagde i 2009, at »hvis H.C. Ørsted, der opdagede elektromagnetismen i 1820, havde levet under de strategiske forskningsråd, havde han opfundet en forbedring af stearinlyset i stedet«. Jens Oddershede vil da også gerne erkende, at den forskning, som ikke har nogen direkte anvendelse, har fået sværere kår. »For dem, som forsker i et område, der ligger helt uden for fokusområderne, er det blevet vanskeligere. Det tror jeg er rigtigt,« siger han. »Måske er vi også gået for langt. Men da jeg startede i universitetsverdenen, var der altså mange ’nulforskere’, som simpelthen aldrig producerede eller udgav noget som helst. Det ser du ikke længere.« Prisen for de mange midler og den nyvundne indflydelse kan godt blive for høj, mener Maja Horst. Blandt andet findes der en farlig forestilling om, at humanistisk forskning er værdiløs. Der må aldrig være tvivl om, at viden har værdi i sig selv. Men hun har det svært med den renhedsideologiske forestilling, som præger visse kredse på universiteterne. »Nogle har en forestilling om, at staten overhovedet ikke må have en holdning til, hvad der forskes i, eller hvordan midlerne bliver brugt. De skal bare aflevere pengene og så blande sig udenom,« siger Maja Horst. »Det er bare ikke holdbart, at skatteyderne skal investere så mange penge uden at stille nogen krav overhovedet. Vi blander os jo også i, hvordan sygehusene forvalter de oﬀentlige penge til sundhed.« Tilbage i midten af 00’erne, da bølgerne gik højt i debatten, var Helge Sander faktisk selv i tvivl. Var der noget, de havde overset? Nogle konsekvenser, de ikke havde gennemtænkt? »I dag er jeg meget, meget sikker på, at vi havde ret,« siger han. »Og jeg noterer mig da også, at selv om der har været syv ministre på området siden mig, er der ikke blevet flyttet mange kommaer på de overordnede linjer.« – Er viden bare en vare ligesom alt muligt andet? »Viden har en værdi i sig selv. Det har det da. Men det ene udelukker jo ikke det andet.« mathiassindberg@information.dk\nJulegaver til den nysgerrige musikelsker:\nModerne folkemusik til et kriseramt England\nAttila Csihar & Balazs Pandi\nHedenske ritualer fra black metal-legende\nBaBa ZuLa Istanbuls psych-konger\nHårdtslående protestmusik til det 21. århundrede\nSpirituel jazz fra indisk guitar-mester\nElevatorfører & Almune Syrerock og middelalder-folk\nJuana Molina Argentinas alternative ikon\nHypnotisk guitar fra Sahara\n• Gratis adgang til månedens udvalgte koncert • Tag en ven gratis med til udvalgte shows, hver måned • Særligt nyhedsbrev for medlemmer • Forkøbsret til populære koncerter • Invitation til særarrangementer i løbet af året Til medlemmer gør vi os umage for at håndplukke et koncertudvalg, der kommer hele vejen rundt i vores vidtfavnende program. Pris for 1 års medlemskab: 350 DKK\nALICE • Nørre Allé 7 • 2200 Kbh N • alicecph.com\nFondsstøtte skævvrider forskningen De private fonde finansierer stadig mere forskning. Det giver flere penge til videnskaben, men koncentrationen af forskningsmidler kan føre til, at vi kommer til at mangle vigtig viden og får færre nybrud, mener eksperter Tekst: Lise Richter\nldrig har dansk forskning modtaget så mange penge fra private fonde. Knap halvdelen af de eksterne forskningsmidler, som langt de fleste forskere er afhængige af, kommer i dag fra private fonde som Novo Nordisk, Lundbeck, Velux og Carlsberg. De private forskningsmidler er især vokset fra 2010 og frem. Og det kommer i høj grad dansk forskning til gode, forklarer seniorforsker Kaare Aagaard på Center for Forskningsanalyse (CFA) ved Aarhus Universitet. Problemet er bare, at både de private og oﬀentlige forskningsmidler, som forskerne konkurrerer om – de såkaldte konkurrenceudsatte midler – i høj grad går til en mindre gruppe af forskere og forskningsområder. Det viser to analyser fra CFA. »Det skaber en skævvridning af forskningen, hvor vi snarere end at have en funktionel arbejdsdeling mellem oﬀentlige og private bidragydere har et meget stort overlap i, hvem der får penge,« siger Kaare Aagaard. Det skyldes nogle mekanismer i forskningsbevillingssystemet, som gør, at når man først har fået mange penge et sted fra, så er der en tendens til, at man også får flere fra andre fonde. Og det resulterer i, at ikke kun de private, men også de oﬀentlige fondsmidler især kanaliseres hen til visse områder af natur- og sundhedsvidenskab. Den høje koncentration af forskningsmidler giver en ringe diversitet i, hvilke emner der forskes i. Og det kan indebære, at der kommer færre nybrud i forskningen, end der kunne have været, påpeger Kaare Aagaard: »Selv om bevillingsgiverne argumenterer for, at de investerer i den bedste forskning, så\nvil jeg mene, at det går ud over det samlede forskningssystems evne til at forny sig og skabe gennembrud, når forskningsmidlerne koncentreres om få etablerede forskere.« Formand for Danmarks Forsknings- og Innovationspolitiske Råd, Jens Oddershede, er enig i, at koncentrationen af forskningsmidler er et problem: »Når flere bevillinger koncentreres på en mindre gruppe af forskningsbaroner, så betyder det, at yngre talentfulde forskere ikke får penge og dermed tid til at arbejde med deres egne ideer. Så fordelingen af de konkurrenceudsatte midler begrænser idérigdommen, for når nogle få forskningscentre samler meget store bevillinger, så er det godt for deres elitestatus. Men det er meget sjældent, at guldhønen lægger guldæg i forskning,« forklarer Jens Oddershede. Faktisk viser analyser, at de fleste nobelpriser udspringer af små miljøer med en solid finansiering og stor forskningsfrihed og ikke de store forskningscentre, forklarer Jens Oddershede.\nMere privatfinansieret forskning Dansk forskning er langt mere privatfinansieret end i de fleste andre lande. Historisk set skyldes det, at danske virksomheder rent skattemæssigt kan spare penge på at placere deres overskud i en fond. Når de private donationer til forskning er steget med 108 procent de seneste ti år, skyldes det ifølge Kaare Aagaard især store donationer som eksempelvis 1,5 milliarder kroner til et center for metabolismeforskning på Københavns Universitet fra Novo Nordisk Fonden – som er den største private bevillingsgiver til forskning. Fra Novo Nordisk Fonden forlyder det, at de øgede investeringer i forskning skyl-\n2.860.997.000 kr. Så mange penge kom fra private fonde og virksomheder til forskning på danske universiteter i 2018 Det er en stigning på\n108% over 10 år\n13.633.060.000 kr. Så mange penge kom fra det oﬀentlige til forskning på danske universiteter i 2018\nDet er en stigning på\n15% over 10 år\ndes, at de virksomheder, som fonden ejer, herunder Novo Nordisk og Novozymes, har haft et stort overskud. Men når Novo Nordisk Fonden giver en stor donation til et forskningscenter, får samme forskere oftest også flere oﬀentlige fondsmidler, forklarer Kaare Aagaard. »Det påvirker selvfølgelig, hvad vi forsker i, når der let kommer en koncentration af forskningsmidler på bestemte områder og bestemte emner,« siger han. Kaare Aagaard tilføjer, at udviklingen også skyldes, at der ikke har været noget overblik over, hvor de private og oﬀentlige fondsmidler er endt. Tidligere i år var han med til at lave en undersøgelse, der viste, at 20 procent af den samlede forskerbestand i Danmark modtager 90 procent af de konkurrenceudsatte midler fra oﬀentlige og private fonde. Og den undersøgelse har gjort indtryk på direktør i Novo Nordisk Fonden, Birgitte Nauntofte: »Ingen har haft det overblik før, og det var overraskende, at det forholdt sig sådan. Vi har indsigt i vores egne midler, men når man ser på helheden, så kommer der et andet billede. Vi gør ligesom alle andre og støtter de bedste projekter og forskere, men vi er også blevet mere opmærksomme på, at forskningen er så skævvredet, og det vil vi gerne have mere bevågenhed på.