Kritisk Debat - Artikler: Et godt link fra KRITISK DEBAT: Refleksioner om fremtidens grønne litteratur\nRefleksioner om fremtidens grønne litteratur\nForfatterprofessionen har mistet legitimitet, men kan fremmes ved hjælp af en grøn omstilling, der omfatter hele kulturlivet. Omstillingen forudsætter nytænkning og satsning på kulturprodukter med længere levetid, der kan tjene som samfundsmæssige forbilleder og i kraft af deres eksemplariske funktion opdrage til bæredygtighed ved at være en del af et grønt oplysnings- og dannelsesprojekt.\nIgennem årtier har litteraturen i Danmark stået overfor en af sine største udfordringer nogensinde – overtagelsen af de økologiske bevidsthedsformationer, der har sat deres præg på resten af samfundet. Betingelserne for at det kan ske i den nærmeste fremtid er imidlertid ikke gode. Kulturlivet og litteraturen hjemsøges af strukturproblemer, der svækker deres mulighed for at forny sig selv. Hvis man betragter litteraturens udvikling igennem de sidste mange år, er det tydeligt, at den er gået i stå: Ikke blot er forfatterne blevet marginaliseret, men også de bøger, de skriver, har svært ved at finde et marked. Det terræn, bogkulturen og i særdeleshed skønlitteraturen har tabt til de elektroniske medier, skyldes ikke kun, at kommunikationsformerne har forandret sig, men også at de litterære medier strukturelt, tematisk og kvalitetsmæssigt ikke har været i stand til at retfærdiggøre sig overfor en i stigende grad uinteresseret offentlighed. Årsagen til litteraturens faldende status er ikke nødvendigvis, at forfatterne er blevet ringere, men kan føres tilbage til en kollektiv nedsmeltning blandt kulturformidlerne, i forlagsbranchen, hos den del af staten, der beskæftiger sig med kulturanliggender, og af samfundets forhold til kunst i al almindelighed.\nLitteraturens krise er så fundamental og de faktorer, der bidrager til at undergrave bogkulturen i Danmark, så mange, komplicerede og uigennemskuelige, at en grundig analyse falder udenfor rammerne af blot en enkelt artikel. Her vil derfor kun blive beskrevet nogle af de mest iøjnefaldende tendenser og først og fremmest dem, der understreger aktualiteten af det, som er dens egentlige hovedtema: Nødvendigheden af en introduktion af en grøn poetik og en grøn litteratur i den danske kulturproduktion. I denne forbindelse bør det understreges, at bestræbelserne på at promovere disse i lige så høj grad repræsenterer et forsøg på at rehabilitere forfattergerningen som profession. Når talen falder på en økologisk litteratur, er det desuden nødvendigt at begribe, hvorfor den forandring, den repræsenterer, sandsynligvis vil have flere odds imod sig end nogen anden litterær retning før har haft det i Danmark.\nForhindringerne for en grøn litteratur\nHistorisk set har litteraturen altid formået at tilpasse sig samfundets behov, om end det ofte er sket med forsinkelse. Det er derfor sandsynligt, at den næste litterære epoke bliver domineret af den miljø- og bæredygtighedsorienterede litteratur. Meget står og falder med kulturlivets evne til at løfte denne udfordring: På mange måder er det historiske nybrud, økologien repræsenterer, prøvestenen for litteraturindustriens overlevelsesevne. Hvis den klarer dette vanskelige skridt fremad, bekræfter den sin værdi for samfundet, men sker det ikke, vil dens krise forværres betydeligt. Problemet er, at miljø- og bæredygtighedstænkningen repræsenterer en form for samfundskritik, der også indebærer kritik af kultursystemet, som det for øjeblikket hverken er indstillet på at give eller modtage.\nDe problemer, der hjemsøger litteratursektoren, er ikke mindst af institutionel og økonomisk karakter: I hundreder af år har forfatterne haft et mentalt og økonomisk overskud og en uafhængighed fra samfundets institutioner, der har sat dem i stand til at indvarsle de fremskridt, der har bragt samfundsudviklingen frem til dens nuværende niveau. Dette overskud er imidlertid ikke længere til stede i Danmark. Med nogle af de højeste bogpriser, den højeste omsætningsafgift på bøger i verden og et ineffektivt, forældet og uigennemskueligt kulturstøttesystem, som i mange henseender ikke lever op til retssikkerhedskrav, man forlanger i andre dele af samfundet, har spillereglerne for forfatterne ændret sig radikalt til det værre i forhold til konkurrencen fra andre former for kulturproduktion .\nAlvorligst er imidlertid, at forfattergerningen i Danmark i realiteten er ophørt med at eksistere som uafhængig profession – en situation der ikke tidligere er set i den indenlandske kulturhistorie. Ved ikke at være selvforsørgende er forfatterne blevet sat i et afhængighedsforhold til tredjeinstanser, der går dårligt i spænd med de kritiske funktioner, litteraturen traditionelt har varetaget i forhold til samfundet.\nEj heller synes der at være nogen fornyelse på vej: De strukturer, der skulle understøtte litteraturen, understøtter groft sagt kun sig selv og bringer dermed på længere sigt hele det litterære system i fare. I et kulturstøttesystem, der lever op til sin historiske funktion, bliver vægten lagt på at understøtte bogproduktion og sikre forfatterstandens kontinuitet, samtidigt med at litteraturens uafhængighed respekteres og dens kritiske funktioner holdes i hævd. Men supportsystemet i Danmark har længe fokuseret på hovedsageligt at opretholde lønmodtagerfunktioner på kulturområdet for et voksende overskud af universitetskandidater, som forsknings- og uddannelsessystemet, der på dette område udgør et lukket system med et minimum af interaktion med det omgivende samfund, ikke selv kan forsørge.\nEn kendsgerning er det også, at forfatterstandens økonomiske afhængighed er slået igennem i den konventionelle litteraturs tematik, hvis væsentligste kendetegn længe har været en tilbagetrækning fra samfundet og en dermed korresponderende dyrkelse af privatsfæren og satsning på genrer, der ligger underholdningsindustrien nærmere end den kritiske litteraturtradition . Hvor litteraturen tidligere, når den var bedst, var i stand til at gribe direkte ind i samfundets anliggender på ethvert niveau, kan den nu beskrives med prædikater som omgængelig, tilforladelig og ufarlig – egenskaber, der er kendetegnende for en domesticeret litteratur.\nVæsentligt er det også, at der er tale om en selvunderstøttende negativ spiral: For at forfatterne kritisk kan beskrive samfundet, er det nødvendigt, at de selv bliver integreret i alle samfundets lag. Imidlertid har forfatterprofessionen mistet så stor en del af sin samfundsmæssige legitimitet, at forfatterne ikke længere regnes til den professionelle intelligentsia: At skrive romaner, noveller, digte, skuespil eller essays er ikke en samfundsmæssig kvalifikation. Ej heller udgør den en social identitet. Den deraf følgende proletarisering af forfatterne som befolkningsgruppe er imidlertid sekundær i forhold til det tab af indsigt, marginaliseringen fører med sig.\nPå trods af – eller måske snarere på grund af de negative tendenser, der er beskrevet ovenfor - er der en formodning om, at forsoningen mellem kunsten og samfundet og den nødvendige helbredelsesproces, de litterære fænomener vil skulle undergå, må ske indenfor rammerne af den økologiske fortælling , i hvert fald hvis man overfører erfaringerne fra de fleste andre samfundssektorer til kulturlivet. Selvom introduktionen af en økologisk litteratur og en økologisk poetik naturligvis ikke vil løse bogkulturens strukturproblemer eller en løsning på disse problemer uden videre vil resultere i indførelsen af en grøn litteratur og en grøn poetik, vil i det mindste den første mulighed – som på kort sigt er den mest realistiske af de to – betyde en form for opvågning til den virkelige verden, der kan føre til fremskridt også på andre områder. Fra at have tabt samfundsrealiteterne af syne, vil forfatterne igen kunne anbringe sig i begivenhedernes malstrøm .\nLitteraturkrisens grundbegreber: Ikke-viden og uvidenhed\nEn af hovedindvendingerne mod den konventionelle litteratur er, at den ikke understøtter det grønne oplysnings- og dannelsesprojekt: Dette projekt involverer ikke kun litteratur og kulturudøvelse, herunder de humanistiske videnskaber, men relaterer sig til enhver form for samfundsmæssig videns- og kapacitetsopbygning. Sammen med civil dannelse – dvs. anvendelsen af forståelse af sociale, politiske, økonomiske og kulturelle systemer til aktiv deltagelse i samfundsmæssige processer - udgør den forudsætningen for det såkaldte miljømedborgerskab, hvorved forstås værdibevidstheden og de praktiske færdigheder til at omsætte den økologiske og civile dannelse i praksis .\nHvis man spørger til årsagerne til den konventionelle litteraturs manglende relevans på dette område, kan et tænkt eksempel illustrere, hvad sagen drejer sig om: Der tages her udgangspunkt i Niklas Luhmann’s systemteoretiske resonansbegreb, ifølge hvilket meget lidt i et samfundsmæssigt system kan stå i centrum for opmærksomhed og udgøre et kommunikationstema på samme tid, hvad der har betydning for den måde, hvorpå viden opbygges og formidles . At viden har en høj samfundsmæssig prioritet ligger eksplicit i den måde, hvorpå det moderne samfund ofte beskrives som et vidensamfund – et koncept, der forstås som modbegreb til industrisamfundet, om end der ikke er tale om noget entydigt begreb.\nHvis man med udgangspunkt i Luhmann definerer litteraturen og i videre forstand kulturlivet som en mekanisme, hvorigennem samfundet som udgangspunkt iagttager sig selv, opstår der altid blinde pletter, al den stund enhver iagttagelse udgør en operation, der på den ene side baserer sig på distinktion og på den anden side på betegnelse af noget . Dette kalder Luhmann for iagttagelse af første orden. Resultatet er, at litteraturen og kulturlivet, når de iagttager, benytter sig af distinktioner, som de ikke kan betegne ved hjælp af de samme distinktioner, og derfor ikke kan iagttage. Men fordi de også er iagttagere af anden orden, dvs. kan iagttage samfundet som iagttagende sig selv, kan de iagttage deres iagttagelsers relativitet. De kan derfor se, at de ikke kan se det, de ikke kan se. Hvis man betegner det, som de ved, at de ikke kan se og derfor ved, at de ikke ved, for ikke-viden, og det, som de ikke ved, at de ikke kan se, og derfor ikke ved, at de ikke ved, for uvidenhed, og man bruger universitetsverdenen som metafor for forholdet mellem litteraturen og kulturlivet og de økologiske problemstillinger, gælder herefter flg. (metaforen kan også bruges til bredt at beskrive problemkomplekset ’grønt universitet’):\nMiljøproblemerne opstår på de humanistiske fakulteter, fordi de er kulturelt betingede. Deres alvor registreres på de naturvidenskabelige fakulteter. De juridiske fakulteter forsøger at begrænse dem ved at påvise passende regulering og de tekniske fakulteter tilstræber at løse dem gennem teknologiudvikling. Problemet er, at de humanistiske videnskaber forholder sig passivt til de problemkomplekser, der ligger udenfor deres traditionelle kerneområder, fordi der er meget få stimuli, de er tvunget til at reagere på. Dybden og rækkevidden af deres resonans i forhold til de økologiske problemstillinger, afhænger af, hvorvidt de ønsker at reagere på miljøproblemer – og såfremt dette er tilfældet – om og i hvilken udstrækning de er i stand til det. Anskuet i et miljøperspektiv er det centrale for de humanistiske fakulteters vidensproduktion det, de er i stand til at iagttage og følgelig kan vide. Dette implicerer, at de (som metafor for kunst- og kulturlivet) forsøger at iagttage det udefra, hvoraf de selv er en del, hvad der betyder, at de må ud- og afgrænse, samtidigt med, at de indgrænser sig selv i forhold til det, de iagttager.