« Det har blandt andet betydet, at Novo Nordisk Fonden har startet et nyt forskningsprogram for naturvidenskabelige og tekniske forskere i år, som især retter sig mod de knap så etablerede yngre forskere. Og her kan forskere, der allerede er modtagere af forskningsmidler for over fire millioner årligt, ikke søge, forklarer Birgitte Nauntofte.\nFortsættes side 29\nHvem betaler for forskningen? Private fonde finansierer en større og større del af forskningen. Hvor mange penge handler det om? Hvem modtager midlerne? Og hvad fylder støtten fra det oﬀentlige i universiteternes forskningsbudgetter? Her er et overblik over de midler, forskningen modtager Data: Solveig Helles Eriksen og Iben Katrine Alminde Infografik: Jesse Jacob og Emilie Noer Bobek Kilder: Universiteternes Statistiske Beredskab, Styrelsen for Forskning og Innovation, Danmarks Statistik\nHvor kommer universiteternes eksterne midler til forskning fra? Danske oﬀentlige midler 4.0\nDanske private midler\nØvrige udenlandske midler\n3.5 3.0 2.5 2.0 1.5 1.0 0.5 0 2009\n*Figuren viser de midler, forskerne konkurrerer om. De udgjorde i 2018 7,8 milliarder. Det oﬀentlige basistilskud og oﬀentlige midler til sektorrelateret forskning indgår ikke i figuren. De udgjorde i 2018 9,2 milliarder.\nForskningsprojekter, der i 2018 har modtaget oﬀentlige og private eksterne midler Oﬀentlige midler\n8% 44% 62%\nFigurerne viser andelen af forskningsprojekter, som har modtaget tilskud fra konkurrenceudsatte midler. Figuren siger ikke noget om projekternes økonomiske størrelse. Projekterne kan være finansieret udelukkende af eksterne midler, men kan også være medfinansieret af basismidler. Teknik & Naturvidenskab\nUden for hovedområde\nHumaniora Sundhedsvidenskab Samfundsvidenskab\nHer er nogle af de største private bidragsydere til forskning i 2018*\nHvilke fagområder får de private midler? Sundhedsvidenskab\nJordbrugs- og veterinærvidenskab\n2. Villum/Velux fondene\n4. Kræftens Bekæmpelse\n5. A.P. Møller Fonden\n*Beløbene er både udbetalte midler og bevilgede midler, som først udbetales de kommende år.\n*Private midler til forskning på danske universitetshospitaler er inkluderet i kategorien sundhedsvidenskab.\nHer fik universiteterne deres midler til forskning fra i 2018 Danske private midler\nOﬀentlige danske midler, forskerne konkurrerer om\nEU-midler, forskerne konkurrerer om\nAalborg Universitet 6%\nSyddansk Universitet 6%\nFortsat fra side 26 På de fleste omkostningstunge forskningsområder inden for de tekniske videnskaber, natur- og sundhedsvidenskab er det i dag vanskeligt at lave forskning, der kun er finansieret af de såkaldte basismidler. Basismidlerne er de godt ni milliarder kroner, som universiteterne får direkte fra statskassen til at forske for. Men koncentrationen af de konkurrenceudsatte midler på særlige områder kan presse forskerne over imod de områder, hvor der er flere penge at hente, mener Kaare Aagaard. »Der vil klart være et pres i retning af at vælge forskningsfelt ud fra, hvor der er mange forskningsmidler – også selv om man er specialiseret inden for et helt andet område. Lægerne skal for eksempel helst kunne dække hele kroppen forskningsmæssigt, men med den her udvikling, hvor både de private og de oﬀentlige midler går de samme steder hen, så risikerer der at være områder af vores sundhed, som sygner hen,« siger Kaare Aagaard. Nogle af de sygdomsområder, som får relativt få forskningsmidler, selv om sygdommene rammer mange, er psykiske lidelser, KOL, alkoholrelaterede sygdomme, demens og Parkinsons, viser en ny undersøgelse fra Center for Forskningsanalyse. Jens Oddershede mener dog ikke, at det udelukkende er de private fonde, der har skabt denne bias i forskningen, hvor nogle områder får mange penge og andre ikke: »Vi kan ikke bebrejde de private fonde den her udvikling, for de skævvrider ikke mere end de oﬀentlige.«\nFattigt syn på forskning Trods koncentrationen inden for medicin og naturvidenskab får humaniora og samfundsvidenskab faktisk flere forskningsmidler herhjemme end i udlandet, påpeger Jens Oddershede. Mens naturvidenskab og de tekniske videnskaber får færre forskningsmidler i Danmark sammenlignet med udlandet. »Så samfundsvidenskab og humaniora bliver ikke forfordelt herhjemme. Sagen er bare, at vi bruger suverænt flest forskningsmidler på sundhedsvidenskab – også i forhold til alle de 29 OECD-lande,« forklarer Jens Oddershede. Heine Andersen, der er professor emeritus i sociologi og har beskæftiget sig indgående med fondsfinansiering, mener, at det især er områder uden den store kommercielle interesse, der bliver forbigået. Og det kan gå ud over områder både inden for humaniora, samfunds-, natur- og sundhedsvidenskab. »Det er et fattigt syn på forskning, hvis man bruger kommerciel succes som mål for, hvad der er vigtigt. Det tror jeg ikke, der er nogen, som går ind for, men det er de bløde områder, som bliver tabere i det spil. Selv om for eksempel hjemløse, fattigdom blandt børn og forebyggelse af sygdom er vigtigt, så betaler fondene ikke mange penge til forskning på de områder,« siger Heine Andersen. Novo Nordisk Fonden har forsøgt at udvide det område, de kan give penge til, ved at se på, hvordan deres vedtægter kan fortolkes, så fonden kan brede sig ud over flere fagområder, forklarer Birgitte Nauntofte: »Medicin fylder stadig rigtig meget, men vi har set på, hvordan vi kan udvide scoopet med mere interdisciplinær forskning, life science, bæredygtighedsforskning, og vi har udvidet rigtig meget til andre videnskabelige formål som uddannelse og innovation, ligesom bidrag til sociale og humanitære formål er blevet mere udfoldet.« Men de private fonde skal overholde deres vedtægter. Ellers strider det mod fondslovgivningen. Derfor er det begrænset, hvor\nmeget de kan ændre på deres uddelinger, forklarer Birgitte Nauntofte.