\nHvis man går ud fra, at de humanistiske fakulteters miljømæssige ikke-viden omfatter det, de ved, at de ikke kan se og derfor ved, at de ikke ved, relaterer denne ikke-viden sig til karakteren, omfanget af og tidshorisonten for de økologiske trusler og identificerbare fremtidsrisici i det hele taget. Overvindelse af denne ikke-viden betyder viden om det økologiske moderne , bæredygtige kulturformer og bedømmelse og forlængelse af produkters og kulturfænomeners samfundsmæssige livscyklus. Endvidere gælder, at denne viden, der er nødvendig for at overvinde miljømæssig ikke-viden, specifikt kan tilregnes de humanistiske videnskaber.\nHvis man går ud fra, at den miljømæssige uvidenhed involverer det, som man på humaniora ikke ved, at man ikke kan se og derfor ikke ved, at man ikke ved, implicerer overvindelse af denne uvidenhed erhvervelse af den grundviden og de grundlæggende kompetencer, som er nødvendige for at kunne nå frem til, forstå, opretholde og videreudvikle den viden, som bringer én udover dette punkt. Overvindelsen relaterer sig til al videnskab og forudsætter dels udvikling af generelle kompetencer, der knytter sig til viden om bæredygtighed og bæredygtig udvikling, og dels udvikling af kompetencer, der relaterer sig til individuelle miljø- og bæredygtighedsrelaterede fagdiscipliner.\nLitteraturkrisens grundbegreber: Kortere livscyklus\nImidlertid er det ikke nok at konstatere, at integration af miljø- og bæredygtighedsorienterede bevidsthedsformer i litteraturen og kulturlivet, er en nødvendig (men ikke tilstrækkelig) forudsætning for opkomsten af en grøn litteratur. Hvis man vil forstå rækkevidden og dybden af den konventionelle litteraturs krise er det også nødvendigt til at trænge dybere ned i de kulturelle rammebegreber, der er retningsgivende for al litterær og kulturel produktion.\nI et økologisk perspektiv er det betydningsfuldt, at ikke blot grøn, men al litteratur kan tjene som anskuelsesundervisning i nogle af de ting, der kommer til at betyde mest i fremtidens, ressourceeffektive cirkulære økonomi, hvor produktion og forbrug i stadigt mindre grad kan tillades at belaste biosfæren. Det sker bl.a. gennem en kombination af flg. samfundsmæssige faktorer: Genbrug, genvinding, vugge-til-vugge-koncepter og lang livscyklus for artefakter og produkter. Ved genbrug forstås genanvendelse af produkter hos en serie af forbrugere og ved genvinding recycling af de materialer, produkterne består af. På samme måde tager vugge-til-vugge-koncepter sigte på at formindske ressourcegennemstrømningen i samfundet: Den industrielle infrastruktur, vi kender i dag, er grundlæggende lineær og kan beskrives som en vugge-til-grav model, der fokuserer på at skabe produkter, som så hurtigt og billigt som muligt når frem til forbrugeren uden at meget andet får lov til at spille ind. Vugge-til-vugge-koncepterne implicerer, at man i produktdesigns indtænker endnu en cyklisk fase, nemlig produkternes tilbagevenden til biosfæren efter endt brug. Heraf følger, at begrebet ’affald’ må bringes ud af verden og ikke kun reduceres eller minimeres, men elimineres – også konceptuelt – gennem nye og innovative designs .\nProblemet med genvinding og vugge-til-vugge-koncepterne er, at fysisk strøm af materiale og energi på grund af de begrænsninger, der sættes af termodynamikkens anden lov, ikke er cirkulær, men lineær, al den stund den begynder med forarmelse af laventropiske ressourcer og slutter med forurening af miljøet med højentropisk affald . De forskellige materialetyper kan genvindes, men ingen genvinding er hundrede procent effektiv og genvinding af energi er som bekendt ikke mulig. Lang livscyklus for artefakter og produkter, der kan nedsætte hastigheden for ressourcegennemstrømningen i samfundet, udgør derfor en mere realistisk mulighed for at nedbringe samfundets belastning af biosfæren .\nHermed får også et litterært værks livscyklus samfundsmæssig betydning, ikke blot på grund af bogens fysiske levetid, der kan ytre sig som mulighed for genbrug, men også det potentiale for opdragelse til bæredygtighed, værker med lang livscyklus repræsenterer. Det forhold, at ’bedre’ kan være en eufemisme for ’mere tid’ er ikke nødvendigvis udtryk for en cirkelslutning, al den stund tidsbegrebet kan beskrives empirisk og understøttes af empiriske argumenter. Ligeledes kan litterær kvalitet beskrives ud fra forskellige kriterier, om ikke altid logisk konsistent. Groft sagt er rationalet, at blandt flere produkter indenfor den samme kategori – i dette tilfælde et litterært værk eller et andet kunstværk – vil under de samme betingelser det produkt, der er bedst, opnå den længste levetid. Eller med andre ord: De mangeartede kvaliteter, der gør et produkt bedre, kan reduceres til tid.\nEn central problemstilling: Kort versus lang livscyklus\nDet forhold, at der er en tendens til, at litterære værker og andre kulturprodukter erstattes af produkter med stadigt kortere livscyklus, har en række negative konsekvenser: Ovenfor har vi nævnt, at det generelt er et problem, at kortere livscyklus for artefakter og produkter, tjener til at sætte hastigheden for ressourcegennemstrømningen i samfundet op og dermed forøger dets belastning af biosfæren. I forhold til reguleringen af denne gennemstrømning har kulturprodukter en eksemplarisk og opdragende funktion, ikke mindst fordi de i højere grad end andre lang-livscyklus-produkter forlener den lange tidshorisont med en oplevelse af samtidighed og nærhed . Hertil kommer, at stadigt flere mennesker ikke når at få den indsigt og de intense oplevelser, der opstår igennem mødet med kulturfænomener af lang livscyklus. Ikke blot får de hermed et fattigere liv, men det, de berøves, forplanter sig videre til nye generationer, fordi de ikke kan give det videre, de har mistet. Det er indlysende, at der her er tale om et kulturtab, men for at kunne trænge dybere ind i denne problemstilling, er det nødvendigt at definere, hvad ligger i dette begreb.\nI sin bredeste form defineres kultur som et sæt af vaner. Forudsætningen for vanemæssig adfærd er gentagelse af bestemte aktiviteter. Jo flere bestemte gentagelser, desto længere fortsættelse af et bestemt kulturmønster. I denne forbindelse er der en formodning for, at produkter med kort livscyklus er inkompatible med en høj gentagelsesfrekvens: Man ikke gå ud fra, at gentagelse af forbrug af produkter med kort livscyklus (’brug og smid væk’) kan danne basis for et bæredygtigt kulturelt system. Hertil kommer, at et sådant forbrugsmønster vil være uforeneligt med kulturel diversitet, eftersom produkter med kort livscyklus typisk ligner hinanden. I modsætning hertil er produkter med lang livscyklus som oftest individualiserede og derfor forskellige. Et eksempel fra arkitekturens verden kan belyse denne problemstilling: Hvis man betragter bygninger, der gennem århundreder har tjent religiøse formål (kirker, synagoger, moskéer, templer, etc.), har de ikke blot en lang levetid, men er også tydeligt kulturelt diversificerede. De udgør også de naturlige rammer for andre fænomener med lang livscyklus (ritualer, sakrale genstande, kunstværker, etc.) . Det, der på én gang binder dem sammen og gør dem forskellige, er den lange livscyklus.\nHeroverfor kan man, hvis man går til den anden ende af den arkitektoniske skala, f.eks. stille en motorvejsbro, et parkeringshus eller et betonhøjhus. Også disse finder man overalt i verden, men de er ikke kulturelt diversificerede. Ej heller udgør de en naturlig ramme for fænomener med lang livscyklus. Karakteristisk for produkter med kort livscyklus er endvidere, at de har meget lidt tid for sig i forbindelse med deres anvendelse, men ikke nødvendigvis opfattet som affaldsprodukter og belastning af samfundet. Levetiden som affald vil i første omgang afhænge af hvor let de materialer, hvoraf de består, lader sig nedbryde i biosfæren, og kun i anden omgang af den tid, de har for sig som samfundsnyttige produkter. For produkter med kort livscyklus af en hvilken som helst karakter gælder, at deres livscyklus ophører senest ved udgangen af deres tekniske eller funktionelle levetid.\nI litterær sammenhæng kan kort livscyklus defineres ved hjælp af en række symptomer, hvoraf det alvorligste er, at litteraturhistorien på den ene side udhules eller standser, fordi de litterære værker, der kæder den sammen, har et stadigt mindre indhold af tid, og på den anden side – i den udstrækning de ikke har det – der ikke er nogen, der har tilstrækkelig litterær dannelse til at beskrive den korrekt.\nLitteraturkrisens modbegreber: Oplysning og længere livscyklus\nIndledningsvist bør det noteres, at opdyrkelsen af den lange livscyklus er et moderne og ikke et postmoderne projekt: Hvis man anvender den luhmannske terminologi, kan man sige, at den ikke blot udgør ét, men det eneste privilegerede sted i samfundet, hvorfra man som subjekt legitimt kan iagttage alle samfundets systemer. Denne iagttagelse orienterer sig efter alle det klassiske oplysningsprojekts værdier om rationalitet, universalitet og instrumentalisme.\nSom vi har set relaterer den lange livscyklus sig også til objekter: I produktsammenhæng kendetegner den for et kulturfænomen i sin mest ekstreme form et produkt med en i princippet uendelig tidshorisont, der som udgangspunkt har en fysisk manifestation. For et hvilken som helst produkt med lang livscyklus gælder, at dets livscyklus kan defineres som dets tekniske eller funktionelle levetid i samfundet plus en hvilken som helst tidsenhed, der i princippet kan være nul, hvis blot den tekniske eller funktionelle levetid er tilstrækkelig lang. Udover funktionalitet og formålstjenlighed vil det være karakteriseret ved at udvise stor kompleksitet, individualisering og diversifikation som vidnesbyrd om højt specialiserede kompetencer hos producenten eller producenterne, en høj grad af nærhed mellem produkt og ophavsmænd eller -kvinder og lang og intensiv forarbejdningstid. Det vil ofte være lavet af vanskeligt nedbrydelige naturmaterialer – selvom dette ikke er en nødvendig betingelse - og dets levetid som produkt er ikke nødvendigvis afhængig af dets tekniske niveau, men af dets design, forarbejdningsniveau og eventuelle kunstdimension. En empirisk analyse af lang-livscyklus-fænomenerne indikerer tillige, at de besidder høj integritet og autenticitet og der ofte er tale om kollektive produkter. De er tillige multi- og tværkulturelle, forstået på den måde, at de forekommer i alle kulturer, og lang-livscyklus-kulturfænomener i én kultur anerkendes af alle andre kulturer.