\nMere skævvridning Skævheden i forskningen får endnu et vrid på universiteterne, hvor en del af basismidlerne til forskning bliver bundet til de store eksterne bevillinger. De eksterne bevillinger dækker nemlig ikke alle de indirekte udgifter, der er til administration, husleje og lignende udgifter. Derfor går basisforskningsmidlerne altså også til at dække forskningscentre eller -projekter, der finansieres af eksterne midler. Det førte sidste år til, at Niels Bohr Instituttet (NBI) på Københavns Universitet (KU) måtte nedlægge ti stillinger, blandt andet fordi de havde fået så mange store eksterne donationer. Det betød, at der ikke var basismidler nok til at betale løn til øvrige ansatte. Også på KU’s Institut for Plante- og Miljøvidenskab blev der sidste år nedlagt 17 stillinger svarende til 10 procent af den faste stab, og den væsentligste årsager var igen, at forskerne har skaﬀet rigtig mange penge hjem fra private fonde, men det kostede så dyrt for de øvrige ansatte på instituttet. Heine Andersen har i sin bog om forskningsfrihed kaldt de private fondsmidler for et »parasitært parallelregime« netop på grund af den manglende finansiering af de indirekte udgifter – eller overhead, som det kaldes. »Det er jo en kæmpe belastning, som universiteterne også er begyndt at erkende og så småt gøre noget ved. Når Novo Nordisk Fonden giver en milliard til universitetet, så giver de kun fem procent i overhead, men de indirekte omkostninger til administration, husleje, el, varme, løn til ledere m.m. er jo meget større,« siger Heine Andersen. Når de oﬀentlige forskningsråd giver penge, så betaler de 44 procent af forskningsbevillingen i overhead. Og når universiteterne laver indtægtsdækket virksomhed, som er når en organisation eller virksomhed bestiller for eksempel en rapport, så er der et overhead på 140 procent, forklarer Heine Andersen. Uden dækning af de indirekte omkostninger, så koster væksten i private forskningsmidler altså universiteterne dyrt. »Dermed spiser fondene af universiteternes frie midler. Så må universiteterne fyre nogle professorer og nedlægge et par fag på humaniora. Det er jo det, der er sket, og det er med til at skrævvride universiteterne yderligere,« siger Heine Andersen. Birgitte Nauntofte forklarer, at Novo Nordisk Fonden betaler for både direkte og indirekte udgifter, som forskerne fører ind i deres budgetter. Fonden betaler fem procent til administration, og forskerne, der modtager lønmidler fra fonden, kan også undervise, forklarer fondsdirektøren. »Vi støtter i forhold til de konkrete budgetter, forskerne har indsendt. Vi vil sikre os, at de penge, vi deler ud, bliver brugt rigtigt i forhold til ansøgningen, og derfor vil vi have specificerede udgifter. Vi giver ikke penge til uspecificeret generel drift af universiteterne. De 44 procent, som forskerne får i overhead fra oﬀentlige fonde, er politisk besluttet. Man har ikke taget stilling til, hvordan man er kommet frem til den procent,« siger Birgitte Nauntofte og tilføjer, at Novo Nordisk Fonden deltager i diskussionen af spørgsmålet om indirekte omkostninger. Netop den diskussion er fondene og universiteterne i gang med i Forum for Forskningsfinansiering, som blev nedsat i 2018 under daværende forskningsminister Tommy Ahlers. Oﬀentligt ansvar Selv om de private fonde i dag finansierer rigtig megen forskning, er det dog primært de oﬀentlige fondes og et forskningspoli-\nI 2018 fik ...\n18.988 forskningsprojekter tilskud fra midler, som forskerne konkurrerer om\naf projekterne fik støtte fra oﬀentlige danske midler\nfik støtte fra private danske midler\nfik støtte fra EU\nfik støtte fra øvrige udenlandske midler Tallene er afrundet og giver derfor ikke præcis 100\nNogle forskningsområder taber så meget i det her spil, at der er områder, som efterhånden er meget tyndt besat Kaare Aagaard Seniorforsker\naf projekterne på sundhedsvidenskab fik private midler i 2018. For humaniora var tallet 37 procent, for samfundsvidenskab 33 procent og for teknik & naturvidenskab 30 procent\ntisk ansvar, at forskningsmidlerne bliver spredt ud, mener Kaare Aagaard: »Det oﬀentlige system har en forpligtelse til at sørge for god bredde i forskningen, for vi har som samfund en interesse i, at vi har et vidensberedskab, og der er tegn på, at der er nogle forskningsområder, der taber så meget i det her spil, at der er områder, som efterhånden er meget tyndt besat.« Jens Oddershede er enig. Han mener ikke, der kan stilles krav til de private fondes fordeling: »Men de oﬀentlige midler kunne man godt sprede bredere ud på flere forskere og forskergrupper, i stedet for at midlerne primært går til de få. Pengene var bedre brugt på unge talenter, men når vi har så stor en skævvridning af forskningsmidlerne, så får man ikke næret de unge forskere.« Jens Oddershede mener, at de oﬀentlige fonde i højere grad burde uddele midler til de unge og mere uetablerede forskere, ligesom flere private fonde er begyndt at gøre. Formanden for Danmarks Frie Forskningsfond, David Dreyer Lassen, mener, at koncentrationen af forskningsmidler også handler om, at der historisk set er opbygget stærke forskningsmiljøer på for eksempel Niels Bohr Instituttet og hele Novo-komplekset på sundhedsvidenskab. Og det har tiltrukket mange dygtige forskere og mange penge. Den Frie Forskningsfond er et af de steder, hvor der bliver uddelt mindre portioner penge også til yngre forskere. Fonden kan dog ikke afvise at give folk penge med den begrundelse, at de allerede får eksterne midler til andre projekter, da de skal se på kvaliteten af projektet, forklarer David Dreyer Lassen. Men fonden spørger dog også til, om forskerne får penge andre steder fra og vurderer fra sag til sag, om forskerne har tid til at bruge flere penge. »Vi har nogenlunde de samme succesrater på alle hovedområder, men vi kan godt se, at kun hver syvende-ottende ansøgning får penge. Ofte vil man gerne have en succesrate på 20 procent, for hvis chancerne bliver alt for små, så bliver det næsten et lotteri at få penge, men når der er så mange ansøgere, så skyldes det også et pres på universiteternes økonomi,« siger David Dreyer Lassen. Han forklarer, at de seneste års store nedskæringer på universiteterne via omprioriteringsbidraget har gjort behovet for forskningsmidler mere akut. »Og når de private fondes bidrag er steget relativt meget, så presser det også universiteternes økonomi,« siger David Dreyer Lassen. Den anden store oﬀentlige fond er Danmarks Grundforskningsfond, der er lavet for at give store bevillinger til bestemte områder i flere år. Mens den tredje store oﬀentlige fond– Innovationsfonden – mere støtter forskning, der er tæt på at kunne blive ført ud i virkeligheden og skabe arbejdspladser og vækst, forklarer David Dreyer Lassen: »Så inden for de mandater, som de offentlige fonde har, så gør de det, de skal. Derfor skal man et niveau op til politikerne, hvis vil vi have en anden balance mellem små og store bevillinger.« Jens Oddershede er enig. Politikerne har postet flere penge i anvendt forskning og givet store bevillinger til forskning, der er øremærket til bestemte formål. Af den grund mangler der penge til især de yngre forskere med de gode ideer: »Derfor ville det være en god idé at give flere penge til den Frie Forskningsfond eller øge basismidlerne til forskning.« lila@information.dk\n»At være projektansat er det stik modsatte af forskningsfrihed« Væksten i de eksterne forskningsmidler og satsningen på flere ph.d.’er i 00’erne har ført til flere midlertidigt ansatte og færre fastansatte forskere. Næsten to ud af tre forskere er i dag korttidsansatte, og det giver problemer med både friheden og kvaliteten i forskningen, mener de faglige organisationer Af Lise Richter Infografik: Rasmus Raun og Jesse Jacob\nniversiteterne har de seneste 20 år oplevet en markant stigning i antallet af løstansatte og et fald i antallet af fastansatte lektorer, viser ny ph.d.-afhandling. En af årsagerne er, at universiteterne i den periode er blevet langt mere afhængige af de eksterne midler fra private og oﬀentlige fonde. Det er en udvikling, der går ud over kvaliteten af forskningen, men også påvirker forskernes forskningsfrihed, mener de faglige organisationer. Andreas Kjær Stage, der er ph.d.-studerende på Aarhus Universitet, har undersøgt udviklingen i de midlertidigt ansatte over tid. I 2017 udgjorde de 62 procent af de videnskabeligt ansatte på universiteterne, mens de kun udgjorde ca. 40 procent i 1999. Gruppen af midlertidig ansatte vokser til dels, fordi man med globaliseringspuljen fra 2006 satsede stort på at uddanne flere tusind ekstra ph.d.’er om året, men en anden del af forklaringen er væksten i de eksterne midler, forklarer Andreas Kjær Stage. »Det er værd at bemærke, at de andre grupper af løstansatte, som postdocer, adjunkter, og videnskabelige assistenter, er steget lige så meget i den samme periode, blandt andet fordi der nu skal laves store forskningsprojekter produceret i grupper, som sjældent giver mulighed for at ansætte fast,« siger Andreas Kjær Stage. Selv om det har gjort arbejdsbetingelserne mere rå for unge forskere som ham selv, mener han ikke, at det nødvendigvis går ud over forskningsfriheden: »Professorerne er meget afhængige af, at de projektansatte er selvkørende og tager ansvar, og det kan give mulighed for selv at sætte sit præg på retningen i det, man forsker i,« siger Andreas Kjær Stage. Lektor Dan Hirslund, der er formand for de midlertidigt ansatte i det såkaldte TVIP-kollektiv på humaniora på Københavns Universitet, mener derimod, at de midlertidigt ansatte forskere bliver ramt på forskningsfriheden. »Når du er ansat på andres forsk-\nningsprojekter, så får du et ben i et projekt, som du ikke har været med til at beslutte, hvordan skal se ud. Det er på sin vis det stik modsatte af forskningsfrihed,« siger Dan Hirslund og tilføjer, at de projektansatte ofte heller ikke kan tage de data og resultater med, som de har fundet frem til og arbejde videre på dem, fordi de tilhører forskningslederen. Ud over den eksterne finansiering mener Dan Hirslund dog også, at ph.d.-boomet er en del af årsagen til, at løse ansættelser er blevet så udbredte. »Med globaliseringspuljen blev der uddannet en hel masse, som der ikke var job til på universiteterne. Det gør alle, der er i midlertidige stillinger, ekstremt konfliktsky, men det går også ud over forskningen, for folk prøver at undgå at tage noget kontroversielt op, for de vil ikke lægge sig ud med nogen,« siger Dan Hirslund.\nversitet og næstformand i Universitetslærerlandsklubben i Dansk Magisterforening, mener også, at de mange midlertidigt ansatte skaber en masse brud i forskningen, som giver problemer med kvaliteten. »Der er muligvis brancher, hvor det ikke betyder så meget, men her er vi faktisk afhængige af stabilitet og langsigtethed. Så forskning egner sig utroligt dårligt til så usikre arbejdsvilkår. De fleste forskere aner stadig ikke, om de er købt eller solgt, når de er 30-40 år gamle, og det gør det svært at rekruttere de allerdygtigste til forskning. Så alene af den grund burde politikerne tage det her problem alvorligt,« siger Janne Gleerup. lila@information.dk\nViden går tabt Maria Theresa Norn, der er analysechef i uddannelses- og forskningstænketanken DEA, mener, at de mange kortvarige ansættelser har skabt en meget uheldig situation i forskningen. Mange forskningsprojekter ansætter udenlandske ph.d.-studerende eller postdocer, og når de eksterne midler løber ud, så forsvinder de ofte igen. »Det skaber kontinuitetsbrud hele tiden, og så er der viden og tid, der går tabt,« siger Maria Theresa Norn. Hun vurderer også, at arbejdsvilkårene har stor betydning for den kønsskævhed, der stadig er især blandt de fastansatte forskere. »Der er mange flere mænd uden børn, der bliver i forskningen, men hvad er det for en forskning, vi får ud af det? Hvis vi skal have en bred vifte af talenter, så er det nødvendigt med bedre arbejdsvilkår,« siger Maria Theresa Norn. Janne Gleerup, der er lektor på Roskilde Uni-\nKVI N DE R N E\ntoronto ront interna nte ternatio te rnatio t nal na na al\nR U B A I YAT\nHOS S AIN\nRIKITA NANDINI SHIMU NOVERA RAHMAN DEEPANWITA MARTIN PARVIN PARU MAYABI MAYA MOSTAFA MONWAR SHAHANA GOSWAMI INSTITUT FRANÇAIS, DET DANSKE FILMINSTITUT, SØRFOND+, TORINO FILM LAB, RUBAIYAT HOSSAIN\nSABINE LANC ELIN\nJAC QUES PEDERSEN\nGRAND TEATRET KBH ODENSE\nAARHUS KOLDING HOLBÆK MED FLERE\nSTENO MUSEET SCIENCE & ASTRONOMI\nFlere forskere og undervisere bliver ansat midlertidigt\nBørn gratis adgang. Voksne 30 kr.\nVidenskab er lidenskab. Om forskerliv og kogte krabber. Det nysgerrige menneske. På opdagelse i en usynlig verden. Gentests og tandbørster. Hvordan sundhed blev fælles. Astroteket. Om planeter og stjerners liv og død.\nPLANETARIET Stjerneforestilling hver lørdag og søndag kl. 12 og 14. 2012\nTirsdag-fredag 9-16. Lukket mandag. Lørdag- søndag 11-16. C. F. Møllers Allé 2 . 8000 Aarhus C 8715 5415 . www.sciencemuseerne.dk #StenoMuseet @sciencemuseerne\n»Jeg tog medicinen med hjem og skyllede den ud i mit toilet« Antropolog Martin Lindhart fra Syddansk Universitet er den eneste i Danmark, der har afrikansk heksekunst som forskningsfelt. Selv om han engang næsten blev forhekset, kan han endnu ikke be- eller afkræfte, om hekse virkelig findes\neksedoktorer fra Tanga i det vestlige Tanzania har ry for at være de mægtigste i landet. Engang jeg var på feltarbejde, kom en af dem helt ind under huden på mig.« »Normalt interviewer jeg heksedoktorer og ofre for heksekunst til min forskning, men da jeg mødte heksedoktoren fra Tanga, tog jeg en anden metode i brug. Jeg lod, som om jeg havde ondt i maven. Forsøget kunne give mig et unikt indblik i en proces.« »Heksedoktoren var en ung afrikansk mand i en hvid dragt og med en lille hvid hat på hovedet. Der var røgelse i luften i hans spartansk indrettede værelse, og han bad i første omgang om 5.000 shilling for at helbrede mine mavesmerter. Det svarede til 20 kroner. Han lagde pengene i en konvolut, og da han kort efter åbnede den igen, var pengene væk. Jeg forstod ikke, hvor pengene blev af.