\nEmpirisk og ved sensus communis er det muligt at fastslå, hvorvidt et givet produkt vil få en lang livscyklus, men ikke helt præcist hvor lang. I princippet foreligger der tre muligheder: Den første er, at produkter med en projekteret lang livscyklus udlever deres normale tekniske eller funktionelle levetid. Den anden er, at de – såfremt muligheden er til stede – overlever deres normale tekniske eller funktionelle levetid, enten ved at den forlænges, fordi produkterne vedligeholdes på grund af deres høje kvalitet eller fordi der på grund af knaphed ikke findes alternative muligheder. Den tredje er, at produkter overlever uendeligt (i samfundsmæssig, ikke i metafysisk forstand) ved at de – såfremt omstændighederne tillader det – vedligeholdes uendeligt på grund af deres høje kvalitet. Ved høj kvalitet forstås f.eks. ekstraordinær høj funktionalitet, bearbejdningsgrad eller kunstnerisk eller kulturel værdi af et produkt.\nDet vellykkede kunstværk udgør en af de eksemplariske prototyper på et samfundsmæssigt fænomen med lang livscyklus: Eftersom det stræber mod perfektion, uanset hvilken form det ender med at antage, udgør det et mål i sig selv. Perfektion skal her opfattes i absolut forstand, dvs. hinsides de mål/middel-relationer, der begrænses af økonomisk rationalitet, hvad der tillige forudsætter en høj grad af autonomi. Målet om perfektion anses for opfyldt, når der ikke længere er mulighed for forbedring indenfor de rammer, indenfor hvilke produktet definerer sig selv, dvs. når det har defineret sin egen formålsrationalitet . Perfektionsidealet leder i praksis til ikke-reducerbarhed, dvs. at kunstværket i modsætning til et produkt med kort livscyklus ikke kan erstattes af en forsimplet, forklaret eller populariseret version af det samme produkt (et produkt med kort livscyklus vil i øvrigt ofte selv udgøre et sådant produkt). Det eneste, ikke-reducerbarheden kan reduceres til, er tid.\nBestemmelse af kort og lang livscyklus\nHvis man går ud fra, at de kulturfilosofiske refleksioner om kort og lang livscyklus begynder med udsagnet ’kulturfænomen x er bedre end kulturfænomen y, hvad der kan udmåles i tid’ og fortsætter med overvejelser om, hvad der gør x bedre end y, er det relevante i denne sammenhæng, hvordan den proces forløber, der sætter et givet subjekt i stand til at bedømme et kulturfænomen og hvordan resultatet kan udmøntes.\nGenerelt kan man sige, at bestemmelsen af kort og lang livscyklus kan foregå på to måder: Den første går ud på, at man empirisk forsøger at isolere deres forskellige elementer og udleder eventuelle mønstre. Den anden tager udgangspunkt i en fælles, hovedsageligt æstetisk orienteret dømmekraft, selvom også etiske overvejelser indgår i denne fremgangsmåde. Den empiriske metode implicerer, at man forsøger at danne sig et overblik over de egenskaber, der betinger lang livscyklus, ved at analysere allerede eksisterende lang-livscyklus-fænomener. Af selvindlysende grunde kan kort-livscyklus-produkter ikke direkte inddrages her, eftersom det er konstituerende for deres definition, at deres levetid er for kort til kunne gøres til genstand for en langsigtet historisk analyse. Meget enkelt formuleret går metoden ud på, at man identificerer fænomener – f.eks. kulturfænomener - der har eksisteret i lang tid, og fremdrager og beskriver de egenskaber, der er betingende herfor.\nDen anden metode til at fastslå kort eller lang livscyklus er facultas diiudicandi per sensum communem – en fremgangsmåde, der understøtter den empiriske metodes universelle dimension, samtidigt med, at den udgør udgangspunktet for de vurderinger, der forholder sig til dens genstandsområde. Ved dette begreb, der er en af grundpillerne i den kantianske smagslære, forstås en i dette tilfælde tidsligt tilbage- og fremadrettet fælles vurderingskapacitet, som alle mennesker besidder, og som tager forestillingsevnen hos alle andre mennesker i betragtning, og dermed undgår, at private betingelser, der kan opfattes som objektive, påvirker vurderingen på en negativ måde. Det, der vurderes, er, et produkts eller fænomens indhold af tid, ikke om det pågældende objekt f.eks. er smukt eller grimt, behageligt eller ubehageligt, etc. Der er i denne forbindelse tale om en overlapning mellem beslægtede fænomener, eftersom æstetisk værdifuldhed ikke er mulig uden et højt tidsindhold, men samtidigt en overlapning, der transcenderer de rent æstetiske elementer. En sådan udvidende fortolkning af genstandsområdet for den æstetiske dømmekraft er tilladelig selv i et kantiansk perspektiv, eftersom den æstetiske sans her adresserer kløften mellem vores evne til at vide ting, der styres af mekaniske lovmæssigheder i naturen og vores egen frie bevidsthed. Hermed bliver sensus communis til en ideel standard, som forvandler de vurderinger, den omfatter, til regler, der omfatter alle. Selvom princippet kun er subjektivt, er der tale om universel subjektivitet, og det kan derfor – på samme måde som med et objektivt princip – påkalde sig universel bekræftelse i forbindelse med enighed blandt de vurderende personer .\nBegrebet skal ses i tæt sammenhæng med den kantianske smagsantinomis tese og en antitese. Tesen går ud på, at smagsdomme ikke kan baseres på en regel eller et princip, for hvis det var tilfældet, ville det være muligt at afgøre spørgsmål om sådanne domme ved hjælp af bevisførelse. Antitesen er, at smagsvurderinger må baseres på en regel eller et princip, for ellers ville det ikke give mening at hævde, at en smagsdom er gyldig for alle. Opløsningen af antinomien består i at hævde, at reglen eller princippet, som smagsdommen er baseret på, er af ubestemt karakter . For Kant er reception og produktion endvidere strukturelt identiske, således at smagslæren og dens grundregler følger de samme retningslinjer som for frembringelsen af de æstetisk vellykkede produkter.\nHermed er nogle af de grundlæggende brudlinjer trukket op for fremtidens centrale miljø- og bæredygtighedsrelaterede kulturdebat – en debat, der ikke er mindre vigtig end de, der verserer på en række af samfundets øvrige områder.\n F.eks. defineres intetsteds i lovgivningen materielle nøglebegreber som ’kunst’, ’kultur’, ’litteratur’, ’kvalitet’, etc. Om kritik af litteraturstøtteordningernes økonomiske aspekter, se Niels Henrik Hooge: En social sikringsordning er mulig, Forfatteren, november 1998: http://www.oekogruppe.dk/favorite.htm\n Ved konventionel litteratur forstås her ikke-miljø- og bæredygtighedsorienteret litteratur.\n Om den økologiske fortælling, se: Niels Henrik Hooge: Miljøbeskyttelse og bæredygtighed angår også kulturlivet, Kritisk Debat, februar 2016: http://kritiskdebat.dk/articles.php?article_id=1617\n Den ovenstående del af artiklen er baseret på: Niels Henrik Hooge: Tilløb til en grøn poetik, København 2005, s. 1-3: http://www.oekogruppe.dk/groenpoetik.pdf\n Det grønne dannelsesbegreb, der understøtter miljøborgerskabet, er baseret på holistisk orienterede koncepter: Systemtænkning og hierarkisk, kvantitativ, probabilistisk, rumlig, tidslig og transdisciplinær tænkning bidrager hver især til at identificere, hvilke fænomener, der er forbundet med hinanden på hvilken måde, og adresserer de menneskelige samfunds dobbelte rolle i udviklingen af økosystemerne – dvs. både som underlagt værtsøkosystemernes betingelser og som bidragsydere til deres udvikling, jf. Alan A. Berkowitz, Mary E. Ford, Carol A. Brewer: ‘A framework for integrating ecological literacy, civics literacy, and environmental citizenship in environmental education’, in: Edward A. Johnson, Michael J. Mappin, (eds.): Environmental Education and Advocacy, Changing perspectives of ecology and education, Cambridge: Cambridge University Press, 2005, s. 227-266.\n For samfundsmæssige systemers resonanskapacitet gælder, at den er afstemt efter den måde, hvorpå informationsforarbejdning organiseres. Information kan kun gøres tilgængeligt sekventielt og selektivt. Systemerne eksisterer nemlig kun, i den udstrækning den meningsfulde forarbejdning af informationer kan fortsætte og forudsætter en differentieringsteknik, der implicerer at et system træffer sine egne beslutninger og ved hjælp af disse fremkalder tilstande og begivenheder, som optræder for systemet som information. Information bliver derfor til en systemintern kvalitet, jf. Niklas Luhmann: Ökologische Kommunikation, Kann die Moderne Gesellschaft sich auf ökologische Gefährdungen einstellen?, 5. Auflage, Wiesbaden: VS Verlag für Sozialwissenschaften, 2008, s. 27-30.\n Luhmann anvender først og fremmest denne metodik på videnskabssystemet, som han med udgangspunkt i koden sandhed/ikke-sandhed definerer som en mekanisme, hvorigennem samfundet iagttager sig selv som iagttagende sig selv. Imidlertid er sondringen mellem iagttagelse af første og anden orden distinktioner, der går igennem i hele hans systemteori, jf. Niklas Luhmann: Die Wissenschaft der Gesellschaft, Frankfurt am Main: Suhrkamp, 1992, s. 118-121 og 707.\n Ved det økologiske moderne forstås her tværsystemisk bæredygtighedsrelateret rationalitet, der tager sigte på at implementere økologiske bevidsthedsformer i alle dele af samfundet.\n William McDonough og Michael Braungart: Cradle to Cradle, Remaking the Way We Make Things, New York: North Point Press, 2002, s. 27-67 og 92-156.\n Nedbrydelsen af økosystemerne kan formuleres ved hjælp af termodynamikkens anden lov, der i sin simpleste form udsiger, at enhver spontan forandring i et isoleret system - dvs. et system, der hverken kan udveksle energi eller stof med sit omgivende miljø – forøger entropien i dette miljø, samtidigt med at systemet rykker nærmere i retning af termodynamisk ligevægt - den såkaldte homøostase, jf. Ilya Prigogine: The End of Certainty: Time, Chaos and the New Laws of Nature, New York: The Free Press, 1997, s. 202, og Jesper Hoffmeyer: Økologiske produktivkræfter, København: Klods-Hans, 1977, s. 18-19.\n Om end der analytisk set eksisterer et betydeligt overlap mellem produkter, der genbruges, og produkter med lang livscyklus, findes der genbrugte produkter med kort livscyklus og produkter med lang livscyklus, der ikke genbruges. Lang livscyklus er ikke blot et absolut begreb, men også en standard, der som ’længere livscyklus’ forholder sig relativt til et produkt, der som udgangspunkt kan have en kort levetid.\n Hans-Georg Gadamer: Wahrheit und Methode, Grundzüge einer philosophischen Hermeneutik, Band 1, Tübingen: J.C.B. Mohr, 1960/1990, s. 126-133.\n Hermed udsiges der ikke noget om religionernes ideologiske indhold eller samfundsmæssige funktioner, kun om deres lange historiske levetid.\n Niklas Luhmann: Die Kunst der Gesellschaft, Frankfurt am Main: Suhrkamp, Luhmann, 1997, s. 61-63.\n Salim Kemal: Kant’s Aesthetic Theory, An Introduction, London: Macmillan, 1992, s.92-94.\n Immanuel Kant: Kritik der Urteilskraft, Werkausgabe Band 10, Frankfurt am Main: Suhrkamp, 1793/1974, s. 278-283 og Donald W. Crawford, Kant’s Aesthetic Theory, Madison: The University of Wisconsin Press, 1974, s. 12.