« »Han forklarede mig, at han havde tilkaldt ånderne. De havde taget pengene. Han begyndte at tale med en helt anden stemme. Den var dyb og mørk. Det var ånderne, der talte gennem ham. De sendte mig ud på gaden og ned på markedet for at købe en dåse marmelade, som jeg skulle tage med tilbage. Dåsen havde en luftsikring, som afslørede, om den havde været åbnet før. Det havde den ikke.«\nFortalt til Rasmus G. Svaneborg »Jeg gav heksedoktoren dåsen med marmelade. Han gik væk med den et øjeblik, og da han kom tilbage, bad han mig åbne glasset. Jeg kunne se på luftsikringen, at den stadig var uåbnet. Men da jeg åbnede dåsen, lå der en lille pose i marmeladen med en mønt og en hvid seddel: ’Jeg vil slå den hvide mand ihjel,’ stod der.« »Jeg fik kvalme og blev svimmel. Nogen ville slå mig ihjel. Min skepsis blev overdøvet af frygten. Ånderne fortalte heksedoktoren, at mit fly på vej hjem til Danmark ville styrte ned. Han kunne forhindre mordet på mig, hvis jeg betalte ham ekstra. Jeg rejste mig og tumlede væk. På vejen ud gav heksedoktoren mig noget medicin mod mine mavesmerter.« »Jeg ville smide medicinen væk i vejkrydset, men jeg kom i tanke om heksetroens ritualer. Man siger, at hekse efterlader heksesubstanser i rendestenen ved vejkryds, så der opstår trafikulykker. Tvivlen satte sig i mig. Jeg ville ikke risikere at smide medicinen på gaden og høre om et uheld dagen efter. I et øjeblik var jeg blevet omvendt til at tro på heksekunst. Jeg tog medicinen med hjem og skyllede den ud i mit toilet.«\nAnsvarsfralæggelse »Som antropolog og forsker i afrikansk heksekunst i Tanzania er min agenda at undersøge, hvordan heksetro påvirker de troendes fortolkning af begivenheder – og deres måde at håndtere problemer på.«\n»Oplevelsen med heksedoktoren fra Tanga viser, at heksetroende søger efter dybere forklaringslag, der ofte har at gøre med relationer til andre. Det fascinerer mig. Doktoren mente at kunne forklare mine opfundne mavesmerter med, at nogen ville dræbe mig. Det var en andens skyld, at jeg havde ondt i maven.« »Jeg interviewede engang en tanzaniansk kvinde, der kaldte sig Mama Matthew. Hun var overbevist om, at hun var forhekset og havde en ånd, der betragtede hende som sin kone. Ånden havde endda samleje med hende, når hun sov. For når hun vågnede om natten og var våd i underlivet, forklarede hun det bagefter med, at hun var blevet voldtaget af hendes ånd. Den indstilling er hun ikke alene om blandt kvinder i Tanzania.« »Jeg er på feltrejse i Tanzania en gang om året, og jeg bliver stadig fascineret af, hvor indgroet heksetroen er i befolkningens hverdag.« »Den mest spændende udvikling i heksetroen er, at man i stigende grad beskylder folk for at bruge heksekunst til at berige sig selv. Før brugte man det primært til at skade andre.« »Jeg læser og taler swahili, og i tabloidaviserne kan jeg se forsidehistorier med beskyldninger om, at vinderen af Miss Tanzania havde brugt heksekunst til at vinde. Jeg taler med folk, der beskylder politikere for at have brugt heksekunst til at vinde valget. Eller et fodboldhold for at have forhekset modstanderen. Selv nogle af heksedok-\nVidenskabsnyhedsbrevet Få nyheder og tips fra videnskabens verden. Lander i din indbakke hver anden uge. Tilmeld dig på Information.dk/nyhedsbreve\ntorerne har licens fra Sundhedsministeriet på grund af deres kundskaber inden for plantemedicin.« »For nogle år siden forskede jeg i et optrin i provinsbyen Iringa, der illustrerede, hvor alvorligt befolkningen tager heksetroen. Det var kommet frem, at en velhavende, succesfuld forretningskvinde holdt zombier i sit hus. Folket mistænkte hende for at have brugt heksekunsten og zombierne til at blive rig.« »I heksetroen er en zombie en afdød person, som en heks har lavet en dukke af, der ligner vedkommende på en prik. Folk tror, at dukken er begravet i stedet for liget. På den måde går den afdøde rundt som en levende død i heksens hjem. Folk på gaden hævdede at have set zombier komme ud af forretningskvindens hjem, og samme dag gik en vred menneskemængde til angreb på hendes hus. De kastede sten gennem hendes vinduer og overfaldt hende.« »Jeg interviewede hende om det. Hun benægtede, at hun var en heks, og at der gik zombier rundt i hendes hjem. Men det var umuligt at mane rygterne til jorden, og hun måtte flytte fra byen.« »Jeg kan efter 20 års forskning hverken be- eller afkræfte, at hekse findes. Selv ikke efter oplevelsen med heksedoktoren fra Tanga, der forudså min død. Jeg lever jo stadig.« rasv@information.dk\nVESTEN MOD VESTEN INFORMATIONS FORLAG\nKøb bogen på butik.information.dk\nNE ”RU RG EBE LYKK RES O ER V TIONS ERA ALE GEN RIGIN TO ER MES ALY TIK G O AN LITIK O P AF .” TUR KUL n io rmat - Info\n”LYK UDFO KEBERG LDER ET STO INTEL RT VING LEK TUELT EFAN G, KUN GANS SOM KE FÅ DETTE I L GØRE AND KAN HAM EFTER .” - Po litiken\nUNE R S I V ”H VAR G R E B LYKKE DEN U T D KEN RKS A M N A FOR D SER OG GRÆN REVET SIN , E SK HAVD Å ENGELSK P T EN E BOG V E L EN B VAR D NATIONAL INTER ELLER.” BESTS sten ds-Po - Jyllan\n”LYKK EBERG S BOG KOMM ER TIL AT BLIVE STÅEN DE L ÆNG E.”\n- Kriste ligt Da gblad\nMåske skal vi begynde at se det sociale som det mest fantastiske ved mennesket. Det er her, vi adskiller os fra robotter Kunstig intelligens er i udvikling i disse år, og mange er imponerede over potentialet, men skuﬀede over, hvordan robotterne agerer. De mangler nemlig den sociale intelligens, vi mennesker besidder. Og den skal robotterne have i fremtiden, hvis det hele skal give mening, lyder det fra professor Thomas Bolander Tekst: Merle Baeré · Foto og fotomanipulation: Anders Rye Skjoldjensen\nobotterne kommer til at overtage vores job og måske endda udmanøvrere menneskeheden, lyder et hyppigt fremtidsscenarie, når snakken falder på kunstig intelligens. Men hvornår, kunne man fristes til at spørge. Et godt bud ville lyde: om 30 år. Det er i hvert fald det bud, de fleste kommer med, har to forskere fra Oxford University regnet sig frem til. I 2015 besluttede de sig for at danne et overblik over alle de forudsigelser – både fra eksperter og helt almindelige mennesker – der siden 1950’erne er blevet fremsat om, hvornår vi får kunstig intelligens på menneskeligt niveau. Resultatet var entydigt. Uanset hvilket årti, de slog ned på i perioden, lå gennemsnittet på 30 år – hvis man vel at mærke ser bort fra dem, der svarede ’aldrig’. Et af de store temaer inden for kunstig intelligens i dag handler om, at computere og robotter skal have sociale evner. Det har professor Thomas Bolander skrevet om i sin nye bog, Hvordan ser fremtiden ud med kunstig intelligens?, hvori han dog nægter at give et bud på, hvornår vi kan forvente at omgås socialt intelligente robotter. Det, han kan sige, er, at det nok ikke er lige rundt om hjørnet. Måske ikke engang om 30 år. På Danmarks Tekniske Universitet, hvor Thomas Bolander forsker i logik og kunstig intelligens, arbejder han lige nu på at få en robot til at give hånd. Men den handling, der umiddelbart er simpel for os mennesker, har vist sig at være forbløﬀende svær at sætte på formel. For hvor længe varer et håndtryk egentlig? Hvor hårdt eller blødt skal man trykke?