Masser af forhandlere på nettet yder på nuværende tidspunkt et bredt udvalg af billige muligheder for levering til gardena vandingscomputer. En der er meget almindelig er for øjeblikket at få leveret til en pakkeshop, fordi du dermed nemt kan hente din bestilling lige når det passer dig. Fragtformen er nemlig i høj grad bekvem, samt ofte også den billigste fragtmetode.\nDu bør ligeledes prøve at få ordren sendt til din hjemmeadresse eller til dit arbejde. Fragtformen bliver oftest en tand dyrere, men tillige usædvanlig ukompliceret ift. gardena vandingscomputer online. Den mest prisbevidste fragttype kan ikke benægtes at være at hente pakken selv, som jo betinges af at du fysisk befinder dig med kort afstand til online virksomhedens butikker, eksempelvis Bauhaus, Jem og Fix, Silvan eller Harald Nyborg.\nFragttiden på gardena vandingscomputer er selvfølgelig super væsentlig om du behøver dine nye produkter om kort tid, så af den grund er det rigtig fornuftigt at man ser nærmere på den anslåede leveringsdato på gardena vandingscomputer. En stor portion internet handler – for eksempel Silvan, Bauhaus, Harald Nyborg og Jem og Fix – giver løfte om billig levering på næstkommende hverdag på deres primære varer online, som tager udgangspunkt i at ordren aflægges tidligere end et aftalt klokkeslæt, med det formål at de har udsigt til at kunne nå at få dit nye produkt betjent inden pakkepersonalet tager hjem.\nEn række online virksomheder sikrer levering uden gebyr på gardena vandingscomputer online, men undertiden kun såfremt du køber for en konkret sum. Som alternativ burde du foretrække den mindst kostelige leveringsløsning, hvilket tit vil være at få fragtfirmaet til at bringe din ordre til et afhentningssted.\nEn stor portion byggecentre giver afhentning hvor man køber billig gardena vandingscomputer online men selv henter i byggemarkedet. For eksempel Silvan, Jem og Fix, XL-Byg, Bauhaus, Davidsen, Bygma, Stark, Harald Nyborg og 10-4. Byggecentrene udlover blandt andet afhentning af gardena vandingscomputer i følgende byer:\nAalborg, Kalundborg, Odder, Svendborg, Allerød, Horsens, Rønne, Værløse, Rudersdal, Virum, Fredericia, Brabrand, Haslev, Stenløse, Kokkedal, Struer, Vanløse, Glostrup, Herning, Taastrup, Frederikshavn, Hillerød, Gentofte, Gladsaxe, Skive, Albertslund, Haderslev, Frederiksværk, Varde, Køge, Søborg, Rødovre, Farum, Vallensbæk, Silkeborg, Aarhus, Randers, Hobro, Hjørring, Lystrup, Nærum, Næstved, Hørsholm, Birkerød, Brønshøj, Tilst, Holbæk, Esbjerg, Skanderborg, Grenaa, Valby, Korsør, Vejle, Dragør, Hedensted, Odense, Frederikssund, Vordingborg, Herlev, Ringsted, Åbyhøj, Ølstykke, Nykøbing Falster, Risskov, Thisted, Brønderslev, Nyborg, Frederiksberg, Greve, Roskilde, Højbjerg, Nakskov, København, Hedehusene, Lillerød, Solrød Strand, Holstebro, Sønderborg, Tårnby, Slagelse, Hvidovre, Helsingør, Jyllinge, Ikast, Middelfart, Aabenraa, Ballerup, Viborg, Lyngby, Brøndby, Nørresundby, Ishøj, Kolding, og Charlottenlund, .\nClick-and-collect af gardena vandingscomputer er tilgængeligt i samtlige områder af Danmark: Jylland (Sønderjylland, Nordjylland, Østjylland, Sydjylland, Syddanmark, Vestjylland, Midtjylland), Sjælland (Nordsjælland, Hovedstaden, Sydsjælland, Amager, Vestsjælland, Midtsjælland, Falster, Lolland, Østsjælland, Bornholm) og Fyn (Østfyn, Vestfyn, Midtfyn, Sydfyn, Nordfyn).\nNår vi kigger i statistikkerne bliver det tydeligt, at online shoppere tit søger efter bl.a. billig gardena vandingscomputer og gardena vandingscomputer online. Foruden dette oplever vi mange gange mennesker kigge efter bl.a. gardena vandingscomputer priser, gardena vandingscomputer tilbud og køb gardena vandingscomputer, foruden de store byggecentre som Bauhaus, XL-Byg, Harald Nyborg, Jem og Fix, Bygma, 10-4, Davidsen, Stark og Silvan.\nFå den bedste pris på gardena vandingscomputer\nDet er jo ualmindeligt simpelt for folk at vurdere tilbud på billige gardena vandingscomputer online på diverse webbutikker, og ergo har mange online butikker set sig nødsaget til at nedsætte prisen på gardena vandingscomputer kolossalt, og endda sikre fragt uden omkostninger.\nMen det kan til hver en tid vise sig lønsomt at undersøge visse e-handler efter tilbud og rabatter på gardena vandingscomputer online inden du placerer ordren, sådan at man er tryg ved at modtage den mindst kostelige pris. Se ikke bare hos de velkendte byggecentre som XL-Byg, Stark, 10-4, Bygma, Harald Nyborg, Silvan, Bauhaus og Davidsen.\nDu skal blot være obs på, at hvis en butik på nettet udbyder billige gardena vandingscomputer online på tilbud til en udsalgspris der kan virke helt ekstremt billig, bør det undertiden være en indikator for en uoprigtig e-butik. Betalinger med kort er heldigvis omfattet af en retningslinje, hvilket sikrer dig som kunde imod uægte online varehuse.\nVi anbefaler køb med kort eller betalinger med mobilen. Som et alternativ burde du benytte en afdragsordning som for eksempel ViaBill, når du tilstræber at afdrage omkostningerne til gardena vandingscomputer i flere bidder. Det fås normalt ved nicheforhandlere, men dog sjældent de gængse byggekæder som eksempelvis Bauhaus, Davidsen, Stark, Bygma, Jem og Fix, 10-4, Harald Nyborg og XL-Byg.\nNår der ses på tallene bliver det markant, at internetbrugere som regel søger fx billig gardena vandingscomputer og gardena vandingscomputer priser. Foruden dette oplever vi typisk internet shoppere efterspørge for eksempel gardena vandingscomputer tilbud, køb gardena vandingscomputer og gardena vandingscomputer online.\nTrustpilot giver dig stort set sikre løsninger til at gennemstøve en stor portion nuværende kunders oplevelser og herved tilråder vi, at du efterforsker online forhandlerens ratings forinden du lægger din bestilling på billige gardena vandingscomputer online.\nFacebook giver dig tillige de facto passelige genveje til at få indblik i netshoppens troværdighed. Foruden det møder vi faktisk internet varehuse hvor kunder kan nedfælde en anmeldelse af virksomhedens service, hvilket også bør udnyttes til at bedømme tilfredsheden hos kunderne.\nInden nogen bestiller billige gardena vandingscomputer online i en e-forhandler burde man i og for sig gennemløbe webshoppens handelsbetingelser, dog er det oftest ikke særlig spændende, i særdeleshed ved de gængse byggekæder som Davidsen, Stark, Bauhaus, 10-4, Bygma, Jem og Fix, Silvan, Harald Nyborg og XL-Byg.\nEn nem løsning kan være at efterse hvorvidt internet butikken er e-mærket medlem, hvilket ofte er et fingerpeg om at internet virksomheden efterfølger gældende dansk lovgivning, samt at webshoppen tit overværes af eksperter der har nøje kendskab til reglerne.\nDesuden får du genvej til support, såfremt du bliver udsat for dilemmaer som følge af din bestilling af gardena vandingscomputer. Desuden kan det være til hjælp at du er klar over de mest vitale forhold der kan håndhæves i forbindelse med købet af gardena vandingscomputer online, fx den returpolitik butikken garanterer.\nI relation til det er det virkelig vigtigt, at man stadig bevarer ens kvitteringsmail, således man når som helst kan bevise sit køb af gardena vandingscomputer, hvad end man bestiller ved Silvan, 10-4, XL-Byg, Stark, Bauhaus, Bygma, Harald Nyborg, Davidsen eller Jem og Fix.