\nOg hvem skal afbryde først? Det understreger meget godt noget, hvad flere forskere har pointeret: at den menneskelige sociale intelligens er den sværeste at efterligne på en computer. Thomas Bolander mener, at det næste store inden for kunstig intelligens kan blive, at vi får husholdningsrobotter, som bevæger sig ligesom mennesker og gør de ting, vi i dag har maskiner til. De kan for eksempel vaske op, støvsuge, vande blomster og koge pasta. »Men bare det at få en robot til at koge pasta, uden at du har brugt en hel masse tid på at programmere den og sat tingene på en bestemt måde, er svært. Så er der hele det kognitive: Hvis den ikke ved, hvor spaghettien er, kan den så finde ud af at spørge, hvor det er? Spørger den for eksempel hunden, fordi den ikke ved, at hunden ikke kan tale?« Men selv om det er en vanskelig opgave at give robotterne en grad af social intelligens – måske endda med lidt længere udsigter, end man umiddelbart skulle tro – er det fuldstændig afgørende, hvis kunstig intelligens skal være meningsfuldt i fremtiden. »Jo længere væk vi kommer fra, at en computer eller en robot er noget, der står ovre i et hjørne, des mere har disse brug for sociale evner,« siger han.\nDybe neurale netværk I dag er de fleste af os i kontakt med en eller anden form for kunstig intelligens dagligt – særligt hvis vi bruger vores smartphone eller computer. Det kan være, hvis man søger noget frem på google, har en bil, der kan sættes på autopilot, eller hvis man som fodboldfan bliver scannet, inden man bliver lukket ind på stadion, for at systemet kan se, om man er karantæneramt. »Nogle tænker, at det først er kunstig intelligens, når vi er på en form for science fiction-niveau. For eksempel som man ser i Terminator-filmene,« siger Thomas Bolander. »Men der er meget, vi har valgt at kalde kunstig intelligens, fordi det er tanken om at automatisere nogle processer og gøre ting, som ellers skulle være gjort manuelt.« Han peger på den diktafon, der ligger på bordet foran os, og som optager det interview, vi sidder midt i. »Det kan godt være, denne der ikke er omfattet endnu. Men det er kun et spørgsmål om tid. Næste gang, du køber en diktafon, så transskriberer den det, jeg siger, og så kan du se det på skærmen og uploade det som en tekstfil.« Inden for de seneste år er der sket en eksplosion i interessen for kunstig intelligens. Det kan blandt andet ses i antallet af forskningsartikler, som er steget så markant, at det sommetider kan være svært at finde nok folk, der har den påkrævede erfaring til at bedømme dem, fortæller Thomas Bolander. Den nye interesse handler særligt om et gennembrud inden for de såkaldte dybe neurale netværk, som kan bruges til avanceret mønstergenkendelse. Sådanne netværk kan for eksempel lære at skelne billeder af mus fra billeder af rotter ved at se tilstrækkeligt mange billeder af de to dyr, mens det samtidig understreges, hvilke der er hvilke. Det er den teknologi, der for eksempel bruges til at genkende upassende billeder på Facebook og til ansigtsgenkendelse. »Udviklingen i denne teknologi kræver meget computerkraft, og det har vi fået. Det kræver også enormt meget data, hvilket digitaliseringen har hjulpet kraftigt på vej.« Kunstig intelligens har dog ikke altid været omgærdet af stigende interesse og fremtidsoptimisme. Da Thomas Bolander startede med at undervise på DTU i begyndelsen af 00’erne, blev han af nogle kolleger anbefalet at kalde sit kursus noget andet end 36\nVi har historisk været duperede, når computere har kunnet spille skak, men vi har været naive omkring, hvad det egentlig er, der er mest unikt ved os mennesker, mener Thomas Bolander. Derfor bliver vi ofte skuﬀede over kunstig intelligens\n’kunstig intelligens’ – det klingede lidt for meget af noget, man ikke havde lyst til at røre ved. Faktisk har interesseren for området svunget voldsomt lige siden midten af 1950’erne.\nDen lange vinter Kunstig intelligens blev introduceret på verdensscenen i 1955, da den amerikanske matematiker John McCarthy som den første benyttede sig af ordet under en konference i USA. Dog er interessen ikke kørt i en eksponentiel linje derfra. Snarere tværtimod. Forskerne taler ligefrem om en ’vinter’-periode i interessen for kunstig intelligens. Vinteren kom i 1973, hvor der blev lavet en rapport i det britiske parlament, som skød de ellers optimistiske forventninger til de teknologiske fremskridt ned. Lighthill-rapporten hed den og kom med hovedkonklusionen, at man forskningsmæssigt ikke havde opnået de resultater, som var blevet lovet. Det handlede med andre ord om, at forventningerne var bristet. Derfor valgte man at tage det drastiske skridt at lukke al forskning med kunstig intelligens ned. »Man havde forestillet sig menneskelignende kunstig intelligens. I 1950’erne havde folk gået rundt og spået, at computerne ville blive lige så kloge som os mennesker,« siger Bolander. På det tidspunkt lavede man computere, som kunne spille skak, løse opgaver med forskellige former for mønstergenkendelse såsom en IQ-test og udregne matematikopgaver på gymnasieniveau. »Det er klart, at hvis man på et tidligt tidspunkt i computerens historie har en computer, der kan løse denne her type af opgaver, hvad tænker man så ikke om fremtiden?« I 1991 benyttede USA sig af kunstig intelligens i form af et planlægningssystem, som håndterede en række logistiske opgaver under Golfkrigen. Og frem mod 2000 begyndte man atter at forske i kunstig intelligens på et internationalt plan, dog med et andet fokus end tidligere, idet man valgte at vende blikket lidt væk fra menneskelig intelligens. »I denne periode tog man, hvad man kunne få. Det vil sige, at det var kunstig intelligens på et relativt lavt niveau. Dermed droppede man også de lidt mere vanvittige visioner, som handlede om mere menneskelignende robotter,« siger Bolander. I tiden herefter skete der dog en række afgørende ting i forhold til den videre ud-\nvikling. I 1994 lykkedes det at få en førerløs bil til at køre 1000 km på stærkt trafikerede motorveje rundt i omegnen af Paris. Og et par år senere, i 1997, vandt IBM’s computer Deep Blue i skak over den daværende verdensmester Garry Kasparov. Det var samlet set med til, at håbet om en form for efterligning af den menneskelige intelligens atter trådte i forgrunden. Inden for de seneste år er boomet faktisk så stort, at Bolander vælger at forklare det med en jazzanalogi: »Det føles som at have været fan af avantgardejazz i en årrække. En hobby, man har haft helt for sig selv. Men så pludselig, nærmest fra den ene dag til den anden, vil hele verden høre avantgardejazz og synes, det er det fedeste.