Undersøgelse om børns inddragelse Undersøgelse om børns inddragelse\nI samarbejde med Oxford Research gennemfører Socialpædagogerne en undersøgelse blandt jer medlemmer om, hvordan børn og unge oplever at blive inddraget i sagsbehandlingen af deres sager. I den forbindelse vil vi rigtig gerne bede om jeres hjælp.\nMålgruppen for undersøgelsen er medlemmer, der arbejder som familieplejere eller som socialpædagoger på en døgninstitution eller et socialpædagogisk opholdssted. Ihar fået tilsendt et spørgeskema af Oxford Research om jeres erfaringer med børnenes og deres egen inddragelse i børnesagerne - og det spørgeskema håber vi, at I vil tage jer tid til at besvare.\nDerudover ville vi være taknemmelige, hvis I vil hjælpe Oxford Research med at komme i kontakt med anbragte børn/unge og få deres erfaringer igennem et spørgeskema, som der står mere om i den mail, I har fået.\nDu må meget gerne dele denne note med dine kolleger, så den kommer bredt ud til medlemmerne.\nHvis du har spørgsmål til undersøgelsen, er du velkommen til at kontakte konsulent i Socialpædagogerne, Oliver Asbjørn Fick, på oaf@sl.dk


Betænkning over Forslag til lov om private fællesveje - retsinformation.dk\n2010/1 BTL 48\nBetænkning over Forslag til lov om private fællesveje\nBetænkning afgivet af Trafikudvalget den 9. december 2010\nDer er stillet 19 ændringsforslag til lovforslaget. Transportministeren har stillet ændringsforslag nr. 1-18 og Dansk Folkepartis medlemmer af udvalget har stillet ændringsforslag nr. 19.\nLovforslaget blev fremsat den 5. november 2010 og var til 1. behandling den 25. november 2010. Lovforslaget blev efter 1. behandling henvist til behandling i Trafikudvalget.\nDen 19. november 2010 sendte transportministeren de indkomne høringssvar og et notat herom til udvalget.\nKoordinationsudvalget for Sommerhusejere i Odsherred Kommune (KSO).\nDen 7. december 2010 afholdt transportministeren en teknisk gennemgang af lovforslaget for udvalget.\nUdvalget har stillet 24 spørgsmål til transportministeren til skriftlig besvarelse som ministeren har besvaret med undtagelse af spørgsmål 20-24, som forventes besvaret inden 2. behandling.\n3. Indstillinger [og politiske bemærkninger]\nV, DF og KF bemærker, at grundejerne efter det fremsatte lovforslag er forpligtet til at holde de private fællesveje i god og forsvarlig stand i forhold til den færdsel, der er på vejen, jf. lovforslagets § 13 og § 44. Hvis de pågældende grundejere ikke af egen drift opfylder forpligtelsen til at holde de private fællesveje i god og forsvarlig stand, kan kommunen beslutte, at vejen skal istandsættes, jf. lovforslagets § 15, stk. 1, og § 45, stk. 2. I områder omfattet af byreglerne kan kommunen også bestemme, at ejere af visse private veje, der indgår i det almindelige vejnet, skal istandsætte disse, jf. lovforslagets § 6. Disse regler fremhæves, da de kan komme i benyttelse, hvis flere grundejere modsætter sig at bidrage kollektivt til den fælles forpligtelse, det er at vedligeholde en privat fællesvej. Kommunen kan efter istandsættelse derefter fordele udgifterne mellem grundejerne.\nFlertallet bemærker endvidere, at med dette lovforslag kan kommunen efter forhandling med politiet bestemme, at de vedligeholdelsespligtige grundejere skal vintervedligeholde private fællesveje, jf. lovforslagets § 23 og § 79. I områder omfattet af byreglerne kan kommunen efter forhandling med politiet også bestemme, at visse private veje, der indgår i det almindelige vejnet, skal vintervedligeholdes af ejerene, jf. lovforslagets § 8.\nDet forudsættes, at kommunen, ved udøvelsen af sit skøn over, om og i hvilket omfang en privat fællesvej eller privat vej skal istandsættes og vintervedligeholdes, anlægger samme standard som ved sit skøn over, om og i hvilket omfang kommunevejene i den pågældende kommune skal istandsættes og vintervedligeholdes.\nDet forudsættes således, at en kommune ikke kræver en privat fællesvej eller privat vej sat i bedre stand end den pågældende kommunes sammenlignelige kommuneveje og ikke kræver en privat fællesvej eller privat vej bedre vintervedligeholdt end de sammenlignelige kommuneveje i den pågældende kommune.\nVed sammenlignelige veje forstås veje med trafik af tilsvarende art og størrelse.\nEt mindretal i udvalget (S og SF) vil ved 3. behandling stemme hverken for eller imod lovforslaget. Mindretallet stemmer for de af transportministeren under nr. 1-18 stillede ændringsforslag. Mindretallet stemmer hverken for eller imod det af Dansk Folkeparti under nr. 19 stillede ændringsforslag.\nSocialdemokratiets medlemmer af udvalget finder mange positive elementer i dette lovforslag. Socialdemokraterne vil altid stå på borgernes side. Derfor er partiet enig i, at det er rimeligt, at der i lovgivningen stilles krav om tilstandsrapporter, høringsfrister og klagemuligheder, før en kommunal vej eller et kommunalt område overdrages til borgerne som fællesvej eller fællesområde. Socialdemokraterne vil hellere end gerne støtte dette formål.\nSocialdemokratiet er overbevidst om, at langt de fleste kommunalbestyrelser er enige i, at det er rimelige krav at stille.\nSocialdemokraterne anerkender, at transportministeren har lyttet til sommerhusbeboernes frygt for konsekvenserne af lovforslagets krav om, at sommerhusområder som udgangspunkt skal administreres efter byreglerne. Socialdemokraterne hilser derfor ændringsforslaget velkommen, så den nugældende ordning videreføres.\nSocialdemokraterne anerkender, at en fair procedure for overdragelse af veje og områder til fællesveje eller fællesområder helt givet vil tage tid – ja muligvis endog lang tid – for at borgerne kan føle sig trygge og inddraget. Socialdemokraterne er enig i, at jo længere varsel borgerne får, jo lettere er det for dem at planlægge overtagelsen.\nÅrsagen til, at Socialdemokratiet agter at stemme hverken for eller imod lovforslaget, når det kommer til 3. behandling er, at vi finder det ude af proportioner at kræve beslutninger i to forskellige valgperioder for at ændre en vejs status. Det er et sådant indgreb i den kommunale selvbestemmelse, at det kun kan medføre en forventning hos borgerne om andre områder, hvor det vil være rimeligt med afgørelse i to valgperioder.\nVed at stemme hverken for eller imod får regeringen og Dansk Folkeparti deres forslag igennem, og som sagt er der gode ting for borgerne i forslaget. Forslaget vil imidlertid være et så alvorligt angreb på den kommunale selvbestemmelse, at VKO alene må tage ansvaret herfor.\nSF er principielt enig i, at denne lovgivning trænger til en grundig revision. Det er et vanskeligt spændingsfelt, hvor behovet for offentlig regulering støder sammen med den private ejendomsret. SF finder det vigtigt, at det er muligt for grundejere at kunne klage over en nedklassificering af en vej samt at kunne klage over vejens vedligeholdelsesstatus. Samtidig finder SF det vigtigt, at såvel kommuner som private skal have samme forpligtelse til at levere en vej i god standard. Under udvalgsbehandlingen har det vist sig, at Transportministeriet slet ikke var færdig med at overveje dette juridisk set vanskelige område, før lovforslaget blev fremsat. Det er ikke sædvanligt, at man haster et lovforslag igennem og samtidig fremsætter ændringsforslag, der fremtræder som om, de blot kommer, fordi der ikke har været tid til at gennemarbejde hele området. Sagt på en anden måde: Dette lovforslag bærer præg af at være en hovsabeslutning – baseret på et ønske om at fremtræde handlekraftig uden at have færdiggjort arbejdet inden fremsættelsen.\nEn ikrafttrædelse på dagen for fremsættelsen er ekstraordinært sjælden, hvis det nogen sinde er sket i en situation, hvor formålet alene er at forhindre andre myndigheder – her kommuner – i at handle i overensstemmelse med hidtil gældende lovgivning.\nEt andet mindretal i udvalget (RV) indstiller lovforslaget til forkastelse ved 3. behandling. Mindretallet stemmer for de af transportministeren under nr. 1-18 stillede ændringsforslag. Mindretallet stemmer imod det af Dansk Folkeparti under nr. 19 stillede ændringsforslag.\nRadikale Venstre stemmer imod lovforslaget, da det reelt er et betydende og principielt indgreb i det kommunale selvstyre og de lokale demokratiske processer. RV er desuden af den opfattelse, at lovforslaget udelukkende er fremsat på en populistisk baggrund.\nEt tredje mindretal i udvalget (EL) indstiller lovforslaget til vedtagelse med de af transportministeren under nr. 1-4, 6, 8-14 og 16-18 stillede ændringsforslag. Mindretallet stemmer imod de af transportministeren under nr. 5, 7 og 15 og det af Dansk Folkeparti under nr. 19 stillede ændringsforslag. Såfremt det af Dansk Folkeparti under nr. 19 stillede ændringsforslag vedtages, vil mindretallet stemme imod lovforslaget ved 3. behandling.\n1) I stk. 1 udgår »eller sommerhusområde«.\n[Ændring af lovens anvendelsesområde]\n»Stk. 2. Kommunalbestyrelsen kan bestemme, at byreglerne også skal finde anvendelse i\n2) afgrænsede områder i landzone, jf. lov om planlægning, når disse områder har bymæssig karakter eller der i disse områder forventes en byudvikling, som gør det hensigtsmæssigt, at byreglerne finder anvendelse.«\n3) Stk. 2 udgår.\n4) Ordene »samt § 4, stk. 2,« udgår.\n5) Som stk. 4 og 5 indsættes:\n»Stk. 4. Hvis kommunalbestyrelsen kræver et privat areal, jf. stk. 1, belyst af hensyn til offentlighedens færdsel, skal kommunen dog afholde udgifterne hertil.\nStk. 5. Kommunalbestyrelsen kan bestemme, at kommunen afholder udgifter til anlæg, forbedring og drift af vejbelysning, hvis almene, offentlige hensyn taler derfor.«\n[Kommunernes afholdelse af udgifter til belysning af visse private arealer]\n6) I stk. 1 ændres »94« til: »91«.\n7) Som stk. 5 indsættes:\n»Stk. 5. Kommunalbestyrelsen skal sikre, at arbejder, som kommunen sørger for at udføre for de vedligeholdelsesforpligtedes regning, jf. stk. 1-4, udføres billigst muligt. De vedligeholdelsesforpligtede kan forlange, at kommunalbestyrelsen fremlægger dokumentation herfor.«\n[Krav med hensyn til arbejder, som kommunen sørger for at udføre]\n»Kommunalbestyrelsen skal offentliggøre\n2) godkendte og foretagne vejudlæg samt tildelte vejrettigheder, jf. §§ 26, 27 og 31.«\n9) I stk. 4 ændres »ham« til: »denne«.\n10) Som stk. 7 indsættes:\n»Stk. 7. Hvis der er tale om istandsættelse af en privat fællesvej i sommerhusområde, som andre grundejere end de vedligeholdelsesforpligtede, jf. § 44, har vejret til og nødvendigvis må benytte som adgangsvej til deres ejendomme, skal kommunalbestyrelsen bestemme, at arbejdet skal udføres som et samlet arbejde, jf. § 55, stk. 1.«\n[Istandsættelse af visse private fællesveje i sommerhusområder]\n11) I stk. 1 indsættes efter »§ 51«: », jf. dog stk. 2-7«.\n[Konsekvens af ændringsforslag nr. 10]\n12) I stk. 3 indsættes efter »fordeles«: », medmindre disse grundejere inddrages i udgifterne til istandsættelsen efter stk. 7«.