«\nDet ypperste, vi har Grunden til, at forventningerne til kunstig intelligens kan skuﬀe, tilskriver Bolander, at man har undervurderet kompleksiteten af den menneskelige hjerne. »Man har været naiv omkring, at de ting, som er mest unikke ved os mennesker, ikke nødvendigvis er det, vi selv synes er svært. Det kan godt være, at skak er svært, og så bliver vi imponerede over nogen, som er gode til det. Men vi burde måske være mere imponerede af, at folk kan bruge et sprog og finde ud af at forholde sig til hinanden,« siger han. »Det kan godt være, at de sociale evner er det ypperste, evolutionen har givet os. Når vi skal spille skak, skal vi bevidst tænke. Det er hårdt for hjernen. Det sproglige og sociale virker mindre hårdt, fordi vi ikke skal koncentrere os så dybt. Men det betyder ikke nødvendigvis, at hjernen er mindre aktiv – meget af det, der foregår i hjernen, er vi ikke bevidste om.« Men netop det sværeste ved kunstig intelligens – at efterligne den menneskelige intelligens og de sociale evner – og den stræben, der tidligere har ledt til bristede håb, er det absolut vigtigste for forskningen at forholde sig til i dag. Det mener i hvert fald Bolander. Men det er ikke alle forskere, der er enige. Groft sagt kan man sige, at der er to hovedparadigmer inden for kunstig intelligens: det subsymbolske og det symbolske. Det første handler om, at man forsøger at efterligne neuroner og neuronforbindelser i den menneskelige hjerne. Det andet fokuserer på menneskers tankeprocesser og adfærd. Længe har de to været skarpt adskilte, nærmest i krig med hinanden, men flere forskere er begyndt at anerkende vigtigheden af at arbejde med begge former for kunstig intelligens. For at eksemplificere hvorfor det er vigtigt, at kunstig intelligens kan fungere på begge planer, griber Bolander fat i de førerløse biler. »Lad os sige, at du kan vælge mellem en førerløs bil, som har nul grad af social intelligens, og så en, der har noget mere. Hvad er så fordelen ved den, der har en grad af\nRejs dig klog\nDEO’s samfundsrejser kombinerer turisme med chancen for at komme helt ind under huden på mennesker og institutioner i EU’s brændpunkter. Det er en slags rejsende kursus. Rejselederne er engagerede eksperter, der brænder for at fortælle om landene, og som har stort lokalt netværk af ngo’er og institutioner, som vi møder. Vi rejser til Estland, Letland og Litauen, Grækenland, BosnienHercegovina, Montenegro og Kroatien, Serbien, Kosovo og Nordmakedonien, Rumænien og Bulgarien, Ungarn, Polen, Irland og Nordirland. Vi rejser også til Bruxelles og Strasbourg, hvor vi bliver klogere på, hvordan EU er bygget op og fungerer. LÆS OM DEO’S SAMFUNDSREJSER PÅ\nDEO ER MEDLEM AF REJSEGARANTIFONDEN NR. 2401\nwww.deo.dk – info@deo.dk – TLF. 70 26 36 66\nsocial intelligens,« spørger han. »Jo, det er, at den kan sætte sig i de andre trafikanters sted. Hvis en bold ruller ud på vejen, og en lille dreng kigger på den fra fortovet, er det formentlig hans bold. Men hvis man ikke har evnen til at sætte sig i andre folks sted, så ved man ikke, at han sandsynligvis vil løbe ud efter bolden. Medmindre man specifikt er trænet til det scenarie. Det er det, man ser med førerløse biler – hvis de kommer ud i et scenarie, de ikke er trænet i, går det helt galt.« Et andet eksempel kommer fra hospitalsverdenen, hvor robotter kan varetage forskellige transportopgaver, men robotten kan finde på at tage elevatoren, selvom hospitalets ansatte skal bruge den til en alvorligt skadet patient. Simpelthen fordi den ikke kan sætte sig ind i deres sted. »Robotterne burde være vores forlængede arm, men det er de ikke, hvis de er sociale analfabeter,« understreger Bolander.\nMen overtager de ikke vores job? Kunstig intelligens rummer et stort potentiale, hvilket også er med til at forklare, at det formentlig kun kommer til at fylde mere og mere i vores fremtidige hverdag. Men med en forandret fremtid i horisonten følger også en række bekymringer – eksempelvis om, at kunstig intelligens kan komme til at overtage meget af det arbejde, som mennesker tidligere har udført. »Når vi snakker manuelt arbejde, så er det mest rutineprægede væk for længst. Det skete under industrialiseringen. Det næste blive måske, at lastbilchauﬀører mister job til førerløse lastbiler,« siger Thomas Bolander. Men selv om computere og robotter kan ændre på vilkårene for nogle job, kan de også skabe muligheder andre steder. I takt med at forskellige teknologiske ting ændrer sig i vores samfund, ændrer vores forventninger til levestandarderne sig også, argumenterer professoren. »Hvis man stod i 1800-tallet og så på alle de ting, der ville komme, og dermed tænkte, at alle ville blive arbejdsløse, så havde det været rigtigt – hvis altså vi skulle bo i de samme boliger og spise den samme mad. Men de ting udvikler sig hele tiden. På et tidspunkt ville vi for eksempel gerne have mulighed for at købe en god kop kaﬀe, derfor åbnede vi nye cafeer, hvor der blev ansat baristaer, som folk kunne snakke med,« siger han og understreger: »Vores ambitioner stiger i takt med rækkevidden af, hvad vi kan.« I 2017 vurderede World Economic Forum i deres Global Risk Report, at kunstig intelligens opfattes som den teknologi, der kan have både de bedste og de værste konsekvenser for vores verden. Mange andre har også skrevet om teknologiens potentialer og risici, blandt andet den israelske historiker og professor Yuval Noah Harari. Han har for eksempel understreget, at kunstig intelligens kan være med til at ændre verden mere end noget andet, vi tidligere har\nDen græske befolkning lever med flygtningepres og økonomisk krise. Samtidig har de en fortid som civilisationens vugge. Hvordan ser grækerne fremtiden? Vi spørger politikere, græsrødder og intellektuelle. 8 dage, fly til Thessaloniki, bus via Volos til Athen med Grækenlandsekspert Trine Stauning Willert og Zlatko Jovanovic. Afgange 20. marts og 23. oktober 2020. Pris: 9.800 kr. LÆS MERE PÅ\nset. I 2017 udtalte han ligeledes følgende i et interview med Politiken: »Ikke bare menneskehedens fremtid, men formentlig livet i sig selv afhænger af, hvordan vi vælger at bruge kunstig intelligens og bioteknologi.« Ifølge Bolander er det »lidt store ord«, som han dog godt kan forstå, hvor kommer fra. »Det er vigtigt at påpege, at der er en potentiel bagside. Hvis vi for eksempel ser på, hvad teknologi har gjort ved vores fysiske aktivitetsniveau, så bliver vi i dag nødt til at gå i træningscenter for at bruge vores muskler. Det samme kan ske kognitivt,« siger han. »Det kan godt være, at vi engang i fremtiden skal til at gå i kognitive træningscentre. Ligesom man har tilbud til stærkt overvægtige, kan det være, at man får tilbud til folk, som er i farezonen for at falde hen mentalt.