\n13) Som stk. 7 indsættes:\n»Stk. 7. Kommunalbestyrelsen fordeler udgifterne til et samlet arbejde på veje omfattet af § 45, stk. 7, mellem de vejberettigede grundejere i forhold til deres brug af vejen.«\n14) Som stk. 3 indsættes:\n»Stk. 3. Transportministeren fastsætter nærmere regler om fordeling af det i stk. 1 nævnte administrationstillæg, herunder om, at kommunalbestyrelsen ved fordelingen af administrationstillægget skal tage hensyn til, om og i hvilket omfang den enkelte bidragspligtige grundejer ved medlemskab af en grundejerforening eller på anden måde har medvirket til at reducere udgifterne til administration af det pågældende arbejde, således at disse grundejere kan pålægges en forholdsmæssig mindre andel.«\n[Fordeling af administrationstillæg ved samlede arbejder]\n15) Som stk. 5 indsættes:\n16) Stk. 2 og 3 udgår, og i stedet indsættes:\n»Stk. 2. Hvis vedligeholdelsespligtige grundejere, der ved en fordeling efter reglerne i § 49 er eller vil kunne blive pålagt at afholde mindst to tredjedele af de samlede udgifter til en privat fællesvejs istandsættelse, anmoder kommunen om det, skal kommunen gennemføre trafiktællinger til belysning af, hvor stor en del af den motorkørende færdsel på vejen, der er almen færdsel. Det gælder dog ikke, hvis der er gået mindre end 4 år, siden kommunen sidst har foretaget sådanne trafiktællinger efter anmodning fra grundejerne.\nStk. 4. Kommunalbestyrelsen kan som betingelse for at iværksætte trafiktællinger, jf. stk. 2, stille krav om, at ansøgerne afholder udgifterne til trafiktællingerne, hvis disse viser, at den gennemgående motorkørende færdsel udgør mindre end 25 pct. af den samlede motorkørende færdsel på vejen.«\n[Kommunernes forpligtelse til at optage private fællesveje som offentlige]\n17) I stk. 4 ændres »§ 53« til: »§§ 53-55«.\n18) I stk. 1, nr. 1, udgår »§ 27, stk. 1,«.\n[Fjernelse af strafhjemmel for overtrædelse af § 27, stk. 1, om godkendelse af vejudlæg]\nAf et mindretal (DF), tiltrådt af et mindretal (V og KF):\n19) Stk. 3, 2. pkt., affattes således:\n»Veje, som kommuner efter § 90, stk. 1, i lov om offentlige veje i tidsrummet fra den 5. november 2010, til bestemmelserne i § 105, nr. 1 og 4, træder i kraft, har besluttet opretholdt som private fællesveje eller private veje, i forbindelse med at de nedlægges som offentlige veje, optages som kommuneveje ved de nævnte bestemmelsers ikrafttræden.«\n[Præcisering af regel vedrørende veje, som optages som kommuneveje]\nI forbindelse med høringen af lovforslaget er Transportministeriet blevet opmærksom på, at den foreslåede ændring, hvorefter sommerhusområder som udgangspunkt skal administreres efter byreglerne, kan have uhensigtsmæssige konsekvenser for grundejerne i sommerhusområderne. Det foreslås derfor, at den gældende ordning videreføres, således at udgangspunktet for sommerhusområder er, at de administreres efter landreglerne, men at kommunerne konkret kan beslutte, at byreglerne skal finde anvendelse.\nDet fremsatte lovforslag indeholder i § 7, stk. 1-3, bestemmelser, hvorefter kommunalbestyrelsen i byområder kan bestemme, at private arealer, der benyttes som offentligt tilgængelige færdselsarealer, herunder parkerings- og gårdarealer, skal holdes belyst, og kan bestemme, at kommunen sørger for belysningen på ejernes vegne og for ejernes regning.\nEfter forslagets § 59, stk. 1-3, kan kommunalbestyrelsen bestemme, at private fællesveje i byområder skal holdes belyst for de vejberettigede grundejeres regning. For så vidt angår private fællesveje, foreslås det fremsatte lovforslags § 59, stk. 4, ændret, således at kommunen skal afholde udgifterne, hvis den kræver en privat fællesvej belyst af hensyn til den almene færdsel på vejen, og i § 59, stk. 5, foreslås det, at kommunalbestyrelsen kan bestemme, at kommunen afholder udgifterne, hvis almene, offentlige hensyn taler derfor.\nDet vurderes, at der, for så vidt angår private arealer, så meget desto mere bør være tale om, at kommunen skal afholde udgifterne til anlæg, forbedring og drift, hvis et privat areal kræves belyst af hensyn til offentlighedens brug af arealet til færdsel. Derfor foreslås det, at der i § 7 som et nyt stk. 4 indsættes en bestemmelse svarende til forslagets § 59, stk. 4.\nHensigten hermed er at sikre de private ejere imod at skulle afholde udgifter til belysning, som kommunen kræver af hensyn til offentlighedens brug af arealet til færdsel.\nSamtidig vurderes det, at der også, for så vidt angår private arealer, bør gives hjemmel for kommunerne til i øvrigt at afholde udgifterne til belysning af disse, hvis kommunen vurderer, at almene, offentlige hensyn taler herfor. Det foreslås derfor, at der i § 7 som et nyt stk. 5 indsættes en bestemmelse svarende til forslagets § 59, stk. 5.\nTil nr. 6, 8, 9 og 17\nDer er tale om redaktionelle ændringsforslag.\nEfter lovforslagets § 13 er de grundejere, der er forpligtet hertil i henhold til aftaler el.lign. og, hvis sådanne aftaler ikke findes, de vejberettigede grundejere i forhold til deres brug af vejen, forpligtet til at holde en privat fællesvej i god og forsvarlig stand i forhold til færdslen på vejen.\nHvis de pågældende grundejere ikke af egen drift opfylder denne forpligtelse, kan kommunen beslutte, at vejen skal istandsættes, jf. § 15, stk. 1.\nHvis istandsættelsen har en sådan karakter eller et sådant omfang, at det ikke anses for hensigtsmæssigt at lade de vedligeholdelsesforpligtigede udføre arbejdet som enkeltstående arbejder, kan kommunalbestyrelsen bestemme, at arbejdet skal udføres som et samlet arbejde, jf. § 15, stk. 3, ligesom kommunalbestyrelsen skal bestemme, at en istandsættelse skal udføres som et samlet arbejde, hvis flere veje, der udgør en færdselsmæssig enhed, skal istandsættes under ét, jf. § 15, stk. 4.\nDet er kommunen, der sørger for udførelsen af et samlet arbejde for de vedligeholdelsesforpligtedes regning, jf. lovforslagets § 21, stk. 1.\nEndvidere kan kommunen efter aftale med de vedligeholdelsesforpligtede grundejere eller et kvalificeret flertal af de vedligeholdelsesforpligtede grundejere påtage sig den fremtidige istandsættelse og vedligeholdelse af en privat fællesvej for de vedligeholdelsesforpligtedes regning, jf. lovforslagets § 21, stk. 2. Og kommunalbestyrelsen kan, hvis en beslutning om istandsættelse efter forslagets § 20 udsættes på grund af indbringelse af spørgsmål om gyldigheden eller forståelsen af aftaler eller andre privatretlige bestemmelser om fordelingen af vedligeholdelsesbyrden for domstolene, genoptage sagen og bestemme, hvordan vejen skal istandsættes og foreløbig helt eller delvis sørge for arbejdets udførelse for de vedligeholdelsesforpligtedes regning, jf. § 21, stk. 3.\nEndelig skal kommunen, hvis et efter forslagets §§ 15 eller 16 påbudt arbejde ikke udføres rettidigt eller på tilfredsstillende måde, sørge for, at det manglede arbejde udføres for de vedligeholdelsesforpligtedes regning.\nI sådanne tilfælde ønskes det sikret, at kommunerne sørger for, at arbejdet udføres »billigst muligt«, og at kommunerne efter anmodning fra grundejerne kan dokumentere, at dette er tilfældet, ikke mindst hvor den pågældende kommune selv står for arbejdets udførelse. Dokumentationskravet vil kunne opfyldes ved fremlæggelse af indhentede tilbud på arbejdets udførelse fra eksterne entreprenører.\nTil nr. 10-13\nI forbindelsen med høringen over lovforslaget er det gjort gældende, at der specielt i sommerhusområder ofte er tale om vejsystemer, der består af én stamvej (fælles tilkørselsvej) og en række eller et net af sideveje, således at samtlige grundejere i området nødvendigvis må benytte stamvejen som adgang.\nEfter lovens landregler er det dem, der er forpligtet hertil i henhold til aftale eller anden privatretlig bestemmelse, der skal vedligeholde en privat fællesvej, og hvis sådanne aftaler ikke findes, de vejberettigede i forhold til deres brug af vejen. Og det er disse grundejere, kommunen kan pålægge at istandsætte og vedligeholde vejen. Efter byreglerne påhviler vedligeholdelsen som udgangspunkt ejerne af de tilgrænsende ejendomme med vejret til vejen, ligesom det er disse grundejere, kommunen kan pålægge at istandsætte vejen, og i almindelighed kan pålægge udgifterne hertil. Andre grundejere, f.eks. grundejere ved sideveje, som bruger vejen, vil ikke i almindelighed kunne inddrages i istandsættelsen. På den baggrund er det fundet rimeligt at foreslå særlige regler om istandsættelse af sådanne veje indsat i lovforslaget.\nDet foreslås, at der i § 45 om kommunernes stillingtagen til istandsættelsesspørgsmål vedrørende private fællesveje i sommerhusområder, som administreres efter byreglerne, som et nyt stk. 7 indsættes en bestemmelse om, at kommunerne ved krav om istandsættelse af private fællesveje i sommerhusområder, som andre grundejere end de vedligeholdelsesforpligtede, jf. § 44, har vejret til og nødvendigvis må benytte som adgang for deres ejendomme, skal bestemme, at arbejdet skal udføres som et samlet arbejde, jf. § 55, stk. 1.\nEndvidere foreslås der i § 49 om fordeling af udgifter til samlede arbejder som et nyt stk. 7 indsat en bestemmelse om, at udgifterne til samlede istandsættelser af sådanne veje skal fordeles mellem samtlige vejberettigede brugere i forhold til deres brug af vejen.\nDer er, ligesom ved en fordeling af udgifter til istandsættelse af private fællesveje på landet, kommunen, der skønner, i hvilket omfang de vejberettigede bruger vejen. I praksis lægges der vægt på, til hvilket formål benyttelsen finder sted, f.eks. til betjening af et sommerhus, en beboelsesejendom m.v. Herudover kan der lægges vægt f.eks. på ejendommens størrelse og især ved blinde veje på, hvor lang en strækning af vejen den vejberettigede benytter, jf. pkt. 10 i Ministeriet for offentlige arbejders cirkulære af 6. december 1985 om lov om private fællesveje. Det kan af administrative grunde ikke kræves, at kommunens skøn over omfanget af ejendommenes brug af vejen skal bero på et detaljeret kendskab til de enkelte vejberettigedes brug af vejen, men alene på nogle gennemsnitsbetragtninger over, hvilken brug af vejen der er normalt for ejendomme af den pågældende type.\nDen foreslåede ændring af § 49, stk. 3, er nødvendig som konsekvens af de foreslåede ændringer.\nDet fremsatte lovforslag indeholder i § 53, stk. 1, en bestemmelse, hvorefter kommunalbestyrelsen, hvis den sørger for at udføre et istandsættelsesarbejde på de vedligeholdelsespligtiges vegne, kan medregne et administrationstillæg på højst 9 pct. af udgifterne i den udgift, disse skal afholde. Der henvises til bemærkningerne til bestemmelsen.\nKL og Parcelhusejernes Landsforeningen har i forbindelse med udarbejdelsen af lovforslaget foreslået indført en bestemmelse, der giver kommunerne hjemmel til i byområder at stille krav om oprettelse af grundejerforeninger eller særlige vejlav med obligatorisk medlemskab og bidragspligt for de vedligeholdelsespligtige grundejere. Dette forslag er ikke medtaget i lovforslaget. Der henvises til de almindelige bemærkninger, pkt. 1.