« Men hvorfor skal vores samfund egentlig blive mere og mere automatiseret? Hvorfor skal vi pludselig til at have hjemmerobotter med social intelligens? Kan vi ikke bare sige stop? »Jeg var en af de sidste i Danmark til at få en mobiltelefon, fordi jeg simpelthen ikke kunne se, hvad jeg skulle bruge den til. Jeg gad ikke være afhængig af en teknologi. Men på et tidspunkt kunne jeg ikke holde den længere. Sådan har det også været med computere i starten,« siger Thomas Bolander. Selv om der givetvis er en grænse for, hvor automatiseret det hele kan blive, har han endnu ikke fundet ud af, hvor den går. Personligt kunne han godt forestille sig på et tidspunkt at have en hjemmerobot, som kunne handle ind og skrælle kartofler, så han alene kunne tage sig af de sjove og kreative ting i madlavningen. Hvornår det bliver, nægter han dog fortsat at svare på. meba@information.dk\nBlå bog Thomas Bolander, f. 1972 Professor i kunstig intelligens og logik på DTU Compute (Danmarks Tekniske Universitet). Medlem af SIRI-Kommissionen, som blev nedsat i 2016. Kommissionen skal undersøge de forskellige muligheder, der er ved kunstig intelligens, hvilke forandringer det vil føre med sig, og hvad det kommer til at betyde for vores samfund. Har modtaget H.C. Ørsted Medaljen i sølv for sin forskningsformidling. Forfatter til bogen ’Hvor er kunstig intelligens på vej hen?’, som er udkommet på Informations Forlag\nBosnien-Hercegovina, Montenegro og Kroatien Rejse i en levende historie og mangfoldig kultur. Vi hører om historien, forsoning, EU-medlemskab og fremtidstro fra aktivister, undervisere, politikere og institutioner. 9 dage med fly og bus gennem forrygende natur og byerne Tuzla, Srebrenica, Sarajevo, Kotor og Dubrovnik med Balkanekspert Zlatko Jovanovic. Afgange 17. april og 18. september 2020. Pris 9.800 kr. LÆS MERE PÅ\nInformations Medieskole for forskere\nHer er fire eksempler på robotters manglende sociale evner – og hvorfor det giver mening, at de bliver socialt intelligente i fremtiden\nLær hvordan du bruger nyhedsmedierne uden at kaste din faglighed over bord. I løbet af kurset møder du redaktører, forskere og formidlingseksperter samt lærer, hvordan du finder og formidler din forsknings gode historie. Informations medieskolen henvender sig til ph.d.- studerende og unge forskere og afholdes på Information. Medieskolen forløber over seks moduler i foråret 2020. 2.500 kr. Læs mere og tilmeld dig på butik.information.dk\n2.500 kr. Tilmelder du dig Ph.d. Cup 2019 får du en gratis plads på Medieskolen\nDen racistiske twitterrobot I 2016 valgte Microsoft at skabe en twitterrobot, som fik navnet Tay. Meningen var, at Tay selv skulle kunne skrive opslag på det sociale medie ved at lære fra de mange andre twitterbrugere. Med andre ord skulle robotten lære fra al den tekst, den blev eksponeret for på Twitter. Det var dog langtfra alle brugere, som ønskede det bedste for Tay, så de begyndte at fodre robotten med forskellige rabiate udsagn. Og fordi robotten ikke forstod meningen bag de mange ord, endte den med at forvandle sig til holocaustbenægter, racist og sexist. For eksempel skrev den: »Jeg fucking hader feminister, de burde alle dø og brænde op i helvede« og »Hitler havde ret, jeg hader jøder«.\nRobotter opfandt eget sprog Et andet eksperiment, som blev igangsat af Facebook, endte med, at to robotter udviklede deres eget sprog. Robotterne hed Alice og Bob, og ideen var, at de to skulle handle forskellige varer med hinanden på engelsk. Men i stedet for at arbejde på det sprog, de var blevet sat til, begyndte de at kommunikere på en for dem mere effektiv måde – men som var det rene nonsens for mennesker. For eksempel formulerede de brudte sætninger med mange gentagelser, som da Bob sagde: »I can i i everything else,« og Alice svarede: »balls have zero to me to me to me.« Gentagelserne ’i’ og ’to me’ blev øjensynligt brugt til at angive, hvor mange stykker af en given vare der blev handlet med. Men da hensigten på den lange bane var, at de to robotter skulle kommunikere med mennesker, blev forsøget lukket ned.\nEn vis mængde social intelligens er ifølge DTU-professor Thomas Bolander nødvendig, hvis ikke robotter som i disse eksempler skal gå amok, drive mennesker til vanvid eller ende i fatale ulykker Tekst: Merle Baeré Illustrationer: Sara Houmann Mortensen\nPh.d. Cup 2020 – Åben for tilmelding\nPh.d. Cup er en årlig formidlingskonkurrence for unge forskere. Alle, der har fået godkendt deres ph.d. i 2019, kan søge om at blive en del af Ph.d. Cup 2020. Deadline for tilmelding til Ph.d. Cup\nPh.d. Cup en unik chance for at nå et bredere publikum, også med de forskningsområder, der normalt ikke får stor bevågenhed i medierne. Vinderen modtager blandt andet 30.000 kr.\nHospitalsrobotter skaber frustration På flere end 100 hospitaler i USA og et enkelt i Danmark kører robotter rundt på de lange hvide hospitalsgange og løser diverse transportopgaver. Men selv om de såkaldte TUG-robotter er udstyret med kunstig intelligens, går det ikke altid lige nemt, når de skal manøvrere rundt blandt mennesker, der betragter dem som kollegaer. På Sygehus Sønderjylland i Aabenraa har robotten kunnet finde på at tage elevatoren for snuden af de hospitalsansatte, som var på vej til operationsbordet med en alvorligt skadet patient. I et andet eksempel skulle TUG levere et brev til en lægesekretær, som talte i telefon og derfor ikke kunne tage imod brevet med det samme. Det forstod TUG imidlertid ikke og gentog hvert 30. sekund, at »TUG er ankommet«, indtil lægesekretæren fik nok og råbte: »Hvis du siger ’TUG er ankommet’ én gang til, så sparker jeg dig i kameraet!«\nFatale ulykker med førerløse biler Der er sket flere voldsomme ulykker, når biler er blevet sat på autopilot. For eksempel i 2016 og i 2019, hvor to Tesla-biler, som var blevet sat på autopilot-mode, forvekslede en lastbilanhænger med et motorvejsskilt. Teknologien i bilen er kodet til mønstergenkendelse, men fordi både lastbilhængeren og vejskiltet er to store hvide flader med tekst på, kunne den ikke skelne de to fra hinanden. Det resulterede ulykkeligvis i, at bilerne kørte ind under lastbilanhængeren og fik skrabet førerhuset af.\nKilder: Thomas Bolander: ’Hvordan ser fremtiden ud med kunstig intelligens?’, Digital Journal\nLæs mere om cuppen, vurderingskriterier og tilmelding på\nMontana skænk m. lakerede glaslåger\nMontana skoskab D 20 cm\nMontana Bathroom vaskemodul\nPanton Wire Matt Gold - Limited Edition Hvid marmor topplade\nVi rådgiver professionelt om indretning til hjem eller virksomhed. Vi er eksperter på Montana Systemet, samt mange andre high-end møbelbrands. Kom forbi og se vores udstilling lavet i samarbejde med Poppykalas Floral Studio.\nBredgade 24 I DK 1260 København K I Tlf: 3312 0690 I montanastore.dk\nmandag-fredag 10-18 lørdag 10-15 I søndag 11-15