\nI forbindelse med dette forslag har foreningerne givet udtryk for, at det forhold, at de vedligeholdelsespligtige grundejere er medlemmer af en grundejerforening el.lign. , antages at indebære administrative fordele for kommunerne i forbindelse med afgørelser om istandsættelse og vedligeholdelse af private fællesveje.\nDa der efter lovforslagets § 53, stk. 1, alene kan medregnes administrationstillæg for udgifter, som kommunen kan dokumentere at have haft til administration af det pågældende arbejde, må det – på baggrund af KL's og Parcelhusejernes Landsforenings ovennævnte oplysninger – antages, at kommunens udgifter til administration i forbindelse med samlede istandsættelser er mindre, hvor grundejerne er organiseret i grundejerforeninger, end hvor dette ikke er tilfældet. Det må antages, at der også, f.eks. hvor flere grundejere lader sig repræsentere af samme repræsentant, kan være tale om mindre administrationsudgifter. Sådanne besparelser bør komme de grundejere, der som medlemmer af grundejerforeninger el. lign. eller på grund af en fælles repræsentant har skabt besparelsen, til gode.\nDet foreslås derfor, at der som et nyt stk. 3 i § 53 indsættes en bestemmelse, der bemyndiger transportministeren til at fastsætte nærmere regler om fordeling af det i stk. 1 nævnte administrationstillæg, herunder om, at kommunalbestyrelsen ved fordelingen af administrationstillægget skal tage hensyn til, om og i hvilket omfang den enkelte bidragspligtige grundejer ved medlemskab af en grundejerforening eller på anden måde har medvirket til at reducere udgifterne til administration af det pågældende arbejde, således at disse grundejere kan pålægges en forholdsmæssig mindre andel.\nHermed er det hensigten at skabe et incitament for grundejerne til at oprette eller blive medlemmer af allerede eksisterende grundejerforeninger eller vejlav eller på anden måde, at organisere sig med henblik på at lette kommunernes administration i forbindelse med afgørelser om istandsættelse af private fællesveje.\nEfter lovforslagets § 44 skal ejerne af de ejendomme, der grænser til en privat fællesvej og har vejret til den, holde vejen i god og forsvarlig stand i forhold til færdslens art og omfang.\nHvis de pågældende grundejere ikke af egen drift opfylder denne forpligtelse, kan kommunen beslutte, at vejen skal istandsættes, jf. § 45, stk. 2.\nHvis istandsættelsen har en sådan karakter eller et sådant omfang, at det ikke anses for hensigtsmæssigt at lade de vedligeholdelsesforpligtigede udføre arbejdet som enkeltstående arbejder, kan kommunalbestyrelsen bestemme, at arbejdet skal udføres som et samlet arbejde, jf. § 45, stk. 4, ligesom kommunalbestyrelsen skal bestemme, at en istandsættelse skal udføres som et samlet arbejde, hvis andre end ejerne af de til tilgrænsende ejendomme med vejret skal deltage i udgifterne, jf. § 45, stk. 5, eller hvis flere veje, der udgør en færdselsmæssig enhed, skal istandsættes under ét, jf. § 45, stk. 6.\nDet er kommunen, der sørger for udførelsen af et samlet arbejde for de vedligeholdelsesforpligtedes regning, jf. lovforslagets § 55, stk. 1.\nEndvidere kan kommunen efter aftale med de vedligeholdelsesforpligtede grundejere eller et kvalificeret flertal af de vedligeholdelsesforpligtede grundejere påtage sig den fremtidige istandsættelse og vedligeholdelse af en privat fællesvej for de vedligeholdelsesforpligtedes regning, jf. lovforslagets § 55, stk. 2 og 3.\nEndelig skal kommunen, hvis et efter forslagets §§ 45 eller 46 påbudt arbejde ikke udføres rettidigt eller på tilfredsstillende måde, sørge for, at det manglede arbejde udføres for de vedligeholdelsesforpligtedes regning.\nI sådanne tilfælde ønskes det sikret, at kommunerne sørger for, at arbejdet udføres »billigst muligt«, og at kommunerne efter anmodning fra grundejerne kan dokumentere, at dette er tilfældet, ikke mindst hvor den pågældende kommune selv står får arbejdets udførelse. Dokumentationskravet vil kunne opfyldes ved fremlæggelse af indhentede tilbud på arbejdets udførelse fra eksterne entreprenører.\nDet fremsatte lovforslag indeholder i § 58, stk. 2, en bestemmelse, hvorefter kommunalbestyrelsen i byområder – hvis den afslår grundejernes anmodning om godkendelse af afspærring af en privat fællesvej, fordi vejen er af væsentlig betydning for den almene færdsel – efter anmodning fra grundejerne skal optage vejen som offentlig, hvis den gennemgående motorkørende færdsel på vejen udgør mere end 50 pct. af den samlede motorkørende færdsel. Lovforslaget indeholder endvidere i § 58, stk. 3, en bestemmelse, hvorefter kommunalbestyrelsen som betingelse for en anmodning om optagelse af en privat fællesvej som offentlig efter stk. 2 kan stille krav om, at ansøgeren dokumenterer, at der er enighed mellem de berørte grundejere om at ønske vejen afspærret. Kommunalbestyrelsen kan endvidere stille krav om, at ansøgeren afholder udgifter til trafiktællinger, hvis disse viser, at den gennemgående motorkørende færdsel udgør mindre end 25 pct. af den samlede motorkørende færdsel.\nDet vurderes, at disse bestemmelser bør erstattes af de foreslåede nye bestemmelser i stk. 2-4. Hermed sikres et kvalificeret flertal af de vedligeholdelsespligtige grundejere generelt en ret til hvert fjerde år at få gennemført trafiktællinger til belysning af, hvor stor en andel den gennemgående motorkørende færdsel udgør af den samlede motorkørende færdsel på en privat fællesvej, med henblik på kommunens eventuelle optagelse af vejen som offentlig eller alternativt kommunens gennemførelse af færdselsregulering, der nedbringer den gennemgående motorkørende færdsel til mindre end 50 pct. af den samlede motorkørende færdsel på vejen. Formålet med det foreslåede stk. 4 er at undgå, at kommunerne påføres udgifter til overflødige trafiktællinger. Der henvises i øvrig til bemærkningerne til § 58 i det fremsatte lovforslag.\nKommunen skal ved valg af færdselsregulering tage hensyn til de vejberettigedes ret til at benytte vejen som færdselsareal. Kommunen kan ikke afspærre eller etablere forbud mod færdsel på vejen på en sådan måde, at de vejberettigede ikke fortsat kan udnytte deres vejret, medmindre de har anden vejadgang og afspærringen etableres efter aftale med de vejberettigede. Kommunen kan således ikke afspærre vejen fysisk eller ved skiltning, hvis nogen grundejer derved mister sin hidtidige adgang til offentlig vej. Kommunen skal – som ved færdselsreguleringer på private fællesveje i øvrigt – indhente politiets samtykke til reguleringen, jf. færdselslovens §§ 92, 92 a og 100.\nI lovforslagets § 98, stk. 1, nr. 1, foreslås, at den, der overtræder nærmere angivne bestemmelser, herunder § 27, stk. 1, straffes med bøde.\nEfter forslagets § 27, stk. 1, skal nye vejudlæg i byområder godkendes af kommunalbestyrelsen, medmindre de er udlagt efter anden lovgivning, herunder ved lokalplan, jf. forslagets § 43.\nEfter forslagets § 41 må en udlagt privat fællesvej ikke anlægges eller tages i brug som privat fællesvej, før vejudlægget er godkendt efter § 27 eller de i § 43 nævnte regler.\nOvertrædelse af lovforslagets § 41 er i forslagets § 98, stk. 1, nr. 1, sanktioneret med bøde.\nOvertrædelse af kravet om, at private grundejeres vejudlæg skal godkendes, jf. forslagets § 27, stk. 1, er således allerede sanktioneret.\nEn selvstændig sanktionering af overtrædelser af § 27, stk. 1, vurderes således ikke nødvendig.\nLovforslaget blev fremsat den 5. november 2010 kl. 10.00. Efter lovforslagets fremsættelse har det vist sig, at i hvert fald én enkelt kommune har fremskyndet en nedklassificering og truffet beslutning herom umiddelbart før lovforslagets fremsættelse. På den baggrund foreslås lovforslagets § 101, stk. 3, 2. pkt., ændret, så forslaget kommer til at omfatte veje, som kommuner har besluttet at nedklassificere til private i tidsrummet fra den 5. november til tidspunktet for de nye procedurereglers ikrafttræden. Bestemmelsen kommer således til at omfatte alle beslutninger, der er truffet fra døgnets begyndelse den 5. november 2010, til bestemmelserne i § 105, nr. 1 og 4, træder i kraft, og ikke kun de beslutninger, der er truffet efter lovforslagets fremsættelse.\nJens Vibjerg (V) Flemming Damgaard Larsen (V) fmd. Kristian Pihl Lorentzen (V) Peter Juel Jensen (V) Karsten Nonbo (V) Kim Christiansen (DF) Pia Adelsteen (DF) Henriette Kjær (KF) nfmd. Helge Adam Møller (KF) Magnus Heunicke (S) Jens Christian Lund (S) Poul Andersen (S) Klaus Hækkerup (S) Anne Baastrup (SF) Malene Søgaard-Andersen (SF) Johs. Poulsen (RV) Per Clausen (EL)\nAbonnementbesked fra Transportministeriet: Flere rettigheder til de private vejejere\nHenvendelse af 16/11-10 fra Ballerup Kommune\nHøringssvar, fra transportministeren\nHøringsnotat, fra transportministeren\nHenvendelse af 24/11-10 fra Ballerup Kommune\nHenvendelse af 26/11-10 fra Koordinationsudvalget for Sammenslutninger af sommerhusejere i Odsherred Kommune (KSO)\nTeknisk gennemgang om lovforslaget den 7. december 2010\nTidsplan for udvalgsarbejdet\nÆndringsforslag, fra Dansk Folkeparti\nHenvendelse af 7/12-10 fra KL\nOversendelse af Advokatrådets høringssvar, fra transportministeren\nBilag som blev uddelt i forbindelse med den tekniske gennemgang af L 48\nSpm. om kommentar til henvendelse af 16/11-2010 fra Ballerup Kommune, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om kommentar til henvendelse af 24/11-10 fra Ballerup Kommune, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvorfor det i lovforslaget er valgt, at der skal indgå en 4-årig periode fra en beslutning om nedklassificering af en vej, til vejen overdrages, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. , om der var kommuner, som i sidste øjeblik inden lovforslaget blev fremsat, besluttede nedklassificeringer af kommunale veje, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om en teknisk gennemgang af lovforslaget, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvorfor ministeren har fundet det nødvendigt at fremsætte et forholdsvis omfattende og indgribende lovforslag, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om kommentar til henvendelsen af 26/11-10 fra Koordinationsudvalget for Sammenslutninger af sommerhusejere i Odsherred Kommune, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om KTC's synspunkter om lovforslaget, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om de administrative besparelser kommunerne samlet opnår som følge af lovforslaget, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvorfor ministeren har fundet det nødvendigt at fremsætte et indgribende og omfattende lovforslag i hast med kort høringsfrist, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvor mange kommunale veje der er blevet nedklassificeret til private fællesveje, siden kommunalreformen trådte i kraft, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvilke kommuner der konkret har foretaget omklassificeringer af veje i tiden op til lovforslagets fremsættelse, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om muligheden for at harmonisere vejnettet i kommuner, der er sammenlagt i forbindelse med kommunalreformen, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvor mange henvendelser fra grundejere eller grundejerforeninger Transportministeriet har fået med klager over en kommunes nedklassificering af en kommunevej til privat fællesvej, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om andre eksempler i lovgivningen på, at man stiller krav om to beslutningsprocesser, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om oversendelse af en kopi af det udkast til lovforslag, der omtales i svaret på spørgsmål 10, ledsaget af et kort resumé af lovforslagets formål og indhold, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om kommentar til henvendelsen af 7/12-10 fra KL, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om at indhente en kommentar fra Justitsministeriets Lovafdeling til ændringsforslaget fra Dansk Folkeparti, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om kommentar til Advokatrådets høringssvar, til transportministeren, og ministerens svar herpå\nSpm. om, hvor mange kommunale veje der er blevet nedklassificeret til private fællesveje, siden kommunalreformen trådte i kraft, til transportministeren\nSpm. om, hvor mange henvendelser fra grundejere eller grundejerforeninger Transportministeriet har fået med klager over en kommunes nedklassificering af en kommunevej til privat fællesvej, til transportministeren\nSpm. om, hvilke planer for omklassificering af veje de enkelte kommuner, der er nævnt i svaret på L 48 – spm. 12, havde, da lovforslaget blev fremsat, til transportministeren\nSpm. om, hvilke andre eksempler der er i lovgivningen på, at man stiller krav om to beslutningsprocesser, til transportministeren\nSpm. om en kommentar fra Justitsministeriets Lovafdeling til ændringsforslaget fra Dansk Folkeparti, i forlængelse af svar på spm. 18, til transportministeren


Den er fin med kompasset | Holmgårds\n« Tonsvis af velsmag\nDanmarks Bedste Smørrebrød »\n21. august 2013 af Holmgård\nUden cola. Rom er godt i gang med at udkonkurrere maltwhisky og cognac som jetsettets foretrukne digestif.\nDet lugter af sørøvere, Nyhavn og en sandstrand i Caribien, men rom er alt andet end et minde fra en fjern og obskur fortid mangfoldige sømil herfra. Sukkerrørsakvavitten er i den grad her og nu, og som den eneste etablerede digestif kan rom prale af at appellere kraftigt til det yngre og i udpræget grad købelystne publikum.\nKvalitet er in, og det mærker man i de fleste dele af nydelsesmiddelbranchen. Ikke mindst har specialøls-tendensen sat skub i interessen for malt-baseret brændevin fra Sverige og Kina såvel som det skotske højland. Men både whisky og cognac, og med dem armagnac, grappa, marc etc., har svært ved at fralægge sig sine associationer til et cigarrøget herreværelse med chesterfield-møblement, tykke gulvtæpper og brune palisanderpaneler et godt stykke op ad væggen. Ikke ligefrem konnotationer som ægger trend-segmentet mellem 25 og 45 i deres hvidpolerede high-tech-lounge. Men rom? Tja, hvis man skal tro Danmarks største importør af kvalitetsrom, Mac Y, har bevidste diskoteks- og caféejere fra Skive til Svaneke taget drikken til sig med stor entusiasme, og interessen nærmest eksploderer lige for tiden.\nAppeal til begge køn\nDen væsentligste årsag er sandsynligvis, at rom appellerer til begge køn, hvor de færreste kvinder ser det skønne i whiskyens røg og cognacens slanke udtryk og dermed mere prominente alkohol. Rom er som oftest relativt sødt, og næsen er smækfyldt med imødekommende aromaer a la vanilje, karamel, kokos, kaffe, chokolade og en masse andre børnevenlige referencer.\nRom er for spiritus, hvad kaffelatte er for opkvikkende midler og en mars-bar for dessertkøkkenet. De billigere versioner byder ikke på store smagsmæssige dybder, og blanding med cola, ginger ale eller andre bobler andrager næppe skær af blasfemi. Men det er de bedre mærker, som fås fra 4-500 kr. per flaske, der er godt i gang med at skabe rom sin anden ungdom. Nydt af små velformede vinglas, helt uden andet end en rimelig sans for temperaturen, ram 18-20 grader, ved siden af kaffen eller helt uden for sammenhæng, tager rigtig rom sig fantastisk ud.\n4-500 kr. er mange penge, men så kan du også have flasken stående i op til et halvt år, før trykket for alvor begynder at gå af den aromatiske ballon. På sitet www.drikrom.dk kan du læse alt om fremstilling, typer og geografisk herkomst, ligesom der er masser af test af rom på det danske marked. Overtegnede har også sat tænderne i et par stykker, og resultatet får du her:\n160 kr., forhandler anvises af Pernod-Ricard Danmark på 44 91 42 43\nNæsen er kraftigt markeret af amerikansk egetræ, der oser af vanille, karamel og kokos. Munden løfter ikke helt opgaven og rejser sig ikke over betegnelsen alkoholisk og næsten fedtet i sin glycerol-fedme. Bør blandes med is og solskinsvejr.\nHavana Club 7-års, Cuba\n210 kr., forhandler anvises af Pernod-Ricard Danmark på 44 91 42 43\nBlid og medgørlig hyggerom til bæl og blanding. Næsen holder ikke vanvittigt godt på ethanolen, men til gengæld er aromabilledet afdæmpet og relativt endimensionalt. Det giver en bred anvendelighed og gør 7-års-havana til en fin begynder-rom.\nBacardi 8-års, Cuba\n198 kr., forhandler anvises af Bacardi-Martini Danmark på 44 86 66 50\nRund, rar, blød og sødladen rom med en næsten røget dybde i et chokolade- og kaffelabert udtryk. Munden er tung og stoflig og fornemt afrundet uden dog helt at nivellere sine 40 effektive procenter. En børnevenlig, sukkerrørt begynder-digestif med runde former.\nInner Circle, 57,2 %, Australien\n218,75 kr., forhandler anvises af Mac Y på 86 88 19 98\nVoldsom og koncentreret næse med alkohol som en skosværtedåse i flammer uden formildende omstændigheder a la frugt og fad. Man får lyst til at sige: ”giv tid, og nyn lidt gladere”, men hvis rommen ikke udvikler sig nævneværdigt i flasken, skal man være glad for et velrettet ethanolisk uppercut for at gå mere end en enkelt runde med den australske sværvægter.\n170 kr. hos Juuls Vinhandel\nBehagelig og delikat frugtig næse af flødeskumskage og marabou med hele nødder. Munden er let og langt fra kødfuld nok til at integrere alkoholen, som dominerer billedet fra entré til exit. Jeg er bestemt ikke homofob, men der skal mere til at gøre en provinsdreng rigtigt gay.\n295 kr. hos Juuls Vinhandel\nBlød, rund og tilfadet charmetrold med et par småfede elskovshåndtag af kokos og andre eksotiske sololier. Munden er velsmurt og helstøbt, men opnår ikke prædikat af kompleks. Afslutter behageligt og en smule enfoldigt.\nRon Zacapa Centenario 23-års, Guatemala\n495 kr. hos H.J. Hansen, www.hjhansen-vin.dk\nNydeligt rund, cremet og frodig rom med en imødekommende næse, der stadig byder på både frisk frugt og lag på lag af dyb og velmodnet bouquet, der næsten uanstændigt effektivt ægger til den næste tår. Afslutter behageligt frugtigt med en lille røget note til farvel.\nEl Dorado 25 års, Guyana\n2.625 kr., forhandler anvises af Mac Y på 86 88 19 98\nVidunderligt rødgylden kulør. En ambrosisk eliksir med uanede dybder. Modent æble og pære indgår i ultimativ symbiose med lag på lag af ekstremt raffineret bouquet a la espresso, aftereight, lakridspibe og snobrød. Munden er intens og tæt som tjære, men formår alligevel at opretholde en delikat og sprød stil igennem sit muskuløse moment. Mit livs bedste rom!


« Se alle produkter\nSe varedeklaration »\nRugbrød på vores gamle klassiske opskrift, baseret på vores 20 år gamle surdej som kontinuerligt bliver kultiveret og tilpasset, tilsat friske gulerødder.\nSom et af de eneste bagerier i Danmark bruger vi hele kerner i rugbrødene, som koges for at blødgøre dem hvilket giver os muligheden for at holde et højt kerne indhold og et saftigt rugbrød som ikke bliver så tørt.\nSkiveskæring (+5,00 DKK)\nRugbrød m/30% kerner\nRugbrød på vores gamle klassiske opskrift, baseret på vores 20 år gamle surdej som kontinuerligt bliver kultiveret og tilpasset henover året for at holde den rigtige PH værdi.\nRugbrød m/80% kerner\n51g pr. 100g\nVores rugbrød uden kerner har et højt malt indhold som giver brødet en let syrlig smag.\nVenligt oplys ordre nr. ved afhentning\nBestil inden kl. 22.00 og afhent næste dag efter kl. 07.30\nMandag 06:30 - 17:00\nTirsdag 06:30 - 17:00\nTorsdag 06:30 - 17:00\nLørdag 06:30 - 17:00\nCopyright © 2022 Hune Bageri. Alle rettigheder reserveret.


Demokratistøtte uden flere stemmer | Ernst Poulsens blog\n← #UK-riots giver os demokratiske og medieetiske udfordringer\nHvor mange QR-koder har du scannet i dag? →\nDemokratistøtte uden flere stemmer\nPosted on fredag, september 30, 2011 | Skriv en kommentar\nDette indlæg er samtidigt offentliggjort på “New Media Republic”-bloggen på Journalisten.dk.\nDyremose-udvalgets nye forslag til mediestøtte, er en modernisering – der ikke moderniserer. Et par diskrete forsvarsværker sørger for at de gamle mediehuse beholder pengene, og at vækst-mulighederne bliver holdt pænt i ave.\nOverskrifterne har fået det til at lyde som om, mediestøtten nu endelig bliver moderniseret de sidste par dage.\n“Netmedierne stikker snablen i statskassen” skrev Politiken, og fik det mellem linjerne til at lyde som om, de også fik dræbt gratisaviser, Samsøposten og “Arbejderen”. Sandheden er noget anderledes.\nForslaget indeholder nemlig et par diskrete “forsvarsværker” for de gamle medier.\nInternettet har ellers givet os muligheden for hurtigere og nemmere at starte medier. Men, så indfører vi pludselig en kunstig stopklods – at der skal fem mand til – før man kan tale om “journalistisk kvalitet”. Måske mister vi med de krav, netop muligheden for at kickstarte et innovativt lag.\nDet kunne give os alsidigheden tilbage i journalistikken. Den regionale presse kunne få små “anden-stemmer”, som gav diversitet i dækningen af lokale emner. Det er den alsidighed, som der bliver længere, og længere mellem.\nKigger man på historikken, så kan det ikke undre, at forslaget er blevet sådan som det er. Dyremose-udvalget har været befolket af “gamle” mediehuse eller repræsentanter for de etablerede medier. Den eneste repræsentant fra netmedierne – FDIM – er stækket fordi hovedparten af medlemmerne har store interesser inden for gamle medier.\nSå ja, med det nye forslag går vi væk fra at støtte stål-skibsværfterne. Fra nu af kan man få støtte til at sætte skibe i vandet, uanset hvilket materiale det er bygget af. Skibene skal blot være lige så tunge som et godt gammeldags stålskib.\nDet er et smart træk – og godt politisk håndværk. Men det er ikke nødvendigvis et udspil, der giver os mere demokrati, mere alsidighed og mere innovation.\nDette indlæg blev udgivet i Uncategorized og tagget mediestøtte. Bogmærk permalinket.